prot · GU0950 · 2007-01-18 00:00:00 — Till skillnad mot den nuvarande regeringen arbetade dåvarande utrikesministrar sida vid sida, vilket är unikt, med advokaterna, bland annat advokat , och bistod så mycket som möjligt för att man ansåg att det här systemet var så felaktigt. Det är alldeles riktigt och det ska man skilja åt att det är en sak att vi formellt var tvungna att följa det, en annan sak att vi ska acceptera dess legitimitet på det sättet att vi ska lägga oss platt och vara passiva. Det är det som är så regelvidrigt med det här systemet, att det faktiskt är så mycket politik. Det spelar också väldigt stor roll vad utrikesministern och regeringen har för uppfattning. Det är ingen hemlighet att det är som lägger förslag till sanktionskommittén i stort sett vid samtliga tillfällen. Det spelar roll vad en regering gör, framför allt en utrikesminister men också en justitieminister. Just därför tog jag upp det då jag hade möjlighet, inte bara med justitieminister utan med varje justitieminister i EU, och jag tog upp det på ett särskilt möte , och sade att vi aldrig får acceptera ett system där man inte får en möjlighet att få det här prövat. Jag har gång på gång sagt att detta är ett regelvidrigt system som vi inte kan acceptera. Till dess att vi får ett eget system i där man kan få en möjlighet att pröva det har jag motionerat om nu i , och det arbetet hoppas jag att ni driver vidare är det viktigt att man tar alla möjligheter att hjälpa de enskilda personerna så att de får den rättssäkerhet som behövs. Därefter ska vi naturligtvis också frysa tillgångarna för personer som är beredda att begå terroristdåd, men det ska göras med den rättssäkerhet som finns enligt till exempel svenska lagar med möjlighet att få det prövat i domstol, möjlighet att få offentliga försvarare och möjlighet att överklaga. Det är det som är skillnaden mellan när vi agerade och det sätt på vilket har agerat. 9 Utrikesminister (): hade inte möjlighet att svara på min fråga, det vill säga: Vad tyckte han att regeringen skulle ha gjort? Det var nämligen så att vi hittade ärendet på hans bord. Jag såg att han hade ett offentligt uttalande och säger att vi skulle ha stoppat beslutet. vet mycket väl att det kan vi inte göra. Vi sitter inte i . Det var ett bindande beslut av . Vi kunde ha protesterat högljutt och sagt att det är fel. Vi valde att säga att vi motsätter oss det inte, för vi ansåg att det faktiskt fanns rätt graverande information i det här konkreta fallet, och kampen mot terrorismen är viktig. Vi är eniga om det. har vi pekat på de brister som finns i systemet, och vi har pekat på de möjligheter som finns för individen att göra sin sak gällande. Detta har som bekant inte skett. var inne på det. vill göra detta till en stor politisk skillnad. Det är möjligt att det är det. Jag vet inte. Men han har suttit i en regering där man fullt ut har accepterat tillämpningen av detta system, även i situationer då det inte ens fanns minimal rättssäkerhet eller möjligheter att återkomma. Det gäller de tre svenskarna med det som då inträffade. Jag klandrar inte för detta, för även regering var bunden av och hade en skyldighet att göra det man gjorde. Men det gör kanske att tonläget skulle vara lite annorlunda i detta. Han har själv suttit i en regering som har varit med och de facto genomfört åtgärder som från rättssäkerhetsutgångspunkt har varit värre. Sedan tror jag att vi har gemensamma synpunkter på att man ska ändra det här systemet. Det ska man göra. Jag vet fortfarande inte hur kan säga offentligt att han kan stoppa och fattade beslut. Den makten har inte vare sig , eller eller någon annan i . När beslut är fattat har vi att förhålla oss till detta, och vår bedömning var att här är informationen så pass graverande att det hade varit en allvarlig felaktig signal från om kampen mot terrorismen om vi offentligt hade motsatt oss beslutet. påpekar vi osäkerheterna i systemet. visar vi på de möjligheter som finns för individen att återkomma, där individen av skäl som jag inte kan bedöma har valt att inte göra det. 10 TREDJE VICE TALMANNEN: Eftersom utrikesministern ställt en konkret fråga till ger jag möjlighet att ge ett svar på den. 11 (): Det här ärendet handlades även tidigare på utrikesministerns bord, men jag fick en fråga om det här konkreta fallet. Jag sade som jag har sagt vid samtliga tillfällen: Nej, vi ska inte acceptera att någon svensk fördes ut. Just i det konkreta fallet sade jag nej, liksom i alla andra fall när jag har fått den här frågan. Det är det som är den avgörande skillnaden. