prot · GU0993 · 2007-04-18 00:00:00 — Därför är det vår uppgift som lagstiftare att skapa möjligheter för transsexuella personer att leva ett fullvärdigt liv. Ett steg på vägen är att ändra namnlagen. Det handlar dessutom om myndiga människor som vet vad de vill och vet vad de gör. Jag ska ta ett exempel från verkliga livet. Det handlar om en man som är transvestit och lever som kvinna. Han är född som , och det är alltså det namn som står i hans ID-handling, men hans önskan är att kallas . Det är det namn han egentligen använder. Alla hans vänner och hans familj kallar honom . har emellertid avslagit hans önskan med motiveringen att namnet är ett kvinnoklingande namn och kan väcka anstöt och obehag. Att det väcker obehag för att tvingas heta spelar tydligen ingen roll. Självklart ska föräldrar inte kunna välja namn åt sina barn som kan vara kränkande för barnen när de växer upp, och självklart bör det finnas gränser för vad som kan godkännas som namn. De frågor som jag lyft upp handlar dock inte om det, utan om människors rätt till en egen identitet. Dessutom finns flera namn som anses vara kvinnliga respektive manliga men ändå fungerar för båda könen. Ett exempel är , som enligt våra svenska normer är ett kvinnligt förnamn medan det enligt andra kulturella normer är okej med en man som heter . Det finns fler exempel på sådana namn. Det är dags att vi får en namnlag som passar den mångfald som finns i dagens samhälle. har vid upprepade tillfällen tillkännagivit att lagen bör ses över. Den förra regeringen valde att inte ta tag i frågan, och det verkar tyvärr som om den nya regeringen inte heller tänker göra det. Jag avslutar med att yrka bifall till reservation 2 i betänkandet. I detta anförande instämde (). 44 (): Namn har stor betydelse på flera olika sätt. I många kulturer har namn använts inte bara för att beskriva släktskap utan också tillhörighet och ställning i samhället. Säkert har namn även haft andra funktioner. Trots att traditionerna i fråga om namn varit långa och tunga i vårt samhälle, i , är det först i modern tid som man lagstiftat om namngivning. Den gällande lagen är ganska modern och flexibel, men man måste ändå konstatera att åtta yrkanden från allmänna motionstiden antyder att det finns behov av en översyn. Regeringen har anvisat att man avser att ta initiativ till en översyn men först , vilket tidigare påpekats. I värsta fall kan det innebära att det inte händer någonting . Saker brukar ju ta tid. Från sida är vi självklart glada om majoritetens avslagsmotivering innebär att regeringen har en genuin vilja att ta tag i de frågor som väckts i dessa motioner. Därför vill jag påminna om att de fyra borgerliga partierna, som utgör regeringsunderlag, stödde så att kunde ge ett tillkännagivande till den då sittande regeringen om behovet av en översyn av namnlagen. Därför kan man fråga sig om saken blivit mindre aktuell nu när de borgerliga partierna sitter i regeringen. Man kan undra. Vi från sida hade hoppats på ett snabbare initiativ än att vi ska behöva vänta till 2008 med starten av en översyn. Jag instämde i föregående talares anförande och ska därför korta ned mitt anförande ordentligt. Jag tycker precis likadant, nämligen att valet av namn är en fråga som inte borde regleras av så starka restriktioner som är fallet. Vi har en reservation, nr 3, som jag yrkar bifall till. Det finns även andra reservationer, men jag yrkar bifall endast till reservation 3 som tar upp problematiken med namnbytesfrågan för dem som byter kön. I den processen kommer namnbytesdelen in mycket sent, och dessa människor tvingas därför, utan att det egentligen borde spela någon roll för omgivningen, leva med ett namn som inte alls stämmer med den identitet som de under en ganska lång process jobbat med att byta. Namnet är ju en stark identitetsbärare. Jag lämnar dock den frågan eftersom föregående talares argumentation var mycket bättre än vad jag skulle kunna utveckla den till. Jag går i stället över