prot · GU0982 · 2007-03-27 00:00:00 — Den skulle vara samma sak som socialdemokratisk ekonomisk politik. Im sorry, men så är inte fallet. Vi har en politik för arbete, inte en politik för de höga ersättningsnivåer som har varit tidigare. Om den svenska modellen hade varit kopplad till en 80-procentig ersättningsnivå hade det argumentet ägt sin giltighet. Men det har inte med detta att göra. Jag noterar att , LO:s avtalssekreterare, var tydlig på den punkten , det vill säga att a-kasseförändringarna inte skulle spela någon roll för avtalsrörelsen. Jag håller naturligtvis med om det. Jag kommer tillbaka till två frågor. Fråga 1: Hur hårt har jag drivit frågan internt? Mot bakgrund av de tydliga uttalanden jag har gjort är det väl uppenbart att jag har drivit frågan hårt. Jag ska förklara varför. , enligt , slöts 3 906 lokala avtal på svensk arbetsmarknad. Det var konflikt i 18, det vill säga inte ens ½ procent av dessa fall. Färre än förlorades i strejk av flera hundra miljoner arbetade dagar på svensk arbetsmarknad. Det ska jämföras med miljoner förlorade arbetsdagar i till exempel . behandlades ungefär 435 ärenden i Arbetsdomstolen jämfört med ungefär 100 000 i motsvarande arbetstribunaler i . Fråga 2: Jag kan naturligtvis konstatera att det finns konflikter på svensk arbetsmarknad som äger legitimitet eller är legala i den meningen att de följer regelverket men som naturligtvis kan beskrivas som mer eller mindre bra. Den diskussionen uppkom efter diskussionerna om bland annat salladsbaren i och de tre småföretagen i . Men det ansvaret måste tas av den som vidtar konfliktåtgärden. Vi skulle inte tjäna på det har jag varit oerhört tydlig med att säga att lyfta över det ansvaret från parterna på arbetsmarknaden, facket i det här fallet, till domstolar eller politiker. När vi pratar om arbetslinjen är det inte i första hand flera anställda på Arbetsdomstolen som har varit vår grundtanke. Det handlar naturligtvis om en helt annan diskussion. Kontrollmekanismen i detta ligger naturligtvis i att det fackförbund som tar i för hårt ur den allmänna opinionens synvinkel förlorar sympati och därmed riskerar allmänhetens förtroende både för konfliktåtgärden i sig och för kollektivavtalsmodellen i stort. Där kan jag hänvisa till krönika i . Den var tydlig på den punkten. Vi pluggade i . Hon har varit chef för arbetarrörelsens tankesmedja , och hon är nu policychef eller vad det kan tänkas heta på . Hon har en genuin förankring i både den politiska grenen och den fackliga grenen av arbetarrörelsen. Jag delar hennes bedömning helt och fullt. Jag skulle beskriva diskussionen om den svenska modellen som fantomsmärtor i politiken. När färre än ½ procent av de avtal som sluts har lett till konflikt och när vi förlorar snudd på inte en enda arbetsdag till konflikter är det fantomsmärtor man ägnar sig åt när man försöker göra konflikträtter och proportionalitetsregler till det stora problemet på svensk arbetsmarknad. Det stora problemet är något helt annat, nämligen utanförskapet. Det är alldeles för många som står utanför arbetsmarknaden. Där ska vi lägga krutet. 126 (): Det är bra att arbetsmarknadsministern har fört fram sina åsikter i regeringen om värdet av den svenska modellen. Det gäller även de exempel som arbetsmarknadsministern tar upp om de få konfliktdagarna och hur väl den svenska modellen har fungerat. Jag beklagar de insatser som ändå har gjorts. De har inte övertygat dina kolleger på något sätt. Om de var lika övertygade skulle , eller inte ha en annan uppfattning i frågan. Om jag var i arbetsmarknadsministerns kläder i regeringen med ett visst ansvarsområde och sade mig ha stöd för en klar linje men mina kolleger skulle gå ut med en annan linje skulle jag bli fruktansvärt upprörd. Jag har inte sett att arbetsmarknadsministern har lagt sig i de andra ministrarnas områden. Men tydligen är det legitimt i denna så kallade alliansregering att ha vilken uppfattning man vill i vissa frågor och föra den debatt som passar. Då