prot · GU09117 · 2007-05-31 00:00:00 — Och när man öppnar möjligheter för den enskilda individen att snabbt tjäna stora pengar kommer andra i kläm. Debatten blir väldigt konstig när man väljer olika exempel. Andelen hyresrätter varierar väldigt mycket mellan kommuner och mellan kommundelar. Jag fick inget svar från ministern. Jag undrar om jag kan få ett svar från om vad man från majoritetens sida menar med en mångfald av upplåtelseformer. Och vad menar man med en blandning av upplåtelseformer? Räcker det att man ser det på en nationell nivå och att det finns hyresrätter att hyra i eller i för den som vill ha en sådan, eller menar ni att det ska finnas lokalt? Är er ambition att det ska finnas hyresrätter även i attraktiva lägen i tillväxtområden? 140 () replik: frågar: Vad är mångfald? Vad är blandning? Är det någonting man ska se på nationell nivå? Nej, det tycker jag rakt inte! Är det någonting som vi i debatter och diskussioner med kommunala företrädare borde ägna mycket kraft åt så är det stadsplaneringen. Jag hörde en gång en stadsplanerare säga att en skicklig stadsplanerare när kartan ritas till och med vet var folk kommer att gena över gräsmattan på sin väg till affären. har den konsten kanske inte använts fullt ut. Mångfald för mig är mångfald i det lilla samhället. Jag tror på att ha olika upplåtelseformer och på att bygga på olika sätt. Där ligger ett oerhört stort ansvar på de kommunala företrädarna. Men självklart gäller det också hur programmen presenteras. Ytterst blir det vad folk sedan väljer hur de vill bo och var de vill bo. Högst upp på min skala finns människans val av boende och boendeform. Den kommunala planeringen, stadsplaneringen, ska man, tycker jag ha många diskussioner om. Den tycker jag är väldigt viktig. Jag tror att hyresrätten kommer att behövas. Den kommer att behövas både i innerstäder och i ytterområden. Likaså tror jag att äganderätt behövs både i innerstäder och i ytterområden. Det är mångfald för mig. 141 () replik: Debatten har också handlat om en beskrivning av hur man kommunalt hanterar sitt ansvar. Det har beskrivits att man vill att de lokala politikerna ska få ett ökat ansvar. ska inte politikerna bestämma hur människor ska bo. Jag känner inte riktigt igen bilden att de kommunala politikerna ska bestämma hur det ska se ut där man bygger. Av företrädare för de kommunala bostadsföretag som jag har träffat och diskuterat med, till exempel företrädare för , har jag fått bilden att man är väldigt lyhörd för potentiella hyresgästers önskemål och att det faktiskt går trender i det här. Under de senaste fem sex åren har trenden varit att försöka fånga upp personer som man uppfattar borde sälja sina villor till behövande barnfamiljer. Man försöker hitta lösningar som attraherar. Bilden av att det är så enformigt i allmännyttan stämmer inte alls med den bild jag har av allmännyttan. talade om det lilla. Det gillar jag. Men på vilken nivå när det gäller andelen hyresrätter kommer vi att få se någon aktivitet från den borgerliga sidan för att försvara hyresrätten? Vi är ändå utlämnade åt de ekonomiska drivkrafterna och ser liksom inte någonting, såvitt jag förstår, som skulle kunna förändra när det gäller att vi inom en ganska snar framtid kommer att ha väldigt stora områden där hyresrätter saknas. När kommer ni att agera för att det ska finnas åtminstone en mininivå, och hur hög ska den vara för att hyresmarknaden ska fungera? 142 () replik: Jag kan inte svara på frågan om nivån eftersom det ser väldigt olika ut. Utifrån den Stockholmsdiskussion som vi i viss mån har i den här debatten konstaterar man att allmännyttan i utgör av hyresbeståndet, medan allmännyttan i utgör av hyresbeståndet. Då kan man undra om är sämre eller bättre än . Förmodligen bättre; det är nog alla bostadsmarknader i och för sig. Jag kan inte stå här och tala om nivåer. Men också jag tycker att de kommunala företrädarna har ett stort ansvar utifrån planeringen. Hur ser det ut? Hur planerar man för framtiden? Var kan man bygga ut och så vidare? Eftersom det är långa processer behöver man börja . Sedan skulle jag bara vilja göra en liten kommentar till det som här tog upp om att de kommunala bostadsföretagen är lyhörda för potentiella hyresgäster, för hur de vill bo och för vad de vill ha. Ja det är det som kallas för efterfrågan! 