prot · GU0978 · 2007-03-20 00:00:00 — Det måste kosta staten att få slut på dessa rövargängs härjningar. Ministerns förslag om att använda buggning och förverkande av utbyte av brott är mycket bra. Men fokus måste också sättas på att hjälpa dem som ställer upp i rättssamhället efter allt detta, efter buggning och efter förverkande av utbyte av brott. Det behövs alltid folk som ställer upp och vittnar. Vi kommer att få svårare och svårare i att få folk att ställa upp och vittna efter det att de har sett vad som har hänt med paret . Där upplever jag som demokrat och alliansare en oro. , som utsåg paret till årets svenskar, har antalet domar som gällt utpressning där Bandidos och Hells har varit involverade fördubblats . Dessa rövargäng har en otrolig fantasi för att utöva sin verksamhet. Då måste vi också bli mer fantasifulla. Det räcker inte med det vi gör. Vi måste göra ännu mer. Vi måste visa att vi hjälper alla offer som ställer upp och visar civilkurage. Där brister vi tyvärr . 41 (m): Vinsterna är högre än riskerna. Det är skälet till att verksamheten pågår, säger . Vi är helt överens om den saken. Det görs för lite. Det som måste göras för att komma åt den typ av brottslighet som ägnar sig åt utpressning, hot och annat är att införa bland annat nya regler om förverkande. Där räknar jag med att vi ska lägga fram en proposition . Det är helt nödvändigt. Organiserade brottslingar i kan göra enorma rikedomar på att begå den typen av brott. Det blir fråga om att ta ifrån dem pengarna. Dessutom handlar det om påföljden. Det är alldeles korrekt att en del straff är för korta. Det blir inte ett tillräckligt hårt straff när de begår den typen av grova brott mot andra människor. Därför kommer de ut snabbt. Det upplevs som om samhället är tamt mot grov och farlig brottslighet, som i sin grund också är samhällsfarlig. Interpellationen handlade om vilket stöd drabbade kan få. Jag har konstaterat att det finns mer att göra. Vi har en utredning där vi tittar på ytterligare åtgärder. Vi har fått regler om förstärkt skydd för vissa personer som har vittnat eller deltagit i domstolens arbete. Det finns en del på gång. Sedan handlar det om det utvidgade arbete som vi bedriver för att ge brottsoffer ett bättre stöd. Detta tillsammans, tror jag, är vägen framåt. Jag tror faktiskt att det handlar om förverkande och påföljder för att komma åt brottsligheten. Vad vi kan ersätta brottsoffer med i förhållande till de skador som de åsamkas av kriminaliteten är och förblir alldeles för lite. Vi måste komma åt det som är roten till det onda, nämligen brottslingarnas skäl för sin ondskefulla verksamhet. 42 (): tog jag socialminister till paret . De öppnade restaurangen bara för oss ett lite större sällskap. Jag ville att de skulle berätta sin historia för . Han skrev sedan följande i sitt veckobrev: Familjen känner sig sviken av samhället, och jag förstår dem. Medborgare som visar civilkurage och vågar vittna i domstol är ett måste i en rättsstat. Samhället måste göra mer för att skydda dem som vågar ställa upp. Det är precis så. Det som justitieministern tog upp är mycket bra, poliser, buggning, förverkande av utbyte av brott. Jag tror också att påföljden är viktig. Jag vet att justitieministern har kämpat för att påföljden ska vara kännbar. Det får inte löna sig att begå brott. Jag har en fråga angående utredningen. Kan man tänka sig att i utredningen ta upp frågan om att få pengar retroaktivt? Vi vet att många, i likhet med paret , har fått sina liv totalt förstörda. Jag vill tacka för interpellationsdebatten och för svaren. Jag vill önska justitieministern allt gott och lycka till i kampen. Vi kanske möts igen. 43 (m): och jag har samma uppfattning i frågan. Vi har diskuterat den mer än en gång. Sedan var det en fråga om utredningen kan titta på möjligheten att få pengar retroaktivt. Utredningen har fria händer, men i tillämpar vi sällan retroaktiva regelverk. Regler gäller framåt. Det är en bra ordning. Annars ska gränserna dras bakåt. Det är tveksamt, men jag ska inte svara för utredaren. Jag tackar för debatten, och jag tror säkert att vi kommer att få anledning att återkomma till de insatser som krävs för att bättre bekämpa den grova organiserade brottsligheten och för att möta drabbade brottsoffer. