prot · GV0926 · 2007-11-16 00:00:00 — Det regeringen inte har beaktat är att med nedläggningen av upplöstes en stor del av den forskning som behandlar förutsättningarna för och effekterna av en konsekvent genomförd arbetslinje i politiken. Varför har regeringen lagt ned ? publicerade FAS, för arbetsliv och socialvetenskap, en delrapport om landets arbetsmiljöforskning. Där konstaterar man att håller världsklass. I rapporten som lämnades till regeringen gavs en fördjupad analys av svensk forskning om arbetsmiljön. Även där kunde man konstatera att svensk forskning håller världsklass. Svensk arbetsmiljöforskning hör till den bästa i världen mätt i antal publicerade artiklar i vetenskapliga tidskrifter. Samverkan med andra länder är stor, och många svenska forskare har haft ledande roller i internationella organisationer. är det borta. Statsrådet säger i svaret att han vill lyssna på parterna på arbetsmarknaden och diskutera former för arbetsmiljöforskning. Det är en sak att säga att man lyssnar och en annan sak att lyssna. Om regeringen hade lyssnat hade man kunnat höra LO:s åsikt: är vingklippt när det gäller arbetsmiljöforskning. Regeringens beslut att lägga ned har skadat arbetslivsforskningen. Trycket ökar på skyddsombud, huvudskyddsombud och regionala skyddsombud. kommer efter minskningen av resurserna inte ens att kunna inspektera de sämsta arbetsplatserna. Så beskriver läget. Är regeringen beredd att lyssna? Det enda skälet till att lägga ned forskningen på detta viktiga område som regeringen har angivit är ett cyniskt uttalande om att minska den statliga byråkratin. Det är så regeringen ser på denna världsledande forskning som man nu skingrar för vinden. Men om man har uppfattningen att sjukskrivna och arbetsskadade bara gnäller och att arbetslösa är lata behövs det inte heller någon arbetslivsforskning. 32 (): Man lade först ned , , ett institut som var internationellt erkänt och som gjorde att låg i framkant. Vi låg i den internationella fronten. Det bedrevs verksamhet på sju orter med 400 anställda och 250 forskare. är det och i som saknar ett samlat ansvar för arbetsmiljöforskningen. ersätts den här forskningen med en sönderplottrad verksamhet, sönderhackad och spridd på olika universitet, och skryter med att man har satsat 70 miljoner på att underlätta omställningen. Alla doktorander har fått möjlighet att fullfölja utbildningen. Fattas bara annat! Vad hade varit alternativet om doktoranderna inte hade fått fullfölja utbildningen? Det är väl ett normalt åtagande? talar om 85 nya anställda, men man tog bort 250 forskare i en samlad miljö. som det här sker skär man ned en tredjedel av resurser. Jag kan inte se det som annat än en samlad attack mot hela arbetsmiljöarbetet i . Det som behövs är att skapa en samlad miljö för arbetsmiljöforskning. Där kan man arbeta långsiktigt, systematiskt, med långa mätserier och genomföra en seriös verksamhet. Det behövs ett nationellt organ, någon form av centrum, för arbetsmiljöarbetet. De arbetsvetenskapliga instituten på de andra universiteten och högskolorna är små enheter. De kan inte jämföras i kraft, miljö, insats och långsiktighet med det arbetsmiljöinstitut som har lagts ned. Frånvaro från jobbet, sjukskrivning, fler förtidspensioneringar och utanförskap är frågor som det borde vara viktigt att ha en fungerande forskningsverksamhet om. De frågorna har i många stycken skingrats för vinden. har varit ett föregångsland. Precis som sade har lämnat många internationella organ. Man frågar sig runt om i världen vart tog vägen. är vi på defensiven, och orsaken till det är regeringens politik. ställde frågor om arbetsmiljöforskningen. Han fick till stora delar svar om den övriga forskningen. När det gäller universitet och forskning satsar vi i vår alternativa budget mer än vad regeringen gör. Där finns ett långsiktigt tänk, och där finns en målmedveten satsning. I stället för denna splittrade strategi skulle man kunna tänka sig att regeringen kan ta initiativ till en samlad forskarmiljö