prot · GU0968 · 2007-02-27 00:00:00 — Vi är ännu bara i början av vår regeringsperiod men min avsikt är att vi på olika sätt ska se över nuvarande insatser för att se om det finns förbättringar att göra eller om det finns andra vägar att gå för att underlätta för att fler personer med funktionshinder ska få en plats på arbetsmarknaden. 84 (): Jag vill tacka ministern för svaret. Jag är glad att jag ställde den här frågan till ministern i en interpellation, så att jag kan få berätta om vissa händelser i vårt land som han kan ha i åtanke i sitt fortsätta arbete. Jag vill också glädjas åt ministerns svar, där han poängterar vikten av att funktionshindrade ska ha en plats på arbetsmarknaden. Där är vi helt överens. Men jag får inte denna vilja att gå ihop med det som händer på arbetsmarknaden när det gäller framtiden och de tankar som den moderatledda regeringen har. Höjningen av lönebidraget var ett bra förslag. Det hade legat stilla för . Höjningen var ett mycket efterlängtat och positivt beslut för de arbetshandikappade, som genom lönebidragen får en chans till rehabilitering och, framför allt, en ingång i arbetslivet. De signaler som jag nu får från olika regioner är att de nya anställningarna är aktuella, vilket känns lite oroväckande. Det har inte blivit någon höjning eller fler anställningar. Jag vet att ministern inte kan gå in på enskilda fall, men jag vill ändå berätta om ett som ministern kan ha med sig i sitt fortsatta arbete för att förbättra för de arbetshandikappade. Detta handlar om hur det kan fungera här i och om den oro som det har pratats om här. En kvinna beskriver för mig sin plats i samhället som slängd på soptippen, helt värdelös och ingen bryr sig. har hon kämpat, haft jobb och varit egen företagare. Sedan hände det som som hon beskriver det själv inte får hända en flerbarnsmor. Hon fick förslitningsskador. hade hon kämpat. Efter en lång process började hon arbetsträna. Hon blev även lovad att hon nu skulle få lönebidrag. fick hon besked om att hon skulle få aktivitetsstöd i stället för rehabiliteringsersättning och att det inte fanns några pengar till lönebidrag, men skulle det komma nya. kom så hennes första chock som gällde aktivitetsstödet på . Ingen hade talat om detta för henne, och där stod hon och skulle köpa julmat och julklappar och med en bunt inkassokrav. Sänkta skatter var det enda hon hörde talas om i tv och radio. Regeringen har bestämt, ni får gå till det sociala, fick hon höra. Nästa chock kom , när hon fick höra att det inte skulle bli något lönebidrag. Det skulle inte bli några nya lönebidragsanställningar, och gamla anställningar får kraftigt sänkta bidrag. Hon beskriver det: Man har lyckats slå undan benen för mig. Jag orkar inte mer. Jag vill göra rätt för mig och ha ett jobb att gå till . Jag vill känna mig behövd i samhället. Det är just detta som det handlar om. I sitt svar poängterade ministern tydligt vikten av att man underlättar för dem med arbetshandikapp, och därför hoppas jag att den moderatledda regeringen nu ser på detta och att medel till arbetshandikappade skjuts till. Jag ser fram emot att höra ministerns åtgärdsprogram och vad han är beredd att göra när jag nu har berättat om det här fallet. En sak är säker: När den här kvinnan hör ministern och hans kolleger tala om sänkta om skatter är det inget som berör henne. Hon vill ha stöd och hjälp. Det är 60 000 människor i som har lönebidrag. Oron ute i landet är stor. Jag vill gärna höra ministerns besked. Jag har berättat om ett fall, och det finns många fler. Vad tänker ministern och den moderatledda regeringen nu göra? 85 (): Lönebidraget är ett mycket bra sätt att hjälpa människor ut på arbetsmarknaden. Den ideella sektorn har, tycker jag, tagit ett mycket stort ansvar i det sammanhanget. Det är väl många från den ideella sektorn som uppvaktat många av oss från alla partier om just takhöjningen när det gäller lönebidraget. Det gjorde man naturligtvis i hopp om att dels kunna ge de anställda en lite bättre lön, dels själva