prot · GV0941 · 2007-12-11 00:00:00 — Som så tydligt framgår av ministerns svar kunde inte ens en av interpellanterna i regeringsställning, , lösa ut den här frågan när hon, före detta biträdande socialminister, nu i stället kräver att alliansens justitieminister ska hjälpa henne med detta. Krav reses nu i opposition ömsom på identisk yttrande- och informationsfrihet, ömsom på likvärdigt meddelarskydd och meddelarfrihet, oavsett vilken typ av verksamhet det gäller och oavsett om sådana verksamheter råkar ha ett skydd enligt gällande grundlagsreglering. Om nu frågan var så angelägen att lösas med en grundlagsändring är det förvånande att den nu reses till justitieministern i den nya regeringen regerande, när den grundlagsändring som var nödvändig för detta kräver minst ett mellanliggande allmänt val, något som man haft gott om tid på sig för under den tidigare vänsterkartellens tre på varandra följande mandatperioder vid makten. Det är därför krokodiltårar som frågeställarna gråter för just patientsäkerheten genom att falskeligen förespegla att den tar fasta på huvudsakligen den grundlagsreglerade yttrandefriheten. För hälso- och sjukvården gäller anmälningsplikt för personalen vid förekomst eller blott misstanke om fel och brister. Ansvarig vårdgivare prövar sedan anmälan av detta med stöd av lex till ansvarig myndighet som utreder frågan. På liknande sätt förhåller det sig inom , som vi har hört, enligt lex . Vad gäller försäkran om yttrande- och meddelarfrihet finns det alltså en tillfredsställande ordning i lagtexten. Frågan gäller mer hur den i praktiken kan utnyttjas i ett socialistiskt sjukvårdssystem respektive i ett alliansregeringssystem. I det förra behandlas offentligheten både som finansiär och utförare. Så få arbetsgivare som möjligt, eller i fall inga andra alternativa arbetsgivare än landstingen själva, ska då få finnas. Hur går det då med yttrandefriheten och meddelarfriheten? Hur garanteras dessa i praktiken? Jo, svaret är att det gör de inte alls. De snarare urholkas genom få konkurrerande möjligheter för ofta med rätta kritiska hälso- och sjukvårdsarbetare att välja en tillförlitlig arbetsgivare. Ett mycket näraliggande konkret exempel på detta har jag från mitt hemlän under förra mandatperioden. Dåvarande socialdemokratiska landstingsstyrelseordföranden tillsammans med personalansvarigt vänsterpartistiskt landstingsråd drev kravet på att anställda som inte var lojala mot den förda politiken med en omvälvande omstrukturering i hela länet, även om sjukvårdspersonal bedömde den som farlig ur patientsäkerhetssynpunkt, i stället skulle sitta still i båten så föll orden eller lämna sin anställning. Det gick så långt att politikerna i en ohelig allians med högsta tjänstemän JO-anmäldes för brist på just meddelarfrihet inom offentlig anställning. JO avgav också mycket för detta agerande, något som, besvärande nog för den socialistiska filosofin om hur meddelarfriheten i praktiken ska värnas, bagatelliserades öppet inför press och personal. Så, fru talman, frågan är vem som bäst värnar yttrande- och meddelarfrihet i praktiken: en socialistisk inriktning med sjukvårdsmonopol och maktkoncentration beträffande personalansvar till några få hos en gigantisk arbetsgivare för all vård och omsorg eller en mångfaldsfilosofi där olika arbetsgivare offentligdrivna vård- och omsorgsgivare, kollektiva personalövertaganden eller privata entreprenörer tvingas slåss om såväl patienternas som de anställdas gunst för att vara en så bra vårdgivare och arbetsgivare som möjligt. 