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2006/07:188 om bortförda barn 12 Utrikesminister (): har i sin interpellation återkommit till frågan om vilka åtgärder jag avser att vidta för att på olika sätt effektivt hjälpa den förälder som drabbats av att barnet blivit bortrövat av den andre föräldern så att ska leva upp till medborgarnas förväntningar om att den drabbade föräldern kan få hem sitt barn. Det är en angelägen uppgift för att bistå föräldrar vars barn blivit bortförda till ett annat land i samband med en vårdnadstvist. Såväl i större internationella sammanhang som i enskilda ärenden hävdar regering barnets rätt med hänvisning till om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn och om barnets rättigheter. Det finns emellertid få frågor som är så svåra att hantera som dessa. Bakom varje enskilt fall finns människor med olika syn på barn, familj och samhälle. Den ökade rörligheten över gränserna har lett till att antalet vårdnadstvister med internationella inslag har ökat, och dessa tvister involverar inte sällan kollisioner med rättskulturer som är olika vår egen. Jag vill här inte gå in på handläggningen av några enskilda fall, men följande generella kommentarer rörande dessa ärenden kan jag emellertid göra. Antalet inkomna ärenden gällande barnbortförande och umgänge har varierat mellan 70 och 95. I varje enskilt ärende lämnar UD:s konsulära och civilrättsliga enhet omfattande stöd och hjälp till den drabbade föräldern. UD har även inlett ett nära och fruktbart samarbete med kolleger i de nordiska grannländerna för att utbyta erfarenheter rörande hanteringen av denna typ av ärenden. I ärenden som rör bortförda barn till länder anslutna till handläggs ärendena genom samarbete mellan och det andra landets centralmyndighet. Konventionen bygger således på samarbete och ömsesidigt förtroende mellan centralmyndigheterna i konventionsstaterna. Endast undantagsvis är det aktuellt att använda de diplomatiska kanalerna. Generellt sett har visat sig vara ett bra verktyg för att förebygga och motverka internationella bortföranden av barn. I ärenden om bortförande till länder som inte är anslutna till finns inget internationellt regelverk att åberopa. Sådana ärenden är därför svårlösta, och handläggningstiden blir ofta lång. Men även i ärenden med länder som är anslutna till Haagsamarbetet visar erfarenheterna att det kan förekomma problem. Besluten om återförande av barn fattas i domstolar, och besluten kan överklagas. I vissa länder kan det ta mycket innan ett slutligt beslut föreligger. Den långa tidsutdräkten kan leda till att barnet anpassar sig till sin nya miljö och till att ett återförande av barnet då inte anses vara i barnets intresse. Den rättsliga komplexiteten i dessa ärenden är ofta omfattande. Härtill kommer att det i vissa ärenden ofta är en förutsättning att man kan upprätta åtminstone någon form av kontakt med den bortförande föräldern. får man bedöma om det går att kombinera ett straffrättsligt och ett civilrättsligt förfarande. I andra fall kan ett straffrättsligt förfarande mot den bortförande föräldern riskera att ytterligare försvåra ett redan besvärligt ärende och motverka en samförståndslösning. Ledstjärnan i vårt agerande är alltid det som är bäst för det enskilda barnet. 