prot · GU09122 · 2007-06-08 00:00:00 — PTS har en stor upphandlingsorganisation med erfarenhet av stora offentliga upphandlingar, bland annat inom området för elektronisk kommunikation, och är enligt vår mening väl lämpad för detta uppdrag. Inom parentes kan nämnas att i sitt remissyttrande var skeptiskt till upphandling som sådan, och då kan man fundera på lämpligheten i att ge detta verk just detta uppdrag. När det gäller insatser för vissa grupper är vi inom alliansen väl medvetna om att det kan behövas särskilda insatser för att hjälpa personer som bedöms ha svårigheter att hitta alternativ till . Vi delar den oro oppositionen framför i sin reservation men menar att det inte finns behov av ytterligare lagstiftning på detta område. Det finns grupper i samhället som i större utsträckning än andra använder sig av de tjänster över disk som erbjuds av en del pensionärer och andra som på grund av hög ålder, sjukdom eller vana har svårt att ändra sitt beteende, en del invandrare, asylsökande och personer som nekas bankkonto med tilläggstjänst. Flera olika åtgärder behövs för att tillgodose dessa personers behov. Jag ska be att få komma med några, fru talman. För det första: Regeringen avser att ge i uppdrag att, i samband med omställningen, genomföra informations- och utbildningsinsatser för upplysning och förändring av beteende. har i sitt betänkande förutsatt att dessa insatser kommer att motsvara de skilda behov som kan komma att uppstå vid en avveckling av . För det andra: När det gäller de asylsökande som får dagersättning från den tid deras ärende behandlas har länge sökt nya lösningar för utbetalning, då rutinerna med endast hos inte fungerat tillfredsställande. sköts utbetalningarna via Ica med kort och pinkod, och det fungerar alldeles utmärkt. För det tredje: Personer som nekas bankkonto med tilläggstjänst är, enligt de utredningar som gjorts, endast ett fåtal icke desto mindre är det angeläget att se till att dessa personers behov också tillgodoses. Att det över huvud taget finns personer som nekas bankkonto med tilläggstjänst kan faktiskt till dels bero på att Svensk Kassaservices tjänster funnits att tillgå och att det då varit lättare att neka. Utvecklingen av nya betaltjänster inom handeln kommer sannolikt och rimligen att öka just dessa personers tillgång till både mer lättillgängliga och billigare tjänster där det inte finns krav på koppling till bankkonto. Dessutom, fru talman, har utskottet påpekat att det i det bevakningsuppdrag som länsstyrelserna nu får särskilt bör anges att de ska rapportera i vilken utsträckning möjligheter att utföra grundläggande betaltjänster försvunnit, något som då skulle kunna innebära att staten måste gå in för att säkra tillgången till dessa tjänster. Om länsstyrelsernas rapportering till regeringen skulle tyda på att det brister i utbudet av grundläggande betaltjänster förutsätter utskottet att regeringen överväger nödvändiga åtgärder. Utskottet förutsätter vidare att regeringen inom ramen för den så kallade årliga mål- och resultatstyrningen framgent kommer att ägna särskild uppmärksamhet åt hur målet om grundläggande betaltjänster uppnås i olika delar av landet och för olika grupper i samhället. När det gäller sysselsättningskonsekvenser för de anställda vid avvecklingen av skriver s, v och mp i sin reservation 8 följande: Nödvändiga medel måste ställas till förfogande för att omställning och arbetsvillkor blir rimliga. De anställda måste ges en realistisk möjlighet att kunna återgå till arbetslivet efter en omställningsperiod och inte hamna utanför. Ja, just det! Det tycker vi också. Och är det väldigt bra att Posten gjort omfattande avsättningar för avvecklingskostnader för att kunna erbjuda de anställda vid skäliga villkor. Förutom pensionslösningar, fru talman, har Posten ett omställningsprogram som innebär att de anställda uppbär lön under med andra stödinsatser. I den interpellationsdebatt som ägde rum här i kammaren , där ledamoten , s, frågade