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2006/07:297 om icke födda barns rättsskydd 44 (m): har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att stärka icke födda barns rättsskydd. Att misshandla en kvinna som är gravid så att fostret riskerar att skadas är självfallet mycket allvarligt och helt oacceptabelt. För regeringen är kampen mot våldet, vilka uttryck det än tar sig, en högt prioriterad och angelägen fråga. Redan enligt gällande bestämmelser i ska den omständigheten att en kvinna som angrips med våld är gravid normalt ses som försvårande vid både brottsrubricering och straffmätning. Beroende på omständigheterna i det enskilda fallet kan ett sådant angrepp bedömas som till exempel mord, dråp, grov misshandel eller misshandel. Straffskalorna för dessa brott sträcker sig upp till fängelse på livstid. Frågan om icke födda barns, det vill säga , rättsställning inom straffrätten är komplicerad till sin natur och väcker frågor av både etisk och systematisk karaktär. Den berör också andra områden än det rent straffrättsliga. Bland annat aktualiseras skadeståndsrättsliga frågor, men också frågor inom hälso- och sjukvårdslagstiftningen och sociallagstiftningen. Konsekvenserna av en förändring i frågan är svåröverblickbara och kräver noggranna överväganden. Mot den bakgrunden och då gällande lagstiftning ger goda möjligheter till kraftfulla reaktioner ser jag inget behov av någon översyn i frågan. Oavsett det är det, som jag inledningsvis angett, regeringens ambition att tydligt markera att samhället ser allvarligt på brott, i synnerhet grova våldsbrott. Ett sådant arbete har redan inletts. pågår en kartläggning av domstolarnas straffmätning och påföljdsval vid viss våldsbrottslighet. Kartläggningen kommer bland annat att visa domstolarnas val av påföljd och påföljdernas genomsnittliga längd eller storlek och närmare fördelning på straffskalan. Resultatet kommer att utgöra ett viktigt underlag för regeringens fortsatta överväganden i de berörda frågorna. 45 (): Tack, justitieministern, för svaret på en mycket svår fråga. Jag vill gärna inledningsvis berätta vad som gjorde att jag ställde den här frågan. Det var det faktum att en man försökte mörda sitt barn, vilket var ofött, i 31:a eller 32:a veckan. Det visade sig sedermera lyckligtvis att barnet kunde förlösas med kejsarsnitt och få en operation utförd så att barnet överlevde. Också mamman överlevde. När jag fick kunskap om att man inte kan dömas för försök till mord blev jag lite förvånad. Jag trodde nog att man kunde det när det är fråga om ett barn som är livsdugligt, även om det inte är fött. I min interpellation gjorde jag en jämförelse med om barnets pappa hade avlidit. Då hade ju barnet fått ärva sin pappa. För mig är det självklart att ett sådant här brott ska dömas utifrån det som var avsikten, och vad jag förstått av rättsutredningen var det meningen att barnet skulle dödas, det vill säga att avsikten var mord. Men eftersom vi har en praxis i vår lagstiftning att man då blir dömd för misshandel föranledde det mig att ställa frågan om inte ett barn i 31:a32:a veckan faktiskt borde ha ett rättsskydd. Det här borde ses över. Det är viktigt att ta upp frågan. Den fruktansvärda katastrof som det innebar när den här kvinnan blev utsatt för detta gav hon uttryck för bland annat i tv-programmet . Också , som är professor i straffrätt, var med i programmet. Hon tyckte att man borde kunna se över det här. Jag upplever att har förståelse för situationen men inte riktigt vill sätta ned foten och tala om ifall man bör göra något eller inte. Jag anser att det finns ett behov av att se över frågan. Sedan får vi se vad en utredare skulle kunna komma fram till. Jag vill fråga om inte tycker att ett liv i 31:a32:a veckan är värt att skyddas, att det har ett skyddsvärde och med anledning av det borde skyddas även i lagstiftningen. 