prot · GU0984 · 2007-03-29 00:00:00 — var inte så tydlig med det i förra inlägget. Men borde det inte då ringa en varningsklocka när man vidtar en åtgärd som faktiskt försvagar den fackliga rörelsen? Jag menar att både a-kassan och facket tappar på förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen. Man drar undan fötterna på en av de parter som på arbetsmarknaden ska vara lika starka. Det är ett problem som jag tycker är svårt; man måste ta hänsyn till yttre omständigheter när man tittar på det här. Men varför gör man vissa saker och säger andra? Det är det ni gör. Det är samma sak när det gäller konfliktåtgärder och avtalsliknande överenskommelser. Det sägs att fackets konfliktåtgärder inte ska behöva vara så starka om man inte skriver på om det ändå liknar ett avtal. Men det är inte den svenska modellen. Det är avtal mellan arbetsgivare och arbetstagare som utgör den svenska modellen. Varför ska det vara så att man inte kan kräva att den svenska modellen ska vara regel på arbetsmarknaden? Man ska kunna kräva att det skrivs ett avtal. Om förmånerna och reglerna ändå är desamma som i ett avtal, varför då inte skriva på? Det finns i så fall ingen anledning om det inte handlar om ideologiska skäl. De som betalar för att rätten till heltid inte införs är kvinnorna. Varför ska en grupp i samhället betala för att andra ska gynnas på något sätt? I det här fallet är det kvinnorna. När jag pratar med handlar det om dem som är anställda i små företag och ska ta ansvar för att det inte fungerar. Det finns tillräckligt bra avtal och förhandlingar mellan fackföreningar och arbetsgivare när det gäller turordningsreglerna som ändå fungerar. Det finns ingen som vill sänka ett företag om alla jobb tar slut. 92 () replik: Det var många frågor på en gång. Vi ska se om vi klarar av alla på en gång eller om vi delar upp dem. hävdar att vi försvagar facket genom förändringarna i a-kassan. Om det är så att facket lutar sig tillbaka och enbart förlitar sig på a-kassan för att ha en stark position, då har man ett riktigt stort bekymmer. I så fall behöver man backa hem och fundera på vad ens uppdrag är. Jag tror inte att det där stämmer. Det har en viss betydelse, men man kan inte luta sig mot det helt och hållet; då är man fel ute. undrar vad det är för poäng med att inte skriva på om det ändå blir samma nivå. En poäng i den svenska modellen är frivilligheten. Det finns inget tvång. Det är en del av den svenska modellen. Det kan verka motsägelsefullt när en arbetsgivare är beredd att betala ersättningar på de nivåer som krävs men av olika skäl ideologiska eller andra väljer att inte skriva på. Men om vi använder tvång är vi inne och rör i den svenska modellen. Vill du ta bort den svenska modellen? Ska inte frivilligheten vara kvar som en del? När det gäller rätten till heltid misstänker jag starkt utan att ha några siffror att den största boven är den offentliga sektorn, där du och jag är stora arbetsgivare. Det skulle kunna vara lite roligt att ge vissa företrädare för kommuner och landsting en knäpp på näsan och tala om för dem att de inte vet vad de gör och att de ska göra någonting annat på ett bättre sätt. Jag är inte beredd att göra det lagstiftningsvägen, men jag är beredd att göra det genom att som förbundsordförande för , som en del av ett parti, påverka mina kamrater som arbetsgivare ute i kommuner och landsting. 93 () replik: var inne på frågan om konfliktåtgärder när det gäller om man ska skriva på avtal eller inte, men tycks inte inse värdet av konfliktåtgärder som ett vapen för att få till ett avtal. var också inne på detta. Det blir en uppluckring av modellen. Men det är så den svenska modellen fungerar. Man ser till att man har ett avtal mellan facket och arbetsgivaren. är en intresseorganisation för arbetsgivarna. De tycker samma sak. är ett tydligt exempel på vad som kan hända när man tycker att det är någonting som måste styras upp. Det borde vara samma sak när det gäller facket. Stöd de facken i så fall. När det gäller rätten