vilka åtgärder som kommer att vidtas för att trygga framtiden för de anställda vid , underströk statsrådet att det är och ledning som har ansvaret för att bolaget, som arbetsgivare, följer gällande regler och avtal när det gäller åtgärder som påverkar de anställda vid . Eftersom det är drygt 1 000 anställda, till övervägande del kvinnor med en genomsnittlig ålder , kommer sannolikt både omställnings- och avvecklingsåtgärder att bli aktuella. Självfallet ställer detta stora krav på god personalpolitik, i detta stora statliga bolag, men med en sådan och klok användning av avsatta resurser bör negativa konsekvenser för de anställda i möjligaste mån kunna undvikas. Med detta, fru talman, menar jag att jag å alliansens vägnar bemött oppositionens invändningar mot förslaget, och jag yrkar därmed bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. 5 () replik: Även om man bor på landet eller driver ett företag i glesbygden ska man ha bra förutsättningar att få en god postservice. Särskilt viktigt är det i de områden där bredbandsutbyggnaden inte är helt genomförd. Så tycker vi socialdemokrater. Frågan är nu vad tycker. Håller med mig om att alla människor ska ha tillgång till en väl fungerande post-, betal- och kassaservice oavsett var i landet de bor? 6 () replik: Jag tyckte att jag uttryckte det ganska tydligt att vi verkligen vill se till att detta mål ska uppfyllas, att alla ska ha tillgång över hela landet, oavsett var man bor, om det är långt från tätort, och oavsett vilken grupp man tillhör. Jag trodde att jag hade gjort klart det i det tidigare inlägget. Man sätter ett mål, och det ska uppfyllas med marknadens medel. Där det inte uppfylls har staten ett ansvar att gå in och upphandla tjänsterna så att alla får det. Med tillsynen ser man till att målet uppfylls. Om man ser några brister får man gå in och åtgärda dem. 7 () replik: Det gläder mig att höra att håller med mig om att det är en viktig princip att enskilda och företag i glesbygden har en fungerande postservice. Det gläder säkert också invånarna i by i . De har nämligen talat för döva öron om sin bristfälliga postservice. I Årböle by finns nämligen flera invånare och företag som , i regn och rusk, i snö och storm, tvingas ta sig flera kilometer för att hämta posten. De är dessvärre inte ensamma. Enligt , som utrett frågan, finns det 6 500 hushåll i som har över en kilometer till brevlådan. De bor ofta i områden där bredbandsutbyggnaden inte är klar. Utredningen föreslog därför ett maxavstånd på en kilometer mellan bostaden eller företaget och postlådan. Den har dock valt att negligera rekommendationerna i Post- och utredning. Jag vill veta om anser det vara förenligt med god service att ha mer än en kilometer från sin bostad eller sitt företag till postlådan eller lådsamlingen. 8 () replik: Det är så här med lantbrevbärarutdelningen: 730 000 hushåll berörs av detta. När gjorde sin utredning fann man att det då var som hade mer än . Det har minskat så att det nu är som har mer än . När det gäller dessa personer finns en möjlighet att genom en särskild upphandling från PTS sida få tjänsterna med utdelning av paket, brev och även viss kassatjänst vid dörren. Det omfattar 1 721 hushåll 2006. Då har vi räknat ned det ganska långt. Därutöver finns det 1 000 kunder som själva betalar för att få servicen till dörren. Det finns dessutom extratjänster för dem som är äldre och funktionshindrade, där Posten går in med tjänster. Det är alltså ytterligt få. När det gäller de familjer som talar om har Posten fått påskrivet att man måste lösa detta. Såvitt jag vet har detta stora statliga bolag gått in och försökt lösa problemen. Att sätta kilometergränser är ingen lösning, är jag rädd. Tänk om det skulle bli tvärtom att Posten skulle välja att rationalisera och flytta fler brevlådor bort från husen när har dem vid husknuten eller . 