prot · GU0979 · 2007-03-21 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Ny riksdagsledamot Upplästes och lades till handlingarna följande från inkomna Berättelse om granskning av bevis för riksdagsledamot har från inkommit bevis om att () utsetts till ny ledamot av fr.o.m. sedan () avsagt sig uppdraget. har denna dag granskat beviset för den nya ledamoten och därvid funnit att det blivit utfärdat i enlighet med 14 kap. 28 § vallagen. 3 § Meddelande om inställd votering vice talmannen meddelade att voteringen skulle utgå. Voteringen skulle kvarstå. Meddelandet hade delats ut till kammarens ledamöter. 4 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2006/07:399 Till Interpellation 2006/07:399 Folkomröstningen om trängselskatter av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor. () Enligt uppdrag 2006/07:416 Till Interpellation 2006/07:416 Ingångna avtal och avskaffande av merkostnadsersättningen till plusjobben av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor. () Enligt uppdrag och rättschef 2006/07:417 Till Interpellation 2006/07:417 Förutsättningar för tillväxt av företag och arbete till de arbetslösa av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor. () Enligt uppdrag och rättschef 2006/07:418 Till Interpellation 2006/07:418 Brister i nystartsjobben av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor. () Enligt uppdrag och rättschef 2006/07:419 Till Interpellation 2006/07:419 Privatisering av arbetsförmedlingar av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor. () Enligt uppdrag och rättschef 5 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Propositioner 2006/07:69 till utbildningsutskottet /07:87 till /07:84 till socialförsäkringsutskottet Motioner 2006/07:N6N12 till näringsutskottet 6 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkande 2006/07:KU12 betänkande 2006/07:SfU11 betänkande 2006/07:UbU7 betänkande 2006/07:FöU4 betänkande 2006/07:CU8 7 § Stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater och Republiken Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2006/07:UU5 Stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater och Republiken (prop. 2006/07:30). vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 13 §.) Föredrogs civilutskottets betänkande 2006/07:CU9 Bostadsförsörjningsfrågor. 1 (): ska vi diskutera civilutskottets betänkande om bostadsförsörjningsfrågor, vilket inte är för tidigt efter den slakt av bostadspolitiken som skett efter höstens maktskifte. Den högaktuella frågan är: Vilket ansvar ska samhället ha för att människor ska ha någonstans att bo? Vi socialdemokrater står för en social bostadspolitik som ska skapa möjligheter för alla, oavsett inkomst, att få tillgång till ett bra boende. Bostadspolitiken är en viktig del av den generella välfärden och utgör för oss det fjärde benet i välfärdspolitiken utöver vård, skola och omsorg. Bostaden är en social rättighet, och samhället har ett ansvar. Vi står bakom alla våra reservationer i betänkandet, men jag nöjer mig här i kammaren med att yrka bifall till reservationerna nr 1, 8 och 12. Den sociala bostadspolitiken slaktas nu av den borgerliga regeringen. Staten ska inte längre ha något ansvar, utan marknaden ska lösa allt. Har vi hört det förut? Nyproduktionen av bostäder ska enbart ske efter marknadens kortsiktiga prioriteringar. Allmännyttan ska säljas ut. Marknadslösningar ska styra produktionen till attraktiva lägen i och kring de större städerna. Övriga projekt blir högriskprojekt. Antingen har borgarna inte förstått konsekvenserna av sin egen marknadsliberala politik, eller också blundar de för det resultat som politiken ger. För att främja en rättvis tillgång till bostäder, för att värna miljön och för att få bra villkor även för inkomstsvaga grupper på bostadsmarknaden krävs statliga insatser. Utan statliga stöd i bostadspolitiken kommer orättvisorna och bostadsbristen att öka. Det är väl motiverat att stödja