prot · GV0917 · 2007-10-26 00:00:00 — Det finns ett område där jag menar att samhället inte ger personalen, som har det här svåra arbetet att utföra, ett tillräckligt starkt stöd för att utveckla det här arbetet och säkerställa den rättssäkerhet som vi som lagstiftare förväntar oss. Naturligtvis kan man som ministern skylla på att det är ett kommunalt ansvar, men jag menar att det är ett sammantaget ansvar för riksdag, regering och högskolor på vilket sätt man genomför utbildningen och på vilket sätt som utbildningen är integrerad i det faktiska yrkeslivet. Det handlar också naturligtvis om vilka förutsättningar kommunerna har att fortbilda sin personal. Det finns heller inget annat område där man har en , politisk överprövning av myndighetsutövningen, som fallet är med det socionomer gör. Tänk om man skulle ha samma synsätt på läkarens arbete! 53 Statsrådet (): Kommunerna har sitt ansvar, och staten har sitt ansvar. När det gäller statens ansvar har vi en reviruppdelning som innebär att det egentligen är statsrådet som ska kommentera en del av de frågor som tar upp. Men om man bortser från alla sådana här uppdelningar i nivåer och ansvarsområden så upprepar jag än en gång: Vi som samhälle och som medmänniskor har lagt ett väldigt stort ansvar på socialarbetarna. Det är ju en väldigt vid sektor även det, som sträcker sig från att, som jag sade i mitt första inlägg, resonera med en förälder som misstänks för att vanvårda sitt barn och försöka få fram sanningen, vad som verkligen har hänt och vilka stödinsatser som kan räta upp situationen till att en stökig finnas som fältassistent ute i ett centrum och försöka avvärja konflikter mellan ungdomsgäng. Det är delvis olika kompetenser som behövs för att klara de båda uppgifterna, och i många fall är det samma utbildning som de här personerna har. När det gäller praktik i utbildningen har vi ju numera det systemet att varje lärosäte avgör hur mycket praktik man lägger in, och det varierar väldigt mellan lärosätena. Om jag talar utifrån egen erfarenhet tyckte jag personligen att praktikinslagen var väldigt värdefulla, och jag tror att det är bra att man även inom ramen för utbildningen får praktik. När det sedan gäller forskningsanknytningen ska det ju gälla all högskoleutbildning att den är baserad på forskning. Om man vill fördjupa forskningsanknytningen inom samma tidsram kan det ju möjligen stå i konflikt med önskan att ha fler praktikinslag. Men är det min erfarenhet att praktikinslagen kan ha som effekt att man tar till sig forskningsanknytningen mera och bättre. Bedömningen var som sagt att utbildningen som den bedrivits på de flesta håll borde kunna inrymma en del ytterligare moment och fördjupningar. Därför landade den förra regeringen i att någon utökning av tiden inte var behövlig. De som har uttryckt mest kritik mot socionomutbildningen är den fackliga organisationen. De har också väldigt bra grund för det, därför att undersökningar visar att personalen, även om de älskar sitt arbete, ofta är förtvivlad och känner att man inte själv har tillräckliga verktyg för att klara sina uppgifter. Könsfördelningen är också ett varningstecken, tycker jag. Det är ju en enorm dominans av kvinnor bland socialarbetare. De är säkert duktiga, men jag tror att för resultatet skulle det vara bra om vi hade en jämnare könsfördelning. Även detta kan det finnas anledning att följa. Som antyddes i den artikel som hänvisade till kan en så ojämn könsfördelning vara en varningssignal om att till exempel lönesättningen inte är rimlig. 