9 () replik: Jag skulle gärna vilja att redde ut den frågeställning jag hade, det som står på s. 14 i betänkandet, under Särskilda insatser för vissa grupper. Vi konstaterar att det ännu inte finns något som tyder på att det skulle vara ett problem med att man inte har bankkonton. Utskottet anser i likhet med regeringen att det ändå kan finnas risk för att vissa resurssvaga konsumentgrupper kan stängas ute från grundläggande banktjänster. Om det inte är ett problem, vad finns det då för risk? Det blir ett cirkelresonemang som jag inte begriper. Är det ett problem eller inte att ett antal människor i det här landet inte har möjlighet att ha ett bankkonto för att kunna sköta sina privata affärer, in- och utbetalningar? När det gäller huruvida PTS eller ska sköta upphandlingen kom PTS fram till att skulle vara en lämpligare myndighet, om jag inte minns alldeles fel, vilket framgår av vår reservation 5. Man säger att man ska lösa problematiken med dem som inte har kommit på den stora fördelen att betala sina räkningar via giro eller Internet genom en informations- och upplysningskampanj. Är det verkligen en trovärdig linje? Uppstår det problem säger man att man ska vidta nödvändiga åtgärder. Vad innebär det? Vi konstaterar att staten går in med 400 miljoner för att ha en vettig verksamhet. Ni har själva nu läst upp att det inte räcker utan att det blir en förlustaffär. Så säger ni att marknaden ska sköta det. Vi säger att vi tycker att bankerna ska ta ett större kostnadsansvar, vilket ni avvisar. Då är min fråga: Vilka är marknaden som ska ta ansvaret? Kommer det inte att kosta något för marknaden att sköta detta? Vad kommer det att kosta för staten att ändå upprätthålla ordningen för de 180200 orter i landet som man tror kan tvingas få stöd av staten för att det ska fungera på ett bra sätt? Var finns den ekonomiska beräkningen för vad det nya systemet kommer att kosta jämfört med det system vi har ? 10 () replik: Jag börjar med den sista frågan. Den är väldigt enkelt att svara på. Det finns faktiskt en kostnadsberäkning i propositionen, på s. 35. Där står det att Post- och kassautredningen har beräknat den årliga kostnaden för de upphandlade tjänsterna till , men med hänsyn till att nya lösningar vuxit fram sedan Post- och kassaserviceutredningen lämnade sitt betänkande 2004 anses behovet av upphandling inte lika stort som . Det vill säga att marknaden löser ännu mer på egen hand. När det gäller bankkontoproblem vill jag säga att även om det är ett ytterligt litet fåtal som nekas bankkonto med tilläggstjänst är inte lösningen att lagstifta om att alla banker ska ge alla personer bankkonto. Man säger att det har gjorts i . Visst, men har i stort sett samma lagstiftning som vi, för man har heller inget krav om en rikstäckande kassaservice. Det hjälper alltså inte. Det kan naturligtvis finnas personer som ramlar utanför. Men det finns alltid möjligheter, och marknaden erbjuder bättre möjligheter för dessa personer med de nya lösningarna Ica-, Q 8-, Coopkort och alla möjliga andra typer av kort med pinkod som inte behöver vara knutna till något annat bankkonto. Även om det kan finnas något litet problem är vi övertygade om att detta löser problemen för de allra flesta. 11 () replik: Vi har löst problemen för de allra flesta, och vi är nog överens om att det är som har behov av kassaservice i vardagen. Vi kan konstatera att de flesta löser det på ett annat sätt. Vi tycker att det är rimligt att samtliga människor här i landet har tillgång till en vettig samhällsservice oavsett om det gäller postutdelning, att kunna betala eller ta emot betalningar, att se på tv, att ha fast telefoni, bredband och så vidare. Det är nonchalant att tala om att det finns människor i marginalen som vi inte vet hur vi ska lösa detta åt, men det kommer nog marknaden att lösa, och om inte marknaden gör det ska vi lösa det ändå. Jag blir inte särskilt imponerad. Jag vet också att siffran 200300 miljoner finns. Det blir inte någon enormt kraftig besparing. Man har ju inte räknat med dem som marknaden ska lösa detta åt. Med min kännedom om marknaden tror