kan man vara emot. Jag säger inte att arbetsmarknadsministern har varit det. Jag vill inte ha den anklagelsen på mig, men jag har sett att andra på företagarmöten för de resonemang som de vill höra. Det är det som lägger grunden till en uppluckring i systemet. Det hedrar arbetsmarknadsministern att han fajtas mot dessa väderkvarnar som envist fortsätter att snurra, trots dina digra insatser på området. Det är precis det som är problemet. Där har jag inte sett någon förändring. Sedan var det förändringen, där man talade om att facket tog i för hårt. Var det inte arbetsmarknadsministerns egen partivän, en kvinnlig moderat ledamot, som inte delade arbetsmarknadsministerns uppfattning? Sedan var det moderatstämman i . Det var väl lite grann att blidka de egna leden på området och säga att det fanns en öppning. Jag gjorde den tolkningen. Det var där jag såg en svängning. Det är väl bra om arbetsmarknadsministern tar tillbaka detta och klargör att det inte var menat så. Sedan var det det här om att facket tar i för hårt. Jag var hos Plymouthbröderna. Dagen efter blev det strejk, och någon blev påkörd. Backspegeln slog i ryggen på en person. Jag frågade om det var rimligt att använda sådana metoder. Jag stod på en 50-väg och någon åkte förbi i full fart i nära strejkvakterna för att skrämma dem därifrån. Det handlar om att ett fack använder sig av föreskrivna fredliga metoder. Jag såg inte någon från de borgerliga leden höja ett ögonbryn eller uttala att det var metoder som inte passade in. Som en händelse såg jag något intressant på TT. har haft en avvikande uppfattning på området. Enligt en TT-uppgift har han införskaffat en salladsbar på Stureplan i . Det är väl ett experiment för att se hur länge det går att driva den utan att teckna kollektivavtal. Det ska bli intressant att höra vad arbetsmarknadsministern kommer att säga när inte tecknar kollektivavtal. Kommer du att tillrättavisa denna borgerliga riksdagsledamot och säga åt honom att det är den svenska modellen som gäller, att du driver den själv och har regeringen bakom dig? Är det det budskapet som Littorin kommer att ge till Federley om det uppdagas att kollektivavtal inte kommer att tecknas? 127 (): Arbetsmarknadsministern bjuder upp till dans och säger att den svenska modellen inte är sossepolitik. Det är just det som era strateger har kommit fram till. Det är därför ni har minskat den mörkblå färgen och gjort den nästan lite vit. Det är därför ni kallar er för Nya . Ni har kommit på att den svenska modellen faktiskt är sossepolitik. Ni har också kommit på att svenska folket älskar sossepolitik så mycket att ni ändrar hela er strategi för att vinna valet och försöker driva en politik som ser ut som sossepolitik. Men orden , värna den svenska modellen och värna kollektivavtalen möts inte med handling, utan handlingen här är i omvänd ordning. Någonstans är arbetsmarknadsministern fortfarande svaret skyldig. Hur kan en sjunkande organisationsgrad, en a-kassa som tappar massor av medlemmar, avsaknaden av en aktiv arbetsmarknadspolitik, flera otrygga anställningar samt en uppluckring av F-skatteregeln innebärande att hela arbetstagarbegreppet och därmed kollektivavtalet är i fara, hur kan de här aktiva åtgärderna på något sätt stödja det som man säger sig verka för? Det är så att den svenska modellen är sossepolitik. Det är så att en stor majoritet av svenska folket gillar detta. De moderata strategerna har insett det här och försöker att så att säga leva i den verkligheten. skulle jag vilja få lite svar på de olika frågorna. 