och skapa ett nationellt centrum när det gäller arbetsmiljöfrågor. Det är det som behövs om det ska bli stuns i det här. 33 Statsrådet (): förde in den övergripande politiken. Hur går det egentligen på arbetsmarknaden, och hur går det med sjukfrånvaron? Då måste vi ändå konstatera för protokollet som brukade säga att regeringens resultat är storslagna. De senaste siffrorna om ungdomsarbetslösheten visar att resultaten inte har varit så bra . Utvecklingen när det gäller sjukfrånvaron är också fantastisk. De överträffar de förhoppningar som har funnits på olika håll. Regeringens jobblinje är framgångsrik. Vi är de första att hålla med om att de politiska åtgärder vi vidtar i största möjliga utsträckning ska vara vetenskapligt grundade. Vi tycker att vi har gott stöd vetenskapligt för de åtgärder vi vidtar. Jag är lite besviken på de båda inläggen. Jag uppfattade själva slutfrågan i interpellationen som framåtsyftande. Vad ska vi göra för att få en bra arbetslivs- och arbetsmiljöforskning i ? En sådan dialog är jag mycket intresserad av. Men att däremot med något slags drucken papegojas envishet återkomma till debatter vi har fört i kammaren vid ett oändligt antal tillfällen är fullkomligt kontraproduktivt. Vi vet att vi tycker olika om nedläggningen av . Det tillför ingenting att ta upp den diskussionen för femtioelfte gången. är frågan hur vi framöver ska göra. Regeringen planerar en betydande forskningssatsning generellt. Den är delvis redan klubbad i långtidsbudgetar. Min förhoppning är att forskningspropositionen ska tillföra ytterligare betydande medel till det vi redan har beslutat om. Jag är mycket intresserad av en konstruktiv dialog om vad som bör göras. Jag är glad att parterna har tagit initiativet. De kommer till mig . Vi ska ha en diskussion. Det är naturligtvis intressant att också lyssna till om Socialdemokraterna har något vettigt att säga. Om det enda ni har att säga är att ni tycker att den organisation som fanns är den ideala, ja, då är det något vi redan vet. Det har ni framfört femtioelva gånger tidigare i kammaren. Men det tycker inte vi tillför så mycket. Jag är glad över att omställningen av forskningen har varit smidig. Det faktum att vi tycker att strukturen för forskningen inte var bra innebär inte att många av de individer som var involverade inte var mycket kompetenta. När vi nu tittar på resultaten av själva omställningen visar det sig att den har varit smidig. Det var 422 anställda . Av dem har i storleksordningen 380 personer antingen fått nytt jobb eller en bra lösning på sin situation. Katastrofscenarierna som utmålades i en del debatter har inte alls infriats. Jag vill ha en bra arbetslivs- och arbetsmiljöforskning i . Jag tror att vi har förutsättningen att få det så. Vi har det redan. Forskningen kan bli ännu bättre. Jag lyssnar på alla synpunkter. Men att bara repetera gamla ståndpunkter leder inte någonvart. 34 (): Statsrådet blir lite förvånad över varför vi diskuterar övergripande arbetsmiljöfrågor i samband med arbetsmiljöforskningen. Det må väl vara hänt. Min förhoppning var att vi skulle få diskutera frågorna med arbetsmarknadsministern. Det hade känts mer naturligt att arbetsmarknadsministern hade haft ansvar för området och även hade kunnat svara på frågor i kammaren. Frågorna hänger naturligtvis helt ihop med den övergripande politiken. Vår kritik av regeringen gäller att man säger en massa saker men man gör inget. Man säger full sysselsättning men har ingen politik för full sysselsättning. Man säger att man tycker att arbetsmiljöforskningen håller hög kvalitet, och sedan tycker man att vi är papegojor när vi i så fall ifrågasätter varför man lägger ned , som är själva grunden för den goda kvaliteten. På något sätt måste ni lite grann lyssna på er själva, annars blir det här lite bisarrt. Om man, som statsrådet gjorde i sitt svar, konstaterar att forskningen håller denna fantastiskt höga kvalitet, men man är missnöjd med det sätt varpå den drevs, kunde vi föra en debatt om det. Jag