jag att marknaden har tänkt ta ut någon typ av betalning någonstans. Då är frågan på vilket sätt detta blir mer kostnadseffektivt och samhällsekonomiskt. Eller ska marknaden sköta detta gratis? De pengarna har man inte räknat med. Vi pratar om upphandling och om de 180200 orter i landet där marknaden inte ska lösa problemet. Vad kommer det att kosta för att upprätthålla den här tjänsten där marknaden ska lösa problemet? Eller ska vi ha något slags fri service utifrån marknadens perspektiv? Det brukar inte vara så det går till. Någonstans vill marknaden tjäna pengar. Ska vi redovisa hur det ska gå till? 12 () replik: Det torde väl inte vara alldeles obekant för att marknaden tar betalt för sina tjänster, att man tjänar pengar på det och att det går runt. Jag tror att det också fortsättningsvis kommer att vara på det sättet. Man tar betalt för sina tjänster. Det är dock mycket billigare för de enskilda att använda de nya tjänsterna. Vi talar om en årskostnad om för ett konto på Internet, i stället för en kostnad på per transaktion. Det är klart att både de enskilda och hela samhället tjänar på detta. Jag ser samhällsekonomiskt väldigt stor skillnad mellan att gå 900 miljoner back och att betala i upphandlingskostnader. Där ser jag fortfarande en rätt stor samhällsekonomiskt vinst. Jag tänkte också besvara frågan om PTS och . säger att upphandling inte är någon bra idé. Då tycker jag inte att det är någon bra idé att ska upphandla. Då är det bättre att PTS, som har upphandlingsvana och en stor organisation, gör det. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 6 § Tävling med hästdjur Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2006/07:MJU16 Tävling med hästdjur (prop. 2006/07:76). vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) 7 § Ett utvidgat miljöansvar Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2006/07:MJU17 Ett utvidgat miljöansvar (prop. 2006/07:95). 13 (): Hur lagstiftningen ska se ut när vi vill skydda vår miljö och våra naturresurser från skador är vad dagens debatt ska handla om. Det handlar om skador på skyddade djur och växter, skador på sjöar och vattendrag eller skador på mark och andra naturliga livsmiljöer. Det handlar om hur vi ska skydda den biologiska mångfalden och möta klimatförändringarna. Den biologiska mångfalden är allvarligt hotad också i vårt land. konstaterar i sin senaste uppföljning av 16 miljökvalitetsmål att utvecklingen för den biologiska mångfalden trots omfattande insatser inte har förbättrats i den omfattning som krävs för att nå nationella och internationella åtaganden. FN:s klimatpanel, IPCC, har kommit med rapporter om allvarliga, av människan orsakade, klimatförändringar som sätter de biologiska systemen under ökad stress. av alla djur- och växtarter löper ökad risk för utrotning vid relativt låga temperaturhöjningar. Den biologiska mångfalden har mycket stor betydelse för hur vi ska kunna möta klimatförändringarna. I läste vi i aprilnumret att ny forskning visar att naturmiljöer med bättre bibehållen biologisk mångfald har större förmåga att anpassa sig till klimatförändringarna. Naturmiljöer med bättre bibehållen biologisk mångfald har större förmåga att anpassa sig till klimatförändringarna. Detsamma gäller naturprocesser som människan är beroende av, till exempel pollinering av blommor och grödor eller nedbrytning av ämnen till bakterier i marken. FN:s Millennium Ecosystem Assessment har visat att människans välbefinnande beror av fungerande ekosystem som ger varor och tjänster som vi ofta tar för givna, till exempel grödor och dricksvatten. Genom att bevara den biologiska mångfalden bland livsmiljöer, arter och genetiska resurser hjälper vi naturen att klara klimatförändringarna. Naturvården är ingen lyx. När klimatet förändras är den viktigare än någonsin, en investering för oss själva, våra barn och barnbarn. Så stod det i . Vem bär ansvaret när miljön skadas? Historien är full av exempel. Låt mig nämna några som ni känner