prot · GU0958 · 2007-02-02 00:00:00 — I skolministerns svar ser jag lite för mycket av jaså och lite för lite, eller snarare ingenting, av förslag till konkreta åtgärder eller åtminstone en diskussion om vad vi kan göra för att stödja kommunerna och se till att de tar frågan mer på allvar. I framgår väldigt tydligt att kommunerna har missat denna fråga. Eftersom jag själv har varit kommunpolitiker vet jag mycket väl att det finns mycket att tänka på för en skolpolitiker. Kanske fritidshemmen inte alltid har stått högst på agendan tyvärr. Med denna rapport som utgångspunkt måste vi tänka om. Läroplanen har tydliggjort att det här är en del av skolan. Det ska finnas ett helhetsgrepp. Det fungerar inte . Vilka förslag har skolministern för att förbättra situationen? 35 (): Jag ska börja med att tacka skolministern för svaret. har varit en aktiv debattör både i opposition och som skolminister när det handlar om utbildningspolitiken. Han har gång på gång kommit med förslag som har varit på en ganska hög detaljnivå. Det har handlat om alltifrån förslag om att man ska återgå till gammaldags katederundervisning i till uppdelning mellan tjejer och killar. senast har man utarbetat en mall för hur lärare ska betygssätta 6- och 7-åringar i vårt land. Döm då om min förvåning när jag ser det svar vi har fått av skolministern när det handlar om fritids. Plötsligt finns det ingenting. Man hänvisar till att detta är ett kommunalt ansvar; därför tänker skolministern ingenting göra åt de brister som konstaterar finns på fritids. Det enda konkreta som finns handlar om uppföljning. Vi ska ha ytterligare uppföljningar och tätare kontroller av fritids. Det är bra. Det var den socialdemokratiska regeringen som tog initiativ till det. Vi tycker att det är positivt. Men min fråga blir: Vad hjälper denna kontroll och denna uppföljning, om man inte tänker göra något med anledning av de rapporter som kommer med? Den lägesbedömning man gör nu visar att det finns allvarliga brister. En av de absolut allvarligaste är bristen på personal på fritids. Barngrupperna är alldeles för stora. Även om man har bra mål och höga ambitioner blir det näst intill omöjligt att genomföra dem om man inte har personal på plats. Skolministern skriver i svaret att han har förhoppningar om att detta ska förbättras. Det krävs inte bara förhoppningar, skolministern, det krävs konkreta åtgärder. Vi i det socialdemokratiska partiet vill att man ska anställa ytterligare personal. I det budgetförslag som vi har lagt fram i kammaren har vi velat öronmärka resurser för anställning av närmare 3 000 fritidspedagoger till, för att på det viset minska barngruppernas storlek och därmed öka kvaliteten och måluppfyllelsen. Till detta har tyvärr den borgerliga fyrklövern röstat nej, och därmed blev det heller inte särskilt mycket av det. Jag återkommer till min första fråga. Kan skolministern, som gjort sig känd för att vara väldigt duktig med pekpinnar åt skolväsendet, nu ta chansen och tala om: Vad vill du göra för att förbättra kvaliteten på fritids? Kom nu inte med ditt vanliga trick, att säga: Det här hände ni var vid regeringsmakten! Visst, jag kan självkritiskt säga att vi gjorde för lite för fritids. Vi har kommit till den insikten och föreslår kraftiga förbättringar. Men min fråga är: Vad vill skolministern göra för att förbättra tillvaron för de barn och ungdomar som finns på fritids? Vi pratar inte om några få; det är närmare 330 000 barn som varje vardag tillbringar tid på fritids runtom i landet. Vad vill du göra? 36 Statsrådet (): Jag tror att vi delar uppfattning om själva problembilden. Den rapport och utvärdering som har tagit fram pekar på viktiga problem. Men det är något märkligt med debatten ändå. Ni begär att jag som skolminister ska gå in och styra upp personaltätheten på fritids, eller vad ni nu tycker att jag ska styra upp. Ursäkta, men det är inte jag som har kommunaliserat skolan! Det är inte mitt parti som har bestämt att skolan ska vara ; det är era partier