få lite mer hjälp med finansieringen av de här anställda personerna. De förhoppningarna har tyvärr i många sammanhang grusats. När de här lönebidragen ska omförhandlas hos hävdar de, faktiskt med viss rätt, att det är ganska rimligt att arbetsförmågan hos den som haft lönebidrag har ökat, det vill säga att vederbörande kan sitt jobb lite bättre. Enligt regelverket ska man då, naturligtvis, ha en liten, en mindre, ersättning. Det problem som då uppstår är att den här sektorn saknar denna betalningsförmåga. har de lönebidragsanställda personerna något slags känslomässig koppling till den förening eller organisation som de jobbar åt. Och kan de gå med på för låga eller kanske inga löneökningar alls för att få ha kvar jobbet och för att den ideella organisationen ska ha råd att betala ut de här lönerna. Detta är ett problem. Som jag sagt följer på ett riktigt sätt det regelverk som man ska följa. Men finns det en annan verklighet. I det här fallet kan man säga att regelverket för sättet att hantera lönebidragen inte riktigt stämmer överens med verkligheten i den ideella sektorn. Vi är många som har kämpat med frågan. Jag skulle vilja att arbetsmarknadsministern funderade på ett alternativ, nämligen att ha en speciell reglering för dessa ungefär 11 000 personer som jobbar i den ideella sektorn så att de föreningar och organisationer som har de här personerna anställda ska kunna fortsätta med det. Föreningen i sig gör en samhällsinsats. Men man gör också en samhällsinsats genom att låta de här personerna få ett meningsfullt arbete. Jag är väl medveten om att det jag här sagt inte stämmer överens med regelverket. Men det vore ändå intressant att höra arbetsmarknadsministerns synpunkter på om det vore möjligt att ha ett annorlunda regelverk för de ideella organisationerna, för i någon mening är det en vinnavinna-situation. Den arbetshandikappade får en meningsfull sysselsättning, och den ideella organisationen kan utveckla och förbättra sin verksamhet. 86 Arbetsmarknadsminister (): sammanfattar hela problematiken väldigt väl och väldigt tydligt. Det är precis så som han säger. Jag är den förste att hålla med om att den ideella sektorn på det här sättet har, som säger, tagit ett stort ansvar. Det har varit viktiga uppgifter. Jag håller också med om att anställningsformen med lönebidrag är en väldigt viktig del för många med handikapp när det gäller att ha en möjlighet att vara med på arbetsmarknaden eller att komma in där igen. Därför höjde vi också här i kammaren lönebidraget i, skulle jag vilja säga, bred enighet. Det är precis som säger, nämligen att vi inte har ändrat i själva regelverket, utan det är som gör den individuella bedömningen av arbetsförmågan. Och precis som säger är det om man haft lönebidrag ett tag inte orimligt att tro att man vid en individuell prövning visar sig ha fått mer arbetsförmåga just av det skälet att man har varit med och jobbat under kanske eller så. Jag förstår vad far efter och kan ha sympatier för det. Men är det lite problematiskt därför att tanken med lönebidraget inte är att det ska vara ett stöd till den ideella sektorn, utan det ska vara en arbetsmarknadspolitisk åtgärd för att hjälpa de personer att komma in som står längst ifrån. Å andra sidan kan man inte slita sig från en sympati för den ståndpunkt som ger uttryck för att det här ändå har varit ett ganska bra sätt för personer med handikapp och liknande att kunna ta sig in. Det finns ett skäl till att man har två öron och en mun, och det är att man ska lyssna mer än man pratar. Utan att binda mig vid någonting tycker jag att det här är ett viktigt område att fortsätta att nogsamt studera. Jag tror att det är oerhört viktigt. När jag som i de tidigare interpellationsdebatterna pratar om insatser för dem som står längst ifrån och säger att det är där vi ska försöka lägga krutet, särskilt under en högkonjunktur, menar jag att det här är ett sådant område som vi ska titta mer på. Sedan kan jag möjligen glädja dig, . Jobbavdraget gynnar också den som är anställd med lönebidrag. Jobbavdraget innebär att många sköna hundralappar kommer i lönekuvertet också när det gäller den kvinna i det enskilda fall som du beskrivit. Det här var väl ungefär slutsatsen. 