till nästa del som jag tänkt tala om. Jag kommer från , även om jag inte är född där, och namnfrågorna är kanske lite speciella där. Jag vill därför uppmärksamma kammaren på frågan om gårdsnamn, som är en mycket het potatis hos oss. Det gäller inte bara rätten att ha gårdsnamn utan också nybildningen av dem. Där finns alltså en stark tradition. Det finns en motion om gårdsnamn, inte från mitt parti utan från en företrädare för ett av regeringsunderlagets partier i kammaren. Det finns starka traditioner som lagstiftarna inte lyckades kuva. Vi har en sådan tradition, och den är växande. Trycket att få arbeta mer med gårdsnamn är starkt. Därför tycker jag att det är viktigt att en genomgång av namnlagen, som jag hoppas ska ske snabbare än vad regeringen sagt, inte bara blir en skrivbordsprodukt utan att man också har en ordentlig kommunikation och remissrundor så att människor inte upplever att de blir överkörda i den delen. Det gäller kanske framför allt reglerna kring nybildandet av gårdsnamn. Det är viktigt att genomgången görs grundligt, eftersom det finns källor till stora konflikter. Man kan därför inte bara komma och tränga sig på gårdsnamnstraditionen. Det finns de som starkt värnar om sina gårdsnamn för att skydda dem från utomstående. I en värld som alltmer förändras, det vi kallar globalisering, har frågan om rötter blivit allt viktigare. Jag tycker mig märka det bland annat genom att ungdomar visar ett ökat intresse för släktforskning och historia. Det har inneburit en renässans för gårdsnamnen. Det är heller inte särskilt ovanligt att rotlösa storstadsbor flyttar bland annat till och försöker bygga sig en identitet till exempel genom att köpa en gammal gård eller bygga en ny. Då har de gärna också ett gårdsnamn som de inkorporerar i egennamnet. På det sättet vill man skapa sig en identitet. Jag tror att det är viktigt att vi ser till att den möjligheten förenklas. Jag tänker inte uppta kammarens tid med att redovisa alla de konflikter kring hur namnlagen ser ut som jag fått ta del av från många människor i länet utan bara säga att jag hoppas, än en gång, att man, när genomgången görs, även noga tittar på möjligheterna att på ett enklare sätt hantera frågan om gårdsnamn. 45 (): Det här betänkandet omfattar åtta motionsyrkanden från den allmänna motionstiden. Frågorna gäller i huvudsak ändringar namnlag och behovet av en översyn av lagen. Vi har tidigare från sida hört att det är ett omfattande arbete att se över namnlagen, och har sagt att utredningen bör göras grundligt. Frågan om namnlagen har varit aktuell i ett antal gånger tidigare, också under förra mandatperioden, då den tillhörde lagutskottets beredningsområde. behandlade lagutskottet motionsyrkanden om ändringar i namnlagen och tillkännagav senare genom beslut att regeringen bör ta initiativ till en översyn av lagen. I den reservation som då biföll hänvisades bland annat till en skrivelse från , som hade lämnats till . I skrivelsen belyste PRV behovet av en översyn av namnlagen. Man ansåg att rättsreglerna bättre borde anpassas till samhällsmedborgarnas behov av att ändra sina namn på ett lättbegripligt och rättssäkert sätt. mening var att det genom PRV:s skrivelse var klarlagt att det förelåg ett behov av en översyn av namnlagen och att denna översyn måste ha en bred inriktning. Hur är då förhållandet nu? Regeringen har aviserat att man ska ta initiativ till en översyn av namnlagen, men det kan ske tidigast . Jag har respekt för det av det skälet att det finns en mängd olika lagar som behöver ses över och en mängd olika frågor att bereda i . Under de förutsättningarna måste det ske någon form av prioritering. Om man inte prioriterar blir det problematiskt. Genom att man anger när man ska ta tag i frågan om namnlagen har man också prioriterat den frågan. Det bör hållas i minnet. Jag kan också nämna att redovisade sitt arbete i ett utredningsbetänkande som heter Ändrad könstillhörighet förslag till ny lag. Vad gäller frågan om