som har gjort det. Så fort det är någonting som inte fungerar som ni vill tycker ni att staten ska gå in och styra och detaljreglera med särskilda målinriktade pengar eller vad det är. Kan ni då inte förklara varför skolan ska vara ? , du har varit en stor skolpolitiker i . Varför gjorde du inte det här? Varför kräver du att jag ska göra det som skolminister? Det är den typen av frågor som aktualiseras. Själva problembilden av fritids är vi överens om. Men frågan är nu vems ansvar det är att ta tag i detta. Det är klart att ni har ett intresse av att skälla på mig, eftersom jag är er politiska motståndare här i kammaren. Men om vi nu är seriösa: Vems ansvar är det? Vi har modellen i att staten och gör utvärderingar och pekar på problem. Men det innebär inte att det är staten som ska lösa alla problemen; i så fall skulle vi förstatliga skolan. Man måste förutsätta så fungerade det i alla fall när jag var skolborgarråd i att när kommer med utvärderingar läser man dem i kommunerna, tar till sig dem, resonerar och diskuterar och försöker göra något åt problemen. Man sitter inte i kommuner och skolor och säger: har utvärderat oss och har kritik det struntar vi i! Vi väntar på att skolministern gör något! Så kan det inte fungera. Varenda vecka kommer det olika utvärderingar från om svenskt skolväsende. I går var det något om skolmaten. Det kommer rader av utvärderingar ur olika aspekter. Om skolministern varje gång ska gå in och stifta nya lagar, varför ska skolan då vara ? Det är den frågan ni måste besvara. Jag delar uppfattningen att det är ett problem, men det är kommunernas ansvar. Gör de ingenting måste vi naturligtvis ta upp det med Kommuner och Landsting och med företrädare för kommunerna. Men vi kan inte detaljreglera eller specialdestinera bidrag för allting. I går kom en rapport om skolmaten. Det kommer säkert ett förslag från Baylan snart om att vi ska ha statsbidrag för skolmat. Pertoft från kan säkert tala om vilken typ av mat det ska vara också. Men det är inte så att alla problem i svenskt skolväsende ska lösas av skolministern. Vi har kommunalt huvudmannaskap. Det är inte jag som har bestämt det. Det är inte som har röstat fram det, utan era partier. Vi måste låta kommunerna lösa problemen också. 37 (): Skolministern har rätt i att jag är en stark förespråkare för en skola. Som jag tog upp i mitt inledningsanförande har vi en målstyrning med en tydlig uppdragsfördelning i . Det är bra att har gjort uppföljningen. Det är bra att pekar på bristerna. är bara frågan: Vad händer sedan? Skolministerns svar är: Jaså, ja, men det var inte mitt parti som tyckte så här. Men det är ju historia. är skolminister, inte bara företrädare för . är det skolministerns uppdrag och uppgift, precis som i den föregående debatten om svenska för vårdpersonal, att faktiskt se till att allting fungerar på ett övergripande sätt. I målstyrningsprocessen efterlyser jag vilka initiativ regeringen kommer att ta för att följa upp . Kommer det till exempel det verkar ju finnas en brist på idéer på något så enkelt som ett uppdrag till att kolla vad kommunerna gör för att komma till rätta med dessa brister på fritids? Kanske behövs det andra saker. Är det någonting som saknas lagmässigt? Jag är ingen förespråkare av detaljstyrning, så jag är lite skeptisk till det, men det kan vara så. Är det någonting annat som måste göras för att kommunerna bättre ska leva upp till det regelverk som finns för hur man ska driva fritids och skolbarnsomsorgen? I min interpellation efterlyser jag vad skolministern tänker göra. Det är inte jag som är skolminister, för i så fall skulle jag försöka ta reda på det. Det verkar inte som om skolministern tänker på detta sätt, utan det blir en debatt om varför skolan kommunaliserades. Skolan kommunaliserades därför att den drivs bäst av huvudmän som finns nära den, inte i förutom naturligtvis. Det är det övergripande nationella perspektivet som skolministern bör ha, och det saknar jag i detta. Vi kan säkert diskutera länge om kommunaliseringens för- och nackdelar, men det är inte det frågan handlar om . 