87 (): Först vill jag tacka ministern. Jag tänker på de glädjande siffror som jag hörde om och som vi ser när det gäller arbete i . Jag tänkte att jag bara måste säga till ministern att den ekonomi och det vi lämnade över faktiskt var i ett riktigt bra läge så kan man känna. Vi politiker säger att vi ska vara ute i verkligheten för att se hur det här. Men det är ju så, ministern, att det finns lite olika verkligheter. En verklighet var den jag berättade om den kvinna som just nu befinner sig i en väldigt tuff situation. Ministern har inte riktigt svarat. Han talar om jobbavdrag. Men när det gäller åtgärder för dem som på grund av arbetshandikapp har svårt att komma in skulle jag vilja att ministern gav ett svar till den kvinna som sitter och funderar på hur hennes liv ska bli och som tänker: Jag kommer inte att få någon lönebidragsanställning på grund av att det inte finns pengar till att skapa fler. Sedan har vi jobbavdraget. Ja, vi får väl se hur det blir med det. Men alla vill ha en plats i samhället och göra rätt för sig. Man vill kunna säga: går jag till jobbet. Att komma in i arbetslivet igen och att ha gnistan och känna sig behövd handlar det om. Efter de olika interpellationsdebatterna här kan man i alla fall känna en viss oro när det gäller försämringarna och annat som händer i samhället i stort. Jag hoppas att ministern ger ett svar till den här kvinnan. Hur ser hennes framtid ut, och vad är lösningen? Är det jobbavdraget som ministern då kommer att nämna? Den här kvinnan hade alltså trott att hon skulle få en lönebidragsanställning, som hon hade blivit lovad. Men det fanns inga pengar. Jag tänkte också på att det i är så att var femte arbetslös har något slags arbetshinder eller funktionshinder. Jag har pratat med väldigt många som det här har blivit en chock för. Jag förväntar mig att ministern här talar om vilka förslag regeringen har när det gäller att dessa människor ska få en möjlighet på arbetsmarknaden. 88 (): Arbetsmarknadsministern har också rätt. Lönebidraget är till för personer som har ett arbetshandikapp. Det är man medveten om även inom den ideella sektorn. Det är just det som i någon mening är roten till det här problemet. Jag är glad över att ministern ändå vill reflektera lite grann över möjligheten att eventuellt fundera på en lösning för den ideella sektorn som är sådan att de här personerna kan hjälpas till att fortsatt få en meningsfull sysselsättning och som är sådan att den ideella sektorn fortsatt kan dra nytta av de här personernas arbetsförmåga. Jag är glad över det svar jag har fått och hoppas att ministerns funderingar kan konkretiseras i någon form av förslag om lönebidragen och den ideella sektorn. 89 Arbetsmarknadsminister (): pratade om den goda ekonomi som Socialdemokraterna lämnat efter sig. Ja, jag är den förste att ge Socialdemokraterna beröm för saneringen av statsfinanserna . Det var en väldigt god politisk åtgärd och ett fullföljande av det arbete som påbörjades efter det att den stora bubblan sprack . Men de som läst finansplanerna för slutet av och konstaterar att den ljuspunkt som pratade om minsann var långt borta. Vi har haft en fantastisk produktivitetsutveckling en utveckling i världsklass i de allra flesta branscher. Problemet var att den inte åtföljdes av netto särskilt många nya jobb. Vi beskrevs ofta som jobless growth under ett långt tag. händer det lite saker. Jag kan inte efter ta åt mig all ära av det. Det skulle det naturligtvis vara förmätet att göra. Vi har också en hög internationell konjunktur som ligger i botten. Vi vill gärna förstärka den konjunkturen genom att just sänka trösklar på vägen in. För att gå tillbaka till den fråga som ställde om vad jag svarar kvinnan på att det inte finns några pengar. Ja, det är inte problemet. Vi har faktiskt höjt