prot · GV0949 · 2007-12-20 00:00:00 — Vi kan naturligtvis titta på siffrorna och se att utvärderingen är tydlig. Det går bra när det gäller utanförskapet. Vi pressar tillbaka det utanförskap som Socialdemokraterna lämnade efter sig. Men vi kan också titta på andra utvärderingar. Vi kan se att IMF konstaterar att vi har den största nedgången av arbetslösheten av alla industrialiserade, utvecklade industriländer. Vi kan se att framhåller att regeringens politik har en betydande effekt på sysselsättningen, och även där är det land där arbetslösheten minskar snabbast. Vi kan se KI:s analyser som tydligt visar hur regeringens åtgärder pressar tillbaka arbetslösheten. Vi kan se det i kommissionens synpunkter på svensk ekonomi. Där konstaterar man att regeringens politik bidrar till att minska arbetslösheten och pressa tillbaka utanförskapet genom att öka arbetsutbudet och minska jämviktsarbetslösheten. Mot det här står en socialdemokratisk politik, det vi erfor de år som styrdes av socialdemokrater. Det sista man gjorde var att genomföra en lång rad åtgärder höjd a-kassa, höjd sjukförsäkring, höjda skatter, mer regleringar på arbetsmarknaden, mer krångel för företagen som var och en av dem bidrog till att höja arbetslösheten. Var och en av dem var åtgärder som gjorde att färre människor kom i arbete. Här har vi kontrasterna. När Socialdemokraterna styrde satt ekonomerna och räknade på hur mycket man höjde jämviktsarbetslösheten. När vi styr sitter de och räknar på hur mycket den sänks. Här har vi perspektivskillnaden. Det som vi gör är att vi för en politik för full sysselsättning, men Socialdemokraterna försöker skyla över och dölja sitt eget misslyckande. Det kan vi se på område efter område. Först var det lönerna som skulle falla, men vi fick de kraftigaste löneökningar för låginkomsttagarna som vi har sett . Sedan var det jobben som skulle minska, och då minskade arbetslösheten. På punkt efter punkt har de socialdemokratiska varningarna visat sig vara felaktiga. 108 (): Frågan är om det är kartan eller verkligheten som man ska följa. Problemet för den borgerliga regeringen är att verkligheten på punkt efter punkt kommer i kapp dem. När jag säger att vi har ett bekymmer med jobbpolitiken och att jobbpolitiken har misslyckats baserar jag det på en rapport från och en analys av . I rapporten säger man att den pågående nedgången av arbetslösheten sannolikt inte blir varaktig. Och forskningschef säger: När högkonjunkturen klingar av kommer arbetslösheten obönhörligen att stiga. Man har alltså inte lyckats. Det är det som är det enkla konstaterandet. Att vi sedan har stora löneökningar i må vara hänt. Historiskt sett har vi under socialdemokratiska regeringar haft en räcka av år med reallöneökningar som man nu befarar kommer att brytas på grund av att regeringen för en politik som innebär att inflationen och räntan ökar. Det gör att man pratar om att man ska säga upp avtalsår, och det blir oro på arbetsmarknaden. Det här är inte något som jag står här och hittar på, utan detta är verkligheten. Det är ju den som regeringen eller möjligen har lite bekymmer med. Om man slår sönder lönebildningsprocessen genom att mixtra med a-kassan, som man gör, innebär det att de ledande företrädarna för industriavtalet, till exempel, hävdar att de inte kommer att klara av att sluta några treårsavtal framöver. Det har varit en bärande del i den politik som har varit väldigt framgångsrik och som vi, icke att förglömma, fortfarande skördar frukterna av, alltså en politik med stabil finanspolitik och fungerande lönebildning som den borgerliga regeringen nu försöker slå sönder, medvetet eller omedvetet. Lyckas man då med de förslag som man lägger fram? Det kan man fundera på. När det gäller det så kallade tjänsteförslaget, som ska vara en del i jobbpolitiken, skriver de företagare som är inbegripna i detta i en debattartikel: Skrota tjänsteförslaget! Man säger att de regler som förslaget innehåller snedvrider konkurrensen. Det är arbetskraftsbrist, skriker