143 (): Dagens debatt rör sig, som vi har märkt, i huvudsak om kommunernas rätt att själva få bestämma över sin verksamhet. Det är i högsta grad en ideologisk fråga. Vi i alliansen vill ta bort den lag som innebär att staten ska avgöra om kommunerna ska få sälja sina bostadsfastigheter. Oppositionen däremot vill att staten även framöver ska ha sista ordet. Den del i regeringens proposition som berör kommunalt stöd genom hyresgarantier för att underlätta för vissa att skaffa egen bostad är vi däremot alla överens om. Det känns bra med en bred politisk enighet i denna fråga. Men för att återgå till kommunernas rätt att sälja fastigheter i sina allmännyttiga bostadsföretag eller hela företaget för den delen kan jag säga att det för mig som centerpartist är en självklarhet att värna den kommunala självbestämmanderätten. För mig innefattar det även beslut om att ha ett bostadsbolag och om hur stort detta ska vara. Följaktligen ska inte vi i lägga oss i en sådan kommunintern fråga. När man läser motionerna, reservationen och de särskilda yttrandena från oppositionen känns argumenten, bortsett från de ideologiska skillnaderna, för att avslå regeringens proposition något krystade. Bland annat åberopar med flera i sin motion att det i propositionen står att kommuner i praktiken hindras från att sälja hyresrätter och att det skulle vara ett missförstånd eftersom tillstånd har lämnats i av fallen. Nej, det är inte fel, , eftersom kommuner i av fallen har hindrats. Hade syftet varit att alla skulle nekas, då skulle lagen ha förbjudit försäljning över huvud taget. I motionen åberopas även den hyresnorm som de kommunala bostadsföretagen står för. I motsats till motionärerna anser jag att det är ett av de största hindren för att få fart på byggnationen av hyresrätter. Jag har sagt och säger igen: Om man som företagare inte får avkastning på det riskkapital man satsar, då avstår man. Man ska inte behöva vänta på att det ska börja bli utdelning på en investering. Däremot förordar varken jag eller rena marknadshyror. Det går att hitta andra vägar när vi nu har nått nuvarande vägs ände. Det finns dock synpunkter i motionerna som vi är överens om. Det gäller då vikten av blandade boendeformer i olika bostadsområden och att se till att segregationen minskar. Framför allt det senare är en oerhört viktig fråga från demokratisynpunkt. Vi i alliansen ger kommunpolitikerna ansvaret och förtroendet att lösa detta. Den ändring som föreslås ger möjligheter att skapa bostadsrättsföreningar i de stora hyreskomplex som finns på en del håll. Med kommande möjligheter till ägarlägenheter blir det förhoppningsvis en bättre bostadsstruktur än den vi har. Det känns inte meningsfullt att kritisera dem som tog beslut om till exempel miljonprogrammet. De hade ju inte facit när de byggde. Dessutom har det trots allt fört med sig mycket gott för många familjer. Det som däremot har brustit är detta med att gå vidare med nästa steg. Det har inte funnits någon politisk vilja och inte heller någon förståelse för och insikt om att många människor faktiskt vill äga sin bostad. Fler hade då fått bestämma mer över sitt boende, och fler hade fått möjlighet till en förmögenhetstillväxt. Men det är inte någonting som har tilltalat den nuvarande oppositionen. Med alliansens förslag underlättas detta. En intressant reflexion är att s, v och mp inte tror på sin egen framtid och sina möjligheter att få styra i kommunerna. Den framtid och hotbild ni målar upp är nämligen alliansstyre i hela , en framtid där borgarna är så otäcka att de allra flesta väljarna röstar på dem. Vi tackar för tron på alliansen! , fru talman! Frågan om skyldigheten att informera hyresgästerna är egentligen inget problem. Om affärer ska fungera får det ske på ett sätt som respektive säljare och köpare enas om. Inget annat är möjligt. Därav följer, precis som det uttrycks både i propositionen och i betänkandet, att vi utgår ifrån att de kommunala bostadsbolagen är så professionella att de informerar sina hyresgäster när läget så medger. Har de inte förstånd att göra det då är det att fundera på om vi ska ha den sortens bolag över huvud taget. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna. 144 () replik: Jag tror inte att det beror på någon sorts defaitism eller tro på att vi inte ska kunna påverka de politiska besluten att vi är oroade. Det beror på att vi är väldigt väl medvetna, åtminstone från min och sida, om vad ekonomiska drivkrafter och kortsiktig girighet betyder. Men det var inte därför jag begärde ordet, utan jag ville i stället börja i en annan ände. Tyvärr har jag inte med mig papperet , så jag kan inte säga vilken artikel det är, men har skrivit under FN:s deklaration om mänskliga rättigheter. Jag kommer inte ihåg om det är artikel 19, 14 eller vad det är, men det finns en artikel där vi har förbundit oss som land att se till att människor har bostäder. Det finns också väldigt klart och tydligt inskrivet i den svenska grundlagen att en bostad är en mänsklig rättighet. Det har åtagit sig. Även om man skiftar regering är det ett svenskt åtagande. I har vi en sådan form att vi inte styr allting på nationell nivå, utan vi har kommuner och landsting. Därför reagerar jag lite grann när säger att bostadsförsörjningen inte är något nationellt intresse. Jag skulle vilja höra om man från sida anser att grundlagen inte är väsentlig? Eller är det så att man inte ser det åtagande som vi skrivit under på i FN:s deklaration om mänskliga rättigheter på det sätt som åtminstone alla människorättsorganisationer gör? Om man från sida uppfattar att man har ett nationellt åtagande att se till att svenska folket har möjligheter till bostäder undrar jag: Hur tänker man lösa det om man inte anser att man ska ha någon statlig politik? Det finns uppenbarligen ingenting som är viktigt, vad jag förstår, på den nationella sidan när det gäller att styra eller påverka, utan det här ska lämnas helt och hållet över på den kommunala nivån. Hur löser ni den ansvarsfrågan? 