38 (): Det är förvånande att se hur hjälplös skolministern gör sig. Vi gör ingenting därför att ni, tillsammans med en majoritet av , kommunaliserade skolan. Så kan man sammanfatta skolministerns inlägg. Det handlar inte om kommunaliseringens vara eller icke vara. Vi är helt överens om att det är kommunerna som har driftsansvaret enligt det gällande regelverket. Men likväl har ju staten ett ansvar och sätter upp ett regelverk med mål och regler för utbildningsväsendet. Det är också det regelverket och de målen som följer upp, och säger man att det inte funkar. Det finns goda exempel, det ska sägas, där man jobbar väldigt bra och med väldigt goda resultat. Men det finns också väldigt många avskräckande exempel. Det är utifrån den rapporten vi nu diskuterar, skolministern. Vill skolministern diskutera att man ska förstatliga hela utbildningsväsendet, inklusive grundskolor och gymnasieskolor, så får han gärna göra det i den borgerliga alliansen. Ni sitter i majoritet. Ni kan ju ändra detta. Ni har sju röster mer än s, v och mp tillsammans. Ni kan ändra det. Den diskussionen kan ni väl ta internt. Ni har ju majoritet. Den konkreta frågeställningen och interpellationen handlar om vad skolministern och regeringen vill göra för att förbättra och höja kvaliteten på fritids och, det som nämner som den viktigaste åtgärden, se till att det blir mindre barngrupper och ökad personaltäthet. Det går inte att säga att det bara är kommunerna som ska göra det. Som högsta ansvariga i landet har skolministern ett ansvar för att det finns en likvärdighet och en kvalitet i utbildningen. Man gör det via lagar och regler, men man kan faktiskt också göra det genom att staten erbjuder resurser. Det har gjorts tidigare i grundskola och gymnasieskola. Det är ingen detaljstyrning, utan det är ett erbjudande som kommunerna till exempel i fallet med till har tagit del av. Det behöver inte handla om en princip för hur detta ska styras. Det handlar om vilken vilja regeringen har. Har regeringen en vilja att förbättra tillvaron för de knappt 330 000 barn som går på fritids eller inte? Det är frågan. Jag återkommer till mina första frågor. Vilka konkreta åtgärder är skolministern beredd att vidta för att förbättra kvaliteten, öka likvärdigheten och minska barngrupperna på fritids? 39 Statsrådet (): Som jag sade är de åtgärder vi vidtar att vi säger åt kommunerna, som har det här ansvaret, att de måste ta det bättre . Det är det vi gör. Det är något märkligt med inlägg när det gäller den ökning av antalet barn i fritidshemsgrupperna som kan konstateras i de här rapporterna från . Om man jämför hur det var 1990 med hur det är kan man se att det har skett en kraftig ökning av storleken på grupperna. Så är det. Det är dock så att den stora ökningen skedde i mitten och slutet av . och framåt har det inte ökat så mycket, utan det var som ökningen av de här barngruppernas storlek i stort sett skedde. Det var i alla fall en kraftig ökning då. Varför kommer då Socialdemokraterna på att man bör gå in och reglera detta efter det att man har förlorat valet? Varför kom man inte på det när det skedde? Det var ju då man styrde. Man hade ansvaret. , när jag har haft ämbetet , säger att jag måste lösa detta. Varför gjorde ni inte det under de där åren? Det var ju under er regeringstid som problemen inträffade. Det var minsann inte fritt från larmrapporter då heller. Men låt oss strunta i historien och fundera på vad vi gör . Jag tycker, , att när det kommer en rapport från om problem i det kommunala skolväsendet måste den första reaktionen vara att säga åt huvudmännen, det vill säga kommunerna, att läsa och studera detta och lösa problemen. Om första reaktionen alltid är att här är ett problem och ska vi ha ett direktriktat statligt bidrag, kommer frågan upp om hur vi egentligen ska styra svenskt skolväsende. Vi har olika uppfattningar i grunden, och å ena sidan och jag å andra