andra företagare. Det stora problemet säger de är att de inte har rätt utbildad arbetskraft. Den sittande regeringen har dragit ned på arbetsmarknadsutbildningen och ställer företagen utan utbildad arbetskraft. På punkt efter punkt misslyckas man med sin konkreta politik. Det är så verkligheten ser ut. Sist, men inte minst, har vi fiaskot med nystartsjobben, det som var den bärande delen. Bortsett från att man skulle piska de arbetslösa med sänkt a-kassa, var nystartsjobben det som vi fick till svar varenda gång vi med den nya regeringen efterfrågade den nya regeringens arbetsmarknadspolitik. I varenda debatt fick vi svaret: Det är nystartsjobben som är lösningen på alla problem. kommer återigen en möjlighet för oss att utvärdera och se verkligheten. kunde vi diskutera ideologin, orättvisan och orättfärdigheten med den här politiken. kan vi också diskutera verkligheten. kan vi utvärdera och se vad som ligger bakom alla dessa ord, alla dessa siffror och all denna statistik, och det är att det är ett fiasko för nystartsjobben. Det är bara en av tio som har fått arbete genom den satsningen. Dessutom har man sedan man startade sin politik fått problem med lönebildning och inflation. Man misslyckas på punkt efter punkt med alla olika förslag som man lägger fram. 109 (): Jag vet inte varifrån finansministern får alla siffror som han rabblar här som ett rinnande vatten. Men jag såg senast att antalet förtidspensionärer har ökat med 1 600 personer. När det gäller nystartsjobben är det, som sade, en av tio som fortsatt får ett jobb efter en subventionstiden detta i brinnande högkonjunktur. Det lovar inte gott för en åtgärd som skulle vara en av de viktigaste. Sedan vet jag inte om finansministern medvetet misstolkar mig. Jag är inte orolig för att det är för många som jobbar. Det var inte det jag sade. Men jag sade att det väl måste oroa finansministern när vi ser att konjunkturen viker. Vi får tydliga signaler från framför allt exportindustrin, som ska dra in pengar till landet, om en minskad efterfrågan. har vi en hög efterfrågan i landet som håller uppe inflationen på en sådan nivå att måste larma om att man ska fortsätta att höja räntan. Ett sådant läge måste väl ändå oroa finansministern, och det beror väl inte på att det är för många som jobbar. Finansministern själv har slagit sig för bröstet och sagt att man har sänkt skatterna med 80 miljarder. Vi kanske har den starkaste högkonjunkturen , och då går finanspolitiken in och släpper skattesänkningar med 80 miljarder. Skattesänkningar är ju lämpliga att släppa in när konjunkturen viker för att stimulera den inhemska efterfrågan. Jag skulle vilja säga att finanspolitiken har skett i fel ordning. Minskat regelkrångel, säger finansministern. Senast var det några företagare som var här i , bland annat hamburgerkedjan som får högre personalkostnad. De omfattas nämligen inte av de här subventionerna därför att finansministern har dragit vissa gränser. Likadant är det med bemanningsföretag. Bensinmacken har olika kostnader beroende på om man säljer bensin eller om man säljer korv. Det här gör det väl inte lättare för småföretagen och framför allt inte för som ska hålla reda på det här. Det finns väl lite grann att fundera på. Men kom inte och säg att vi är oroade över att det är för många som har jobb. Det som skapar problemet, finansministern, är att man släpper ut en massa resurser under brinnande högkonjunktur. 