128 (): Tänk om jag var lika övertygad som om att arbetsmarknadsministern verkligen gillar den svenska modellen! Jag är lite mer misstänksam än så; det måste jag säga. Om man företräder ett parti som på sin hemsida använder begreppet latent arbetslösa börjar jag rynka på pannan. Varför nöja sig med att säga att det är en och en halv miljon människor som befinner sig i utanförskap? Kan vi inte säga nio miljoner på en gång alla är väl latent arbetslösa? Låt mig alltså tvivla! I en debattartikel skrev du när du beskrev konflikten i om konfliktglada fackförbund som kunde äventyra den svenska modellen. Vilka avses med konfliktglada fackförbund? Det måste vara några specifika som du tänker på eftersom du redogjort för att det är väldigt få konflikter på svensk arbetsmarknad. Och vad innebär fackförbund som tar i för hårt? Att man kräver kollektivavtal , är det att ta i för hårt? I ditt svar till säger du: I övrigt ser jag ingen anledning att föreslå några förändringar i arbetsrätten. Du säger också att grunderna för arbetsrätten bör bestå också framöver. Jag tycker att du faktiskt öppnar upp för ganska mycket. har väldigt tydligt beskrivit vilka konsekvenser som en sänkt a-kassa och noll arbetsmarknadspolitik kan få. Om man har tjänat och blir arbetslös och helt plötsligt därför att man jobbat i får en a-kassenivå grundad på , vilket ger en a-kassa på före skatt, kommer pressen på att ta ett jobb utan kollektivavtal att vara oerhört tuff. Om man inte kan se kopplingen mellan en extremt låg a-kassa och kollektivavtal har man inte förstått den svenska modellen. Det är kanske därför arbetsmarknadsministern säger att han står för den svenska modellen. har förstått den här modellen. Hon pratar väldigt tydligt och säger: ska vi konkurrensutsätta svenska löntagare. ska vi se till att konkurrensutsätta dem precis som vi har konkurrensutsatt jordbrukarna. Hur konkurrensutsätter man löntagarna i ? Jo, naturligtvis genom att öppna upp för lägre löner. Låt människor komma hit och jobba, men ställ inga krav på kollektivavtal! Den linjen driver . Det är ju därför han så gärna vill ha en restaurang. Han vill kunna testa modellen fullt ut, och det gör han fastän han är folkvald i riksdag och förväntas vara här. Det kan man också diskutera. I den här borgerliga regeringen och även i det borgerliga parlamentet har man framfört att man inte tycker att politiker ska syssla med företag. I vissa fall är jag faktiskt benägen att hålla med. Men vilka avser du när du talar om fackförbund som är konfliktglada? Och vad skulle kunna göra att du kunde tänka dig att föreslå förändringar i arbetsrätten? Eftersom du just , , inte ser någon anledning måste det ju finnas skäl till att du skulle vilja ändra i arbetsrätten. 129 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Debatten rör inte göranden och låtanden. 130 Arbetsmarknadsminister (): gör sig lite lustig över begreppet latent arbetslösa. Men det är en vedertagen definition som förklarar skillnaden mellan öppen arbetslöshet och harmoniserad arbetslöshet som är ILO-måttet. Det handlar om studerande som pluggar när de egentligen vill ha ett jobb att gå till. Det är alltså en vedertagen beskrivning av hur arbetslösheten är fördelad. talar med all respekt om en extremt låg a-kassa. Men vi är tillbaka på den nivå som gällde en av världens mest generösa arbetslöshetsförsäkringar. I får man . Här har vi , så det där går inte hem! beskriver sossepolitik som den svenska modellen. Då vill jag påminna om att en borgerlig regering införde kollektivavtalslagen. Då organiserade Socialdemokraterna och LO en lång politisk strejk mot kollektivavtalslagen. Jag vill också påminna om att det var , högerledaren, som lade fram det första kollektivavtalsförslaget så den historiebeskrivningen får vi nog revidera. Men det får vi säkert tillfälle att vidare återkomma till. är också inne på diskussionen om en del av kollegerna i regeringskretsen. Jag vill åter med bestämdhet hävda att vi har ett kollektivt ansvar. Det är vår gemensamma politik att den svenska modellen fungerar väl och att grunderna bör bestå. Det är den politik vi gemensamt står för; det kan jag lugna med flera med. Däremot måste man väl kunna ha högt i tak. Det har Socialdemokraterna och stödpartierna alltid haft i en mängd olika frågor. Det är klart att man måste kunna föra en diskussion om proportionalitet utan att för den skull kräva lagstiftning. Det tycker inte jag är alldeles orimligt. Sedan vill jag påminna om att en tidigare arbetsmarknadsminister vid namn föreslog både strejkförbud och lönestopp. Det skulle naturligtvis aldrig falla mig in att ingripa så i parternas modell. 