lönebidraget, så det är inte orsaken. Orsaken är det som beskriver, alltså bedömning av arbetsförmåga i de enskilda fallen. Då hamnar man i den situation som så väl beskrev. Att ha en ambitionsnivå som är hög när det gäller att underlätta för personer med handikapp att ta sig in på arbetsmarknaden tycker jag är en väldigt viktig uppgift. Det finns nog mycket att lära här. När man reser runt i landet träffar man på olika typer av försöksverksamheter som har tillkommit inom ramen för arbetsförmedlingen, ofta eller i alla fall inte sällan med ESF-rådspengar. Där har också handikapporganisationerna varit involverade. De är väldigt engagerade, av naturliga skäl, men också väldigt goda lobbyister. Som sade har de allra flesta av oss träffat handikapporganisationerna på just detta tema. Det tycker jag är ett engagemang som vi ska bejaka och ta till oss för att se hur vi kan underlätta för personer med handikapp att komma in på arbetsmarknaden på ett bättre sätt. Lönebidraget är ett viktigt sådant redskap. Vi har höjt bidraget det var bred enighet om det och vi har inte ändrat i de regler som refererar till. När det gäller argumentet som du har hört i det enskilda fallet tror jag att det är lite mer invecklat än att det inte finns några pengar, för det gör det. 90 (): Tack så mycket, ministern. Jag tänker på kvinnan som sade: Man har slagit undan benen för mig. Jag orkar inte mer. När det handlar om arbetsmarknadspolitiska åtgärder, ministern, har ni dragit ned väldigt många sådana. har vi i den ena interpellationsdebatten efter den andra fått höra vilka försämringar av arbetsmarknadspolitiska åtgärder som ni i den moderatledda regeringen gör. Det är rätt att man prövar att ge människor som hamnar i ett arbetshandikapp eller i utanförskap i stort rätt att återkomma i arbete. Men om man inte följer upp det med arbetsmarknadspolitiska insatser, till exempel lönebidrag eller anställningsstöd, riskerar det att bli till mångas nackdel och framför allt till samhällets nackdel. För att en människa ska ha möjlighet att komma tillbaka i arbete är det nödvändigt med arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Jag har blivit alltmer oroad över framtid av den arbetsmarknadspolitiska debatten och den moderatledda regeringens inställning på området. För att återgå till kvinnan som jag tidigare nämnde, vet jag mycket mer som hon känner och tänker. Hon sade till mig: Man säger att skattesänkningar kommer att göra till ett rikt land. Men skattesänkningar kommer att göra till ett mycket, mycket fattigt land. 91 Arbetsmarknadsminister (): Om det omvända hade gällt, att skattehöjningar hade lett till att skulle bli ett väldigt rikt land, skulle vi väl ha ett hundraprocentigt skattetryck. Jag tror att inte ens är särskilt intresserad av det, om jag ska vara helt ärlig. är vi tillbaka i den grundläggande debatten som vi har haft . Jag ska inte trötta ut kammaren med den, utan vi struntar i den och går tillbaka till det grundläggande som interpellationen handlar om, nämligen vad vi gör för att se till att personer med handikapp har lättare att komma tillbaka på arbetsmarknaden. Låt mig konstatera att vi har särskilt anställningsstöd, lönebidrag, och skyddade anställningar. Jag tycker att det är viktiga former för att underlätta sökandet efter delaktighet på arbetsmarknaden för den som verkligen befinner sig långt från arbetsmarknaden, har höga trösklar och besvärligt att ta sig in. Det var som sagt därför vi var med och höjde lönebidraget, och där fanns det, vad jag förstår, ingen oenighet mellan våra respektive partier. Frågan som pekar på och som är underliggande i interpellation är viktig. Det här är två principer som man kan diskutera . Att utnyttja lönebidraget som ett sätt att stödja ideella föreningar är kanske inte riktigt avsikten. Det är som sagt ett individuellt stöd för personer att kunna ta sig tillbaka till arbetsmarknaden. Å andra sidan kan man resonera som gör jag tycker att det finns meriter i det att detta kanske ändå är ett bra sätt att nå en vinnavinna-situation i det hela. Jag lovar att ha med det som utgångspunkt för fortsatta funderingar. Det är viktigt att se till att personer med handikapp har en möjlighet att vara med. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2006/07:293 om ansvaret för arbetslivsforskningen 92 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vilken eller vilka myndigheter jag avser att ge uppdraget att överta bibliotek och övriga utbildnings- och informationsinsatser som hitintills skötts av . har även frågat vilka initiativ jag avser att ta för att universitet och högskolor ska kunna överta forskare och forskning från . I frågan vilken myndighet som ska överta bibliotek kan jag informera om att arbetslivsbibliotekets samlingar kommer att flyttas till . När det gäller informations- och utbildningsinsatser ligger det ett ansvar på varje universitet och högskola att informera och sprida kunskap kring sin forskning. Detta ingår i lärosätenas så kallade samverkansuppgift. har också ansvarat för företagshälsovårdsutbildningen. I denna del konstaterar jag att det finns flera utbildningsorganisationer, till exempel universitet och högskolor, som har kapacitet beträffande utförandet av utbildningen. Frågan om vem som ska svara för att utveckla, upphandla och samordna utbildningen behöver dock djupare analyseras. Regeringen har därför beslutat att ge en särskild kommitté i uppdrag att utreda och lämna förslag beträffande det framtida huvudmannaskapet för företagshälsovårdsutbildningar. Kommittén ska även fram till dess att huvudman utsetts svara för att pågående och planerad utbildning kan fortgå. Kommittén ska lämna sin slutrapport . För att underlätta för enskilda forskare och doktorander får använda högst för att lämna bidrag till annan organisation för sådan forskningsverksamhet som bedrivs vid institutet. , som har en regional spridning av sin verksamhet, för diskussioner med universitet och högskolor på bland annat de berörda orterna. 93 (): Ett konkret besked innehåller det här svaret, som jag också får tacka för. Det är att bibliotek går till . Fortsätter man att läsa i svaret och lyssnar på arbetsmarknadsministern förstår man att det är saker som ska utredas, analyseras och studeras och att det ska föras diskussioner med universitet och högskolor på berörda orter. Det hänvisas till att det är varje högskolas och universitets ansvar att sprida kunskap om sin forskning. På frågan om vem som tar ansvar för företagshälsovårdsutbildningen hänvisar man till en kommitté som ska komma med sitt förslag . Vidare finns det som ska underlätta för enskilda forskare. Jag tycker att bilden blir rätt så tydlig: Regeringen visste inte vad det var man gjorde när man trumfade igenom riksdagsbeslutet om att lägga ned . Det fanns inga strategier för hur kunskaper, resurser, nätverk och forskningsresultat skulle tas till vara. I stället får nu det ena ge det andra i en lite ostrukturerad process med utredningar och analyser och med diskussioner som ska föras mellan olika institutioner. Det här kan innebära slutet för en strategisk, genomtänkt och målmedveten arbetslivsforskning. Resultatet av många års hårt arbete riskerar att spridas för vinden. Någon samlad miljö där arbetet kan bedrivas målmedvetet och långsiktigt kommer inte att finnas. I stället blir det upp till enskilda forskare och deras initiativ, välvilliga kommuner, välvilliga landsting och eventuellt välvilliga näringslivsföreträdare att försöka hitta på olika projekt och samla ihop pengar till olika insatser. Det är en för svag plattform. Det är för dåligt för att det ska bli någon kraft i den här utvecklingen. Den kommitté och de utredningar som ministern pekar på i sitt svar visar att det var ett omoget beslut, det här med nedläggning. Några fungerande alternativ från regeringens sida finns inte. På den här punkten är det så att kejsaren är naken. blir tillsammans med det enda land i som saknar ett sammanhållet . Det tycker jag är genant, och i takt med tiden kommer det också