110 Finansminister (): Låt oss ta och på allvar och börja med verkligheten. Den öppna arbetslösheten har , när regeringen tillträdde, minskat med 35 000 personer. Amsåtgärderna har minskat med 65 000 personer. Latent arbetssökande, de som är arbetslösa men som inte har sökt jobb, har minskat med 25 000. Undersysselsatta, som har jobb men som vill arbeta mer, har minskat med nästan 15 000. Antalet personer som är i sjukskrivningar har minskat med 30 000 och antalet personer med sjuk- och aktivitetsersättning har minskat med 3 000. Det är den statistik som vi fick från respektive SCB. Det är alltså en minskning med 170 000. Räknar man om det i helårsekvivalenser, som vi gör på , kan man konstatera att det är den största enskilda nedgången sedan vi över huvud taget började göra den typen av mätningar. Då kunde man möjligtvis tänka sig att och skulle konstatera att här har regeringen varit framgångsrik, att Socialdemokraternas politik har varit missriktad och att Socialdemokraternas analys av vår politik inte har överensstämt med experternas och med verkligheten. Då kanske man kan dra slutsatsen av det att här finns det något nytt att lära, något att ompröva och något att utveckla. Låt oss titta på siffrorna. KI räknar med att sysselsättningen , 2008 och 2009 ökar med 190 000 personer. Det är en unik uppgång. Den kan möjligtvis jämföras med de mycket starka överhettningsår vi hade . räknar med nästan 150 000 i sysselsättningsökning . Därmed står vi inför den starkaste arbetsmarknaden av alla i de utvecklade industriländerna. Kan vi inte glädjas åt detta? Kan vi inte konstatera att nu börjar vi ta ett första steg på vägen tillbaka mot full sysselsättning. Vi vet ju att full sysselsättning inte bara är en fråga om ekonomisk stabilitet, bnp-siffror och räntor. Det är en fråga om människor vardag och rättvisa. Det är när vi inte har människor i arbete, när vi har utanförskap och när vi misslyckas med sysselsättningspolitiken som de riktiga klyftorna växer i samhället. Det är då människor inte får känna stoltheten av att ha ett eget arbete. Att återupprätta full sysselsättning måste vara drivkraften för politiken. Vi vet att Socialdemokraterna avvek från den väg man länge hade slagit in på. Erfarenheterna från den förra mandatperioden och är att ungdomsarbetslösheten ökat, sysselsättningen utvecklades sämre än i många andra länder och vi hade svårigheter att få fart på jobbtillväxten trots att konjunkturen var stark. Socialdemokraternas politiska förslag med stora skattehöjningar för låg- och medelinkomsttagare och kraftigt höjda arbetsgivaravgifter för väldigt många företag betyder färre jobb. Det betyder att sysselsättningen pressas tillbaka med kanske 40 000, 50 000, 60 000 eller kanske till och med 70 000 personer om man skulle ta den här politiken på allvar. Det är naturligtvis en bakvänd politik. säger att efterfrågan är för stark. Det var ju det som sades. Efterfrågan kan aldrig vara för stark i en ekonomi om utbudet är tillräckligt starkt. Hur får man ett ökat arbetsutbud? Jo, det får man naturligtvis genom att det blir mer lönsamt att arbeta relativt att inte arbeta. Det är därför vi nu ser att den viktigaste jobbåtgärden vi nu vidtar är att sänka skatterna för låg- och medelinkomsttagare, särskilt för dem som har en möjlighet att gå in på arbetsmarknaden med deltidsjobb. Här går skiljelinjen i svensk politik. Vi står för en politik som i ord och handling bidrar till att återupprätta full sysselsättning. Socialdemokraterna kritiserar, förnekar verkligheten och har inget eget alternativ. Man saknar en politik för full sysselsättning. Här står alternativen mot varandra. Full sysselsättningen eller massarbetslöshet är valen i svensk politik. 111 (): Finansministern säger att detta att det går bra och att folk får jobb är någonting som vi skulle kunna glädjas åt gemensamt. Det håller jag med om. Det är klart att vi gläds åt det gemensamt. Orsaken till att det går bra är att vi har en stark högkonjunktur, att vi har en situation i det här landet där vi har haft ett högt förtroendekapital och en stark finanspolitik, en bra lönebildningsprocess som har satt oss i den situationen att det går så bra som det gör. Det är konjunkturen och den tidigare förda politiken som gör det. I arbetskraftsundersökning konstaterades det bland annat att med en socialdemokratisk regering ökade sysselsättningen med 153 000 och var ökningen 81 000. Den socialdemokratiska regeringen hade alltså dubbelt så hög ökning som alliansen. Det hade vi trots att vi förde en rättvis politik. Trots att vi inte