46 (m): Det är, som interpellanten säger, en ganska svår fråga vi har att hantera, framför allt därför att erfarenheterna av den här typen av fall är ganska få. Det finns tack och lov inte särskilt många domstolsavgöranden när det gäller den här typen av våldsbrott. säger att avsikten var mord på barnet. Hur vet man det? Det kan också ha varit ett angrepp på kvinnan. Som svensk lagstiftning ser ut utgår man från att angreppet riktar sig mot kvinnan, men det är en försvårande omständighet att hon är gravid. Man ser inte fostret som en självständig individ. Den här frågan kan man diskutera mycket. Min egen uppfattning är att man naturligtvis alltid måste respektera liv. Men man måste också respektera att vi i har en lagstiftning som har satt upp vissa regler för detta. Vi kan i vart fall inte hamna i situationen att det som är tillåtet inom svensk sjukvård inte har samma rubricering i andra lagstiftningsärenden. Jag tror därför att man ska vara något försiktig. Det viktiga är att den här typen av övergrepp, som drabbade både mor och barn i det här fallet, inte sker utan att samhället reagerar, och så har faktiskt inte varit fallet. Jag tycker inte heller att detta står i strid med de arvsrättsliga reglerna, att även ett ofött barn har arvsrätt i efterhand. Frågan om när ett ska ses som en egen individ är en fråga som måste ses i ett sammanhang. Jag har inte sett skäl att nu förorda en översyn av de regler som finns, delvis mot bakgrund av att vi har väldigt få erfarenheter av den problematik som finns i det enstaka fall som är bakgrunden till interpellationen, men också därför att det innebär komplikationer i en rad andra frågeställningar. 47 (): Jag har också sagt, , att det här är en svår fråga. Jag håller med om att den är komplicerad. Trots allt vet vi att vi kan lösa även komplicerade juridiska frågor om vi får grunna lite. Det har funnits andra frågor , till exempel frågan om barnpornografin, som man tyckte var omöjlig att lösa. tycker inte någon något annat än att vi ska ha det förbud mot barnpornografi som vi har . För att kunna döda ett barn som ligger i mammans mage måste man skada kvinnan. I regel är det ju så. Själva misshandeln är så att säga en sekundäreffekt av att man faktiskt haft avsikten att döda. Den jämförelse som gjorde utan att säga vilken var jämförelsen med den fria aborten i . Men i 32:a veckan får vi inte göra aborter i . Här handlar det om ett fullt livsdugligt barn. I abortlagen står det tydligt och klart att det är förbjudet att avbryta havandeskapet om barnet kan anses livsdugligt. Det är därför som jag tycker, herr talman, att det är en helt ny situation när ett barn i 31:a32:a veckan blir föremål för ett mordförsök. Det handlar om att även det här barnet ska ha en rättssäkerhet och ett skydd. Jag tycker fortfarande att man ska se över det här det hoppas jag kommer att ske och stärka även det ofödda barnets rätt till skydd. 48 (m): För att komplicera det hela ska jag ta ett annat exempel än abortlagstiftningen som också visar hur komplicerad den här frågeställningen är. Det är något som har diskuterats tidigare, nämligen mödrar som missbrukar under graviditeten. Där kan man också fundera över de skador som får genom tablettmissbruk av olika slag. Efter ganska noggrant utredande är, enligt nuvarande tvångslagstiftning, moderns eget vårdbehov en förutsättning för ett ingripande. Man har inte gett barnet en självständig ställning i det sammanhanget heller. Det är min bedömning att när man tittar på de olika regelverken, för detta dyker upp i ganska många olika frågor, är det oerhört svårt att finna skäl för att göra en annan bedömning än att se den vuxna individen och sedan naturligtvis göra det till en försvårande omständighet när det gäller brottslagstiftningen. Jag tror att det är så långt vi kan komma utan att få ganska