96 (m): Jag ska gärna erkänna att med tre interpellationer blir det lite mycket att hålla i huvudet, och det är , men jag ska ändå försöka. Jag avser inte att döma av eller ha synpunkter i något enskilt fall, även om jag anser att enskilda exempel är väldigt belysande för hur regler fungerar och någonting som vi måste lyssna på och ta till oss. Jag håller med i diskussionen om att det är viktigt att personal kan och vill anmäla brister. Det är otroligt viktigt. Vi har naturligtvis en skillnad i regelverken mellan offentlig och privat verksamhet som man måste fundera mycket över. Jag kan konstatera att man har utrett frågan ett antal gånger. Jag har i mitt svar försökt beskriva de generella skälen till varför det finns skillnader och varför de kan vara motiverade. När det gäller frågan om patientsäkerhet och den verksamhet som bedrivs inom vård och omsorg finns det anledning det har jag påpekat och tycker är viktigt att kommuner och landsting tar ett ansvar för sitt huvudmannaskap. Man kompenserar skillnader i regler för verksamheten när man beställer sådan. Det är i och för sig inte främst via medier och meddelarfriheten som landsting och kommuner har anledning att följa upp att verksamheten håller god kvalitet. Men kloka beställare ser till att få en återrapportering och ett underlag från de entreprenörer de anlitar. Den typen av rapporter och informationer blir offentliga när de kommer in till kommunen. Här finns det mycket att göra. Det måste ligga i kommunernas och landstingens intresse att faktiskt försäkra sig om att verksamheten håller god kvalitet. Jag tror att det säkert finns anledning att förr eller senare se över meddelarfriheten. Vi har inte på haft den diskussionen. Jag är ledsen att jag inte kan svara på om det kan vara intressant när det gäller . Frågan om meddelarfriheten har utretts ganska , och man har landat på samma sak. Däremot är det uppenbart att missförhållanden i vård och omsorg är något som vi måste intressera oss för. Jag vill ändå i diskussionen lyfta in att när man tittar på de rapporter som har kommit om olika händelser och brister är det ofta personal som har berättat. Det är verkligen inte så att det bara är i offentlig verksamhet som det har hänt något. Det verkar inte vara så att just meddelarfriheten är det avgörande för att vi ska få den informationen. I den meningen känns det lite tryggt som medborgare att fakta ändå verkar komma fram. Men det finns alltid anledning att fundera över hur vi på ett bättre sätt när det gäller vård och omsorg ser till att verksamheten håller hög kvalitet och att de svaga som är i behov av omsorg och vård värnas. Tyvärr kan jag inte ge något besked när det gäller eftersom jag inte hanterar den. Det här är frågor som jag bryr mig om. Jag tror det var som undrade om jag brydde mig. Jag har försökt att svara generellt utifrån meddelarskyddet och våra grundlagar. Sedan finns det en del aspekter på vård och omsorg som jag har försökt att lägga till. 97 (): har föreslagit att meddelarfriheten för anställda i offentligt finansierad verksamhet i privat regi ska stärkas. Självklart är det inte meddelarfriheten i sig som kan garantera patientsäkerhet, men för anställda innebär det att de inte riskerar att få sparken. Det finns ett stort skydd för anställda mot repressalier från arbetsgivaren. Justitieministern ser avsevärda problem med att bryta ut endast en del av ett offentligrättsligt regelverk. Det ska väl inte hindra förändringen. Det finns otaliga exempel på att det behövs en lagändring. uppfattade justitieministern det ändå så att det finns en öppning att se över lagstiftningen förr eller . Det låter ju bra. Det finns också behov av att informera och upplysa om meddelarfriheten också inom den offentliga sektorn. Det håller jag med om. Tyvärr finns det offentliga arbetsgivare som inte känner till förbudet mot att söka källor. Om det är den privata sektorns inflytande eller värderingsförskjutningar i samhället i stort kan vara osagt, men det finns också offentliga arbetsgivare som har förbjudit arbetstagare att tala med medierna eller som har som rutin att arbetstagare ska rapportera mediekontakter till sin chef. Självklart minskar personalens vilja att offentligt tala om missförhållanden. Därför menar att det borde vara obligatoriskt att personal inom offentlig verksamhet ges information om de rättigheter de har enligt grundlagen. Justitieministern, om någon, borde vara angelägen om att medborgarna känner till sina fri- och