till heltid tycker jag att det haltar väldigt mycket när du pratar om den offentliga sektorn. Ni vill minska den och skapa fler privata företag i den sektorn. Det är märkligt, för den privata sektorn har en större ojämlikhet när det gäller skillnaden mellan kvinnors och mäns löner. Den siffran har jag någonstans. Jag kan ta fram den. Därför borde man gynna den offentliga sektorn, där man faktiskt kan styra detta. Vi vill ha fler heltider och att man ska ha rätt till en lön att leva på. Vi vill gynna den offentliga sektorn och se till att det blir fler jobb där. Då får vi i gång detta och kan påverka den privata sektorn med. Det är ett oerhört märkligt resonemang när man påstår att rätten till heltid inte bör införas därför att det då blir fler arbetslösa även för kvinnor. Se till att införa rätten till heltid, så att man kan leva på sin lön. Arbetslösheten ska ni försöka motarbeta på andra sätt, har jag förstått. 94 () replik: Vad bra att jag fick chansen att fortsätta. När det gäller konfliktåtgärder och hur man sluter avtal och ser till att få upp lönerna säger vi ingenting över huvud taget. Det är självklart att man måste ha det vapnet. När det gäller Handels situation är det bara att gratulera till att LO till slut kom fram till att man skulle göra en jämställdhetssatsning. är det för också att vakna upp. har lyckats komma dithän att de har förstått att de måste göra det ifall de ska kunna ha kunnig och kompetent personal som stannar kvar och inte bara har sitt arbete som ett genomgångsyrke. I den delen är det inga bekymmer. Det jag säger är att många små företag känner att det är ett bekymmer när man vill få dem att skriva på ett kollektivavtal även om de är beredda att betala enligt den norm som kollektivavtalen sätter. Men jag tänker inte föreslå någon lagstiftning på området. Jag tycker att det är en fråga som arbetsmarknadens parter behöver diskutera och fundera över. Den offentliga sektorn är en gigantisk arbetsgivare som inte är jättebra i alla lägen. Vi har sjukskrivningstal och andra bekymmer på området. Därför har vi sagt att det är dags att öppna upp för offentliga entreprenörer att vara med och driva verksamheten, så att det blir fler arbetsgivare att välja på. kan man byta från äldreboende avdelning A till äldreboende avdelning B. Vi vill att man ska få möjlighet att få en annan arbetsgivare, som kanske är beredd att ge en bättre arbetstider och bättre lön. Frågan om arbetslösheten och rätten att kunna försörja sig består av många delar. En sak har vi redan gjort: Vi har genomfört steg 1 i jobbavdraget. Vi har sett till att sänka skatterna för kvinnorna med de lägsta inkomsterna, sett till att de får behålla mer av de pengar som de tjänar in. 95 () replik: När man lyssnar på debatten är det lätt att förstå frustration i går. Alldeles uppenbart anstränger man sig för att få det att låta som att detta är positivt. Man får det att låta som om man står bakom den svenska modellen med kollektivavtal. slår fast att det finns problem. Hon tycker, som hon säger, att det är och inte formen som borde vara det viktiga. Man förstår inte varför man har konflikter i situationer där arbetsgivaren betalar samma lön och ger samma villkor. Då borde det vara onödigt att ha en konflikt. Då är min fråga: Vilket exempel tänker på? Det kan inte vara salladsbaren i , som har varit det mest omskrivna fallet i medierna. Där betalade arbetsgivaren visserligen samma timpeng, men man betalade inte försäkringar eller pensioner enligt avtal. Kanske kan det vara konflikten i , där Plymouthbröderna av principiella, religiösa skäl inte ville teckna avtal. Det motiv de gav uttryck för i en artikel var att de tyckte att relationen på biblisk grund skulle vara som den mellan herre och tjänare. Är det denna konflikt som man tar sin utgångspunkt i när man beskriver att det finns ett problem och att facket gått över vad som är rimligt för att tvinga fram kollektivavtal där det inte behövs? Jag skulle gärna vilja ha svar på den frågan. 