slängde folk till vargarna lyckades vi alltså bättre. Det var inte bara rättvist utan också bättre. Det som bekymrar mig är inte att folk får jobb i en högkonjunktur. Det skulle vara konstigt att man inte fick jobb i en högkonjunktur. Det kan till och med en alliansregering lyckas med. Det som bekymrar mig är de strukturella problem som alliansregeringen skapar när man krossar lönebildningen, när man inte tar ansvar för effekterna av Vaxholmsdomen, när man lägger sådana krav på a-kassan att arbetsmarknadens parter konstaterar att man kan sluta några långsiktiga avtal och när arbetsmarknadens parter börjar säga att man ska säga upp avtalen för att man är rädd för inflationen och reallöneökningarna. Vårt förslag är att man ska föra en politik som skapar en stark stabilitet och en möjlighet till rimlig lönebildning, och sedan vill vi naturligtvis utbilda arbetskraften för att motsvara de behov som företagen har så att man därigenom kan utöka utbudet och verkligen tillfredsställa den arbetskraftsefterfrågan som faktiskt finns i en högkonjunktur och som alliansregeringen har misslyckats med. 112 Finansminister (): gläds nu åt att alliansregeringens politik leder till framgångar och att arbetslösheten minskar. Det är jag glad för. Jag kan förstå att hävdar att det beror på andra faktorer, och det gör det naturligtvis. Att vi har en stark konjunktur, att vi har en välutbildad arbetskraft och att vi har ansvarsfulla parter på arbetsmarknaden spelar roll, men det var också sant 2004 och 2005 när vi hade en mycket stark konjunktur. Tittar vi på statistiken ser det till och med ut som om konjunkturen var som allra starkast 2005 och 2006, och då halkade efter i jobbtillväxt. Under den förra mandatperioden accelererade bland länder med hög ungdomsarbetslöshet. har vi en politik och en regering som vänder på varje sten och som vidtar varje tänkbar åtgärd för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt, och då händer det saker. Det här är ingen slump. stramade upp a-kassan lite grann . Då minskade arbetslösheten . gjorde samma sak 19961997. Då minskade arbetslösheten. gjorde detsamma i . Då minskade arbetslösheten. gick mycket hårdare fram. Han sänkte den ju till och kopplade den . När alliansregeringen gör samma sak får det samma effekter. Vi gör det mer lönsamt att arbeta, vi återupprättar arbetslinjen i våra transfereringar och vi bygger en stark arbetsmarknad där ansvarsfulla parter gemensamt i en svensk modell kan pressa tillbaka arbetslösheten och återupprätta full sysselsättning. Vi återupprättar den svenska modellen. Det var så här det såg ut och det var så här det fungerade när vi hade full sysselsättning och klarade av att förena det med prisstabilitet och starka offentliga finanser. Det är precis det vi ska återupprätta. Full sysselsättning är fundamentet för alliansens politik. Överläggningen var härmed avslutad. 18 § Svar på interpellation 2007/08:270 om regeringens förlorade förtroende 113 Finansminister (): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att återställa de svenska hushållens förlorade förtroende för ekonomin. refererar till barometer för företag och hushåll som kom ut där hushållen uppvisar mindre optimistiska förväntningar för den svenska ekonomin och för arbetslösheten än vad de gjorde en månad innan. Att hushållens framtidsförväntningar för den svenska ekonomin har dämpats beror främst på att turbulensen på världens finansiella marknader har fortsatt och medfört en ökad oro både globalt och i viss mån även i . Dessutom går den globala och den svenska ekonomin nu in i en lugnare konjunkturfas då det är helt naturligt att förväntningarna dämpas något. Internationella jämförelser visar att konsumentförtroendet gått tillbaka på många håll i världen. Men det är viktigt att påpeka att de svenska hushållens förtroende dämpats mindre än i exempelvis och euroområdet, vilket medför att konsumentförtroendet i ligger kvar på en högre nivå. Även om hushållens förväntningar avseende arbetsmarknaden har försvagats något är situationen fortfarande gynnsam. Till bilden hör att de offentliga finanserna är starka och att de reformer regeringen genomfört leder till varaktigt lägre arbetslöshet, högre arbetskraftsdeltagande och högre sysselsättningsnivå. Reformerna stärker även hushållens inkomster, vilket kan vara viktigt inte minst om den internationella finansiella turbulensen kommer att kvarstå ännu . Vid behov kommer regeringen att vidta fler åtgärder för att minska utanförskapet förutsatt att de offentliga finanserna så medger. 