igen: och BT Kemis gifttunnor, massaindustrins lager på lager av kvicksilverförgiftat slam, kreosot vid impregneringsanläggningar, bly och andra tungmetaller vid nedlagda gruvor. Det är alltid svårt att göra något i efterhand. Jag tänker på övergivna industritomter och hamnområden. Hur mycket kostade det inte att sanera sjöbotten i från kreosot? Och när det gäller skador på natur och vatten och djur- och växtarter kan det vara omöjligt. Vissa skador är permanenta, och det går inte att återställa. Tyvärr finns det alldeles för många exempel på skrupelfria företag som döljer sin miljöfarliga verksamhet och som inte tar ansvar för att rena sitt utsläpp utan tvärtom söker komma undan billigt och kortsiktigt. När den som förorenar eller förgiftar vet att den kommer att hållas ansvarig kommer intresset för att vidta miljöfrämjande åtgärder redan vid produktionstillfället att öka. Det är både enklare och billigare att förebygga och att göra det . Därför måste lagstiftningen vara hård, klar och tydlig och inte ha alltför många begränsningar. Den här kammardebatten handlar om vem som ansvarar för skador på miljön och om att ta ställning till regeringens proposition om ett utvidgat miljöansvar. Propositionen bygger på den utredning som presenterade . Den hade i uppdrag att föreslå de lagändringar som behövs för att ska kunna genomföra och rådets så kallade miljöansvarsdirektiv. Miljöansvarsdirektivet är ett minimidirektiv. Det innebär att det är möjligt för och alla andra medlemsländer att ta ytterligare steg, att helt enkelt införa strängare regler. Miljöansvarsdirektivet är golvet, inte taket. Det är bra med ett gemensamt europeiskt golv. Det är just så vi socialdemokrater vill se det. har alltid, före medlemskapet i Europeiska unionen och i samband med medlemskapsförhandlingarna och också som medlem av den europeiska unionen, gått två vägar. Vi har medverkat till att höja golvet och utnyttjat möjligheten att gå före. Och det är just på den punkten jag är orolig. Alltför ofta hör jag regeringen tala om att det är andra, någon annanstans, som ska vidta åtgärder. Undertonen är tydlig. Om de andra inte gör något behöver inte vi heller göra det. Erfarenheten visar att det är tvärtom, att länder som legat i frontlinjen senare fått med sig andra länder. Ett relativt litet land som kan påverka. har just på miljöområdet vågat sticka ut hakan och fatta tuffa beslut för att värna miljön. Och det måste gälla också . Regeringen föreslår följande i propositionen: Som allvarlig miljöskada, avseende biologisk mångfald, ska endast räknas skador på arter och livsmiljöer som skyddas av EU:s direktiv. Dessa EU-direktivs tillämplighet på svenska förhållanden har vi diskuterat och debatterat här i kammaren. Jag tänker kanske framför allt på skyddet av skarven, som vi socialdemokrater gärna hade velat ha bort från EU:s lista över utrotningshotade fåglar. föreslog att med allvarlig miljöskada ska avses alla skador på biologisk mångfald som i betydande omfattning hindrar eller motverkar att en gynnsam bevarandestatus kan uppnås eller bibehållas för sådana arter och livsmiljöer som skyddas enligt eller föreskrifter som meddelats med stöd av . Det är egentligen självklart. Om bevarandestatusen för livsmiljöer som skyddas enligt skadas är det en allvarlig miljöskada. En sådan skada bör då omfattas av regler för miljöansvar, och det är rimligt att de reglerna anpassas till det som ansetts värt att skyddas här i . Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 5. 