96 () replik: Det finns ett antal fall som har uppmärksammats i medierna. Vi skulle i och för sig kunna diskutera och gå igenom varje enskilt fall. Men jag väljer att förhålla mig principiellt. Jag kan ha en motbild som inte stämmer riktigt med din, och sedan blir ingen klokare av att ha hört den här debatten. Är man beredd att betala de nivåer som finns satta i kollektivavtal ska det inte vara möjligt att vidta stridsåtgärder. Däremot finns det all anledning att fortsätta ha samtal och diskussioner och fundera på om det ändå inte vore lika väl att teckna kollektivavtal. Ytterst handlar det om att vi har frivillighet och föreningsfrihet. Det har betydelse i det här sammanhanget. Det blir ett bekymmer när de inte finns kvar. 97 () replik: Än så länge har vi inte ändrat något i lagstiftningen. Det ser ut som det alltid har gjort. Det är synd att inte vill ge några exempel på företag eller konflikter där man från fackligt håll har gått ut i konflikt trots att det har funnits exakt samma villkor som i kollektivavtalet. Mig veterligen finns det inte några sådana exempel. talar om att grunden är frivillighet. Hon har själv ställt sig bakom utskottsmajoritetens skrivningar, där man bland annat slår fast att vi i använder kollektivavtalslösningar för att skydda de enskildas rättigheter och miniminivåer när det gäller löner, anställningstrygghet och så vidare, på samma sätt som man i andra länder använder lagstiftning. Men har partikamrater som mycket tydligt har en helt annan inställning i den här frågan. namn börjar bli uttjatat i den här frågan, så man knappt ids nämna det, men han går så långt att han vill göra en affärsidé av att inte teckna kollektivavtal. , som är vice statsminister, har vid upprepade tillfällen fått frågan om hon önskar att i ska förlora konflikten i Vaxholmsmålet, och har inte kunnat svara. Hon har inte sagt vare sig ja eller nej. Mot denna bakgrund är det inte så konstigt att exempelvis är oerhört frustrerad när det gäller vad man menar och egentligen tänker göra. Om man penetrerar detta djupt går det absolut inte ihop. 98 (): Jag ska försöka klargöra några saker. är ordförande i vårt ungdomsförbund. En del av de åsikter han framför håller jag med om, men inte allt. Han har en roll i ungdomsförbundet som gör att han är ute och tycker och tänker i olika frågor. När Vaxholmsmålet var aktuellt i första skedet var vi fortfarande inne i diskussionen om tjänstedirektivet. Vår linje var att det i tjänstedirektivet skulle finnas med en öppning för att man skulle kunna agera i ett annat land med sitt eget lands kollektivavtal. Men det föll. Det finns inte med i tjänstedirektivet. Detta kan bli aktuellt först nästa gång man ska ändra i tjänstedirektivet. finns det regler i tjänstedirektivet som vi har att rätta oss efter. När det gäller Vaxholmsmålet var det en ytterligare komplikation eftersom gick in och krävde inte bara lägstalön utan medellönen för området. Jag är förvånad över att övriga fackförbund inte har reagerat på detta. Man sätter reglerna lite grann ur spel i det fallet. Precis som välkomnar jag att saken prövas, även om både du och jag kan vara överens om att läget kanske inte blir så mycket klarare ens med en dom i målet. Det verkar som om man bland vänsterpolitiker nästan känner en glädje och jublar: Yes! Det är någon som vågar peta på våra kollektivavtal! Då kan vi dra i gång hela vår organisation och säga att de är ute efter oss. Det kanske har effekt. Det kanske fungerar bra för er, men jag tycker att det är synd, för det leder inte till konstruktiva debatter och diskussioner om den situation som råder. Jag får signaler från småföretag om att situationen är bekymmersam. 