rättigheter. och lex har ingenting med mina frågor om yttrandefrihet att göra. Dessa lagar har direkt med vård och behandling att göra. har anknytning till lagen om yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvårdsområdet. har anknytning till socialtjänstlagen. Där finns en annan lagstiftning som ger skyldighet för personal inom hälso- och sjukvården eller inom vård och omsorg att anmäla. Privatisering i sig är ett problem. Under förra mandatperioden i skrev s, v och mp i majoritet in i de allmänna villkoren för vårdavtal att yttrande- och meddelarfrihet ska gälla för anställda hos privata vårdgivare i samma omfattning som för offentligt anställda. Det meddelarskyddet är borta . Endast fem av 20 landsting har någon form av meddelarskydd, till exempel saknas meddelarskyddet i Vårdval . 98 (): Jag väljer att välkomna justitieministerns inlägg. Jag väljer att tolka det som att hon har en förståelse för att det är särskilda villkor inom vård och omsorg och att det kan kräva att man ser och värderar frågan om till exempel företagshemligheter annorlunda. Sedan hänvisar justitieministern också till att man kan kräva in rapportering av verksamhetens kvalitet och resultat från olika entreprenörer. Självklart kan man göra det och bör göra det. Men det är företaget, eller den som äger verksamheten, som ansvarar för den rapporteringen. Det löser inte frågan om att få fram anställdas synpunkter. I fråga om att gå avtalsvägen kommer partikamrater i att ta bort kravet på meddelarskydd. Ett avtalat meddelarskydd är inte lika starkt som ett grundlagsskydd. Men det är ändå en viktig politisk signal när man använder sig av entreprenörer. Det är inte som Finn säger att vi förespråkar någon monopolverksamhet. Under socialdemokratiskt styre tillsammans med och i drevs av primärvården av olika entreprenörer. De hade avtal där meddelarskydd var inskrivet. när den nya majoriteten planerar att en majoritet av vårdcentralerna ska drivas privat tas frågan om meddelarskydd bort. Det är en oroande signal. En annan oroande signal är att man i kan läsa att jurist menar att det är omöjligt att avtala om meddelarskydd när det gäller entreprenörer för vård och omsorg. Det är en bedömning som görs där. Det är ett problem. Det finns anledning att se över det. Meddelarskyddet är inte allena saliggörande när det gäller att förstärka och förbättra patientsäkerheten. Vårt problem är att det inte finns en sådan allena saliggörande åtgärd för förbättrad patientsäkerhet. Det är ett systematiskt arbete på många olika områden som krävs. Vi kräver inte ett förbättrat meddelarskydd, utan vad vi egentligen oroar oss över är att meddelarskyddet håller på att urholkas med den utveckling som sker där en större andel av vården och omsorgen bedrivs privat och där en mindre andel av den privat drivna vården kommer att ha ett meddelarskydd inskrivet i sina avtal. Det betyder att det totalt sett blir ett svagare skydd för meddelarskyddet inom vård och omsorg med den utveckling vi ser, och vi är oroade över den utvecklingen. Men, herr talman, som jag sade väljer jag att tolka justitieministern positivt. Jag skulle gärna vilja höra henne lova här i kammaren att hon tar upp den här frågan med socialministern och överväger att låta den patientsäkerhetsutredning som tillsattes titta på frågan utifrån en patientsäkerhetsaspekt. 99 (): Jag tycker också att det känns positivt att vi får en dialog här med justitieministern, för den här frågan lever i hela just nu och det finns en stor oro kring den. Inte minst detta att man avtalat in det verkar försvinna när kundvalsmodeller kommer på bred front. och sjukhusläkarföreningarna har motionerat till deras stämma just om den här frågan. De säger att de är allvarligt oroade över att det helt enkelt blir tystare på arbetsplatserna, att rätten till yttrande- och meddelarfrihet inte finns när det nu blir allt fler privata arbetsgivare. Grunden måste vara att vi har verksamheter som är viktiga för välfärden, verksamheter där man jobbar med