prot · GU09103 · 2007-05-09 00:00:00 — Visar det sig att det inte är lika villkor har vi politiska medel att använda för att säkerställa likvärdigheten. Om man säljer ut Radiumhemmet och tillåter Radiumhemmet att ta emot privatbetalande patienter, hur länge till kommer vi då att kunna vara stolta över en högklassig cancervård som är lika för alla? Jag skulle vilja fråga som ju är här i kammaren: Om man nu inför gräddfiler, det vill säga möjligheten för den som betalar privat eller har privat sjukvårdsförsäkring att kunna köpa sig bättre eller snabbare vård på offentligt finansierade sjukhus som läggs ut på entreprenad vilket lagändringen som vi ska besluta om innebär varför då bara på de sjukhus som drivs på entreprenad? Ska också andra delar av den offentliga sjukvården öppnas för privatbetalande patienter? Varför ska i så fall inte ett offentligt drivet och offentligt finansierat sjukhus få göra samma sak som ett offentligt finansierat entreprenaddrivet sjukhus får göra och ta emot privatbetalande patienter? Kan ge svar på de frågorna ? Det är många som undrar över om detta systemskifte ska ta ytterligare ett steg och också gälla hela den offentliga sjukvården. Jag menar att statsministern, precis som P.C. beskrev i en krönika, var falsk i valrörelsen. Jag citerar vad sade till i en av de avslutande partiledardebatterna i SVT. Han sade så här när frågan om utförsäljning av akutsjukhus kom upp: Vi vill inte sälja akutsjukhus, som du påstod i en tidigare debatt. Vi har inte det förslaget. Jag är glad att du gav mig möjlighet att ge det beskedet här . Så sade i valrörelsen. Jag tror att det var få människor som inte uppfattade det som att och alliansen inte tänkte genomföra förändringarna när det gäller utförsäljning av akutsjukhusen. Man kan alltid diskutera värdet av ord, men i en avslutande partiledardebatt är det svårt att uppfatta detta på ett annat sätt än att man inte tänker genomföra det förslaget. Jag förstår varför han sade det. Ni vill naturligtvis inte ha denna debatt. Det finns inget folkligt stöd för de förändringar som ni nu kommer att rösta igenom här i kammaren. Det finns tvärtom ett starkt folkligt stöd för att vi ska ha en sjukvård som fördelas efter behov och där det inte är möjligt med gräddfiler utan där man kan vara säker på att om någon annan får gå före är det för att den är sjukare och inte för att den har betalat mer för sjukvården. Och även om jag blir drabbad av en sjukdom som visar sig vara oerhört dyr att behandla kommer jag att få den behandlingen. Man kommer inte att väga in vad jag har betalat för att få den behandlingen. Det finns ett mycket starkt stöd hos svenska folket för detta som ni nu river upp. Det finns också ett mycket starkt stöd för att våra viktigaste sjukhus ska vara vår gemensamma tillgång och inte något som ska ägas av internationella börsföretag där besluten ska fattas i slutna styrelserum långt utanför vårt land. Det finns ett mycket starkt stöd för att inte låta marknadstänkande och ohejdat vinstintresse få styra och vara drivkraft för sjukvården och dess utveckling. Jag tror också att det finns stöd för att man ska vara öppen för mångfald i sjukvården. Det är bra att man kan pröva andra utförare och att det inte alltid är landstingen som är bäst på att utföra sjukvården. Men det är inte det som beslutet handlar om. Beslutet handlar om universitetssjukhusen och möjligheten att köpa sig förtur eller bättre vård på de stora sjukhusen. Det är det som vi är oense om och inte om mångfalden i vården. Kanske är vi oense om mångfalden också, när jag tänker efter. Det är väl så, , att regeringen kommer att ta beslut om att lägga ned Mångfaldsdelegationen. Delegationen för mångfald i vården tillsattes och har till uppgift att komma med förslag på hur man ska underlätta för små aktörer att kunna vara med i vård och omsorg. Vi vet hur det ser ut . När en liten idéburen organisation eller ett personalkooperativ många av dem har ett starkt eget engagemang i den vård och omsorg som