stora problem i regelverket. Det är möjligt att det kan dyka upp kunskaper som gör att vi får fundera på detta , men det är inte en fråga som är av den arten att jag ser att det finns behov att tillsätta en utredning eller annat. Det är naturligtvis ett förfärligt bekymmer och en fruktansvärd plåga som mor och barn har utsatts för i det här enskilda fallet. löste nuvarande lagregler detta på ett någorlunda anständigt vis, om man nu kan lösa sådana här problem på ett anständigt vis. Jag tror därför inte att vi ska prioritera en utredning om detta . Jag står fast vid det jag sade i mitt inledande svar, nämligen att vi inte har några planer på att göra förändringar i regelverket. Däremot är det viktigt, och jag tackar därför gärna för frågan, att vi ofta lyfter upp den typ av verklighetsfall och beskrivningar som finns och som visar hur komplicerat arbetet med lagstiftning på detta område är. 49 (): Varje gång en misshandel sker är det en kaotisk situation. Det är naturligtvis extra kaotiskt när man är gravid. Att barnet är utsatt för ett mordförsök bidrar ytterligare till kaoset. Det går knappast att sätta sig in i vilken enorm smärta detta måste ha varit för den blivande mamman, som dessutom ville ha sitt barn. Som politiker finns det, i alla situationer när vi känner att det är svårt, anledning att ha med sig den upplevelse som vi får oss till del när fruktansvärda saker händer. När det gäller att starta en utredning får vi inte fokusera på vad som kan vara problematiskt. I den jämförelse som jag gjorde visade jag att om barnets pappa hade dött skulle barnet fått ärva. Samhället har bestämt sig för att det ska vara så. Det är rätt, tycker jag. Men jag tycker att det är precis lika självklart att barnet har rätt till skydd . Jag tror att vi i grunden är överens om att detta är en fruktansvärd situation. För framtiden behöver vi nog våga oss på att dyka in även i det som är svårt. Det är därför vi behöver utredningar. Många undrar varför vi politiker måste tillsätta så många utredningar. Det är för att mejsla ut svårigheterna och eventuella icke önskvärda effekter av ett förslag. Jag återkommer gärna i frågan, men jag hoppas att det inte händer fler gånger i . Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till . 9 § Svar på interpellation 2006/07:368 om avskaffandet av stopplagen som hot mot svensk forskning och utbildning 50 Socialminister (): har frågat mig vilka initiativ jag avser att vidta med anledning av den oro som cheferna på ger uttryck för i sin artikel i . Han frågar även vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att förhindra så kallade vårdgallerior nu när stopplagen avskaffas samt hur jag avser att agera för att förhindra återkommande upphandlingar. Frågorna är ställda till utbildnings- och forskningsministern, men då frågorna huvudsakligen berör mitt ansvarsområde besvarar jag interpellationen i sin helhet. Regeringen anser att valet av driftsform för våra regionsjukhus inte är avgörande för att åstadkomma långsiktigt framgångsrik forskning. skriver i sitt remissyttrande att framgångsrik och världsledande medicinsk forskning liksom medicinsk utbildning vid en internationell jämförelse sker under högst varierande lösningar i fråga om huvudmannaskap och driftsformer för vården. Det finns däremot vissa strukturella drag som är gemensamma för framgångsrik medicinsk forskning, exempelvis att utformningen av hälso- och sjukvården sker i nära samverkan med forskningens och utbildningens företrädare. För att sjukvårdshuvudmännen ska kunna ta sitt lagstadgade ansvar för det kliniska forskningsarbetet, krävs att kraven är tydligt formulerade i såväl interna beställningar av vård som i förfrågningsunderlag och avtal med privata vårdgivare. Överlämnandet av verksamhet på entreprenad förutsätter även att landstingen säkrar tillgången på utbildningsplatser och förutsättningarna för klinisk forskning. Det är därför angeläget att landstingen, i samband med överlämnandet av verksamhet vid sjukhus, under