13 (): Jag får tacka utrikesministern så mycket för svaret, som andas en positiv hållning till de här mycket svåra fallen. Vi hade i denna kammare en mycket förvirrad interpellationsdebatt där frågan om bortförda barn avhandlades med företrädare . Man hade lagt ihop ett antal olika ärenden, och det kom inte ut något vidare av det. Därför tyckte jag att det var viktigt att nu lyfta upp frågan. Jag har haft anledning att följa ett antal fall. Jag tänker särskilt på ett. Vi ska inte diskutera enskilda fall, men jag kommer att exemplifiera ur det fallet. Det gällde en flicka som blivit bortförd till av pappan. UD agerade mycket långsamt och lite. blev jag och en annan riksdagskollega inkopplade på fallet, och vi lyckades också nå resultat genom diverse kontakter. Bland annat hade vi god hjälp av ambassadör i som då var , nuvarande chef på internationella kansliet. Alldeles avgörande var dock också mina kontakter med de turkiska kollegerna i , som utövade vissa påtryckningar och fick den turkiske justitieministern att ringa upp domstolen på den ort där flickan fanns och säga att nu följer ni turkisk lag! Turkarna var naturligtvis också glada att ha detta stöd, att vi hjälpte dem att implementera sin nya lagstiftning. Det är bra. Utrikesministern och jag är alldeles överens om att så fort som möjligt ska bli medlem i EU, och då måste man ha implementerat den lagstiftning som gäller enligt Köpenhamnskriterierna. Trots all denna hjälp hakar det dock upp sig på många ställen. Tjänstemännen har en tendens det har jag sett också i andra fall att rutinmässigt skicka människor till advokater, vare sig det nyttar någonting till eller inte. Man får ingen information som inte tjänstemannen lätt och utan kostnader för UD hade kunnat överlämna till sådana här ensamma mammor, som det ofta är, eller ibland ensamma pappor som har dåligt med pengar att betala dessa dyra advokater med. I själva fallet i blev det, som utrikesministern också sade i sitt svar att det kunde bli, långt och besvärligt. Här lyckades man genom en skicklig advokat som man fick genom kontakter få ett avslut . Då hade den svenska konsulära hjälpen redan lämnat förhandlingen. Man satt och hade en basarförhandling med pappans familj för att undvika ett överklagande, men det var bara på grund av denna advokats skicklighet. Detta måste alltså hanteras mycket individuellt och mycket olika i alla olika ärenden. Därför hoppas och tror jag att utrikesministern nu kommer att skicka den signalen ned i systemet så att man på alla nivåer inom UD inser att konsulär verksamhet som utrikesutskottet enhälligt uttalat är en kärnverksamhet för utrikesförvaltningen och också kommer att prioritera just frågan om bortförda barn. Jag hade under förrförra mandatperioden anledning att sitta i utredningen om konsulärt bistånd. Den var mycket begränsad. Direktiven var sådana att vi nästan inte kunde göra någonting. Jag hoppas att utrikesministern kanske funderar på att tillsätta en ny sådan utredning eller på annat sätt se över frågan om konsulärt bistånd. Det handlar ju inte bara om bortförda barn, utan det är mycket annat som medborgarna förväntar sig. har man felaktigt höga förväntningar på vad vi kan åstadkomma, men just därför är det också viktigt att det blir känt av befolkningen vad för hjälp man kan få. 14 (): Det är som sagt inte första gången vi debatterar bortrövade barn i den här kammaren. Skillnaden är dock stor mot de förra gångerna. har vi en ny utrikesminister som har visat stort engagemang för utsatta grupper, inte minst i samband med det som hände på . Jag blev involverad i denna svåra problematik när jag engagerade mig i de fem Krantzbarnen som kidnappades till . Jag var då i tillsammans med mamman , och vi försökte där påverka de palestinska myndigheterna och vårt eget generalkonsulat i östra att mer aktivt engagera sig i att få ut barnen. Det var också väldigt många här i som engagerade sig. Den palestinske pappan hade tagit de fem barnen till och anmält dem som palestinska flyktingar, vilket innebar att han fick ut pengar för att han hade fem