de själva arbetar med eller är starkt förknippade med, kanske via en värdegrund eller gemensamt ägande tar över en verksamhet finns det ofta ett starkt positivt värde i just detta. Men så händer det som ofta händer. Vid nästa upphandling kommer en stor koncern med helt andra ekonomiska muskler och lägger ett ekonomiskt fördelaktigare anbud. Då förlorar den mindre, engagerade entreprenören sitt avtal och så är hela det värdet förlorat. Vi såg det på som var ett bra exempel på ett personalkooperativ med stort engagemang där alla var nöjda med kvaliteten men där man blev utkonkurrerad i upphandlingen. Detta är inga lätta frågor, men det var precis det som delegationen skulle komma med förslag på: Hur kan vi underlätta situationen för de små aktörerna som inte har de stora ekonomiska musklerna? Efter vad som står på listan ska regeringen ta beslut om att lägga ned delegationen. Det blir alltså inga förslag på hur de små aktörerna ska få lättare att agera i sjukvården. planerar att ta beslut om att underlätta för de stora internationella börsföretagen att vara med och köpa och sälja ut våra universitetssjukhus till högstbjudande. Det är osmakligt att satsa på de stora internationella vårdkoncernerna och prata om mångfald men lägga ned delegationen för mångfald i vården. Det finns ett perspektiv till som jag vill ta upp, fru talman. Det handlar om forskningen och utbildningen. har varit och är framgångsrikt när det gäller medicinsk forskning. Det bästa är som rankas högst bland svenska universitet i olika internationella jämförelser. Det brukar faktiskt inte vara något annat svenskt universitet som kommer i närheten när man gör de internationella jämförelserna. Man kan alltid i någon mån ifrågasätta sådana jämförelser, men det är hur som helst ett universitet med mycket goda resultat. Låt mig citera vad , rektor för , skrev tillsammans med prorektor med anledning av den proposition som vi nu behandlar: Som högsta chefer för landets enda medicinska universitet är vi oroliga för att lagändringen kraftigt försämrar förutsättningarna att bedriva konkurrenskraftig medicinsk utbildning och forskning i vårt land. Ett skräckscenario är att våra stora universitetssjukhus styckas upp och förvandlas till vårdgallerior med olika aktörer för varje specialitet. Lägg därtill återkommande upphandlingar och byten av ansvariga aktörer där vinstintresset inte ger utrymme för vare sig långsiktiga forskningsprojekt eller utbildning på mer grundläggande nivå. Sådana vårdgallerior istället för sammanhållna universitetssjukhus skulle innebära att både forskning och utbildning kraftigt försvåras eller till och med omöjliggörs i vårt land. , detta är mycket allvarlig kritik som framförs av ett framstående universitet. Denna kritik har på inget sätt behandlats i propositionen. Den viftas bort med vänsterhanden, och man säger att det är viktigt med ett bra samarbete. Jo tack, det är det. Men vi har inte sett något sådant bra samarbete mellan och de privata vårdgivarna som är ganska många i . Man har tvärtom ganska dåliga erfarenheter av det samarbetet. Det är till exempel svårt att få fram utbildningsplatser. Du har över huvud taget inte brytt dig om frågan om att de olika verksamheterna följer helt olika tidsperspektiv. Upphandlingen av sjukvård följer ett tidsperspektiv. Planeringen av medicinsk forskning följer ett helt annat tidsperspektiv. De två frågorna kommer att bli svåra att förena. Och det kommer att bli svårt att förena tjänster, vilket är en viktig förutsättning för att kunna bedriva en bra verksamhet. Avslutningsvis vill jag kommentera två ståndpunkter som brukar framföras av de borgerliga debattörerna i denna fråga. Ni brukar säga att man inte ska överdriva riskerna, att det inte kommer att bli så illa, att det säkert inte kommer att bli så många sjukhus som säljs ut och att det säkert blir som det var innan den nuvarande lagstiftningen fanns på plats. Det är inte sant. Den nuvarande lagstiftningen kom till just eftersom det började förekomma