sidan, om ifall staten eller kommunerna ska ha huvudmannaskapet för svensk skola. Men ni har bestämt detta, och det finns även nu en majoritet i för att det är kommunerna som ska ha huvudmannaskapet. Då måste vi låta kommunerna lösa de här problemen när de dyker upp. Det kan inte vara så att så fort det poppar upp ett problem ska skolministern stifta en lag. Det är då jag ställer frågan: Varför ska skolan i så fall vara ? I de kommuner jag känner till och har jobbat nära med tar man den här typen av rapporter på stort allvar. Jag hoppas att gjorde det när har var skolpolitiker i . Jag hoppas att gjorde det när han var skolpolitiker i . När kommer med kritik tar man del av den och funderar på hur man ska lösa detta. Sedan frågar om vi inte tänker kolla upp detta. Det är självklart. Det är en del i ständigt pågående granskning. Om man gör en granskning och riktar kritik och det inte har gjorts någonting åt det nästa gång man granskar är det mycket allvarligare. Det är självklart att har det uppdraget. Man har ett permanent uppdrag att följa upp att skolhuvudmännen som man granskar följer upp den kritik som riktas. Det är helt självklart. Allt står inte i det här interpellationssvaret, men det är en viktig del i ständigt pågående uppgift. Granskar man något och kritiserar det, ska man nästa gång man granskar följa upp att det rättats till. Jag tror att vi har samma syn på fritidshemmen och på problemen där. Jag delar uppfattningen att fritidshemmen framför allt utsattes för häftiga besparingar. En del kanske man klarade av, men en del har säkert lett till kvalitetsförsämringar. Jag misstror inte på någon punkt. Därför är det nu så viktigt för skolhuvudmännen att ta det här ansvaret, och eftersom den här har bestämt att kommunerna ska vara skolhuvudmän måste faktiskt kommunerna i första hand ta ansvaret. 40 (): Det är väldigt trevligt att jag och kan vara helt överens om väldigt mycket i det stora hela. Vi är inte överens om vem som ska driva skolorna, men det verkar ändå finnas en trygg riksdagsmajoritet på min sida. Jag känner mig nöjd där. Skolministern får kanske känna sig i opposition just i den frågan. Men det som jag ändå tycker är svårt är det här antingeneller-perspektivet. Jag efterlyser inga nya lagar. Jag är väldigt glad att det betonas att måste följa upp de brister man har konstaterat. Jag hoppas också att i det uppdraget ingår att man också har ett nationellt perspektiv och ser om det finns saker som måste åtgärdas på nationell nivå för att komma till rätta med bristerna i fritidshemmen och skolbarnsomsorgen. Det är ju det min fråga handlade om. Det verkar som om vi har samma syn på det i grund och botten. Jag efterlyser som sagt inga nya lagar , men jag efterlyser att skolministern håller frågan levande, kollar upp och ser om det behövs andra saker, till exempel det som tar upp, det vill säga statliga ekonomiska bidrag för att minska gruppstorleken på fritidshemmen. Vi har alla tre varit kommunalpolitiskt aktiva, och vi vet att var kommunernas ekonomi inte den bästa. Man kanske prioriterade framför fritidshemmen. Det gjorde man i , och det var synd. Vi får väl försöka förbättra saken där, men det kostar pengar, och de finns inte . Jag ser med spänning fram emot dels hur kommer att kolla hur kommunerna följer upp den kritiska rapporten, dels hur skolministern sedan kommer att se till att de nationella regler eller åtgärder som eventuellt behövs kommer fram. 41 (): har ju gjort sig känd för att beredvilligt komma med pekpinnar när det handlar om skol- och utbildningsdebatten. Jag tror att vi har varit med om något kanske unikt i hans fall. I två interpellationsdebatter i rad har han sagt att han ingenting kan eller bör göra. Ams bör sköta det där fast de egentligen inte gör det han tycker att de borde göra. I den här debatten handlar det om att kommunerna egentligen inte gör vad de borde göra, men det är ju deras uppgift. Vi ska följa upp. Saken är ju den att vi har följt upp det här under . Det har införts