att införa en bestämmelse som skulle ålägga intygsgivare att retroaktivt ändra uppgifter om namn och personnummer i givna intyg och betyg anför utredningen att en sådan bestämmelse inte kan föreslås utan att de rättsliga förutsättningarna för en sådan lagstiftning noga övervägs. har tidigare, under den socialdemokratiska regeringstiden, uttalat meningen att det inte kunde komma i fråga att i lag införa en tvingande skyldighet för den som , kanske långt tillbaka i tiden, utfärdat betyg, intyg eller liknande handlingar att göra ändringar i ett dokument som vid tiden för upprättandet var helt korrekt. Det uttalandet från lagutskottet under den tidigare majoriteten belyser i någon utsträckning problematiken i de frågorna. Det är därför väl motiverat att de rättsliga förutsättningarna måste övervägas mycket noga om man tittar närmare på de frågorna. Slutligen: Eftersom de frågeställningar som tas upp i motionerna kommer att bli föremål för överväganden inom ramen för den av regeringen aviserade översynen av namnlagen saknas skäl att bifalla något av motionsyrkandena. Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på samtliga motionsyrkanden. 46 (): I civilutskottets ställningstagande står det att regeringen har för avsikt att ta initiativ till en översyn av namnlagen dock . Det innebär att det finns skäl att ta sig an bland annat de frågor som tas upp i motionerna, men att problemen inte är av den karaktären att det är högprioriterat. Jag ställer mig bakom den uppfattningen. En lag som är är ju trots allt inte särskilt gammal om man ser till annan lagstiftning, även om förändringar och medicinska möjligheter i detta fall talar för en översyn. Uppenbarligen har tidigare regering tyckt detsamma. Ett tillkännagivande 2001 innebar att nonchalerade vad beslutat. Socialdemokraterna skriver i reservationen att det inte är acceptabelt att behöva vänta på översynen. För mig är det inte acceptabelt med en regering som struntar i vad har beslutat. Detta är kanske ett skäl till att svenska folket valde att rösta fram en ny regering . Politik är att sätta gränser. Rätten att själv få bestämma sitt namn, oberoende av koppling till kön, går över den gräns som jag sätter. För mig är det otänkbart att flickor ska heta och och att pojkar ska heta LiseLotte, , , och , men det är det nämnda motionärer från vill. Jag är väl medveten om att det finns några få namn som används av båda könen, men oaktat de undantagen kan jag inte hitta några skäl till en förändring i lagstiftningen. Förslaget om en retroaktiv ändring av namnidentiteten är komplex. Jag kan förstå att de som genomgår ett könsbyte helt och fullt och i alla sammanhang vill kunna identifieras med sitt nya jag. Men ska det omfatta alla handlingar från födelsen? Hur löser man det med handlingar som inte är databaserade? Hur löser man det med underskrifter från personer som kanske inte lever ? Ska det finnas en fortsatt koppling mellan det gamla och det nya personnumret, eller försvinner den gamla identiteten helt från världskartan? Hur ska man kunna forska om könsbyten om man efteråt inte har tillgång till de gamla handlingarna? Eller en så enkel fråga som: Ska det inte längre gå att hitta gamla klasskamrater? Frågorna är många och förhoppningsvis kommer den framtida utredningen att kunna ge svar på åtminstone en del av dem. Några av de andra motionerna är lite lättare att hantera, även om utskottet inte är berett att tillstyrka dem. Motionen om byte till gårdsnamn är en av dem. motion om att makar som gemensamt mellannamn ska kunna ha den enes efternamn är en annan som inte borde vara särskilt kontroversiell. Detsamma gäller motionen om att makar ska kunna skapa ett nytt familjenamn av tidigare efternamn. Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på motionerna. 