människor som vi tar ett stort ansvar för äldre människor, människor med funktionshinder, människor som finns i vår hälso- och sjukvård och att de är skattefinansierade. Det ställer extra stora krav på att anställda ska kunna säga ifrån när det är missförhållanden. Men det ställer också krav på transparens och insyn när det gäller hur vi använder skattepengarna till de här viktiga verksamheterna. Därför har jag lite svårt att förstå att man av konkurrensskäl kan säga att privata vårdbolag ska kunna avgöra väldigt mycket själva vad som är företagshemligheter. Förutom kundregister och en och annan sak är det enligt den diskussion som förs många olika koncept, i alla fall är det vad jag fått höra av företrädare för alliansen. Man ska lära av varandra och det ska komma fram nya frågor. Men hur lär man av varandra om sättet att arbeta om det är företagshemligheter? Jag får det inte att gå ihop. Jag tycker att det ska vara lika villkor för de kommunala verksamheterna och de privata. Jag tycker alltså att man ska ha samma öppenhet och transparens och att de som jobbar ska ha samma möjligheter till yttrandefrihet. Det är också viktigt att det finns en insyn i hur man använder pengarna. I har det varit en stor debatt. Det har tagits upp i Kalla fakta. Där har man nu många privata entreprenörer. Revisorerna där har kunnat se en skillnad och sammanfattar den med att det blivit mycket färre remisser till sjukgymnaster och andra verksamheter för rehabilitering inom de privata än inom de offentliga enheterna. Likadant är det med provtagningar. Revisorerna har frågat sig om det kan finnas ett ekonomiskt incitament, att man vill få en högre vinst här än inom det offentliga. Jag tror att det är viktigt att få insyn i sådana frågor för att kunna få förtroende för sjukvården, precis som jag tror att det är viktigt att ha insyn i hur använder skattepengarna som stockholmarna har betalat för att människor som har missbruksproblem ska kunna få en bra vård och behandling. Jag tror alltså att det är väldigt viktigt att den insynen finns. Jag skulle vilja ställa frågan till justitieministern om det inte finns samma behov av att kunna se hur pengarna används, ha insyn och också kunna ta upp missförhållanden på ett privat äldreboende som på ett kommunalt. Är inte tryggheten för de äldre som finns på ett privat äldreboende och deras anhöriga lika viktig som för dem som finns på ett kommunalt? Det här är väldigt viktiga frågor. Jag hoppas att ministern går vidare och ser över öppenheten. Jag tror att det är alldeles nödvändigt när vi nu får mer och mer privat verksamhet inom viktiga välfärdsområden. 100 FINN (): Det här är, som sagt var, en viktig debatt. Jag måste säga, återigen, att justitieministerns svar ger ett lite större perspektiv på patientsäkerhetsarbetet, som jag är säker på är mycket väl förankrat inom . Att strikt knyta en grundlagsskyddad yttrandefrihet till patientsäkerhetsarbetet och förneka andra inslag blir fel, som jag nämnde i mitt anförande. Det är riktigt att lever i en Stockholmsvärld där det finns ett stort mått med all respekt för detta även om det varit med socialdemokratiskt styre av alternativ till offentligdriven vård. Men i resten av landet och inte minst i det län som jag representerar, , har vi under tolv års konsekvent socialdemokratiskt styre med vänsterkartell haft en extremt liten tillgång till annan vård än den offentligt drivna. Jag kan själv vittna om att det finns många tillfällen där just yttrandefriheten och meddelarfriheten inte fungerar i praktiken. Här har man gjort utnämningar av tjänster men inte på meritgrund, och man har ifrågasatt drastiska strukturomvandlingar av en monopolistisk sjukvårdsstruktur som faktiskt äventyrat patientsäkerheten. Det är ofta inte politikernas ansvar att se precis vad frågeställningen gäller. Precis som har sagts i debatten är patientsäkerhetsarbetet något som ses nere på golvet av dem som arbetar i stort och i smått och som ska föras vidare. Men har man en monopolistisk struktur eller en oligopolstruktur har man som anställd inte den praktiska friheten att uttala vad man vill mot politiker och högre tjänstemän som ju längre de sitter på samma mandat och styr över hela vårdens utförande ofta blir desto mindre lyhörda för de problem som uppstår på golvet. Som anställd har man i praktiken ingen möjlighet att säga vad man vill. Man ska sitta still i båten när politiker och högre tjänstemän styr. Detta gagnar inte patientsäkerheten. 