att visa sig att effekten av det som kortsiktigt går att rädda i enskilda projekt och enskilda initiativ sakta men säkert kommer att klinga av. Tyngden i den här forskningen är därmed mycket kraftigt försvagad. Ska det bli någon ordning på det här, ska det tas något samlat initiativ som gör att vi kan ha en arbetslivsforskning värd namnet i kan jag inte komma fram till något annat än att det krävs en ny regering. Då får en ny regering, s-märkt, , försöka samla ihop spillrorna av det som ni har skapat och bygga upp något nytt. Det är 400 personer på sju orter som berörs. I det perspektivet är 60 miljoner en begränsad summa. Ministern hänvisar till analyser och utredningar. Det går inte att ha forskare och andra anställda i något slags standbyläge. De har unika kunskaper som riskerar att splittras till andra sysselsättningar och aktiviteter. Min fråga när jag ser ditt svar, och när jag ser hur utvecklingen har varit, är: Var detta verkligen nödvändigt? Var detta verkligen genomtänkt? Och hur ser den konkreta handlingsplanen ut mer än i form av hänvisningar till diskussioner, analyser och utredningar? 94 (): Det är inte första gången som det interpelleras i det här ämnet. Vi har gjort det tidigare. Motiveringen som Littorin lämnade i budgetpropositionen var att byråkratin måste minska. Samma skäl anförde man också när det gäller andra myndigheter. Och är alltså beslutet fattat av högermajoriteten i den här kammaren. I den förra interpellationsdebatten påstod Littorin att den här nedläggningen faktiskt är en nystart för forskningen. Därför passar jag nu på att fråga om Littorin kan beskriva den här nystarten. Vidare anförde statsrådet att nedläggningen också blir en kvalitetshöjning av forskningen. Då kan vi väl passa på att be att få höra hur det ska åstadkommas. Mindre byråkrati vad menas? Nystart, berätta hur! Högre kvalitet, jaså, men på vilket sätt ska det åstadkommas? I svaret på dagens interpellation av måste jag tyvärr säga att jag bara uppfattade ett mummel. Det är inte konkret. och högskolor ska överta forskare och forskning var ju frågan. I svaret kan vi läsa att universiteten och högskolorna ska informera sig. Men menar att det räcker för att rädda forskningen? Till slut blir det ju lite konkret i alla fall. Vi kan nu i det skriftliga svaret åtminstone få reda på att är det en kommitté som ska berätta vem eller vilka som ska vara huvudman för företagshälsovårdsutbildningarna. Det kan jag knappast kalla för ett strålande besked. Det är ett litet, konkret besked som handlar om ett datum. Men hur blir det egentligen med forskning inom områden som hälsa och ohälsa i arbetslivet? Vem ska sköta den forskningen? Hur blir det med dem som har lagt ned mycket jobb, mycket kunskap och möda, på att forska kring arbetsmarknad och sysselsättning? Det är en oerhört viktig fråga som borde ligga centralt runt hjärtat på arbetsmarknadsministern. Hur blir det med forskningen kring arbetsrätt och hela den diskussion som finns om att det krävs ett omtag, en nydaning, ett nytänkande, i en globaliserad och konkurrensutsatt värld? Hur ska vi då hantera frågor som är kopplade till lagstiftning kring arbetslivet? Arbetets organisering är också en mycket viktig fråga för hur man ska klara konkurrensen. Vem ska ta hand om den? I fråga om ergonomi och belastning ligger vi också långt framme, eller har legat. Vem ska sköta detta? Det frågar jag statsrådet. Hur är det med fysikaliska och kemiska hälsorisker eller varför inte integration och mångfald eller det djupa arbete som man har utfört kring utvecklingsprocesser i arbetslivet? Till det här kan man naturligtvis koppla vad som kommer att hända i , på , i , , , och så vidare. Om vi ska ta Littorins favoritord, som tydligen är nystart, måste vi ju få tillfälle att i den här kammaren fråga: På vilket sätt blir den här nystarten? Det kan ju inte bara vara så att det handlar om att universitet och högskolor ska informera sig. Beskriv nu då! Vad blir det för nystart? Hur kommer kvalitetshöjningen att se ut?