47 (): Jag vill inleda med att säga att jag delar de uppfattningar som redovisats av mina allianskolleger . Jag ska fatta mig kort i ärendet. Jag har bara suttit en mandatperiod tidigare, men har varit med om ett antal diskussioner om vad som händer med tillkännagivanden. Jag har sett en socialdemokratisk regering som har arbetat med ett antal tillkännagivanden utan att vi har sett något resultat. Det går inte, även om jag i och för sig skulle vilja, att säga att civilrättens område sköttes utmärkt under förra mandatperioden i . Det blev mycket liggande. När det gäller namnlagen tog man ett initiativ och man hade en offentlig utfrågning med ett antal företrädare för organisationer och myndigheter. Den visade det som egentligen alla föregående talare här har tagit upp, nämligen att det är fullt av svårigheter när man ska titta på namnlagen. Personligen har jag blivit kontaktad av en kvinna från som var bekymrad. Hon hade fått barn medan hon var sambo. Sedan fick hon ett barn till efter att hon hade gift sig med sin sambo. Hon hade ett mellannamn. Hon hade ingen möjlighet att få dessa två helsyskon att få samma efternamn på grund av konstruktionen med mellannamn, som vi har i gällande lagstiftning. Det är klart att hon var förtvivlad och tyckte att hennes två barn skulle ha samma efternamn. Men det går inte med gällande lagstiftning. Det är ytterligare en problematik som naturligtvis måste lösas. Jag har haft förmånen att ta del av lite av arbetet i och medverkat lite grann vid utformandet av några utredningsdirektiv. Jag har insett vilka svårigheter det finns och hur noga och grundlig man måste vara när man skriver utredningsdirektiven. Det är ytterligare ett skäl till att det får ta lite tid. Vi har inte regerat mer än i lite drygt just . Det är mycket ärligt och uppriktigt från departementet att man säger att man inte har satt den allra högsta prioriteten på utredningen om namnlagen. Därför säger man att direktiven till utredningen kommer och utredningen tillsätts . Det är väldigt bra att man är klar och tydligt. Det finns i departementet andra frågor som är så pass viktiga att den här frågan får vänta lite grann. Den har redan väntat . är det inte särskilt . Jag har full förståelse för situationen. Jag är mer förundrad över att Socialdemokraterna envist vill ha fram ett nytt tillkännagivande trots att man själv inte gjorde särskilt mycket under förra mandatperioden. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna. 48 () replik: Jag har inte som suttit i en mandatperiod utan bara . Jag har varit med om diskussioner om tillkännagivanden som inte leder någonstans. Det har sedan tagits upp i någon sorts kritik från utskotten. Tydligen finns det, vilket vi hörde tidigare här från , ett tillkännagivande som är äldre än det jag visste om. Det finns inte bara ett utan också ett . Jag tycker inte heller att det är bra att den tidigare regeringen inte tog tag i detta. Men det är märkligt att använda det som ett argument för att inte göra det själv. Ni har trots allt varit med och har tidigare stött att det är en viktig fråga. Jag har lyssnat på tre av er från allianssidan. Er argumentation är att det är komplicerat och tar tid. Om ni har ambitionen att hinna fram till en ny lagstiftning och en ändring minskar chansen dramatiskt om ni skjuter på starten. Det är kärnfrågan. Det framkom väldigt tydligt i anförande att det är väldigt komplicerat. Du redovisade flera skäl till det. Då borde det vara angeläget att starta arbetet så fort som möjligt. Den erfarenhet du redovisar är att det är viktigt. Man kan inte göra så förfärligt mycket . Det tar tid att dra i gång en sådan här sak med kanske hearingar och liknande. Då behövs tiden. Jag förstår inte riktigt hur det resonemanget hänger ihop. 49 () replik: Principiellt har jag samma uppfattning som deklarerar. Regeringen ska följa de tillkännagivanden som görs här i . Det är från som regeringen får sitt mandat. Sedan kommer vi till frågan om att prioritera. Det måste vi göra i utskottet, det måste man göra i många olika sammanhang, och det måste departementen och regeringen göra. Den prioritering man nu har gjort är inte att man har satt