114 (): är det bra att man har en interpellationsdebatt i tät anslutning till den avslutade. Då känns det som om man kan få lite upprättelse här. Jag är som sagt väldigt glad över att det blir färre människor i arbetslöshet. Men jag vill faktiskt för protokollets skull påpeka att jag inte anser att det har något som helst med alliansregeringens politik att göra. Det leder väldigt lätt över till nästa interpellation. Det anser inte en majoritet av svenska folket heller. Det anser inte ens en majoritet av ledarskribenterna i de borgerliga tidningarna. Möjligen anser det jag vet inte men han är väl ensam. Han anser å andra sidan att felet är de borgerliga tidningarnas. Det är en lite lustig analys. Problemet är återigen kartan och verkligheten. Verkligheten visar att regeringen har misslyckats med i stort sett allt den har företagit sig. Det som eventuellt har gått bra har gått bra av bara farten eftersom konjunkturen har den styrka som den har och skutan var så välutrustad när seglatsen inleddes att det tog lite tid att haverera det mesta. Men är det så att det inte bara är jag som ser det här. Det är inte bara borgerliga ledarskribenter som ser det här. Det är liksom inte bara en reaktion i största allmänhet bland folk som sysslar med politik eller bekymrar sig om det här. Det märks även i plånböckerna, ute i hemmen, vid köksborden. Runt omkring sprids det en förstämning, trots att vi befinner oss i en brinnande högkonjunktur. Det är det som lite grann föranleder den här interpellationen. Man skulle naturligtvis kunna förvänta sig att när det går så här fantastiskt bra och när allting är så fint som det är skulle folk ha ett starkt förtroende, och den sittande regeringen kanske skulle ha ett starkt förtroende också. Men det har den ju uppenbarligen inte. Vad finansministern säger i undersökningen är att hushållens framtidsförväntningar för den svenska ekonomin har dämpats främst på grund av att turbulensen på världens finansiella marknader har fortsatt och medfört en ökad oro både globalt och i viss mån även i . Det är ju lite fascinerande att läsa det, för här finns tydligen någonting som händer i som inte beror direkt på regeringen utan beror på någon annan. Det var ju en vändning, för normalt sett beror allting som händer i det här landet på regeringen. Men är det internationella orsaker. Jag misstänker att just den här förändringen faktiskt inte beror framför allt på den internationellt starka konjunkturen. Jag tror inte att det är det som har gjort att folk har börjat se sig om, utan det är naturligtvis på grund av att man ser sin egen verklighet som man inser att det är ett bekymmer. Man konstaterar också i den här undersökningen av hushållens uppfattning att synen på arbetsmarknaden är mindre ljus. Trenden med en ökad optimism när det gäller utvecklingen av arbetslösheten, som har pågått , tycks nu ha vänt. Mindre än hälften av hushållen tror att arbetslösheten kommer att minska under det närmaste året. Då gör ju hushållen en ganska klok analys. Man gör alltså samma analys i princip som experterna och ekonomerna på gör. Av det kan man dra slutsatsen att svenska hushåll är ganska kloka och består av rimligt pragmatiska människor som kan lägga ihop ett och ett och få det till två. Då förstår de att den politik som den borgerliga regeringen för inte är så lyckad för dem. Det är kontentan av det här. Den första rapporten, som vi diskuterade i den förra interpellationsdebatten, och den här är som hand i handske. De beskriver samma fenomen. Någonstans här kan man börja känna en oro eftersom det verkar vara bara regeringen som inte känner oro. Då återstår min fråga: Vad kan man göra för att återställa det förlorade förtroendet? 