54 (): Tack än en gång för statsrådets svar! Jag älskar naturligtvis också mitt yrke och skulle ha fortsatt jobba med det om jag inte vore riksdagsman . Det är ett komplext problemfält det är jag helt övertygad om också. Som jag sade anknyter de här frågorna till statsrådets ansvarsområde, högskole- och forskningsområdet, och naturligtvis också till och ansvarsområden som statsråd. Jag menar ändå att vi, just utifrån högskole- och forskningsområdet, kan angripa de här frågorna och också måste göra det, nämligen hur man marknadsför och varudeklarerar en utbildning och också hur detta stämmer och integrerar med utbildning, forskning och yrkesliv. Sedan finns det en extra komplexitet i frågan utifrån det enorma ansvar som vi lägger på yrkesgruppen socionom och socialsekreterare ute i där man ger dem sådana begränsningar på olika områden. Det handlar till exempel om den politiska överprövningen, som säkert är ett forskningsområde i sig om man till exempel jämställer hälso- och sjukvård med och den politiska överprövning som sker lokalt av socialsekreterares bedömningar av insatser inriktade på skydd för barn och unga och även missbrukare. Det handlar också om på vilket sätt ekonomin styr över vilka möjligheter kommuner har att leva upp till sin skyldighet att faktiskt verkställa den av beslutade lagstiftningen till skydd för just barn och andra utsatta grupper. Det är jätteviktigt att vi tittar vidare på detta och också underlättar för socionomer och socialsekreterare att utföra sitt viktiga arbete. 55 Statsrådet (): Som jag hoppas framgått känner jag ett stort engagemang i denna fråga och vill absolut ta det fulla ansvaret för min tårtbit i problematiken. Det innebär att jag i nära dialog med mina kolleger på ska fundera över om vi behöver förändra utbildningen av socionomer för att socialarbetare ska få bättre förutsättningar att klara sina svåra arbetsuppgifter på ett bra sätt. Jag har inga konkreta besked att ge om några förändringar, men grundinställningen från min sida är att vi har så pass stora problem på detta samhällsfält att det finns anledning att fundera över många olika inslag. Det gäller lagstiftningen, som nämner, liksom den vetenskapliga basen för hela verksamheten, alltså inte bara vid uppläggningen av utbildningen utan för hela verksamheten, vad vi gör för missbrukare, hustrumisshandlare, barnmisshandlare och så vidare. Naturligtvis gäller det också hur vi konkret lägger upp utbildningen. Det jag kan lova är att jag ska resonera vidare med mina kolleger på och alltid vara redo att vidta de förändringar som kan vara motiverade för att få en så bra socionomutbildning som det över huvud taget är möjligt. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2007/08:1 om ersättning till telekunder 56 Statsrådet (): har frågat mig dels vilka åtgärder jag vidtagit för att öka tillförlitligheten i teletrafiken i hela landet och för att förebygga problem efter bland annat stormar, dels om jag är beredd att ompröva min uppfattning och att införa ett ersättningssystem för telekunder liknande det som finns för elkunder. Det pågår fortfarande ett omfattande arbete för att säkerställa att de elektroniska kommunikationerna är driftsäkra. Operatörer är skyldiga att se till att deras verksamhet uppfyller rimliga krav på god funktion och teknisk säkerhet samt på uthållighet och tillgänglighet vid extraordinära händelser i fredstid. , , har tagit fram förslag till allmänna råd om dessa krav. Råden är avsedda att börja tillämpas , och PTS bedriver tillsyn över att operatörerna uppfyller sina skyldigheter. PTS har i uppdrag att verka för att telenäten är robusta. Insatserna är främst inriktade på samhällsviktig verksamhet, men de gagnar också övrig elektronisk kommunikation. Insatser finansieras dels genom anslagsbidrag från , dels genom operatörsavgifter. Arbetet innefattar bland annat satsningar på reservel, redundanta, alternativa, förbindelser och förmåga att hantera kriser. PTS leder tillsammans med även ett samverkansprojekt mellan el- och telebranschen. Det är viktigt att myndighetens arbete på området fortsätter. När det gäller den andra frågan, att införa en motsvarighet till lagstadgad ersättningsskyldighet vid avbrott i telefonnätet eller andra elektroniska kommunikationsnät, vidhåller jag vad jag svarat på frågor om ersättning till telekunder i fråga 2006/07:466 och interpellation 2006/07:268. Jag ser inte heller nu ett ersättningssystem motsvarande det på elsidan som den