produktionen av bostäder så att vi kan uppnå de bostadspolitiska målen: Allas rätt till en bostad till rimlig kostnad. Det som händer när den borgerliga regeringen skrotar räntebidrag och investeringsstöd är att allt statligt stöd till bostadsproduktion upphör. Detta är den mest genomgripande förändringen i modern tid och saknar en total konsekvensanalys. Vad händer med människorna i nyproducerade lägenheter när hyrorna höjs? Vilken effekt får höjda hyror och byggstopp på hyreslägenheter för studenternas boendesituation? Vilka effekter blir det på samhällsekonomin när alla stöd till bostadssektorn slopas? Vad betyder det för att upprätthålla rättvisa och jämlika villkor mellan olika grupper i samhället? Vad händer med byggandet när det i praktiken införs ett totalt byggstopp? Och hur går det med de företag som har gjutit Odellplattor för ? Att inte ha koll på vad som händer när man slaktar bostadspolitiken är både ansvarslöst och cyniskt av den borgerliga majoriteten. Vi socialdemokrater vet att marknadskrafter inte kan klara vårt mål att alla ska ges förutsättningar att leva i goda bostäder till rimliga kostnader i en stimulerande och hälsosam miljö. Samhället och politiken måste vara med, aktivt pådrivande, planerande och styrande. Därför har vi steg för steg tillfört nya verktyg och medel för att öka bostadsbyggandet, och vi har lyckats över all förväntan 120 000 nya bostäder förra mandatperioden. Allt detta raseras . Den nya majoriteten hade möjlighet att i stället bygga vidare, utveckla och förbättra ytterligare. Ta av er de ideologiska skygglapparna! står inför en rad utmaningar på det bostadspolitiska området. Det gäller såväl tillgången på bostäder som boendekostnader och omställningen av miljonprogramsområdena. Boendestandarden i är unikt bra, och så vill vi att det ska fortsätta att vara. För att vi ska klara det krävs mycket mer politik, inte mindre. Vi måste klara energiomställningen även i bostadsbeståndet. Vi måste bygga mer där folk vill bo. Vi måste se till att det byggs såväl för unga som för äldre. Vi behöver utveckla hyresgästernas inflytande och inte nöja oss med dagens situation. För att vi ska klara det krävs mer av politik, mer visioner om hur unga människor ska få någonstans att bo, mer visioner om hur vi får trivsamma boendemiljöer, inte mindre. Det trista med marknaden är att den saknar visioner den bara är. Som borgarstrateg måste det vara tråkigt att leva i en så visionslös tillvaro. Vad gör den borgerliga majoriteten i stället? Ja, man avvecklar allt stöd till bostadsbyggandet. Man skrotar investeringsstimulansen för mindre hyresrätter och studentbostäder. Man medverkar genom sin politik till byggstopp av hyresrätter. Man förhalar införandet av hyresgarantier för unga hushåll. Man säljer ut allmännyttan. Det är pinsamt av den borgerliga regeringen att lägga ned en utredning som har till uppgift att förbättra unga människors bostadssituation, dessutom utan motivering. Det går inte att tolka på annat sätt än att borgarna är helt ointresserade av att lösa bostadsproblemen för studenter och ungdomar. Den borgerliga regeringen för en politik för ökade klyftor, även när det gäller hur och var människor ska bo. Den borgerliga majoriteten har dessutom mage att i betänkandet skriva: Det kan därför förväntas att den omläggning av bostads- och arbetsmarknadspolitiken som inleddes efter regeringsskiftet också kommer att få stor betydelse för ungdomars möjlighet att etablera sig på bostadsmarknaden. Få stor betydelse jo, jag tackar! Det skulle vara intressant att få veta vad ni specifikt tänker på. Är det höjningarna av hyran, studerandevillkoret, som ni har slopat i a-kassan, det omtalade jobbavdraget, som inte omfattar studenter, höjningen av avgiften till a-kassan eller sänkningen av ersättningsnivåerna, åtstramningen när det gäller komvux, borttagandet av plusjobb, akademikerpraktik eller privatiseringen av trafikförsäkringen? Jag brukar inte tycka om att