upp som högsta mål att ha en lagstiftning före nästa riksdagsval. Prioriteringen är gjord så att det finns andra saker som man tycker är viktigare. Det tycker jag att man ska vara ärlig och säga. När det gäller namnlagen vill man se till att få en grundlig utredning och en grundlig översyn. Redan skrivandet av direktiven kommer att ta tid. Det ligger så pass många ärenden. Den socialdemokratiska justitieministern lämnade så mycket efter sig på civilrättens område att det finns andra saker som har prioriterats högre. Det har jag förståelse för. 50 () replik: Jag är egentligen nöjd med att jag har fått beskedet att regeringen inte har ambitionen att hinna färdigt . 51 (): Först och främst vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Därefter måste jag citera det LiseLotte sade i talarstolen tidigare. Hon sade: Det måste finnas gränser. Det är precis vad jag tycker. Det är min tredje mandatperiod. Jag har suttit ett par mandatperioder där jag automatiskt inte gått upp i debatten och sagt: Jag håller med , . I den här frågan är jag glad att kunna säga om mina tre kolleger från allianspartierna som har varit uppe i debatten: Jag stöder dem fullt och helt. De har lyft fram den här frågan på sitt sätt, och jag kommer att lyfta fram den på mitt sätt. Nog måste det finnas gränser när vi funderar på att vi ska förvanska omvärldsuppfattningen och de bilder vi kan få av omvärlden genom att göra allt så könsneutralt som möjligt. Varför gör vi det? Är det inte lite kul att en del är kvinnor och andra är män? Är det inte lite mysigt att i stället vara stolt över den man är och också våga ha ett namn som talar om att det här är en pojke. Det här är en flicka. Det här är en man. Det här är en kvinna. Det här är en syster. Det här är en bror eller vad det nu är? Inte skulle jag passa att heta , när jag tänker på det. Någonstans tror jag att vi har föreställningar som i stället ska göra tillvaron mångfasetterad och inte förenkla tillvaron. Låt oss få vara de mångfasetterade varelser och personligheter vi är. Låt oss få se rikedomen i det. Vi borde i stället stärka varandra att känna självkänslan att vara de vi faktiskt ändå är. Att retroaktivt ändra identiteten i handlingar i historien är också att försöka sudda ut delar av historien som man ändå aldrig kan sudda ut. Det finns alltid som en del. Varför inte stödja och hjälpa människor som har genomgått till exempel könsbyte att känna en stolthet över den historia de ändå har haft? De har varit med om den. Det är en del av dem och andra människors minnen och liv. Det är en del av handlingarna. Det är väl bra? Varför inte se till att det blir rikedom av erfarenheter? Även om erfarenheter är smärtsamma gör livet någonting med oss vad vi än är med om. Det blir en väldigt konstig och märklig debatt här i kammaren. Om fem personer har genomgått könsbyte föregående år bör vi ändra lagstiftningen för hela landets befolkning. Någonstans måste vi se var gränsen går för att förenkla. Vi har redan i vårt land jämfört med många andra länder ett fattigt språk, ett språk som inte nyanserar på det sätt som i många andra språk. Varför ska vi förenkla tillvaron när tillvaron blir mycket mer spännande om den är mångfasetterad? Det är jätteviktigt att vi ser mycket av det innehåll som finns i en identitet. När identiteter förändras, låt dem få göra det på människors villkor. Låt oss i så fall uppvärdera reaktionen och se till att där sker förändringar. Namnlagen behöver naturligtvis ses över ur flera aspekter. Här finns en rad relevanta aspekter. Där har regeringen aviserat en översyn. Normalt sett, som sade, är det viktigt att regeringen snabbt åtgärdar de förändringar som bör ske efter ett tillkännagivande i riksdag. Med de tidigare samarbetspartierna v och mp och de synpunkter de har är det illa bra att man inte har gjort något åt den . Men när den nuvarande regeringen sätter sig före att göra något tror jag att det kan bli något riktigt bra. Det finns en rad komplexa delar av typen gårdsnamn och sådana saker som finns djupt i den svenska kulturen inte minst i , som vi har hört här. Man behöver se över det på ett bra sätt. När det gäller just att förändra tillvaron så att allt ska bli så slätstruket som möjligt håller jag inte ett dugg med om det. Som vanligt inväntar vi de utredningar som har aviserats, så också den här. Jag tackar för ordet. 