14 (): Jag tänkte börja med en liten bakgrundsbeskrivning. Alla minns vi ett antal stora miljöskandaler i och i andra länder. Alla minns också förmodligen hur svårt det har varit att få de skyldiga fällda i domstol eller att få dem att betala skadestånd, trots att det i gemene mans ögon varit uppenbart vem som varit boven i dramat och vem som borde betala. Ett exempel för inte var i de Doñana i där en vall brast och en oerhört giftig smörja vällde ut i en nationalpark och tog död på så gott som allt levande. Men vem var ansvarig? Vem skulle betala förödelsen? Alla tyckte att det var , men var det i juridisk mening , eller var det underleverantörerna, eller var det rent av de av kommunen anlitade teknikerna som brustit i sin tillsyn? Frågan är ännu inte slutligt avgjord. Det av helägda dotterbolaget gick påpassligt i konkurs, så skadeståndsanspråk på det fungerar inte. Brottmålet lades ned . En skadeståndsprocess pågår nu mot det ingenjörsbolag som anlitats för att rita själva dammen. Frågan är också om de säkerheter som gemenskapslagstiftningen kräver var ställda. Vem är det då som betalar kalaset? Jo, det är vi skattebetalare, EU:s och skattebetalare. Vi betalar i form av EU-stöd för att bygga dammen och sedan i form av stöd för att sanera förödelsen. klarade sig undan. Och man kan fråga sig: Är det rätt? träffade jag en chilensk socialistisk riksdagsman på besök i . Han sökte stöd för att stämma svenska staten för de gifter släppt ut i . Han argumenterade för att åtminstone har ett moraliskt ansvar att ersätta de människor som drabbats av ett svenskt bolag. Jag var då tvungen att berätta för honom att varken eller kunde ställas till svars om det inte fanns någon lagstiftning i som reglerade skyddet av miljön eller företagens ansvar. Han menade att ett svenskt bolag moraliskt sett borde följa de regler som gällde i på miljöområdet . Och visst är det så! Moraliskt sett är det mycket som borde göras annorlunda, men juridiskt hade han naturligtvis inget fall han kunde vinna. miljöskandaler har lett till att vi har miljöskyddslagstiftning i många länder och i EU. Miljöansvarsdirektivet är ett ytterligare led i att tvinga fram ett större ansvarstagande från potentiella förorenare. Hur ska vi då gå till väga? Det finns flera sätt. Vi kan välja att införliva direktivet genom att föra in det punkt för punkt i befintlig lagtext. Vi kan också välja att dela upp det i olika lagtexter, som vi gärna gör i det här landet och som sedan gör det extra svårt att hitta i regelverket. Vi kan gå längre än direktivet, eftersom det är minimiregler som gäller, och vi kan välja att skippa vissa delar av direktivet och hoppas att kommissionen inte upptäcker det. Vad gör då regeringen? Jo, i det här fallet väljer regeringen det sista alternativet. Regeringen hoppas att kommissionen inte upptäcker att vi valt en lightmodell. Om regeringen, som ju slår sig för bröstet och försöker framstå som miljöns väktare nummer ett, valt lite mer än minimum hade den fastnat för förslaget om ansvarsgenombrott, trots att det inte är förslag. Den kom i stället fram till en slutsats som utskottet, av hänsyn till näringslivet verkar det som, inte ställt sig bakom. För vem vill investera om man sedan kan ställas till svars för en eventuell miljöskada, som den som inträffade i på grund av ? Det jag talar om är en del av direktivet som inte återfinns i utskottets förslag, det vill säga att det krävs en utvidgning av kretsen av ansvariga som omfattar inte bara verksamhetsutövaren utan också den som kontrollerar verksamheten. Regeringen menar att frågan eventuellt finns med ändå i svensk lagstiftning med grund i praxis och att domstolarna ändå ska utgå från direktivet. Men det räcker knappast. har talat om att praxis inte räcker. Det måste finnas en nationell, uppdaterad lagstiftning. EG-direktiv är ju direkt tillämpliga i svensk rätt från den dag då de trätt i kraft. Det här direktivet har trätt i kraft, och vi är som vanligt sent ute dessutom med en halvmesyr. De länder som inte införlivar gemenskapslagstiftning kan tvingas till det av kommissionen, så också . Därför finns det ingen anledning att utelämna en del av direktivet med hänvisning till att det kan leda till att begreppet verksamhetsutövare i kan bli olika i olika delar av balken. Vore det då inte bättre att se över begreppet verksamhetsutövare och utvidga kretsen generellt så att det blir enhetligt i hela och bättre i överensstämmelse också med andra direktiv?