titta tillbaka i dåtid utan försöker ha fokus . Men jag blir rädd, rentav mörkrädd, när jag ser att den nya regeringen verkar komma med samma recept som man hade förra gången man styrde . Byggandet av hyreslägenheter kollapsade. Räntan sköt i höjden. Många bostadsrätts- och villaägare tvingades gå från hus och hem, och byggföretagen gick i konkurs. Följden av det borgerliga motståndet mot varje form av samhällsansvar för bostadspolitiken blev katastrofal. står vi där igen. Regeringen river upp de åtgärder som lett till ett rekordhögt bostadsbyggande, fast slagit fast att två tredjedelar aldrig skulle ha kommit till stånd om det inte varit för den aktiva bostadspolitiken. Man öppnar upp för utförsäljning av allmännyttan och lämnar kommande generationer åt sitt öde på bostadsmarknaden. Vart leder den politiken? Ni kan inte på allvar mena att ni vill tillbaka till ert tidigare bostadspolitiska fiasko. Har ni glömt eller förträngt hur det såg ut? Hur tar vi ett samhälleligt ansvar för bostadsförsörjningen utan att staten finns med och stöder bostadsbyggandet? Hur utvecklar man allmännyttan genom att avveckla den? Hur ska alla få det bra när bara vissa prioriteras? Det finns många frågor på detta område som ni har lämnat obesvarade. Men kanske är det som , , uttalade i senaste budgetdebatt hela borgerlighetens åsikt: Fru talman! Jag blir lite skraj här. För mig kan aldrig en bostadspolitik sänkas till en nivå som handlar om att nå alla människor. För oss socialdemokrater handlar bostadspolitiken just om att nå alla. Först då är vi nöjda. Vi socialdemokrater vill att staten ska ta ansvar för en hållbar bostadspolitik i hela landet. Vi accepterar inte borgarnas slakt av bostadspolitiken. Vi säger nej till utförsäljningen av allmännyttan. Det kommer att drabba människor med minst resurser och öka orättvisorna. Upphäv den blå skatteväxlingen på bostadspolitikens område! Den leder bara till en sämre bostadssituation för många och ökar klyftorna mellan fattiga och rika. Det är orättvisor som det kan ta generationer att komma till rätta med. 2 (): behandlar i detta betänkande motioner från den allmänna motionstiden som avser vissa bostadsförsörjningsfrågor. Motionerna tar upp frågor med allmän bostadspolitisk inriktning och frågor med anknytning till lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar, lagen om allmännyttiga bostadsföretag och lagen om bostadsbidrag. Utskottet avstyrker samtliga motionsförslag. Majoriteten i utskottet gör det med hänvisning till sin allmänna uppfattning att den statliga styrningen när det gäller bostadsförsörjning ska minska till förmån för kommunernas och bostadskonsumenternas inflytande. Jag vill så här inledningsvis framhålla att jag naturligtvis står bakom reservationer och de gemensamma reservationer där deltar, men jag väljer när det gäller detta betänkande att yrka bifall till reservationerna 10 och 13. Samhällets kraftiga neddragningar av stödet till bostadsproduktionen har fått stora effekter för nyproduktionen av bostäder, för underhållet av bostadsbeståndet samt för den sociala bostadspolitiken. ska hyresgäster bli bostadskonsumenter på bostadsmarknad, en bostadsmarknad utan politiska förslag eller visioner från regeringen om hur bostadsförsörjningen ska tryggas. Det saknas politik och förslag om bostadsbyggande på landsbygden, om hur den statliga marken ska användas i bostadsplaneringen och om boende för ungdomar och äldre. Olika prognoser visar att det i bör tillkomma minst 40 000 bostäder . Annars hotar en hämmad ekonomisk tillväxt, ökad segregation samt minskad rörlighet på bostads- och arbetsmarknaden. I exempelvis uppgav föregående år 23 av 26 kommuner att de har bostadsbrist och att det främsta hindret för ett ökat bostadsbyggande är höga produktionskostnader. Mot denna bakgrund anser att det är nödvändigt att minst 40 000 bostäder tillkommer , av vilka hälften ska vara hyresrätter. Det är dessutom helt uppenbart att kommunerna och hyresgästerna inte själva kan tillgodose behovet av bostäder i , utan det är ett ansvar för staten genom riksdag och regering. är, enligt , mellan 500 000 och 1,3 miljoner lägenheter i flerbostadshus dessutom i behov av omfattande renoveringar. Det gäller framför allt rekordårens bostadsbestånd men också äldre delar av bostadsbeståndet. Jämfört med , då endast ca 25 000 lägenheter renoveras, skulle takten behöva mer än fördubblas för att bostadsstockens värde inte ska fortsätta att sjunka. För att tydliggöra att både nyproduktionen och ombyggnationen av bostäder måste fortsätta att öka bör sätta upp tydliga produktionsmål. bör sätta upp som mål att det bör tillkomma 40 000 bostäder av vilka hälften ska vara hyresrätter. Dessutom bör 65 000 bostäder renoveras . Att utskottet inte anser att bör fastställa något mål i absoluta tal för bostadsproduktionen är märkligt med tanke på att tidigare själva hade ett uppsatt mål om 50 000 bostäder . Å andra sidan kanske det är säkrast för regeringen att inte anta några mål nu när man, som alliansen, har bestämt sig för att montera ned hela den statliga bostadspolitiken. Att ens tänka tanken att våga anta några mål om produktionen av hyresrätter vore väl i detta läge som att gräva sin egen grop jag menar platta, om man är . Men att inte ens våga ta ett helhetsgrepp, utan att nämna upplåtelseformer, är fegt agerat mot hyresgäster som behöver en lägenhet att hyra. Kommunala bostadsförmedlingars betydelse för bostadsförsörjningsfrågorna i kommunerna och för att bostäder ska kunna tillhandahållas på ett socialt rättvist sätt kan knappast överskattas. Enligt lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar ska en kommun anordna bostadsförmedling om det behövs för att främja bostadsförsörjningen. Vid behov kan regeringen ålägga en kommun att inrätta en bostadsförmedling. har endast ett tiotal kommuner en bostadsförmedling i egentlig bemärkelse detta trots att det i många kommuner, även sådana som generellt saknar bostäder, finns hemlöshet. Likaså har orättfärdiga förmedlingsprinciper visat sig vara vanliga diskriminering är vanligt förekommande. Lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar har varit i kraft . Sett mot den bakgrunden är det märkligt att varken den tidigare eller den nuvarande regeringen har använt sig av möjligheten att ålägga någon kommun att inrätta en bostadsförmedling. Lagens utformning måste därför ändras. Det måste bli obligatoriskt för en kommun att inrätta en eller regional bostadsförmedling, och endast då det är uppenbart obehövligt med en förmedling ska kommunerna ges dispens från kravet. Eftersom många ungdomar och andra som står utanför den ordinarie bostadsmarknaden är hänvisade till att hyra bostäder i andra hand bör satsningar även göras då det gäller denna oreglerade och ofta oseriösa marknad. Bostadsförmedlingarna bör därför även ges uppdraget att avgiftsfritt förmedla också andrahandslägenheter samt att kontrollera att de hyror som tillämpas i sådana sammanhang motsvarar bruksvärdet. På så vis skulle alla problem med ohederliga privata förmedlare också kunna minska avsevärt. En bostadsförmedling kan bara fungera om det finns lediga lägenheter att förmedla. I första hand bör överenskommelser träffas med fastighetsägare om att dessa ska lämna lediga lägenheter till förmedling. För att inte bostadsförmedlingarna helt ska vara hänvisade till fastighetsägarnas goda vilja krävs emellertid också en lagstadgad möjlighet för kommunerna att begära in och förmedla lediga lägenheter. Den gällande bostadsanvisningsrättslagen, som gav kommunerna rätt att anvisa hyres- och bostadsrättslägenheter till bostadssökande, var ett kraftfullt redskap för att garantera kommunmedborgarna möjlighet att få en bostad. Erfarenheterna av brister i den kommunala bostadsförsörjningen visar att det är nödvändigt att införa en ny lagstiftning på detta område. I det förslag om bostadsförmedling och bostadsanvisning som en