99 (): I början av den här debatten fick vi från oppositionen höra att alliansen säger en sak men agerar på ett helt annorlunda sätt. Om det är något som den här regeringen har gjort så är det väl att man först har gått ut med ett tydligt program om vad man vill göra för . Sedan har man på punkt efter punkt fortsatt att arbeta efter det. Vi sade att arbetsmarknaden ska växa. Vi sade att fler ska få jobb. Vi sade att trösklarna in på arbetsmarknaden måste sänkas. Vi sade att det ska bli billigare att anställa. Vi sade att det ska löna sig att arbeta. Alla de beslut som regeringen har fattat går på en och samma linje. Nystartsjobben fick vi resultatet från i går. har 3 657 människor fått reguljär sysselsättning. Det är 3 657 människor som under den gamla regeringen var hänvisade till hemmet eller någon annan sysselsättning som har fått ett reguljärt arbete. Kom och visa något exempel på att vi har sagt något annat än vi har gjort! Fler människor måste få lov att arbeta. När jag började som ledamot i arbetsmarknadsutskottet var det främst två saker som förbluffade mig och som alltjämt förbluffar mig. Det verkade som om det fanns en målkonflikt mellan höger och vänster i arbetsmarknadspolitiken. Den handlade om huruvida politiken syftade till att se till att så många som möjligt hade ett jobb att gå till eller om den bara syftade till att sysselsätta så många som möjligt. Döm om min naivitet, men jag trodde faktiskt att man i var överens om att arbete var grunden för all välfärd, om att det behövdes en konstruktiv dialog för att faktiskt uppnå det och om vilka medel vi behövde. Man behöver inte vara överens om allt. Det skulle ha varit förtvivlat trist om vi skulle stå här och vara överens . Det skulle rent ut sagt vara skrämmande om det bara var en åsikt som gällde i detta land. Men man borde åtminstone försöka enas om målet och inte ständigt inta konfliktpositioner och gräva skyttegravar, för det är precis det som vi ständigt och jämt gör. Man behöver inte ständigt och jämt utgå från att den ena parten försöker sko sig på den andras bekostnad en saltsjöbadsanda i riksdagstappning, om man så vill. Arbetsrätten är minerad mark, det har jag lärt mig. Men strävan måste ändå vara ett arbetsrättsligt regelverk som både arbetsgivare och arbetstagare kan enas om. Vi säger i utskottet, och det står vi fullt bakom, att de svenska arbetsrättsliga reglerna ger generellt sett goda förutsättningar för att kombinera trygghet och hög sysselsättning. Mina allianskolleger har tagit upp den breda paletten. Jag kommer att fokusera på en grupp där man måste våga diskutera om vi kan skriva under på att det generellt sett fungerar. Dagens arbetsmarknad skiljer sig på många sätt från hur det såg ut eller 1970. Då hade vi en annan typ av arbetsmarknad. Vi är ingen isolerad ö. Vi hade en bra debatt i går om EU-perspektivet. De globala effekterna drabbar oss vare sig vi vill eller inte. Av alla är småföretag. Det är inte längre de stora kolosserna som dansar. Industrin har till väldigt stor del ersatts av tjänster. Kartan har ritats om. Då måste vi väl också våga säga att vi måste se över även detta politiska område? Arbetsrätten måste möta kraven på trygghet och inflytande för de anställda som den bidrar till en effektiv och flexibel arbetsmarknad och ett gynnsamt företagsklimat. Kort sagt ska arbetsrätten se till att vi har sjysta spelförhållanden på arbetsmarknaden. Det är vi överens om. Att kollektivavtalsmodellen fungerar för fack och storföretag har vi heller egentligen inte ifrågasatt. Jag tror att vi alla inser att det fungerar bra. Det har tagits upp i debatten konflikter på arbetsmarkanden. Vi talar om småföretagen, fåmansföretag. Kan man där säga att modellen som vi har fungerar sjyst? Salladsbaren är lite uttjatad. Låt mig i stället lyfta upp en annan företagare hemifrån , mitt hemlän. Det är som drev Make , en makeupbutik. I går träffade jag . Vi var några stycken skåningar som gjorde det. Att höra hennes berättelse om hur det gick till är gripande. Oavsett partitillhörighet blev vi alla gripna, och vi hade en bra och konstruktiv diskussion. Det gällde oavsett om det var socialdemokrater, moderater, folkpartister eller miljöpartister. Hon berättade om sin enda anställda som hade anställningsvillkor som överträffade kollektivavtalet. Hon fick höra hur de från Handels skulle sänka hennes företag