bästa åtgärden för att nå målet om funktionssäkrare nät för elektronisk kommunikation. El- och telemarknaderna är i flera sammanhang inte jämförbara marknader. Inom ett visst geografiskt område finns bara ett elnät, så kallad koncession, men flera olika teleoperatörer och olika ägare av elektroniska kommunikationsnät. Vissa telekomoperatörer äger nät och erbjuder kunder telefoni, andra äger inget eget nät men utnyttjar andras nät för att nå slutkunder. Olika tekniker samverkar och konkurrerar. Att etablera olika nivåer och ålägga ersättningskrav skulle vara mycket komplicerat samt kunna stänga ute olika tekniker och leverantörer. kan jag som tidigare konstatera att störningar i teletrafiken till följd av oväder är ett återkommande problem. Vi kommer därför att noga följa hur driftsäkerheten och tillförlitligheten påverkas av det arbete som görs för att öka driftsäkerheten för såväl el som telefoni. 57 (): kunde man uppmäta orkanbyar i och . Många i har fått lida av sviterna från stormen. Enligt saknade 37 000 personer i västra och fungerande telefon . uppskattades antalet till mellan 60 000 och 70 000 hushåll. Ett av alla dessa hushåll finns utanför . Det är sedan stormen drog fram. , vecka 42, fick hon fungerande fast telefoni. Det kan aldrig vara acceptabelt att vi i , , har ett sådant system att det tar för operatören att tillgodose kundens behov. Därför känns det märkligt att ministern inte är beredd att diskutera ett avbrottssystem. Vi har infört det utifrån ett kundperspektiv vad gäller elavbrott. Vi borde kunna ha det också när det gäller brott i telefonnätet. berättade för mig att deras telefon visserligen fungerat av och till, från timme till timme, men den har inte fungerat kontinuerligt. Den gångna regniga sommaren har man kunnat se de nakna kablarna upphängda och hoptejpade lite lagom provisoriskt. Inte heller det kan vara acceptabelt. Visst har ett uppdrag, och det är bra, men oavsett hur det förhåller sig är det kunden som blir drabbad. Det måste väl ändå vara så att vi i detta led ska se till kundperspektivet och inte till operatörerna. Det måste väl ändå vara så att vi politiker ska se till medborgarna. Därför känns det något märkligt när ministern i sitt svar säger: Jag ser inte heller nu ett ersättningssystem motsvarande det på elsidan som den bästa åtgärden för att nå målet om funktionssäkrare nät för elektronisk kommunikation. El- och telemarknaderna är i flera sammanhang inte jämförbara marknader. Nej, det kanske de inte riktigt är, men båda blir drabbade. Och eftersom det nu är höst och det svenska samhället går mot vinter och mörkare tider, på flera olika sätt, är sannolikheten stor för, och säger mig erfarenheten, att det kommer en ny storm. Många av dem som fram till haft problem med telefonin lider ännu av sviterna från stormen . Jag är ganska övertygad om att just de kunder som varit mest drabbade också kommer att vara de som först drabbas vid nästa storm. Därför borde man oavsett om det är jämförbart eller inte kunna se till kundperspektivet. Som kund bryr jag mig ju inte om vilka som är operatörer eller att det kan finns problem med hur de hittar en lösning. Det är väl lite grann det vi politiker är till för, alltså att hitta lösningar, se till kundperspektivet. Varför kan ministern inte se till kundperspektivet när det gäller teleavbrotten? 58 Statsrådet (): Nej, jag tycker inte att det är acceptabelt att någon person ska behöva vänta för att få tillbaka sin telefoni. Jag har full förståelse för den frustration som finns bland dem som tvingats leva utan telefoni långa perioder efter stormarna och . Då det förefaller som att avbrottsersättning för elkunder har bidragit till positiva effekter är det klart att jag kan förstå att det är frestande att föreslå samma lösning även vad gäller telefoni. Jag har lyssnat på i ett flertal interpellationsdebatter om det här och förstår att använder sig av detta som lösningen på problematiken för dem som inte har telefoni. Men jag vill ändå vidga resonemanget