arbetsgrupp inom redovisade i promemorian Rättvisa och jämlika villkor på bostadsmarknaden inskränker sig förslaget om anvisningsrätten till ett krav på kommunala bostadsföretag att lämna minst hälften av sina lediga lägenheter till denna förmedling. Jag menar att ett framtida lagförslag ska omfatta även övriga hyresbostäder i en kommun. De allmännyttiga bostadsföretagen har en helt avgörande betydelse för den svenska bostadsmarknaden och bostadspolitiken. Dessa företag ska värna rätten till en bra bostad och boendemiljö utan krav på ekonomisk insats. Verksamheten ska bedrivas utan vinstsyfte och utifrån en långsiktig självkostnadsprincip. En försvagad allmännytta skulle leda till en klar försämring av möjligheterna att föra en social bostadspolitik. Allmännyttan, tillsammans med planmonopolet, är kommunernas viktigaste verktyg för att låta ett rättviseperspektiv genomsyra bostadspolitiken i enlighet med regeringsformen och de av antagna bostadspolitiska målen, där vi säger att bostaden är en social rättighet. Det är därför viktigt att kommunerna stärker sina bostadsföretag och utvecklar möjligheterna att tillhandahålla bra bostäder till självkostnads- och bruksvärdesprinciper samt att man har kvar de sociala rekvisiten i sin bolagsordning eller motsvarande. Det är också viktigt att man fördelar bostäderna med hjälp av kommunala bostadsförmedlingar utifrån strikta rättighets- och behovskriterier. Allmännyttan är således oundgänglig för en social bostadspolitik, och dess roll i samhället måste därför stärkas. De kommuner som saknar ett allmännyttigt bostadsföretag ska ha ansvar för att minst ett sådant byggs upp i kommunen. Jag anser också att regeringen bör låta utreda hur Allbolagen kan skärpas och stärkas i de avseenden som tar upp i sin motion i stället för att lägga fram den aviserade propositionen om att ta bort den så kallade stopplagen i Allbolagen. 3 (): Självklart står även vi i bakom samtliga våra reservationer i betänkandet, men för tids vinnande tänkte jag nöja mig med att yrka bifall till reservation nr 8. Det här betänkandet behandlar alltså motioner från allmänna motionstiden. Flera av dessa motioner har naturligtvis fått en lite annan dimension med tanke på de omfattande förändringar av bostadspolitiken här i landet som den nya regeringen har genomfört. Detta har vi hört tidigare talare behandla. Många tidigare självklara utgångspunkter hänger numera i luften, och för den enskilde är det en helt ny verklighet att förhålla sig till. Boendet har för många människor förvandlats från en praktisk fråga till en spekulationsfråga. I den svenska grundlagens 1 kap. 2 § kan man läsa: Det skall särskilt åligga det allmänna att trygga rätten till arbete, bostad och utbildning samt att verka för social omsorg och trygghet och för en god levnadsmiljö. Detta citat använder vi oss ofta av i . Rätten till bostad är här tydligt uttryckt. Denna tydliga rätt slås även fast i den av ratificerade FN-deklarationen om de mänskliga rättigheterna. Där kan man i artikel 25 bland de sociala rättigheterna hitta rätten till bostad, som alla länder som ratificerat denna deklaration därmed har åtagit sig att säkerställa för sina medborgare. Utifrån detta perspektiv är det ganska sorgligt att ser hur bostadspolitiken i nedmonteras av alliansen. Bostaden ska , liksom det mesta i alliansens , bli mer av en spelbricka på marknaden. Vissa blir då vinnare medan andra blir förlorare. Den nya bostadspolitiken bidrar till att klyftorna i vårt land ökar. Eftersom jag är ledamot på Dalabänken ger mig emellertid denna förändring på bostadspolitikens område också nya argument när det gäller mobiliteten. Det är inte längre bara för att den tunga svenska basindustrin norr om ska klara av att snabbt och effektivt transportera ut sina varor till exporthamnarna, exempelvis , som det är viktigt att får i uppdrag att bygga ett dubbelspår mellan och . Med den här bostadspolitiken behövs en ökad kapacitet för