är ingen kramare av institutioner eller annat. Om alliansregeringen hade haft bättre förslag på hur man skulle bedriva arbetsmiljöforskning, satsa resurser och gå framåt i en konstruktiv debatt med forskningssamhället om hur man eventuellt kunde göra detta på ett bättre sätt må väl vara hänt. Då hade vi kanske inte kramat vare sig den ena den andra institutionen. Problemet är att ni gör ingenting mer än en massa destruktiva saker. Ni piskar de arbetslösa. Ni ser till att det inte finns några resurser för dem som arbetsskadas. Den forskning som skulle se till att få stopp på den kran som fyller på med arbetsskadade människor i arbetslivet tas bort. Då blir det meningslöst och innehållslöst. Ni säger att er politik skulle vara fantastiskt framgångsrik. Den politik ni för ger på toppen av en högkonjunktur arbetslösa enligt den senaste statistiken från . Jämfört med vår politik gav vår politik fler jobb än den politik ni för. Vi har naturligtvis inte svar på alla frågor, men vi jobbar konstruktivt. Vi inser att man måste komma till rätta med de svåra problemen med hur man hanterar en arbetsmarknad som inte slår ut folk, en arbetsmarknad där arbetssjukdomar stoppas, en arbetsmarknad där de med arbetssjukdomar integreras och kommer tillbaka till arbetslivet. Detta görs inte av sig självt. Då måste man naturligtvis ta del av den kunskap som finns. Vad som var så speciellt med , och varför vi återkommer till det, var att det var ett väldigt framgångsrikt sätt att jobba med de här frågorna. Om regeringen hade haft några förslag till hur man kunde ha gjort det här framgångsrika konceptet bättre fine! Då hade det varit en spännande diskussion, och då hade regeringens roll här kanske inte varit någon sorts nej-sägare och allmänt destruktiv motpart. Då hade man höjt debatten på något sätt. Om ni bara lägger ned och inte tillför något, om ni bara säger ja och inte har några svar, inga lösningar och ingen politik, är det klart att det blir lite tråkigt. Vi kommer aldrig någonsin att nöja oss med er destruktiva politik. Vi vill gå framåt. Vi vill ha konstruktiva förslag. Vi vill utveckla det här samhället. Det gör man med forskning. Det gör man genom att satsa resurser på forskning. Det gör man genom att anse att politik är att vilja och veta vad man vill. Vill man lösa de här problemen kan man inte bara lämna walk over. 35 (): Är det så, , att det enda som är värt att lyssna på är det som bekräftar regeringens och dina egna ståndpunkter? När vi säger att det behövs ett nationellt centrum, en samlad miljö är det ett så konstigt krav, ett så konstigt förslag? Det är i stort sett också vad forskarna själva säger. Jag vet inte om du läser , men om du inte gör det kan jag rekommendera den. Så här står det: , professor vid , säger att det är skamligt. Hon syftar då på att har dragit sig ur en massa internationella organ på det här området. Det fortsätter så här: Många länder har betraktat som ett föregångsland, som stöttat och utbildat runt om i världen. finns vi inte med i internationella fora. Hon anser att forskningen kommer i underläge om varje forskare och forskargrupp ska agera självständigt. Det behövs någon form av nationellt organ eller centrumbildning. De arbetsvetenskapliga institutionerna är små på universiteten. Det krävs pengar och tid för att bygga upp starka forskningsmiljöer, säger hon. Det säger en professor på , och hon är inte ensam om den uppfattningen och åsikten. Det här borde ni försöka ta till er, analysera och fundera på, och möjligen göra någonting av. Att hävda en sådan här ståndpunkt är inte ett sätt att driva en gammal debatt. Det kanske är den här ståndpunkten som är framåtsyftande, som leder till någonting, medan ståndpunkten att det här får gå vind för våg är det som inte leder någonvart. Man kan fråga vem som är mossig och håller fast vid sådant som inte fungerar. 