101 i (s): Jag tänkte att jag helt kort ska ge mig in lite i den här debatten. Vi har hört här om avtal som träffas mellan kommuner och landsting och privata företag. De är ett bra skydd och en bra signal, men de är ingalunda ett täckande skydd för arbetstagaren. Om något skulle hända på arbetsplatsen och arbetstagaren vänder sig till medierna är det en klen tröst att kommunen eller lanstinget kan stämma företaget, för arbetstagaren själv har i det här fallet inget som helst skydd utan utsätts för ett tryck av arbetsgivaren och blir på så sätt tystad. Det nämndes här att man har olika uppgifter runt om i kommuner och landsting och att inte ens juristerna på ett säkert sätt kunnat utreda hur de faktiska förhållandena är och kommer att vara vad gäller avtalen. Vi vet också att man bara i 5 av de 20 landstingen kräver någon som helst form av meddelarskydd när man tecknar avtal, vilket givetvis är högst beklämmande. Det innebär att arbetstagaren kan stå rättslös om han eller hon använder sitt meddelarskydd, som självklart setts som en allemansrätt på den offentliga marknaden. , herr talman, är det bara att konstatera att även om det förhoppningsvis inte har varit den allenarådande orsaken är privatisering av offentlig verksamhet ett effektivt sätt att tysta de anställda. 102 (m): När man diskuterar det här måste man slå fast att grundlagarna i första hand är till för att reglera förhållandet mellan det allmänna och enskilda människor. Det handlar inte om kvalitetsarbete och kvalitetssäkringar i enskilda bolag. Det är skillnad. För detta använder man en del andra regelverk. Och meddelarfriheten generellt handlar om grundlagarna i dess basbetydelse. Det är också den konstruktionen som gör att man inte enkelt lyfter över regelverk från offentlig till privat verksamhet. Men det finns goda möjligheter att följa kvalitetsarbetet utan att använda sig av meddelarfriheten. Jag nämner lex och lex av det skälet att man har skyldighet från personalens sida att anmäla missförhållanden. Där är det inga skillnader. Man har full möjlighet att anmäla till socialnämnden eller vilken myndighet det nu är som är ansvarig. Där finns det inga skillnader i regler och skydd för den enskilde. Däremot är det inte självklart att man anmäler till medierna. Det är där skillnaden ligger, och det är där man måste diskutera om det är rimligt. Det finns en hel del regler för att patientsäkerheten ska fungera. Vi ska ha öppna jämförelser av äldreomsorgens kvalitet, kostnader och effektivitet. Medborgare, personal och beslutsfattare ska kunna jämföra olika kommuner och landsting. Man har tillsatt en rad utredningar som tittar på vård- och patientsäkerhetsfrågor, och det är otroligt viktigt. Det är också så som jag har påpekat tidigare, nämligen att huvudmännen har ett ansvar. Då kan man säga att det finns många landsting eller kommuner som inte har uppmärksammat det. Jag tror att det finns ett behov inom både offentlig och privat verksamhet att diskutera hur moderna arbetsplatser ser ut. Enligt min erfarenhet och vad jag kan se är det inte så att tystnad på arbetsplatsen i första hand är något som finns i privata företag. Tvärtom upptäcker man att det är på många offentliga inrättningar som människor inte vågar eller kan framföra sina synpunkter. Det handlar mycket om chefs- och ledarskap och attityder till ett modernt och kreativt förhållningssätt till hur verksamheter utvecklas. Jag är inte alls övertygad om att det trots meddelarfriheten är så att offentliga arbetsplatser har varit föredömen. Jag tror att vi måste