131 (): Jag fick inget svar, men arbetsmarknadsministern har en möjlighet till att tala om hur han ställer sig vid en eventuell konflikt när det gäller salladsbaren vid Stureplan. Det kan det vara intressant att veta. Vi ska inte blanda in . Det är ändå intressant. Jag tror att hans ambition inte är att starta en bar därför att han vill ha kollektivavtal, utan han vill testa gränserna. Så har han sagt i den debatten. Det där tycker jag är intressant i förhållande till den svenska modellen, som ju arbetsmarknadsministern pekar på. Jag tror inte att högern ska ta åt sig äran av kollektivavtalen. Det fanns nog andra ambitioner 1928 när man skrev på än vad skälet här är. I varje fall har man varken innan eller efteråt stridit för kollektivavtalen och tyckt att det var någon del. Allt det man senare kunnat läsa i motionsväg har väl egentligen inte på något sätt följt den linjen, skulle jag vilja säga. Det där bör nog granskas lite grann i sömmarna innan man går och nämner exempel på hur situationen då var. Det är många som i efterhand gör sig till vän av någonting som man definitivt inte har stått för under en stor del av den tid som gått ; det skulle jag vilja peka på. Sedan har vi detta med den svenska modellen. Jag vill lägga till lite grann när det gäller det som avslutade med. Arbetsmarknadsministern själv säger att det ska vara starka jämbördiga parter. Det är en förutsättning för att ha en svensk modell som fungerar och som kan mötas också i fråga om sådant här. sedan regeringsskiftet har, vilket varit intressant att se, alla åtgärder som regeringen vidtagit försvagat den ena parten. När arbetsgivarparten inte kan leva upp till de krav som finns senast bland annat när det gäller att anmäla jobb till arbetsförmedlingen tar man bort den skyldigheten; den har ju ändå inte fungerat. När arbetstagarparten lämnar felaktiga uppgifter i någon form det betraktas som felaktig utbetalning föreslås fängelsestraff. Det är förslag som har förekommit. Det är väldigt tydligt vilken part den här regeringen månar om och vilken man vill klämma åt i det samhälle som varit. I detta ligger hela regelverket a-kassan, borttagandet av rätten att dra av fackföreningsavgiften etcetera. Alltihop har åsamkat den ena parten mer kostnader, medan den andra helt har kommit undan. Jag tycker att alltihop visar på att det är en försvagning av den svenska modellen som den här regeringen har gjort. 132 (): Jag fick inga svar på mina frågor, herr arbetsmarknadsminister. vilka var det som avsågs, egentligen? Jag uppfattar att du i denna debattartikel varnar några för att de inte ska vara så konfliktglada. Jag har inte riktigt uppfattat vilka det är som skulle vara konfliktglada eftersom det var så få konflikter. I övrigt ser jag ingen anledning att föreslå några förändringar, sades det i svaret. Jag har hängt upp mig på formuleringen , för jag har en känsla av att du är regeringens staffagefigur i denna fråga. Du kommer att stå upp för svensk arbetsrätt väldigt länge ända tills trycket blir så hårt att du kan säga att det inte fungerar, att facket har en massa konflikter och väldigt få medlemmar, att vi inte kan ha det så här, att vi måste ha en minimilagstiftning och så vidare. Jag är rädd att det blir så. Jag hoppas att det är ett djupt engagemang från din sida. Du låter trovärdig, men jag är i alla fall tvivlande. Du är i alla fall moderat! I svaret sägs också att grunderna för arbetsrätten bör bestå framöver. Du har inte gått in tydligt och talat om vad du egentligen menar och vad det är som du vill förändra för jag känner att du är beredd att förändra. Vilka är de där konfliktglada, och vad är det du egentligen skulle vilja göra? Du säger att du inte ser någon anledning att föreslå förändringar. Kan du ge en enda anledning till att du skulle vilja