36 (): Jag hade inte tänkt lägga mig i den här debatten, men jag blev så förvånad över statsrådet svar till att jag måste ställa en fråga till honom. Anser statsrådet verkligen att nedläggningen av och arbetslivsforskningen är orsaken till att många arbetslösa nu har fått arbete? Den övriga omvärlden hävdar att det beror på en historisk högkonjunktur, och jag är nog beredd att hålla med om det. Om man skulle gå på statsrådets syn på den här frågan borde vi fundera på hur många andra myndigheter och hur mycket annan verksamhet vi skulle lägga ned, eftersom det uppenbarligen leder till att det blir fler jobb. Vilka fler forskningsmiljöer ska vi lägga ned för att öka antalet jobb? Min fråga blir naturligtvis om statsrådet har evidensbaserad forskningsstatistik som grund för sin och regeringens tes. I statsrådets svar till , herr talman, står det: Regeringens ambition är att de förändringar som vidtagits ska leda till att kvaliteten på svensk arbetslivs- och arbetsmiljöforskning ytterligare höjs. Då vill jag bara få fört till protokollet att har varit världsledande på området. Frågan är då: Hur mycket tror statsrådet att kvaliteten kan höjas genom att man splittrar och minskar resurserna till arbetslivs- och arbetsmiljöforskning? Vilken trovärdighet kommer att ha utomlands när man tvingas lämna projekt och samverkan som man har deltagit i med andra länder? 37 Statsrådet (): tyckte att skulle ha svarat på den här frågan. Den som intresserar sig för arbetsmiljö måste väl också ställa sig frågan hur många frågor ska besvara. Han har åtta interpellationer att besvara alldeles strax här . Vilket måltidsuppehåll får han? Hur orkar han med det när han dessutom har besvarat åtta interpellationer tidigare ? Om man bekymrar sig om arbetsmiljö tycker jag att man måste ge rimliga arbetsförutsättningar. tar här upp aspekter som ligger inom område, till exempel inspektion av arbetsplatser. Det är en fråga för , men då får ni skriva en ny interpellation. Det var inte primärt en uppgift för . Jag tycker att det är väldigt positivt att många av de individer som var involverade i de verksamheter som var knutna till nu jobbar vidare. Många av de konsekvenser som ni påstår att detta har fått har inte inträffat. Ni talar om de långa tidsserierna, och den typen av frågor har tagits om hand. Arbetslivsbiblioteket är omlokaliserat. Ett antal av de projekt som pågick har övertagits i annan regi. Ni målar upp en bild av att de svenska stolarna står tomma på internationella konferenser, men det är alldeles för tidigt att dra sådana slutsatser. Allt talar för att de goda inslagen i den här verksamheten lever vidare. Jag har inte den bilden att allt är frid och fröjd på svensk arbetsmarknad. relation till statistik är något egendomlig. Det råkar vara så att just har arbetslöshetsstatistiken lagts om för att vi ska få en bättre internationell jämförbarhet. Om man ska tala om långa tidsserier är arbetslösheten i inte 5,7 utan , vilket är betydligt lägre än . Sysselsättningen är också betydligt högre nu än . Vi tror att det delvis, som nämnde, beror på högkonjunkturen. Men vi tror också att det delvis beror på den politik vi har fört. Vi tycker att den är grundad på vetenskap, men naturligtvis inte forskningsrön som har kommit fram . Vi är de första att bejaka forskning och att det ska vara en bra kontakt mellan den politiska världen och forskarvärlden. Jag tycker att ni i stället för att bara upprepa det ni sade skulle kunna erinra er att det nu är en ny höst och att det har tillkommit en del erfarenheter. En av de erfarenheterna är att det för de allra flesta individer som var involverade i forskning har gått mycket bra. Det kan vi väl gemensamt glädja oss åt. 38 (): Statsrådet var bekymrad över mitt förhållande till statistik. Jag kan säga att det är ganska okomplicerat. Jag läser innantill i uppgifter, varken mer eller mindre. Sedan var statsrådet bekymrad över kollegans arbetsmiljö. Det känns skönt att det finns någon form av empati i regeringen, för det ser man inte mycket av. Det var väl första gången på hela det här året som vi hörde någon medlem av regeringen ha någon som helst sympati för en