barn som var palestinska flyktingar. Så kan det också gå till ibland när Unrwa sköter saker. Just det här fallet fick ett lyckligt slut. Barnen kom hem till , och pappan blev fälld för bland annat olagligt frihetsberövande. Men det finns fortfarande många, framför allt kvinnor, som fortfarande kämpar. Jag får med tillstånd berätta om som fick sin lilla sjuåriga flicka bortrövad till . Ungefär , , dömde en grekisk domstol att fadern skulle ha vårdnaden om flickan. Detta skedde trots att flickan är uppvuxen och har gått i skola i , att mamman har ensam vårdnad om barnet och att föräldrarna aldrig har varit gifta med varandra. Det finns bara ett begrepp för detta, och det är kidnappning av ett oskyldigt barn. Jag har fått följa , och jag är djupt upprörd över det sätt som UD har behandlat henne och det här fallet på. Det finns andra fall också, men det är det här fallet jag har lov att nämna. Glädjande nog fattade utrikesutskottet och ett enigt beslut om ett tillkännagivande till regeringen utifrån min motion som berör bortrövade barn. Följande står att läsa i betänkandet : Skyddet och respekten för de mänskliga och medborgerliga rättigheterna hos en av de svagaste och mest utsatta grupperna i samhället barnen måste, enligt utskottets uppfattning, utgöra en kärnuppgift för berörda svenska myndigheter och ärenden som rör bortförda barn prioriteras. Regeringen bör mot denna bakgrund göra en översyn av hur handläggningen av denna typ av ärenden kan förbättras och effektiviseras samt därefter i lämplig form informera om resultaten av en dylik översyn. Regeringen ges till känna vad utskottet ovan anfört. är i de här barnens liv. Min fråga till utrikesministern är därför: Hur ser tidsplanen ut för denna översyn? 15 (): Utrikesminister och inte minst interpellanten ! Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi får möjlighet att föra en sådan här dialog i början av mandatperioden. Vi förde den under förra mandatperioden, och vi är inte nöjda med hur det ser ut. Vi hoppas att utrikesutskottets tillkännagivande och intentioner, som vi har hört här , ska leda till att vi får en bättre ordning och att UD:s enhet som jobbar med de här frågorna får mer resurser, för det är ju delvis också en resursfråga. Jag har, som flera andra riksdagsledamöter, kommit i kontakt med en del av de här fallen. Vi vet att de ser olika ut. Därför måste det finnas en kreativitet; man måste titta på varje fall individuellt. Vi får inte heller bara diskutera de fall då barn förs från den omvända problematiken, att barn förs från andra länder till , finns också. Det krävs en lösning också på de frågorna. Det finns många kulturer och synsätt, och vi vet att det finns rättssystem som inte är omutbara. Det är en komplikation. Vi har , som jag tycker är värdefull och som vi ska slå vakt om. Men den är inte tillräcklig, framför allt inte när det gäller de fall där ensamstående kvinnor inte kan leva kvar i den miljö där barnen finns. Man kan helt enkelt inte försörja sig. Man upplever att det inte finns något annat sätt att få uppehälle för sig och sina barn än att återvända till och kanske få stöd av släktingar. Att bara hänvisa till räcker inte för att kvinnan ska kunna stanna kvar i det land där fadern finns och där barnen kanske har bott . Jag kom i kontakt med ett fall, inte längre bort än i , där tre barn var avmagrade för att de inte kunde klara sitt uppehälle. De bodde i en mycket nedgången bostad. Det var mögligt och helt undermåligt. Jag hade kontakt med . Visserligen finns det en lagstiftning i , men det finns också många möjligheter att göra undantag. Fadern i det här fallet hade fortfarande försörjningsansvar men tog inte det ansvaret. Han kunde rättsligt få undantag för att betala datorer och annat i stället som var viktigare i arbetet. Barnen och familjen befann sig i en mycket svår situation när de med hjälp av kunde ta sig till , men då bröt man mot . Jag menar att i ett sådant fall har faktiskt svenska myndigheter, i