om hon vägrade att skriva på kollektivavtalet. De skulle sänka hennes företag. Det var precis vad de sade. Till deras försvar måste jag säga att de faktiskt har gått ut och bett om ursäkt i medierna för detta, men man kan ifrågasätta hur de tänker. Blockaden av salladsbaren avslutades nu , som ni vet, eftersom sålde sitt företag. De här fallen väcker många frågor. Är det ett rimligt agerande mellan jämnstora parter? Hur väl fungerar den svenska modellen egentligen? Det är tyvärr inte bara de här två företagarna som berättar samma saker. Det är småföretagare som känner att facken förtrycker dem. De är en minoritet som inte har en chans att försvara sig. Jag tror inte att alla företagare är altruistiska . Jag tror inte heller att alla inom facket är det motsatta. Jag önskar bara att man kunde ha en bra diskussion. Därför har bland annat bjudit in fackförbunden till en diskussion där vi ska föra en öppen dialog om hur vi ska hitta den här balansen. Det gäller att kunna agera med förtroende för varandra och den svenska modellen och ta oss framåt. Jag tror på sjysta metoder. behöver en politik som gör det mer attraktivt för människor att våga starta nya företag och våga anställa. Kollektivavtalsmetoden där jämnstora parter tillsammans kommer överens är i grunden bra. Där tvistar vi inte, så är det. Men hur ska vi lösa situationen för av landets företagare, de små fåmansbolagen? Arbetsmarknadens parter måste ha rätt att tillgripa stridsåtgärder som en sista utväg vid konflikt. Jag säger ingenting emot det. Det står jag helt och fullt bakom. Men om allmänheten uppfattar det som att möjligheten att vidta stridsåtgärder missbrukas kantrar det system som vi tillsammans försvarar. Kan man inte alls se någon fara i detta? Det är därför vill lyfta fram frågan om proportionalitet. Vi menar att det är ett problem när stridsåtgärder kostar för lite för den egna organisationen och de orsakar stora skador för motparten. finns inga spärrar. och har det. Företag som till exempel har bättre villkor för sina anställda än kollektivavtalet bör normalt inte utan vidare motivering än frånvaro av kollektivavtal direkt och utan prövning i Arbetsdomstolen kunna försättas i blockad. Det är väl en tanke som man i varje fall måste kunna diskutera? Om proportionalitetsmetoden hade fått råda hade butik inte fått sättas i blockad. Man kan vara tämligen övertygad om att man inte hade hittat någon proportionalitet i det agerandet av Handels. har vi jämställdhetsdebatt om . Men jag måste ändå kommentera frågan om rätten till heltid. Naturligtvis måste det finnas en rätt till heltid. När man i alla andra lägen ständigt och jämt säger: Det ska inte lagstiftas, utan det ska parterna själva ta hand om, varför ska man då helt plötsligt lagstifta inom detta område? Varför har man inte tilltro till att parterna faktiskt förhandlar fram det som är bäst för marknaden och för de anställda? Jag drev själv i min egen hemkommun , eftersom jag där som kommunpolitiker är arbetsgivare, att rätten till heltid skulle råda. Jag fick enormt mothugg från de kvinnliga anställda i . De ville inte ha heltid, eftersom de hade man och barn att ta hand om. Lös den knuten också! Det handlar inte bara om rätten till heltid, utan hela jämställdhetsdiskussionen måste hållas ihop. Det ser vi fram emot om . 100 () replik: Det är intressant att lyssna på dig, , när du talar om din önskan att ha lugn och ro, fred på arbetsmarknaden och att vi borde ha en anda av samförstånd, och så vidare. Problemet är kanske att orsaken till att vi har fackliga organisationer och är att det finns en intressekonflikt på arbetsmarknaden. Det är vad som är orsaken. Det är också därför som den svenska modellen har kommit till, eftersom intressekonflikten kan lösas på något så när jämlika villkor. Det är dilemmat för er. Om det är så att man vill ha något slags jämlika villkor på arbetsmarknaden för arbetsgivare och arbetstagare måste man ta ställning till vilken beroendeställning som arbetstagaren har till arbetsgivaren