något utifrån kundperspektivet för att kunderna på landsbygden ska förstå skillnaden mellan el- och teleavbrott. Det finns olikheter som gör att en avbrottsersättning sannolikt inte kommer att fungera särskilt väl. Den kanske till och med skulle förvärra det för kunderna på landsbygden. Om man väljer att införa avbrottsersättning för all telefoni kommer teleoperatören att dra sig för att bygga ut mobiltäckningen i glest befolkade delar av landet. Om man som teleoperatör tvingas betala till exempel ersättning till sina kunder för att en basstation för mobiltelefoni temporärt slutar fungera kommer man att fundera på om man över huvud taget ska bygga ut mobiltäckningen i glesbygden. Risken blir att vi då får permanenta vita fläckar i landet. Jag som politiker är inte intresserad av att låsa in ett system som gör att vi vidgar de regionala klyftorna, utan har snarare ambitionen att se till att vi får täckning i hela landet. Har en annan syn på detta vill jag ha en förklaring. Den andra delen är: Väljer man i stället att ha avbrottsersättning som endast ska gälla fast telefoni måste man kunna svara på vad fast telefoni är. Ska det gälla dem som är Teliakunder och har den nya tjänsten fast mobil? Är det det som i den här ersättningen skulle vara jämförbart med elersättning? Hur är det med de fastigheter som har anslutning till Internet med fiberoptik eller kabel-tv och de som använder sig av IP-telefoni? Skulle detta omfattas av avbrottsersättningen? Det finns också andra program som många ungdomar använder för att kommunicera med varandra. Vad jag vill visa med detta är att ny teknik kommer att skapa nya möjligheter i alla delar av landet. Låt oss då inte utifrån politiken skapa begränsningar som leder till att vi gör en björntjänst mot dem som finns ute på landsbygden utanför de större tätorterna. Det är för dem jag ser att det är viktigt att skapa nya möjligheter via ny teknik. Problemet är att vi skulle behöva gå in i en väldig teknisk djungel för att reda ut frågan. Risken är, sett utifrån mitt perspektiv, att vi politiker klampar in med detaljstyrning som gör att teknikutvecklingen bromsas och försämrar möjligheterna för de människor som sitter med teleavbrott. 59 (): Jag blir lite förvånad när jag hör infrastrukturministern säga att det inte är politiken som ska skapa förutsättningarna. Jag upplever att mitt uppdrag som politiker är att lyssna på medborgarna och ta till mig av det. Vi har ett problem i med brister i telekommunikationen, framför allt efter oväder och i glesbygden. Jag tycker också att det är lite förvånande när infrastrukturministern, som borde vara ganska väl medveten om hur det ser ut i i glesbygden och på landsbygden, säger att man skulle dra sig för att bygga ut nätet i glesbygden. Detta är inget nytt fenomen. Nätet är fortfarande inte utbyggt överallt i landet. Vi har tyvärr fortfarande vita fläckar, trots att vi inte har någon avbrottsersättning, så problemet med om det ska göras investeringar ute i glesbygden eller inte finns ju redan. Jag tror inte att man skulle bygga på det genom att ha ett avbrottssystem. För mig handlar det inte om de olika tekniska problem som ministern räknade upp. Dem ser jag bara som sådant som man måste ha med sig på vägen för att se hur man hittar ett avbrottssystem som fungerar. Det spelar ingen roll om jag bor på landsbygden. Jag ska som privatperson eller företagare ha möjlighet att ta del av telekommunikation, oavsett om det är fråga om fast, mobil eller fast mobil telefoni. Det handlar om den moderna utvecklingen och att jag ska ha samma möjlighet som den som bor i en tätort eller i en stad. Jag tycker att det är ett av våra uppdrag att ta till oss av det, inte minst utifrån glesbygdspolitiken. Det som står i svaret känns förvånande och märkligt jag kommer tillbaka till det. Det pågår fortfarande ett omfattande arbete för att säkerställa att de elektroniska kommunikationerna är driftssäkra. Det är jättebra. Operatörer är skyldiga att se till att deras verksamhet