52 () replik: Jag tycker att talar mot sig själv. Det är just detta som jag och vill; det handlar om att människor ska få vara som de vill på egna villkor. Även om det bara handlar om 55 personer är det ändå människor som känner så här: Min kropp är fel. Det här är inte jag. Jag vill vara en annan person, och jag är en annan person. Tänk på det exempel jag tog upp han som var född som och ser ut som när han har på sig manskläder. Men han lever som kvinna. Han är transvestit. Han har inte gjort operationen men uppfattar sig ändå som kvinna på alla möjliga sätt och vill ha det kvinnliga namnet . Jag tycker inte att det här är slätstruket; jag tycker tvärtom att det ökar mångfalden och ger ett mångfasetterat samhälle. Precis som du säger ska vi tillåta oss att vara som vi vill. Det är det som handlar om individens rätt. Ni på allianssidan och högersidan brukar ju vara förespråkare för att det ska vara individen som ska avgöra. Ni brukar tala om individens rätt och så vidare. Men i det här fallet är det plötsligt inte så. Jag får inte riktigt detta att gå ihop. 53 () replik: Namnet är väl inte i huvudsak till för att jag själv ska känna att jag är jag. Så har det aldrig varit. Namn ger man människor därför att det är en identifiering utifrån omvärlden. Omvärlden ska veta att LiseLotte är LiseLotte och inte . Namnen ger omvärlden en bild av hur man ska kommunicera om en person och till en person så att den personen reagerar på det. Det är väl ingenting som jag har för att jag ska kunna tänka på mig själv. Det har ingenting med individens frihet att göra. Här handlar det om det sociala spektrumet och den sociala funktion som ett namn har. Jag menar att i den sociala funktionen är det gräsligt bra att veta om jag talar om en man eller en kvinna. Så lika är vi ändå inte, så det kan finnas en poäng i detta. Dessutom funderar jag mycket på hur ni tänker när ni driver de här frågorna. Vad kan det få för konsekvenser framöver? Vad finns det för forskning om det här över huvud taget? Vi vet i vilket fall som helst att det finns en tydlig forskning om hur en människa utvecklar sin identitet i relation till det sociala spektrumet. Men finns det något när det gäller det här? Det kanske är dags för att åtminstone en eller annan mer eller mindre korkad idé prövas utifrån forskarens kritiska ögon. Då kan man objektivt se om det här är någonting bra eller om det helt enkelt är dåligt. Vi kanske får önskningar och konsekvenser som vi aldrig någonsin har tänkt på när vi driver det här. Allting har ju inte varit bra med de förändringar som är gjorda ifrån den här talarstolen och den här kammaren. Därför är det att börja fundera på detta. Vad finns det för grunder för den här idén? Vad har vi utifrån den forskning som finns om människors självkänsla och identitetsutveckling och människor i ett socialt spektrum? 54 () replik: Jag kan börja med att hålla med om att många beslut och mycket som har yrkats från den här talarstolen inte har varit bra, allra helst . Men det var en parentes. Jag får fortfarande inte detta att gå ihop. Mitt namn är min identitet. Jag lystrar när folk kallar mig för LiseLotte. Det är till och med så att om jag inte får mitt namn rätt stavat, som jag vill ha det, så känns det som att det inte riktigt är jag. Jag tror att många av oss här inne känner och upplever samma sak. Du tycker att du heter , vilket du heter. Tänk om alla plötsligt skulle börja kalla dig något helt annat! Det kan vara ett annat kvinnonamn, till exempel . Hur skulle du känna dig då? Det är bara du som tycker att du heter . Alla andra tycker att du heter .