föra denna diskussion. Jag lovar att fortsätta diskutera meddelarfriheten med mina statsrådskolleger. Jag tror på den fria debatten och på öppenheten. Men just när det gäller den grundlagsskyddade delen har jag tagit intryck av att det har gjorts en hel del utredningar där man har pekat på svårigheterna och vad det får för negativa effekter, och man har kommit fram till att man inte ska göra en förändring där. Man får lägga mycket krut på att se till att säkra patienternas rättigheter och kvaliteten i vården på andra sätt. Men man måste också generellt arbeta för att vinna fler för det som är skälet till att vi har meddelarfrihet och tror att det är något bra. 103 (): Först vill jag säga till justitieministern att varken lex eller lex hade hjälpt i det exempel från som jag tog upp som ett problem. Jag vill också säga att offentlig vård inte heller är felfri. Det har ingen här sagt, Finn . Men skillnaden är att anställda inom offentlig vård slipper repressalier, alltså att få sparken. Enligt min uppfattning har privatiseringar inom vården och det privata företagsklimatets intåg inom vård- och omsorgssektorn också påverkat klimatet inom den offentliga sektorn. Den gemensamma sektorn, den offentliga sektorn håller värderingsmässigt på att förändras till näringslivets värderingar. Honnörsord som konkurrenskraft, lönsamhet, kunder, vinst med mera är det inget fel på, men enligt min uppfattning talar de inte om värderingar inom vård och omsorg. tar i sitt svar upp att i samband med upphandling ska landsting och kommuner ställa krav på återrapportering. Det ersätter inte meddelarfrihet. Det lär inte vara de anställda som återrapporterar utan det privata företagets ledning. Ge arbetstagarna samma rättigheter oavsett vilken arbetsgivare de har! Det är det minsta man kan begära. Det hoppas jag att justitieministern tar till sig. 104 (): Både justitieministern och Finn tar upp ett lite märkligt resonemang. Det finns brister för anställda inom offentligt driven verksamhet i den praktiska tillämpningen av meddelarskyddet. Många upplever att de inte törs tala om missförhållanden. Man är rädd om sitt jobb eller så tycker man att det blir obehagligt. Detta har uppdagats på flera håll. I mitt första anförande tog jag upp att det inte är så att allt fungerar tillräckligt bra i den offentligt drivna verksamheten. Men detta är på inget sätt ett skäl att ha lägre meddelarskydd i privat driven verksamhet. Tvärtom är det kanske så att vi måste hitta på ytterligare åtgärder för att se till att personalen inte bara har laglig rätt att yttra sig utan också uppmuntras att göra det. Jag menar att man har en skyldighet att göra det. Jag hoppas att man i patientsäkerhetsarbetet ska kunna titta på hur man systematiskt ska kunna göra detta. Men det är klart att frågan om skyddet i andra änden är mycket viktig. Vi vet av undersökningar att man inte har kunnat se att det är högre kvalitet i privat driven verksamhet än i offentligt driven verksamhet. Man har inte heller kunnat se motsatsen, utan det tycks som att det är ungefär likvärdig kvalitet både när det gäller vården och omsorgen i vad man har kunnat se av svensk verksamhet. Däremot har det kommit några oroande rapporter om att antalet lex Maria- och lex Sarah-anmälningar har varit väsentligt färre i privat driven verksamhet. Jag vågar inte dra några slutsatser av det, men det är ändå en varningsklocka. Man kan inte utesluta att det kan ha ett samband med meddelarskyddet. hänvisar till andra åtgärder, men patientsäkerhetsarbete handlar till om personalen. Det är i mycket stor utsträckning det som det handlar om. Då kommer man inte undan detta med lagstiftning av personalens skydd. valde justitieministern att svara mycket allmänt på min fråga. Hon sade att hon kontinuerligt diskuterar frågor om meddelarskydd med sina kolleger. Men jag skulle gärna vilja ha svar på frågan: Kommer justitieministern att ta upp frågan om eventuella tillläggsdirektiv till när det gäller meddelarskydd med socialministern? 105 ():