att man ville sälja ut sjukhus. Då sade vi socialdemokrater tillsammans med och att okej, det kan man göra, men då är det rimligt att det finns vissa regler som ska gälla när man lägger ut ett sjukhus på entreprenad. Vi satte upp fyra regler. Det är dem som ni nu tar bort, och ni gör det för att det finns företrädare ute i landstingen, som är sjukvårdshuvudmännen, som vill sälja ut. i har sagt att man vill göra vårdgalleria av . i säger att man vill sälja ut i . Och det har bara gått partiledare sade i tv att man inte hade några sådana planer. Det ska bli intressant att se hur många sådana planer som dyker upp . Det är inte sant att vi återgår till det läge som var innan nuvarande lagstiftning fanns på plats. Det är ett nytt läge, och jag hävdar att det är ett systemskifte i sjukvården. Jag hävdar att det är falskt att tala om mångfald. Vi har möjlighet till mångfald i sjukvården med den lagstiftning som finns. Med de beslut som ni planerar att ta och blir det mindre mångfald och mer monopol privata monopol. Bifall till reservationen! I detta anförande instämde , , , , , , Per och (alla s). 96 (): Alla de som har debatterat och lobbat för sjukvårdens omvandling till affärsverksamhet jublar . Det har varit mäktiga personer och grupper som högljutt har fört fram sitt budskap: Vinsten och marknaden ska ha sin plats inom hälso- och sjukvården! Redan då regeringen eller rättare sagt socialminister presenterade sin proposition var omvandlingen tydlig. Vid sin sida vid presskonferensen hade ministern placerat vd:n för . Det var en ovanlig syn för mina ögon när vi talar om hälso- och sjukvård, men för den borgerliga regeringen en självklarhet. presenterades propositionen, kommer ett beslut att tas här i kammaren och träder lagen i kraft. Fort ska det gå när man stiftar en lag som innebär ett systemskifte i svensk sjukvård. Med sådan fart kan vi förstå att lagen bygger på massor med antaganden, tro och förhoppningar. Konkreta konsekvensanalyser lyser med sin frånvaro. En av de förhoppningar som regeringen framför är att mångfald bidrar till en mer effektiv hälso- och sjukvård. Genom konkurrensutsättning ska vi spara pengar igen. Regeringens naiva tro på marknadens magiska egenskaper ter sig både okunnig och barnslig. Det är uppenbart att kostnadseffektivitet i ett kommersiellt vårdbolag ofta innebär mindre personal och stressigare arbetsmiljö. Ett land som har hunnit ganska långt när det gäller marknad och mångfald av sjukvård är . I , där av bruttonationalprodukten går till vården, är ändå folkhälsan, mätt till exempel i spädbarnsdödlighet och medellivslängd, mycket sämre än hos oss. I , där det är långt till lika vård på lika villkor, saknar till exempel ca 48 miljoner amerikaner sjukvårdsförsäkring. Det finns en professor emeritus med namnet vid som i mer än två decennier studerat vinstintressets effekter på den amerikanska sjukvården. Han sammanfattar situationen så här: Inget sjukvårdssystem i den industrialiserade världen är så starkt kommersialiserat som vårt, och inget är så kostsamt, så ineffektivt och orättvist eller så impopulärt. Professor beskriver också följande slutsats: Ett marknadsekonomiskt skäl till varför sjukvården i grunden inte kan vara en affärsverksamhet är det faktum att det i grunden inte rör sig om en symmetrisk transaktion mellan jämbördiga parter på en fri marknad. Den sjuke köparen är per definition en svagare part, fysiskt och psykiskt underlägsen, sämre informerad, ofta oförmögen att själv kontrollera transaktionen. Jag vill citera ännu en äldre klok tänkare, den här gången från . Författaren och läkaren . skriver i söndagens : Även efter en privatisering råder i praktiken en monopolsituation. Äkta konkurrens innebär att minst två företag erbjuder samma tjänst. Men så blir det inte. I stället kommer läget att likna det som råder i Gotlandstrafiken. Den som vinner kontraktet blir ensam herre på täppan och kan sedan utöva utpressning på licensgivaren att höja insatserna eftersom inget alternativ finns. Att byta entreprenör är en långsam process med uppenbar risk för kvalitetssänkning . Se bara på pendeltågseländet! driver regeringen ändå igenom lagen utan att ha lyssnat på vare sig Relman eller , men någon i den borgerliga alliansen kanske ändå känner tveksamhet så jag rekommenderar dem som brukar tänka efter före att också studera tankar av dem som är kritiska till systemskiftet inom sjukvården. Det finns fler än vi vänsterpartister, socialdemokrater och miljöpartister här i kammaren som är kritiska mot regeringens förslag. Varken regeringen eller ens socialutskottets majoritet har lyssnat eller gett plats för utomstående kritiska röster i någon större utsträckning. anordnade en offentlig utfrågning vi jobbade med betänkandet. Utfrågningen döptes till Mångfald i vården och avsågs bredda beslutsunderlaget inför utskottets beredning av regeringens proposition. Jag vågar påstå att jag sällan har besökt en mer förutsägbar utfrågning. 13 organisationer eller myndigheter hade fått var att presentera sin syn på frågan. var inte på plats den här gången, däremot fanns arbetsgivarorganisationen för de privatdrivna vård- och omsorgsföretagen, Vårdföretagarna, där. Näringslivets särställning markerades med att Vårdföretagarnas två representanter fick var för att få fram sitt budskap. Jag ska erkänna att också fick mer tid, men inte 20 utan . Och ska vi inte glömma att var en av de endast två kritiska inbjudna gästerna. erfarenhet är att privata vårdgivare ofta är ovilliga att ta emot studenter för klinisk utbildning. exemplifierade det i sitt anförande. Jag har själv också frågat runt och förstår att faran är stor att vi kommer att ha brist på utbildningsplatser. Redan nu syns det tydligt att privata vårdgivare det finns flera i inte är speciellt intresserade av att bereda utbildningsplatser. Det verkar inte heller oroa regeringen eller ens majoriteten i utbildningsutskottet som skriver i sitt yttrande att propositionens förslag inte kommer att inverka negativt på forskning och högskoleutbildning. Inom hälso- och sjukvården sätter man stort värde på beprövad erfarenhet. Det tycks inte regeringen bry sig om med tanke på hur dåligt underbyggt hela lagförslaget är. Det har sagts förut men tål att upprepas, nämligen att avskaffandet av den nuvarande lagen som skyddar sjukhusvården från vinstintressen och som innebär att inga regionsjukhus och regionkliniker de stora universitetssjukhusen får lämnas ut på entreprenad, att varje landsting måste behålla minst ett sjukhus i egen regi och att verksamheten uteslutande ska finansieras med vårdavgifter och offentliga medel, det vill säga att gräddfiler i vården för försäkringspatienter inte är tillåtna, saknar sakargument. Av enbart ideologiska skäl genomförs ett systemskifte i svensk hälso- och sjukvård. Valfrihet, mångfald och vinst är honnörsord som upprepas så mycket i propositionen och betänkandet att jag börjar undra om regeringens nästa drag är att föra in orden i hälso- och sjukvårdslagen. Jag hänvisade till utfrågningen som också finns dokumenterad i betänkandet. Jag vill rekommendera åhörarna och lyssnarna att läsa också de inläggen. Det är tydligt att alliansens svartmålning av den nuvarande lagstiftningen har burit frukt. Det går att läsa av här och där att det finns en del missuppfattningar i negativ bemärkelse om den så kallade stopplagen, den nuvarande lagen. Jag vill också speciellt rekommendera läsning av Pensionärernas , PRO:s, välbalanserade inlägg. En ideologisk skillnad mellan och regeringen är inställningen till konkurrens i vården. Med ökad konkurrens riskerar vi ökad byråkrati. Enligt uppgifter i utredningen i vården konstateras att de amerikanska sjukhusen kan ha avtal med uppemot 200 beställarorganisationer som var och en har egna regler för vilka behandlingar som avtalen ska täcka. Flera aktörer i vården tvingar också staten och landstingen att mer noggrant reglera vården. Reglerna för vilken vård som omfattas av det offentliga Medicare i sträcker sig över 