uppfyller rimliga krav på god funktion och teknisk säkerhet samt på uthållighet och tillgänglighet vid extraordinära händelser i fredstid. Det är också bra. Vi vet att det kommer oväder med jämna mellanrum. Men trots detta blir den enskilde konsumenten drabbad, som och hennes familj. De blir utan telefoni och får köra flera kilometer för att kunna ringa samtal, ibland viktiga. För att inte tala om dem som driver företag och blir drabbade av samma sak. De kanske inte kan använda nätet och vara i kontakt med kunder som de har på andra sidan . Man måste kunna driva företag ute i glesbygden med samma möjligheter som man har inne i tätorterna och städerna. Därför är jag fortfarande förvånad över att ministern inte är beredd att presentera någon morot så att vi på något sätt kan få en bättre ordning på detta. Det som skiljer är att jag har en idé för hur vi skulle kunna få bättre och snabbare åtgärder för de kunder som behöver få tillbaka sin telefoni. Ministern har inte presenterat något alternativ. Vad kan vara bättre för att få snabbare åtgärder? 60 Statsrådet (): Jag är lite fundersam över brist på engagemang. Hennes frågeställning innebär betydligt mer än att enkelt säga att ersättning till telefonikunder är jämförbar med ersättning till dem som har förlorat el vid problematik med elnätet. Jag är förvånad över . Om man ska vara seriös i sin omtanke om landsbygden med dess behov av bra teknikutveckling, bra telefoni och robust elström ska man inte fortsätta att så enkelt säga att lösningen är ersättning till telefonikunder, för då har man missat vad det är för utveckling vi har i landet. Det är bättre om svarar på frågan om hon kan se att det är två vitt skilda grundläggande situationer. Elnätet bygger på konsumtion. Det gäller teknik, teleoperatörerna och mixen mellan olika operatörer med både användande av nät och användande av leveranser. Operatörer är ibland konkurrenter och samarbetar . Telenätet är i allra högsta grad beroende av att elen fungerar och så vidare. Det sambandet hoppar över. Jag förstår det när man vill kommunicera direkt med en väljare. Men lura inte väljaren genom att hänvisa till att detta är lösningen. Då har fullständigt missat vikten av att politiken inte fastnar i en teknisk lösning. Det var vad jag sade. I så fall gör vi precis det felet man som politiker inte ska göra. Vi förhindrar då att tekniken utvecklar och utvecklas så att vi med modern teknik kan skapa lika förutsättningar mellan land och stad. Det är inte svaret för de människor som är frustrerade över att de inte får en fungerande telefon. Svaret är inte heller det som ger, att de ska få ersättning . Grunden är att fortsätta arbetet och se till att det blir ett robust nät och ett regelsystem som ålägger och följer upp så att operatörer följer det. Vi får då ett nät som är så robust som det kan vara i fredstid. Det är det arbetet som pågår. 61 (): Det finns något som skiljer infrastrukturministern och mig åt. Det är inte jag som har ansvaret i utan regeringen. Man gömmer sig lite grann bakom att det handlar om problem med operatörerna, nät, leverans och så vidare. Som kund bryr jag mig inte om det. Om jag köper en tjänst vill jag att min telefon ska fungera när jag ringer. Har det varit en orkan eller storm, många träd har rasat och det varit strömavbrott tror jag att de som bor i glesbygden säkert har acceptans för att det är problem med telefonen och kanske till och med hela men inte . Detta handlar inte om en medborgare i . Det är många i på många olika platser runt om i glesbygden som lever under samma förutsättningar. Man säger lite grann att det inte går att lösa med tekniska lösningar utifrån avbrottsersättningar och att vi ska hitta andra tekniska lösningar. Det är jättebra. Men presentera dem då! Påståendet att det skulle minska utvecklingen tror jag inte ett dugg på. Jag vet mycket väl från den historia som jag ibland roar mig med att läsa att när vi i lämnade ångloken och övergick till ny teknik fanns det de som var motståndare mot det. Tänk att det ändå har utvecklats och gått framåt. Det är rätt så hyfsat, och det kommer säkert att utvecklas vidare. Det är vad det handlar om för och alla de andra som bor ute i glesbygden och för dem som driver företag. De måste ha möjlighet att använda telefoni året runt. Det ska fungera även när det snöar och när det stormar och blåser. Det är acceptabelt med några dagars avbrott. Men vi måste hitta ett sätt att snabbare få dessa avbrott åtgärdade. Jag kan bara konstatera att ministern inte är beredd att se detta ur ett konsumentperspektiv. 