krav på kvalitetsredovisningar. En del av de uppföljningar som har gjort har ju skett på regeringens uppdrag. Man har kommit fram till ganska allvarliga brister. Skolministerns svar fortsätter med att: Nej, vi kan ingenting göra. Det är ett kommunalt ansvar. Han slår ifrån sig, och det räcker inte. Det duger inte. Driftsansvaret ligger på kommunerna, det kan vi vara helt överens om. Men det finns ändå ett ansvar för staten och därmed för , som den främste företrädaren för regeringen när det gäller skolfrågor, att tala om hur man vill göra för att öka likvärdigheten. Det räcker inte med att säga att det här är kommunernas ansvar. skriver ju i lägesbedömningen att det troligen är ett medvetet val från kommunernas sida att inte prioritera skolbarnomsorgen. Det går alltså inte, skolministern, att bara blunda och säga att det är kommunernas val. De har tydligen, enligt , valt att prioritera bort detta. Vi behöver fler åtgärder. Vi vill att staten ska vara med och ta ett delansvar för att höja kvaliteten. Vi är beredda och vill att man ska öronmärka resurser för att på det viset också se till att höja kvaliteten och minska barngrupperna. Det är den politik vi socialdemokrater står för. Vad står regeringen för? 42 Statsrådet (): Jag har inte sagt att staten inte kan göra något. Det är bara det att det vi kan göra ju går rakt in i den kommunala självstyrelsen om vi ska vidta mycket kraftfulla åtgärder. Det går att lagreglera mer om hur stor en barngrupp på fritids får vara. Jag har inte uppfattat några sådana förslag i den här kammaren, men det går att göra. Det går att ge direktriktade statsanslag, men vi vet ju alla att den socialdemokratiska ledningen i är rent allergisk mot den typen av lösningar och mycket kritisk till de förslag som förs fram av den socialdemokratiska riksdagsgruppen stup i ett om olika direktriktade medel. Jag tror till och med att brukar vara kritiskt mot direktriktade statsanslag, men det är möjligt att Pertoft här omorienterar sig i kammaren och , just i den här debatten, tycker att det är bra. Men dessutom vet vi att direktriktade statsanslag rakt in i en stor verksamhet är mycket svåra att följa upp. Om en kommun inte vill använda anslaget till det man får det för är det otroligt lätt för den kommunen att låta bli. Man stoppar i och för sig in de nya pengarna, men man drar undan andra pengar själv. Det där har vi sett så med alla Wärnerssonpengar, och allt vad det har hetat , som inte har gett någon effekt. Det är inte ett effektivt sätt. Det verkar bara lite handlingskraftigt. När man inte har något annat att göra som minister så kan man ge lite direktriktade statsanslag så verkar det kraftfullt, men det ger nästan aldrig någon väsentlig och märkbar effekt. Visst kan regeringen och staten göra så, men det ska ha gått mycket längre än så här, innan man går in och börjar detaljreglera och ägna sig åt något slags överförmyndarskap. uttryckte det så att kommunerna har driftsansvar för fritidshemmen. Oj då, det låter som om det var någon sorts entreprenad man hade lagt ut. Man har huvudmannaansvar för fritidshemmen, . Man är huvudman för skolverksamheten, och det är ditt parti som har bestämt det. Vi var emot det, men det är Socialdemokraterna som har bestämt att kommunerna ska ha huvudmannaansvaret. Och så kommer det en kritisk rapport, och då blir reaktionen: Oj oj oj, nu måste staten in och reglera! Nej, i stället är kravet på kommunerna att fixa detta . Gör de inte det får vi ta upp en diskussion om vad vi ska göra, men vi ger nu huvudmännen en chans att fixa detta. Börja inte ropa på statlig lagstiftning eller detaljregleringar av kommunerna så fort ett problem uppmärksammas! Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2006/07:240 om Tom Tits Experiment 43 Statsrådet (): har frågat mig om jag är beredd att medverka till en regelförändring som möjliggör även för ett kommunalt ägt bolag att bedriva friskoleverksamhet, alternativt om jag är beredd att verka för att få till stånd en försöksverksamhet där ett kommunalt bolag kunde vara huvudman för en fristående skola. Fristående skolor är en självklar del av det svenska skolväsendet. En grundläggande del av regeringens omläggning av skolpolitiken är att skapa ett utbildningssystem där villkoren för kommunala och fristående skolor är likvärdiga. Alla elever och vårdnadshavare ska ha möjlighet att välja mellan olika skolformer. Elever och vårdnadshavare ska också ha stora möjligheter att välja just den utbildning som passar elevens behov och önskemål. Varje skola ska ha utrymme att skapa en egen profil och tillämpa ett eget arbetssätt. Men det finns enligt min mening skäl att hålla isär vad som är en skola och vad som är en fristående skola. Det måste vara tydligt för såväl skolans personal som för elever och vårdnadshavare vilken typ av skola man verkar i och vilket regelverk som gäller för verksamheten. I detta ligger också att det måste vara klart vem som är huvudman för skolan. Som pekar på har konstaterat att helägda kommunala bolag utifrån gällande rätt inte kan godkännas som huvudmän för fristående skolor som motsvarar . Det aktuella fallet har även prövats av Länsrätten i som gjorde samma bedömning som . Länsrättens dom har emellertid överklagats till Kammarrätten i som ännu inte prövat ärendet. Jag avser inte att vidta några åtgärder för att ändra regelverket. Jag tänker dock följa utvecklingen på området i allmänhet, och i det här aktuella ärendet i synnerhet, för att se om det behövs ändringar i regelverket för att regeringens skolpolitiska mål ska kunna uppnås. 44 (): Jag börjar med det sista i skolministerns svar, att regeringens skolpolitiska mål ska uppnås. Det finns ju en stor fråga som vi skolpolitiker debatterar väldigt ofta och rådbråkar våra huvuden om, nämligen: Hur ska vi uppnå att fler elever intresserar sig för naturvetenskapliga ämnen, matematik etcetera? Jag vet inte om skolministern har varit på Tom Tits och besökt verksamheten. Annars hade jag bjudit in honom, för det är en ganska suverän verksamhet som bedrivs vid största science center i . Trots tyvärr hög inträdesavgift är det fullt med skolungdomar där. är följande: Vi har en intressant verksamhet. Den är pedagogisk. Den är grundad av lärare. Det är entusiaster som har byggt upp det här från början. Verksamheten har samarbetat med för att främja naturvetenskapliga ämnen med pedagogiska experiment och så vidare. Man har startat en förskoleverksamhet. Det är kö till den. Den är eftertraktad. Man arbetar med hela utställningarna och bedriver pedagogiskt utvecklingsarbete i ordets bästa mening och man vill starta en friskola. Man vill starta en skola som kan föra den pedagogiska traditionen, den här experimentlustan, vidare in i . Man har bara ett enda problem. Det är att man råkar vara ett helägt kommunalt bolag. Det beror på att det inte funnits någon i näringslivet som velat pytsa in pengar för att kunna starta den verksamheten. Inte ens går museiverksamheten, alltså utställningsverksamheten, runt. De har varit en stiftelse. är de ett kommunalt bolag och ingår i Täljekoncernen. De har alltså ett enda problem, nämligen att de har fel huvudman. Jag tror inte att något fristående bolag skulle vara berett att ta över verksamheten om man inte blev lovad en väldig massa pengar i all evighet. Frågan är om vi är intresserade av bra skolor eller av huvudmannafrågan. För en liberal skolminister borde det vara självklart att det är skolan och inte huvudmannafrågan det måste handla om. Det finns inte något konkurrensförhållande. Jag betvivlar att Kunskapsskolan eller Vittra vore intresserade av att ta över verksamheten. Det handlar om att skapa möjligheter för en pedagogiskt innovativ idé på områden där vi nationellt diskuterar hur vi kan främja elevernas intressen och att på detta område skapa möjligheter att utveckla verksamheten. Hur kan skolministern i sann liberal anda skapa dessa möjligheter? Det är min fråga. 45 Statsrådet (): Det är något i frågeställningen som jag inte förstår.