arbetsskadad individ. Aldrig ute i vården och på industrierna där folk slås ut av hårda jobb och tuffa arbetsförhållanden har man visat någon som helst empati eller förståelse för den verklighet som drabbar vanligt folk. Det är naturligtvis lättare att känna sympati för de nära arbetskamraterna. Jag kan i och för sig förstå att det är så. Min rekommendation till statsrådet är att lyfta blicken och se ut på landets alla övriga arbetsplatser, se på dem som faktiskt drabbas av en svår arbetsbörda och hårt arbete och se vad det ställer till med. Arbetslivsforskningen kanske skulle kunna vara ett specialområde för att diskutera ministrarnas arbetsmiljö jag vet inte. återstår frågan: Tänker ni ta något samlat grepp? Tänker ni göra något? Det var det frågan handlade om. Än så länge har jag fått en massa jaså men ingen inriktning över huvud taget på vilken politik som regeringen har i den här frågan. Varför har man förstört något som man själv tyckte var världsbäst? Det har jag inte heller fått svar på. Vi ställer våra frågor om och om igen eftersom vi inte får några svar. Ni slingrar er undan , för ni har inga svar. 39 (): Jag fick alltså svaret att orsaken till att fler hade fått jobb var delvis den historiska högkonjunkturen och delvis att regeringen lade ned . Det var intressant att få höra detta. Jag vill fortfarande få veta, : Om nu har varit världsledande när det gäller arbetslivsforskning, med hur mycket tror statsrådet att kvaliteten kan höjas genom att man splittrar verket, minskar resurserna till arbetslivs- och arbetsmiljöforskning och drar ned på ? 40 Statsrådet (): Det är lite svårt att ta debattinlägg riktigt på allvar. Inlägg på den debattnivån kanske går hem på debatträningen på Bommersvik, men de har inte mycket att tillföra en seriös politisk debatt. kanske erinrar sig debatten i valrörelsen, som handlade mycket om att alliansen stod för arbetslinjen medan Socialdemokraterna sade att det inte fanns något problem. Inte minst från mitt parti drev vi oerhört hårt att det är en moralisk katastrof att människor förtidspensioneras i den utsträckning som sker, att människor slås ut från arbetslivet och berövas den värdighet som ett arbete innebär. Som vi hävdade i vissa debatter kanske även det lite uppskruvat, men med något verklighetsinnehåll för man, bara för att förbättra statistiken, över människor till andra kolumner. För de berörda individerna är det oerhört allvarligt. När man hävdar att vi inte bekymrar oss om alla dessa människor är det mycket märkligt. Det var ju på detta vi vann valet! Det är den politiken som vi nu fullföljer. Ni har ställt frågan: Kommer något initiativ? Svaret är ja. Jag är helt inställd på att efter dialogen med arbetsmarknadens parter och som en del av jobbet med forskningspropositionen återkomma till ytterligare åtgärder för att stärka svensk arbetslivs- och arbetsmiljöforskning. Hur mycket bättre kan den då bli? Jag kan naturligtvis inte ange någon procentsiffra, men det är min ambition på alla forskningsområden även sådana där ligger bra till att vi ska bli ännu bättre. Detta är min ambition, och förslag kommer i forskningspropositionen. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2007/08:109 om den så kallade kvalitetsförstärkningen på 41 Statsrådet (): har redan ställt en fråga till mig om vad jag avser att vidta för åtgärder för att kvalitetsförstärkningen riktad till högskoleväsendet dels ska leda till en verklig förbättring på , dels generellt få den effekten i högskoleväsendet som helhet. återkommer och frågar mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att dels skydda undervisningen från rationaliseringar trots att statens krav på rationalisering gäller all verksamhet, dels i förhållande till skapa trovärdighet när det gäller den utlovade kvalitetsförstärkningen. Regeringens övergripande politik för högskoleområdet är att åstadkomma högsta möjliga kvalitet för utbildning och forskning. Lärosätena måste kunna erbjuda utbildning och forskning som står sig väl i den