det här fallet UD, inte gjort vad man kunnat. I ett land som kan man ändock ha en bra dialog med de myndigheter som finns. De här fallen och bakgrunderna är så vitt skilda och ser så olika ut. Men sammantaget är det så att vi inte kan ha denna tingens ordning att vi har för lite resurser på UD för att jobba med de här fallen och kanske för lite instruktioner om att man ska jobba mer flexibelt. Kommer vi sedan utanför område är det ännu svårare att lösa de här fallen. Det har vi stor respekt för, och där får vi hjälpas åt att informera familjer som kan riskera att hamna i den situationen så att man tänker sig för och vidtar åtgärder. Vi får inte heller glömma att det finns kvinnor som hotas och misshandlas. De kvinnorna kanske inte alls omfattas i det land som de befinner sig i av den lagstiftning som tar hänsyn till detta. Kvinnor är särskilt utsatta när det gäller försörjning, hot och misshandel, som även kan drabba barnen. Barn är också offer, menar vi, när de är vittnen. Det här är sådant som kräver resurser och kanske ett annat direktiv från sida. Jag vill gärna se på vilket sätt man vill angripa det och om det också kommer med i den utredning som har aviserats. var inne på en ny utredning. Det är en väg. En annan väg är kanske att inkludera den utredning som har aviserats som skulle handla om konsulärt bistånd. 16 Utrikesminister (): Vi har väl alla som har varit uppe i den här debatten, jag inkluderad, haft möjlighet att följa sådana här konkreta fall. Vi vet hur svåra de är. Bakom varje fall ryms personliga tragedier, ibland mycket svårhanterliga, ibland mycket komplicerade. Det kräver både omsorg och envishet när det gäller att försöka nå en lösning. är det möjligt. har jag varit med om fall där åren går, tragedin bara blir djupare och någon lösning inte går att uppnå. Det hindrar inte att vi måste engagera oss och att vi måste göra vad vi kan. Det handlar om människor i mycket svåra och utsatta situationer. Jag tycker att den här debatten ger en signal i sig om att vi alla från olika utgångspunkter tycker att dessa frågor är viktiga, att de är svåra och att vi måste se om vi kan göra något ytterligare. Debatten i sig och interpellationen, både att ni ställt interpellationen och svaret, är signaler som påverkar systemet. noterade att man kanske bör titta på de här frågorna. Jag har aktualiserat dem från en lite annan utgångspunkt. Men det hindrar inte att man inte skulle titta också på dessa frågor och vad som kan göras när den andra översynen görs. Den konsulära verksamheten är en kärnverksamhet i utrikesförvaltningen. Så är det och så ska det vara. När jag är ute och reser en del tycker att jag reser för mycket, men utrikespolitiken bedrivs i allt väsentligt i utrikesvärlden och besöker svenska ambassader finner jag att nästan huvuddelen av vår personal på ambassader sysslar med konsulär verksamhet. Det vet ni från utskottet som också reser mycket. Det är en mycket starkt ökande del av den samlade utrikesförvaltningens verksamhet. Det beror på att det är så många fall. Vi är ett mer internationellt land. Konflikter om vårdnadstvister som tidigare kunde lösas bara i nationell domstol är plötsligt gränsöverskridande och blir då mer komplicerade att lösa. Vi måste titta på hur vi ska klara av den ökade konsulära bördan på ett så bra sätt som möjligt. Det som har gjorts är att den enhet som handlägger detta sedan nyår är förstärkt med en domstolsjurist. Jag vill inte påstå att detta kommer att leda till att alla dessa problem kommer att försvinna. Det kommer de inte att göra. Det vet vi, för varje fall är unikt i sin karaktär. Men har det i varje fall skett en resursförstärkning, och sedan får vi pröva detta löpande. Det är viktigt och bra att det ställs krav på utrikesförvaltningen i detta hänseende. vet vi att detta bara är en del av det hela. De berättelser som vi nu fått oss till del och de som vi vet om, även om de kanske inte lämpar sig för talarstol, visar att det ofta är