45 000 sidor. Hur stora kommer de administrativa kostnaderna att vara? Den så kallade beställarkompetensen måste höjas och förbättras. Hur mycket kommer det att kosta, , och vem ska betala de kostnaderna? Genom de föreslagna förändringarna kommer mer pengar att användas till annat än vård. måste ju skattepengarna också räcka till den svällande byråkratin, till ständiga omförhandlingar av komplicerade vårdavtal samt till vinst åt vårdbolag och till marknadsföring. , och säger bestämt nej till regeringens förslag. Vi har en gemensam reservation i betänkandet som jag yrkar bifall till. Jag vill avsluta mitt anförande med att läsa en insändare som jag råkade se dagen efter att socialutskottet haft sin utfrågning och som på ett tankeväckande sätt sammanfattar många människors känslor inför de förändringar som den borgerliga regeringen nu genomför. Insändaren är skriven av signaturen Legitimerad sjuksköterska och har . Den lyder: Vi ska göra val med betydelse för vår livskvalitet. Det må vara hänt att jag som kund tvingas till omöjliga val av el, telefon eller pensionsförvaltare omöjliga för att jag saknar den kompetens som krävs för att göra säkra val. Men när valfriheten i marknadens skepnad tar över vården tvingas jag som lidande att göra val som jag knappt skulle ha förmåga att göra som frisk. Visst finns det en poäng att jag som patient ska kunna få vård av någon som jag har förtroende för och då jag har behov av det. Men valfrihet i allianstappning handlar inte om det utan om att jag som lidande ska gå runt i ett vårdvaruhus och avgöra vilka produkter som jag behöver och av vilket företag. Och förbjude att jag skulle ha behov som innebär att omsorgerna måste samordnas mellan flera olika aktörer eller att det jag behöver inte finns med i avtalet. Kraven på patienten eller den lidandes eget ansvar drivs in absurdum. Föreställ dig att du vaknar med en förtärande psykisk smärta. Du tar till alla knep som kan ge lindring men till slut räcker inte din förmåga. Det som då krävs i en redan utsatt situation är att ringa till rätt instans och välja rätt. Och blir det fel är alliansens lösning att jag som kund ska lösa det genom ett byte av vårdgivare allt i valfrihetens namn. Men lidande saknar valfrihet. Jag väljer inte mitt lidande, och möjligheten att välja vård är inte förenat med den förtjusning det innebär att kunna välja en ny soffa. I en situation där du knappt orkar med dig själv ska du göra val som är svåra nog att göra i friskt tillstånd. Det krävs en mer kritisk debatt om behovet av valfrihet i vården. Alliansens definition av valfrihet saknar enligt min mening insikt om patientens behov. Devisen om att man måste vara frisk för att orka vara sjuk, blir med dagens valfrihet alltmer sann. I detta anförande instämde (). 97 (): I det här betänkandet har , och en gemensam reservation. Jag yrkar bifall till vår gemensamma reservation och avslag på utskottets förslag med anledning av propositionen. vill ha en sjukhusvård som betalas gemensamt och fördelas efter behov och enligt gällande prioriteringsordning. Den nuvarande lagstiftningen och regleringen syftar till att man ska undvika en kommersialisering av våra gemensamt finansierade sjukhus genom att ge landstingen och regionerna rimliga spelregler vid en eventuell överlåtelse av driften av sjukhus. Vi anser att all skattefinansierad vård, oavsett om den drivs av eller av en privat huvudman, ska vara tillgänglig för alla på samma villkor. Därför har varit med och utformat den reglering som råder på detta område . Regeringen vill med den här propositionen riva upp de regleringar som vi sammantaget tycker utgör den ram som behövs för att garantera en likvärdig och behovsstyrd vård. När nu lägger fram sin första sjukvårdspolitiska proposition är det inte patientens bästa som står i första rummet. I stället är det ett lagförslag som enbart fokuserar på företagens möjligheter att göra vinst och att dela ut vinster till anonyma aktieägare. Alliansens så kallade startlag är