internationella konkurrensen. Det är en förutsättning för långsiktiga konkurrenskraft. För att uppnå detta är det nödvändigt med såväl resurstillskott som strukturella förändringar. bereds i till en utredning om nya verksamhetsformer för lärosäten. En sådan utredning får bäring på den statliga styrningen. Regeringen har också mottagit en utredning som bland annat har föreslagit att resurserna till högre utbildning och forskning ska vara kvalitetsbaserade. Utredningen kommer att remitteras. Systemet med pris- och löneomräkning är ett system som tillämpas inom hela statsförvaltningen. Systemet tar således inte direkt hänsyn till den faktiska utgiftsutvecklingen under det enskilda anslaget. För att möjliggöra en långtgående delegation till myndigheterna och för att undvika inblandning i lönerörelsen var det angeläget att skapa ett system för pris- och löneomräkning där myndigheterna genom sitt handlande inte skulle kunna påverka kompensationen i form av uppräkning av anslagen. Grunden för systemet har varit att det är de beslutade anslagsnivåerna för myndigheternas verksamhet som ska pris- och löneomräknas. Med detta som utgångspunkt är svaret på frågan att det är svårt att motivera att högskolesektorn skulle hanteras enligt andra bedömningsgrunder än vad som gäller för övrig statlig verksamhet. 42 (): Tack för svaret, statsrådet! Bakgrunden till den här interpellationen är förhållandet att regeringen har gjort en mycket stor affär av den så kallade kvalitetsförstärkningen på högskolan. För mig var det naturligt att försöka ta reda på vad den innebär för högskolan i . Då avslöjas det för mig att det som skulle vara en förstärkning i praktiken inte är det, utan det är en försämring. Jag tycker att detta är märkligt och förvånande. Något svar på hur regeringen på ett trovärdigt sätt ska redovisa hur förstärkningen går till får jag inte i ministerns svar. Jag tycker inte ens att frågan berörs, vilket förmodligen måste tolkas som att inser att det som skulle bli plus faktiskt blev minus. Sakförhållandet är så här: har fått i ordinarie kostnadsuppräkning. Regeringens kvalitetssatsning, den så kallade kvalitetsförstärkningen, omfattar 4 miljoner. Men kostnadsökningarna för löner och lokaler ligger på ca 14 miljoner. Det är alltså dubbelt så mycket som staten har levererat in. I praktiken blir det alltså inte ett enda öre över till nya lärartjänster, bättre förhållanden för studenterna eller andra typer av kvalitetsförbättringar. I svaret på den enkla fråga som fick tidigare och som var orsaken till interpellationen skriver han så här: Även om själva undervisningssituationen kan vara svår att rationalisera bör kravet gälla kringverksamhet som till exempel administration. Visst, men vad är det konstaterandet värt i praktiken? Jag har krävt svar från om hur man ska kunna skydda undervisningen. Egentligen får jag nu beskedet att man inte kan göra det. Men varför låter man då i svaret på min enkla fråga påskina att man skulle kunna göra det? Visste ministern inte i det läget hur den statliga modellen för effektivisering och rationalisering var upplagd? Jag har läst i tidningar och i andra sammanhang hört ministern uttala sig om att undervisningen ska prioriteras. Från högskolan får jag signaler om att deras bild är att regeringen inte vill skära i undervisningen. Men de sitter med sin budget , där är lönekostnader och större delen är kopplad till undervisningen med totalt 5004 helårsstudieplatser och närmare 10 000 studenter. Man har tydligt klart för sig att det inte går att klara detta genom att spara bara på administration. Så är det. Hur har det med trovärdigheten? Vilket råd vill du ge ledningen för när man där har fått kvalitetspengar som inte ens en gång motsvarar hälften av kostnadsökningarna? Vad säger du när kvalitetsförstärkningen i praktiken innebär färre lärare och neddragningar i undervisningen? 43 Statsrådet (): Min utgångspunkt i den här debatten är ett system som i sin nuvarande form infördes av en socialdemokratisk regering.