järnvägstrafiken även för att möjliggöra ett ökat resande, ett ökat pendlande, på en alltmer stel och låst bostadsmarknad. Regeringens politik slår mycket hårt mot hyresrätten och därmed mot möjligheten att flytta till jobben. Arbetsmarknadsregionerna måste därför växa sig betydligt större, med längre pendlingssträckor för alla mellan arbete och bostad. För att det ska bli möjligt i praktiken, med pendlingstider som inte blir så långa att dygnet inte räcker till och med de nya av EU fastlagda arbetstidsreglerna, måste de värsta flaskhalsarna på det svenska spårnätet åtgärdas. Därför är nu kravet på ett dubbelspår mellan och ännu viktigare . Men, fru talman, detta med segregation löser man inte med enbart ökad pendling, åtminstone inte på kort sikt. Därför är också kravet på blandade upplåtelseformer i bostadsområden, som tar upp i en motion, mycket viktigt. Jag har förstått att majoriteten egentligen också delar den uppfattningen och inser att en styrning mot blandade upplåtelseformer är en verkningsfull metod att förebygga och minska riskerna för segregation i våra bostadsområden. Jag hittar egentligen inget tydligt motiv till att man ändå väljer att avstyrka förslaget när man skriver om det i betänkandet. Jag hoppas att det innebär att man återkommer från majoritetens sida med förslag i denna riktning. Jag noterar sedan att de borgerliga partierna har skaffat sig ett nytt begrepp som man använder, nämligen utanförskap. Det blev ju väldigt populärt i valet. Det faktum att man använder det, bland annat inom bostadspolitiken, för att tala om den alienation som vuxit fram i industrisamhällets skugga måste ändå ses som ett framsteg. Främlingskapet, bristen på delaktighet, bristen på inflytande och känslan av att vara obehövd har därmed fått en form av uttryck hos borgerligheten, och jag hoppas att det kan vara början på en djupare insikt kring alienationen. Bostadssegregationen motarbetas självklart effektivast och bäst genom att klyftorna i samhället minskas. Alla former av diskriminering bidrar till att vi får en ökad segregation inom boendet eftersom diskriminering i sig, oavsett på vilket område, bidrar till att stänga in människor i de snävare sociala nätverk där de har sin grundläggande trygghet. Då blir begrepp som vi och de viktiga, och de vardagliga mötena över kulturgränser, språkgränser, etniska gränser och sociala gränser blir allt ovanligare. Det är därför som den här regeringens politik leder åt fel håll. Självklart hade det varit bra om regeringen hade haft mod att styra i stället för att lämna fältet öppet för marknadens kortsiktiga och giriga krafter. Vi behöver mer än se till att våra bostadsområden blir mer blandade. Det gäller hela landet men är tydligast i de mest tättbefolkade delarna. Ett sätt vore att anta utmaning om att lagstifta om att samtliga bostadsområden när de byggs och renoveras ska styras mot blandade upplåtelseformer. I övrigt, fru talman, har det som hänt sedan valet ännu inte gett oss i några tydliga skäl att förändra riktningen på den bostadspolitik som vi tillsammans med den förra regeringen deltog i att dra upp. Vi är fortfarande övertygade om att FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna inte har tillkommit av en slump. Ser vi oss omkring i världen är det väldigt lätt att bli övertygad om att samhället måste ta ett ansvar för att det finns fungerande finansieringssystem för bostadssektorn. Det gäller naturligtvis i första hand för de grupper som har de sämsta förutsättningarna för att etablera sig på bostadsmarknaden. Men livskvaliteten ökar för alla när det fungerar för dem som har det svårast. Jag vill avsluta med att uppmana majoriteten att ta ett omtag även när det gäller studenternas situation. Som vi har hört tidigare kommer er politik, och jag instämmer i det, att leda till kraftigt höjda kostnader för studentboendet. Det måste ni naturligtvis kompensera med höjda studiebidrag. Jag har inte sett några förslag om det.