62 Statsrådet (): Det är precis av den anledningen jag för argumentationen att avbrottsersättningen inte är lösningen för det som efterfrågar. Om bestämmer sig för att på djupet förstå skillnaden mellan el- och telemarknaden inser hon att elmarknaden bygger på en koncession på ett begränsat geografiskt område där det finns en direktrelation till varje kund. Så är det inte med teleoperatörer. Vi har flera teleoperatörer och olika ägare av de elektroniska kommunikationerna. Vissa av telekomoperatörerna äger nät, andra erbjuder telefoni, och ibland är det en mix av det. Det är en otrolig skillnad. Man hänvisar till att det är jämförbart och att man kan införa en ersättning i samma system som för dem som fått elavbrott. Det är därför jag har satt mig ned också med landsbygdsföreträdare. De hänvisar mycket riktigt till risken för att det blir befästa och ytterligare vita fläckar i landet som marknaden inte kommer att vara intresserad av. Det kommer att bli oerhörda ytterligare kostnader, och då väljer man att dra sig undan. Är det vad är ute efter förstår jag att det är ett enkelt svar. Jag har ambitionen att skapa bra förutsättningar med telefoni, mobiltelefontäckning och bra infrastruktur också för informationsteknik för IT i alla delar av landet. Politiken ska inte sätta stopp genom felaktig reglering så att tekniken inte utvecklas. Jag ser fram emot att vi fortsätter arbetet med att skapa rättvisa i det här landet för alla delar av befolkningen. Det är det kundperspektivet jag har. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2007/08:7 om social dumpning av konsumentregler 63 Integrations- och jämställdhetsminister (): har frågat mig vad jag avser att göra för att garantera att den svenska konsumentlagstiftningen även fortsättningsvis ska erbjuda ett starkt och tillfredsställande skydd för konsumenterna. Jag kommer i samband med översynen av att aktivt verka för att vi ska uppnå ett fullgott konsumentskydd på hög skyddsnivå inom hela EU. har lämnat sina synpunkter på grönboken om översynen av konsumentregelverket. ger sitt stöd för en inriktning mot fullständig harmonisering när det gäller det så kallade horisontella instrumentet som kommissionen vill föreslå för de frågor som är gemensamma för flera av de direktiv om översynen omfattar. Det är enbart till viss del för de sektorsdirektiv som ska komplettera det horisontella instrumentet som förespråkar en reglering på miniminivå i kombination med principen om ömsesidigt erkännande. Enligt min uppfattning bör målsättningen i alla avseenden vara att genom fullständig harmonisering uppnå så likformiga regler som möjligt på en hög konsumentskyddsnivå. Gemensamma regler förbättrar företagens förutsättningar och gynnar därmed utvecklingen av en konkurrenskraftig inre marknad med ett bredare utbud och lägre priser, till gagn för konsumenterna. Tydliga och mer enhetliga regler inom EU ökar konsumenternas förtroende för den inre marknaden och leder till att konsumenterna i större utsträckning vågar utnyttja de valmöjligheter som finns. Ett framgångsrikt EU-arbete kräver långsiktighet och framförhållning så att ståndpunkter kan föras fram redan på ett tidigt stadium. Jag är därför mycket glad för att vi i ett tidigt skede haft samråd med i frågan och fått stöd för målsättningen att uppnå fullständig harmonisering på hög konsumentskyddsnivå. Det finns också ett starkt stöd bland remissinstanserna för denna inriktning.