avgörande att det finns engagerade individer. Det kan vara engagerade individer i utrikesförvaltningen, det kan vara ledamöter av riksdag, det kan vara kyrkor och samfund och enskilda organisationer. Det engagemanget betyder oerhört mycket i de enskilda fallen för att man ska kunna vinna förståelse för den humanitet som kanske betyder mer när det gäller att lösa de här fallen än vad vi kan åstadkomma med internationella konventioner och rättslig prövning och vad det nu är. som jag tycker att ni gör rätt i att ställa krav på utrikesförvaltningen det ska ni göra tycker jag att vi gemensamt ska uttala uppskattning för de insatser som görs av enskilda individer för att hjälpa till att lösa de här fallen och också av de enskilda individer som framträtt i denna debatt. 17 (): Jag får väl säga att det är en närmast öronbedövande enighet i denna kammare om den här frågan. Men det är väldigt viktigt, tycker jag, att man får hjälp från utrikesförvaltningen utan att ha en bråkig riksdagsledamot som jagar på. Det ska gå med automatik även för sådana som inte kommer fram. Alla har inte den företagsamheten att de ringer till mig, eller någon annan. Därför är jag mycket glad att utrikesministern här är mycket tydlig om detta. Men jag kan garantera att vi kommer att följa det här och jaga utrikesministern för såvitt det i fortsättningen inte blir så bra som intentionerna förefaller vara. 18 (): Jag vill nämna några saker som jag hade uppe i min motion som man tillkännagav och ställde sig bakom både i utrikesutskottet och i . Det var saker som jag har fått veta vid kontakter med föräldrar och som är oerhört viktiga. Jag vill nämna tre av dem, eftersom jag vet att detta kommer till protokollet. Förhoppningsvis kommer att läsa det med stort intresse. Den första är att man från UD ska få en personlig handläggare som ska vara anträffbar och ha informationsplikt att minst informera om hur långt ärendet har kommit. Som jag förstått är det där en väldigt stor brist. Föräldrarna känner att de inte har den kontakten. Handlingsplanen och hur den ska läggas upp ska göras i samråd med föräldrarna. Den tredje är att de berörda ambassadörerna ska hjälpa till att översätta material åt föräldrarna utan kostnad. Anledningen till att jag säger det är, något som också tog upp och som är väldigt viktigt, att många av de här, speciellt mammorna, har väldigt dålig ekonomi. De får rådet av UD att ha en advokat i och en advokat i det land där de tror att barnet finns. Alla vet inte i vilket land barnet finns. Vi har exempel på det också. Där fick man leta i ett antal olika länder och där man till slut hittade fadern mördad i ett land dit han hade tagit med sig barnet. Därför är det så viktigt att man får den hjälpen. Väldigt många föräldrar ligger också på gränsen till att kunna få rättshjälp, och det innebär att detta blir en oerhörd kostnad förutom den enorma emotionella kris som de här mödrarna kommer in i. Jag vill avsluta med att önska utrikesministern lycka till med denna översyn, och jag hoppas att det kan gå fort. Vi vet att det är många barn och föräldrar, både i och utomlands, som inget annat önskar än att återförenas. 19 (): Jag tycker att det känns positivt att vi så här långt ändå har varit ense om vad vi vill och vilka förändringar vi vill se. Vi välkomnar också, även om det bara är en person, en förstärkning på den enhet inom UD som jobbar med de här frågorna. Jag tror att man kommer att kräva mer från de föräldrar och anhöriga som kommer i den här situationen. Så jag tror att kravet på UD och på oss politiker kommer att öka. Därför är det väldigt viktigt att vi tar oss an den här frågan och ser hur vi kan uppdatera vår politik. Jag satt i där vi tittade på tvister och de nationella gränserna. Det är väldigt svårt att hitta system som kan täcka upp de konflikter som så att säga går över riksgränserna, särskilt om de når över EU-området. Jag tycker att det är väldigt angeläget att vi fortsätter att se på de här frågorna.