115 Finansminister (): Vi får väl konstatera att det här har blivit lite av en otursdag för . Han har en interpellationsdebatt med mig som EU presenterar sin förtroendebarometer där det visar sig att är det land av alla länderna i hela där flest tror att kommer att bli bättre än . av svenskarna tror det. Det kan jämföras med där det är , där det är , där det är 29, där det är 23 och där det är 21 eller , där man råkar vara mest pessimistisk och tror på en bättre utveckling . Vi ska naturligtvis inte göra någon stor sak av en enskild mätning, men det framgår av praktiskt taget alla jämförbara förtroendebarometrar, även de som har gjorts av andra, att det som är utmärkande för , svenskt näringsliv och svenska hushåll just nu är att vi har en högre grad av optimism än man har i många andra länder. Den har avtagit, men den avtar från en mycket hög nivå till en förhållandevis hög nivå. Det faktum att denna rapport från , som återges på , såvitt jag kan bedöma publiceras som i riksdag vill göra en poäng av att det är något unikt pessimistiskt över måste jag säga gör att det blir lite uppförsbacke i debatten. Man kan naturligtvis fråga sig hur det kommer sig att svenskarna är något mer optimistiska än vad andra européer är. Jag tror att det sammanhänger med tre förklaringar. Den första är att vi har mycket starka offentliga finanser. Vi kan se i ESV:s och Riksgäldens rapporter att vi nu genomför en unik, stark amortering på vår skuldsättning. Den kan i kronor jämföras med det vi såg . Men då handlade det också om överföringar från AP-fonderna, och de underliggande saldona var inte alls lika starka. Vi för en unikt ansvarsfull finanspolitik. I en period av stark tillväxt har vi vidtagit åtgärder för att förstärka den strukturella tillväxten, men också hållit igen på utgifterna. Den andra förklaringen är naturligtvis jobben. En ökning jämfört med med 143 000 personer, alltså en unik ökning av sysselsättning som i allt väsentligt handlar om fasta anställningar, där vi ser att arbetade timmar nu exploderar inte minst för kvinnorna. Vi ser att utrikes födda är en av de grupper som svarar för den starkaste utvecklingen på arbetsmarknaden. Vi ser att det är en hög sysselsättningstillväxt bland ungdomar. Vi ser att äldre nu kommer tillbaka i en takt som vi inte har sett . Vi ser att vår politik har effekter för just de grupper som det var avsett. Det tredje skälet till att vi trots allt har en optimistisk stämning är ju att vi har god välfärd i . Starka offentliga finanser och bra jobbtillväxt gör att det nu sker rekordinvesteringar i välfärden. I kommuner och landsting finns det nu möjligheter att ta på sig investeringar för att förbättra och för att bygga för framtiden. Här tror jag att vi ska göra mer. Vi ska återkomma till välfärden. Vi ska satsa mer på barnomsorg, sjukvård och äldreomsorg. Det kan vi göra därför att vi tar ansvar för de offentliga finanserna och för att vi har en stark arbetsmarknadsutveckling. Då klarar vi välfärden. När människor ser tryggheten i att vi amorterar på skulder, att vi har en stark arbetsmarknad och att vi kan trygga en god välfärd också för framtiden blir det inte så att den internationella pessimismen biter sig fast. Låt mig bara påpeka att det här är kärnan i vår politik, en sysselsättningspolitik som ökar välfärden därför att det frigörs skatteresurser, en sysselsättningspolitik som ökar människors frihet därför att fler får arbete och får en möjlighet att bestämma över sitt liv, en sysselsättningspolitik som ökar rättvisan därför att högre sysselsättning och lägre arbetslöshet alltid minskar klyftorna i samhället. 116 (): Vi har lite olika undersökningar. Då väljer man naturligtvis alltid den undersökning som passar bäst till den tes man vill hävda.