överenskomna former samråder med berört universitet. Av särskilt intresse för klinisk forskning och utveckling är just det väl utbyggda samarbetet mellan stat och landsting. Det så kallade reglerar statens ersättning till landstingen för universitetens tillgång till landstingens hälso- och sjukvård för grundutbildning av läkare och för klinisk forskning. Avtalet är utformat som ett centralt avtal med kompletterande regionala avtal. Ett nytt tecknades 2003, medan nya regionala avtal slöts . En gemensam nämnare för dessa avtal var att samarbetet mellan stat och landsting fördjupades, liksom det gemensamma ansvaret för utbildning, forskning och utveckling. Regeringen har fattat beslut om att tillsätta en utredning med uppgift att utreda den kliniska forskningens situation med beaktande av såväl hälso- och sjukvårdens som forskningens behov och villkor. Bakgrunden till utredningen är att regeringen ser det stora värdet av den kliniska forskningen, vilken fungerar som en länk mellan den medicinska grundforskningen och hälso- och sjukvården. Utredningen förväntas ge ett värdefullt underlag för den fortsatta utvecklingen inom området. Vidare planerar regeringen att lämna en forskningspolitisk proposition till . Arbetet med att ta fram en sådan proposition har redan påbörjats. Landstingen ansvarar för hur hälso- och sjukvården organiseras och för att besluten som fattas ger förutsättningar för en långsiktigt hållbar hälso- och sjukvård. För att kunna möta framtidens behov krävs nytänkande och mångfald i hela hälso- och sjukvårdssystemet. Regeringen vill med propositionen Driftsformer för sjukhus ge sjukvårdshuvudmännen bättre förutsättningar att använda sig av olika driftsformer och arbetssätt när de planerar och organiserar hälso- och sjukvården. Förändrade driftsformer inom hälso- och sjukvården förutsätter dock långsiktig planering i samverkan med berörda aktörer. Regeringen utgår från att landstingen tar sitt ansvar för att tillhandahålla hälso- och sjukvård med god kontinuitet och att den medicinska forskningen och den kliniska utbildningen även fortsättningsvis kommer att hålla hög kvalitet. 51 (): Jag vill först tacka socialministern för svaret, men måste säga att jag förvånas något över det luddiga svaret. Jag ställde i min interpellation tre konkreta frågor till utbildnings- och forskningsminister mot bakgrund av den stora oro som cheferna för viktigaste forskningsinstitution, , har framfört inför planerna att stycka upp i och omvandla det till någon form av galleriasjukvård. Jag hade förväntat mig ett svar av forskningsministern. I stället får jag inga klara besked av socialministern. Så kan det gå. I går kunde vi ta del av ännu en rapport som visar att har drabbats av ännu ett bakslag på läkemedelsområdet. Deras nya åderförkalkningspreparat har visat sig verkningslöst. blev det känt att planerar omfattande personalneddragningar, både internationellt och i . Totalt handlar det om 1 300 jobb som kommer att försvinna från . Det blir återigen tydligt hur beroende är av stora och framgångsrika företag. Personalneddragningarna är inte följden av dålig lönsamhet. Företaget har redovisat rekordvinster. Läkemedelskoncernen pressas i stället av en nedgång i resultatet av forskning kring nya mediciner. Detta är oerhört allvarligt eftersom ekonomiska framtid är intimt sammankopplad med svenska forskningsresultat. exporterar läkemedel till ett värde av . För sedan kunde vi läsa i en av de större morgontidningarna hur cheferna på i varnade för vad som kan inträffa om forskningen vid styckas upp eller omvandlas till en så kallad vårdgalleria. Man skrev så här: Vi är oroliga för att lagändringen ett avskaffande av stopplagen kraftigt försämrar förutsättningarna att bedriva konkurrenskraftig medicinsk utbildning och forskning i vårt land. Den erfarenhet vi har är att privata vårdgivare varken är intresserade av att ta emot studenter eller av att delta i forskningsprojekt genom att samla in data och prover från