och vilka medel man har att utjämna den makten. Makten över arbetet finns hos arbetsgivaren. Arbetstagaren måste på något sätt få hjälp att utjämna den makten. Vi tycker att det är orättvist att den som äger ett företag ensam bestämmer vad som händer i företaget. Den som är arbetstagare måste vara något så när jämbördig för att kunna bestämma över sitt eget arbetsliv. Det är ett dilemma som ni på något sätt inte tar ställning till på rätt sätt. Ni vill att man ska sitta still i båten och inte ha några konflikter. Exempel på det är just fallet Per . Man säger i betänkandet att om man inte gör någonting åt det kan ge en nackdel till arbetsgivaren. Ni tar alltså ställning för den ena parten i det fallet. Det ska inte kunna regleras när man blir sparkad därför att man på något sätt är misshaglig för den som är arbetsgivare. Det är samma sak med småföretagen. Du talar om ett bra småföretagarklimat. Det finns jättemånga småföretag. Men ekonomiskt är vi mycket mer beroende av de stora företagen. Så är det i hela världen. Vi talar till exempel som global ekonomi. Varför kan man inte ta ställning för att verkligen ha en jämlikhet, jämställdhet och jämbördiga parter på arbetsmarknaden? Det gör ni inte i praktisk handling. 101 () replik: Jag skulle bli väldigt förvånad om de småföretagare som vi har talat om här skulle hålla med när han säger att makten över arbetet finns hos arbetsgivaren. stod med tre män över sig som sade: Om du inte skriver under ska vi sänka ditt företag. Vi ska sänka det du har byggt upp och det du försörjer dig på. Jag undrar om hon verkligen håller med om påståendet att makten över arbetet finns hos arbetsgivaren. Nej, jag vill inte sitta still i båten. Vi har ju sett hur det har gått. Vi har sett hur det har sett ut på arbetsmarknaden när man har suttit ned i båten. Jag vill inte sitta ned i båten! Jag vill att vi ska kunna diskutera detta. Jag vill att vi ska se om vi verkligen har jämbördiga parter. Fungerar verkligen konfliktvapnet för arbetsgivaren? Vilken arbetsgivare har råd med en blockad? Vilken arbetsgivare har råd att säga att vi ställer in arbetet ? Är det verkligen jämvikt på arbetsmarknaden? Det är den diskussionen vi måste föra. Hur hittar vi en arbetsmarknad för 2000-talet, som vi diskuterade i går? 102 () replik: Det här är en intressant vinkling. ställer upp vinklarna lite konstigt, tycker jag. Det är ett märkligt sätt att resonera. Avtalen är till för att man ska få något slags jämbördighet mellan parterna. Om man inte skriver på ett avtal bestämmer faktiskt den som äger företaget över den anställde. Det finns ingen konflikt i det. Det är så det är, eller hur? Det innebär också att ett avtal inte bara innehåller löner och sådant. Det innehåller också en massa andra saker. Om man inte vill skriva på ett avtal finns det säkert anledning till det. Man kanske inte vill betala avgifter till pensioner, och man vill inte ställa upp på att en arbetstagare har rättighet att ta hjälp av sitt fack när det blir konflikt. Det är när konflikten kommer upp som man behöver hjälp av sitt fack, och det finns en intressekonflikt mellan arbetstagare och arbetsgivare. Därför är avtalet viktigt. Man måste ha ett avtal. Det är det, och inget annat, som är den svenska modellen. Kom ihåg att om ni ska försvara den svenska modellen måste ni också försvara ett starkt fack, och det gör ni ju inte! I praktiken gör ni precis tvärtom. 103 () replik: Då är jag nog något så konstigt som en folkpartist som tycker att vi ska ha starka fack. Jag tycker att man ska vara med i facket. Jag tycker att man ska känna att facket tillför mig någonting och att jag därför vill vara med i facket. Problemet här är varför det är så många som säger att de inte vill vara med i facket. Vad är det för mervärde som de inte känner att facket längre ger dem? Det kanske är facken som också måste sätta sig ned och börja fundera på vad de ska leverera. Hur ska vi föra en bra dialog, och hur ska vi leverera? Vi kommer tillbaka till den svenska modellen.