ingenting annat än en utförsäljningslag. Hela grundtanken med borgarnas privatiseringsiver i fråga om sjukvården är att föra in samma marknadstänkande som finns inom andra sektorer i sjukvårdssektorn. På så sätt hoppas man kunna få ned kostnaderna genom att den privata sektorn påstås vara effektivare än den offentliga. Det man fullständigt har missat är att vård inte är en vara som alla andra. Det kommer alltid att finnas begränsade vårdresurser, vilket innebär att det alltid måste göras prioriteringar i enlighet med den av fastställda prioriteringslagstiftningen. har de allra flesta varit eniga om att det är vårdbehovet och inte storleken på patientens plånbok som ska avgöra vilken vård man får och i vilken ordning. Den proposition som ligger på bord handlar inte om höjd kvalitet eller bättre tillgänglighet inom hälso- och sjukvården. Den handlar inte heller om nytänkande och nya organisationsformer. Den handlar om att främja de stora vårdbolagens möjlighet att gå med vinst och dela ut vinster och att det är skattebetalarna som ska stå för notan. Den första av de fyra begränsningar som regeringen nu vill riva upp är bestämmelsen i hälso- och sjukvårdslagen om att landsting som överlämnar till någon annan att bedriva hälso- och sjukvård som ges vid ett sjukhus i avtalet ska ange villkor om att verksamheten ska drivas utan syfte att ge vinst åt ägare eller motsvarande intressent. Nuvarande bestämmelse berör vinstutdelning i en verksamhet som är helt uppbyggd av och helt finansierad med skattemedel. De sjukhus som är uppbyggda och finansierade med privata medel berörs inte i dagens lagstiftning. Tanken om den rena konkurrensen på det här området är utopisk, tycker vi. Det är några få stora börsnoterade företag som i realiteten kommer att kunna lägga anbud för att ta över driften av våra sjukhus. Bolagens överordnade intresse är vinst och vinstutdelning. Att de går med vinst är i sig inget problem så länge vården är överordnad och en eventuell vinst eller ett eventuellt överskott återinvesteras i verksamheten för att förbättra den. För oss handlar det om vad företaget gör med vinsten och vilken betydelse vinsten har i förhållande till annat. Det är av dessa skäl det har varit viktigt att ha den reglering som råder. Ett ytterligare motiv till denna regel är att man har velat underlätta för småföretag, ideella organisationer och företag som drivs utan syfte att ge vinst till ägarna att starta och växa inom vårdsektorn. Allianspartierna har medvetet försökt att lura svenska folket genom att påstå att den nuvarande lagstiftningen skulle innebära ett förbud mot vinster inom vården. Detta påstående är naturligtvis helt felaktigt och vilseledande. Den reglering som finns är att den som vill ta över och driva ett sjukhus som är uppbyggt med hjälp av skattepengar inte får dela ut eventuell vinst till aktieägare eller liknande, utan vinsten ska återinvesteras i verksamheten. Om ett företag vill ta över driften av ett sjukhus från eller regionen behöver inte företaget satsa några egna pengar, utan får alla pengar och resurser till driften av eller regionen. Eftersom företaget inte investerar några pengar finns det enligt vår mening heller ingen anledning att tillåta utdelning av eventuella vinster. Det finns alltså inget vinstförbud inom vården, däremot ett förbud mot att dela ut vinster om verksamheten drivs privat men med skattebetalarnas pengar. De företag som vill investera och själva bygga upp ett sjukhus där de står för alla kostnader inklusive driften berörs över huvud taget inte av nuvarande reglering. Varför startas det då inte fler privata sjukhus? Antagligen tycker de stora vårdbolagen att det är en dålig affärsidé som innebär för stora risker. Jag har full förståelse för att man hellre ser att och skattebetalarna står för hela risken och alla resurser till driften av verksamheten. Överskottet eller vinsten är nödvändigt för att man ska kunna investera i ny teknik och bättre kompetens. Det är de flesta, inklusive , överens om.