patienter. Är vi över huvud taget intresserade av att det ska utbildas nya läkare, sjuksköterskor och annan vårdpersonal i vårt land? Politisk entusiasm får inte springa före planering och eftertanke. Det är inte mina ord. Det är chefernas på . Man skriver vidare: Ett skräckscenario är att våra stora universitetssjukhus styckas upp och förvandlas till vårdgallerior med olika aktörer för varje specialitet. Lägg därtill återkommande upphandlingar och byten av ansvariga aktörer där vinstintresset inte ger utrymme för vare sig långsiktiga forskningsprojekt eller utbildning på mer grundläggande nivå. Sådana vårdgallerior i stället för sammanhållna universitetssjukhus skulle innebära att både forskning och utbildning kraftigt försvåras eller till och med omöjliggörs i vårt land. Det är hårda ord: ett skräckscenario, forskningen i kraftigt försvåras eller omöjliggörs. Jag hade förväntat mig att forskningsminister skulle ha en uppfattning om detta. Vi har inte råd att äventyra svensk forskning på grund av kortsiktig eller ideologiskt förblindad moderat sjukvårdspolitik i . har regeringen öppnat för en försäljning av akutsjukhusen. Interpellationen handlar inte om privat vård eller offentlig vård. Den handlar om huruvida regeringen tänker vidta några åtgärder för att förhindra en uppstyckning av universitetssjukhusen eller införandet av vårdgallerior. Jag har fortfarande inte fått ett svar från socialministern någonstans i interpellationssvaret. Accepterar regeringen att man styckar upp eller inför vårdgallerior på ? I svaret finns inte heller ett ord om hur regeringen tänker reglera detta . Det är oerhört allvarligt. Jag ser fram emot att socialministern i sina senare inlägg redogör för sin uppfattning. Är det okej att stycka upp eller införa vårdgallerior på ? 52 (): Det finns inga belägg för att privat driven vård generellt skulle vara bättre eller hålla högre kvalitet än offentligt driven vård. Det finns heller inte belägg för motsatsen. Det är helt andra saker som avgör vilken kvalitet man når i sjukvården. Detsamma gäller faktiskt den högre utbildningen och forskningen. Det finns många exempel på privat finansierad och driven utmärkt utbildning och forskning och på offentligt finansierad och driven utbildning och forskning med mycket goda resultat. Men det finns belägg för att det krävs en organiskt sammanhållen universitetssjukvård för att samverka med den ledande medicinska forskningen och utbildningen. Detta är en internationell norm. Vare sig det är fråga om privat eller offentlig drift så krävs denna sammanhållna organisation, och det krävs också en mycket nära samverkan mellan sjukhusets kliniska verksamhet och den medicinska fakulteten. hade en hearing om just dessa frågor. Då redogjorde professor från mycket bra för viktiga principer för att man ska lyckas väl med utbildning och forskning. Han talade om behovet av långsiktiga relationer mellan akademi och vårdgivare, där det är helt andra tidsperspektiv än när man gör upp ett avtal för sjukvårdens bedrivande och när man gör upp olika kontrakt eller samverkansformer för utbildning och forskning. Det är helt olika tidsaxlar. Han talade om behovet av en nära samverkan och helst en gemensam ledning för akademi och universitetssjukvård, där man har kommit långt just när det gäller och . Han talade om behovet av en höggradig integrering av medicinsk utbildning, forskning och universitetssjukvård. Och han talade om behovet av att man ska kunna förena en anställning inom de medicinska fakulteterna med att fortsätta att vara verksam i den kliniska verksamheten, till exempel som professor. Detta är mycket viktiga frågor som socialministern inte berör med ett enda ord i sin proposition. I propositionen nämns över huvud taget inte dessa allvarliga frågeställningar, utan där framförs att man i huvudsak kan ha samma argumentation som man har när det gäller behovet att släppa lös vinstintresset i sjukvården när det gäller att släppa lös utförsäljning av universitetssjukhus.