förändra? Det skulle jag vilja höra från dig. 133 Arbetsmarknadsminister (): Svaret på den sista frågan är: Nej, det kan jag faktiskt inte . Så är det helt enkelt, för jag tycker att denna modell fungerar väl. När det gäller att trycket kan bli för hårt och att jag egentligen är en staffagefigur är det bara att konstatera att vi nog gemensamt måste ta ansvar för denna modell. Det var ungefär det som skrev i sin krönika. Det är klart att det har funnits uppenbara konflikter. är ett exempel. Det var, tycker jag som utomstående, en helt uppenbar konflikt som hade bred legitimitet i många samhällslager. Konflikten i hade dock en annan dimension, och det visar ju också en del av allmänhetens reaktioner på detta. Den diskussionen om man menar allvar med att man ska ta ett ansvar för modellen måste man ju kunna ta och försvara och förklara den. Annars hade vi ju inte sett krönika på det temat. Jag tycker att det ligger på alla som finns runt arbetsmarknaden att försvara modellen genom att kunna förklara varför man vidtar åtgärder. När det gäller frågan från : Ja, den svenska ordningen gäller naturligtvis alla oavsett om man råkar vara riksdagsledamot eller någon annan. Det finns ingen som helst anledning att skilja på folk på det sättet. Regelverket är till för att följas av dem som gör detta. Det ska alltså inte vara några konstigheter. Dessutom vänder jag mig emot beskrivningen att vi skulle ha gjort en massa saker för att försvaga den ena parten och bara underlätta för den andra eller något i den stilen. Jag vill återigen påminna om att tryggheten för de tidsbegränsat anställda stärks när vi nu övergår från till . Det är en väsentlig förstärkning för de tidsbegränsat anställdas möjligheter att få en tillsvidareanställning. Slutsatsen av det hela är återigen, skulle jag vilja säga att regeringen kollektivt är överens om detta. Jag beskriver diskussionen med dem som inte försvarar den svenska modellen som en fantomdiskussion. Det gör ont i lemmar man inte har, uppenbarligen. Jag är beredd att försvara denna modell tills jag slutar med detta jobb och även därefter. Överläggningen var härmed avslutad. 18 § Svar på interpellation 2006/07:357 om avtal om plusjobben 134 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att ingångna avtal om plusjobben ska hållas samt om jag avser att vidta åtgärder för att öka möjligheterna för människor med plusjobb att få reguljär anställning efter avslutade plusjobb. Beslutet att slopa merkostnadsersättningarna för plusjobben har orsakat oro i kommunerna. Några kommuner har satt sig i en svår situation genom sitt sätt att använda merkostnadsersättningarna. Oron avspeglas här i kammaren. Jag har fått 16 interpellationer och skriftliga frågor med frågeställningar liknade . Alliansen gjorde under valrörelsen klart att plusjobben är dåliga för såväl individ som samhälle och att nyanvisning borde stoppas. Efter alliansens valseger förbyttes kommunernas tidigare kritik av plusjobben till entusiasm. En fjärdedel av alla plusjobb som finns anvisades som möjligheten fanns. Denna kraftiga ökning av antalet plusjobb var inte förutsedd i alliansens budget, och den måste nu finansieras. Jag har stor respekt för oron i kommunerna, men regeringen har att ta ansvar för att hantera oförutsedda problem och regeringen har valt det bästa av tillgängliga handlingsalternativ. Att minska nivån på lönesubventionen eller att minska antalet beviljade plusjobb skulle vara sämre. Det var heller aldrig ett alternativ att minska antalet särskilda anställningsstöd som är ett stöd som ges till dem som står allra längst från osubventionerade arbeten. Det minst kännbara sättet att finansiera ökningen av antalet plusjobb är att slopa merkostnadsersättningen. Subventionen av plusjobbarens lön behålls oförändrad på per dag. Detta är den högsta subvention som finns inom arbetsmarknadspolitiken, trots att plusjobbarna inte är de som står allra längst från osubventionerade arbeten. Plusjobbens subvention ger full kostnadsteckning för att anställa en person med en lön på ca . Min bedömning är att de flesta plusjobbarna kommer att få behålla sina anställningar även sedan merkostnadsersättningen slopats. Jag avser inte att ta initiativ för att återinföra plusjobbens merkostnadsersättning. När det gäller den andra frågan om att underlätta anställningar efter plusjobben vill jag säga att regeringar inte förfogar över arbetsgivares anställningsbeslut. Det en regering kan göra är att skapa så bra förutsättningar och regelverk som möjligt så att ekonomin utvecklas väl. Bara så kan utanförskap uthålligt bekämpas. Beslut för att minska utanförskap tas nu inom alla politikområden. För att nämna några exempel gör jobbavdragen det mer lönsamt att arbeta. Riktade efterfrågestimulanser genomförs inom en rad sektorer genom att arbetsgivaravgifter sänks. Tid i plusjobb får ingå i kvalifikationstiden för nystartsjobben för dem som behöver subventionerade anställningar även efter plusjobben. 135 (): Jag tänkte berätta lite om bakgrunden till att jag ställt denna interpellation. Min hemstad är den stad som har flest plusjobbare i landet, nämligen 950 stycken. Staden jobbade väldigt aktivt för att använda sig av denna möjlighet att ge människor som har varit arbetslösa länge möjlighet att göra en vettig insats. De kan komma i arbete och få erfarenheter och var det tänkt också handledning, stöd och utbildning för att kunna få ett fast jobb. 150 personer finns inom äldreomsorgen och gör bra insatser där. De kan sätta en guldkant på tillvaron för de äldre, göra en del av det som personalen inte hinner med eller frigöra personalens möjligheter att själva göra mer sociala insatser som att sitta och prata, gå ut och gå och allt det där som vi vet är så viktigt. De finns inom skola och förskola. Fler vuxna i skolan är något väldigt viktigt som ofta diskuteras. 180 personer arbetar bland annat i grönområden och i resten av staden för att göra den tryggare och vackrare. Det är inte bara lönen som kostar, speciellt inte om man har ambitionen att människor ska få ett fast jobb. Vi vill ha människor som har utbildning inom äldreomsorgen, och det hoppas jag att statsrådet också vill. Vi vill att människor som jobbar i förskola och skola har olika former av utbildning. Är man ute och jobbar i grönområdena behöver man till exempel arbetsledare, utrustning och ett ställe att byta om på. Därför slår det illa när man tar bort merkostnadsersättningen till kommunerna så snabbt och bryter avtalet. Man sänker kvaliteten på en insats som för många människor är viktig och som för många människor skulle kunna sluta med ett fast jobb. Man minskar den möjligheten. När det gäller detta att alliansen klargjorde att plusjobben var dåliga för individ och samhälle undrar jag vem man klargjorde det för. Kanske klargjorde man det för sig själv. Jag tror att väldigt många av dem som har plusjobb tycker att de har fått ett meningsfullt jobb att gå till. De gör något vettigt; de behövs. Jag tror att väldigt många arbetsplatser som har människor med plusjobb hos sig ser att man har fått tillgång till människor som kan göra kvaliteten ännu bättre inom viktiga områden. Man kan nästan få intryck av att kommunerna försökte djävlas med alliansregeringen genom att anställa väldigt många plusjobbare som det var möjligt. Jag hoppades egentligen att det fanns bättre kontakter mellan de moderata och borgerliga kommunpolitikerna och regeringen, statsrådet, även om alliansen är ny i den rollen. Som kommunalråd i följde jag hur man jobbade med detta. Jag vet att det tog tid att skriva avtal med facken. Man skulle hitta bra arbetsplatser. Man jobbade väldigt tätt ihop med arbetsförmedling och annat för att hitta rätt människor till rätt platser. När man sedan hade matchat ihop de här människorna med rätt arbetsplats gjorde man färdigt det hela. Det är klart att man var nästan framme med en lång rad av människor. Jag tror att det snarare var av ansvar för de människorna som man såg till att göra det här färdigt.