145 () replik: Vi är helt överens om att vi ska rätta oss efter FN:s deklaration om mänskliga rättigheter. Det råder inga delade meningar om det. Egentligen skulle jag vilja ställa en motfråga: Tycker att den förutvarande majoriteten har följt dessa mänskliga rättigheter om det är 190 000 som står i kö i och vill ha en bostad? Det är detta vi försöker råda bot på. Vi ser dessa rättigheter, och det innebär att vi inte kan fortsätta på den väg som ni har vandrat . Vi måste växla spår. Vi gör det genom att i den statliga politiken skapa förutsättningar och möjligheter och se till att skapa olika boendeformer för att tillgodose behoven utifrån de i synnerhet ekonomiska förutsättningar som olika människor har. Det finns inte med i er politik. Jag kan inte säga annat än att det är en kursändring vi gör, i detta fall innebärande en delegering till kommunerna så att de får tillbaka det ansvar man hade . Detta är inget som hindrar mänskliga rättigheter. Vi skapar de övergripande förutsättningarna, kommunerna verkställer. Jag har det största förtroende för kommunpolitikerna, inte av den anledningen att jag själv har varit och är det, utan därför att jag bedömer att de är precis lika kloka som vi är i denna församling. 146 () replik: Att man står i bostadskö behöver inte betyda att man saknar bostad. har medverkat i regeringsunderlaget under . En av de saker som vi gjorde var att vi såg till att man fick fram pengar och genomförde en bostadsräkning. Då konstaterade man att det i fanns ungefär 18 000 personer som saknade bostad. Det var lite skrämmande. Det var lite olika kategorier. Det handlar inte bara om dem som vi kanske normalt tänker på när vi pratar om bostadslösa, utan det är människor som hamnar mellan olika lösningar. Problemet är inte så omfattande som kanske vill göra gällande. Men jag kan mycket väl erkänna att jag inte tycker att den föregående regeringen har löst det här problemet. Trots allt kunde vi konstatera att det fanns 18 000 personer i landet som saknade bostad. Det hade vi tänkt lösa genom ett program. Jag vet att denna regering har sådana nationella ambitioner. Därför gör det mig frustrerad när man ändå så här kategoriskt vill lämna över bostadsfrågan till marknaden, även om det sägs att man vill stärka och försvara hyresrätten. Det här är en konflikt mellan det man vill göra och de ekonomiska drivkrafter som man släpper loss. Det blir väldigt olika i olika kommuner beroende på hur den ekonomiska utvecklingen ser ut. Jag har svårt att se att det finns någon politik från er sida som så att säga gör det möjligt att lösa de bostadslösas situation och gör att vi kan få fram bostäder som är billiga. Den här politiken gör boendet till en affärsangelägenhet. Det har en tendens jag kan inte se några andra erfarenheter att höja priset på varan. Därför tror jag att det blir svårare för de svaga grupperna att få en bostad. 147 () replik: Det är intressant att höra när uttrycker att han blir skrämd av att marknaden ska styra detta. Vad är marknaden? Jo, marknaden är vi. Marknaden är enskilda människor, enskilda företag och 290 kommuner. Alla dessa har uppenbarligen inte förtroende för att kunna hantera de här frågorna. Marknaden är inget abstrakt begrepp, och där har vi uppenbarligen olika ideologisk syn när det gäller vem vi har förtroende för och var vi ser behov och möjligheter. Du pratar om att hyrorna kommer att stiga. Jag skulle vilja säga så här: Skapar vi bra möjligheter för nyproduktion av hyresrätter innebär det att vi får en rotation på marknaden. Det innebär också att de människor som har förutsättningar att betala lite mer eller kanske vill betala lite mer än andra frigör bostäder som har lägre hyra och där andra kan flytta in. Det viktigaste är att vi har en totalmarknad som fungerar. Kan det fungera i borde det rimligtvis kunna fungera i . Det tyder på att vi inte har klarat av detta. Det är så oerhört mycket fokus på i den här diskussionen. Hela debatten har haft som ledstjärna. utgör en mycket liten minoritet av det totala antalet bostäder som finns i . Det kan inte vara rimligt att hela lagstiftningen ska anpassas till hur det är i . Hemma är det en bostadsrätt på två rum och kök, hyra , utannonserad för 50 000. Det är en viss skillnad på och , men så här är det i stora delar av landet. Det tycker jag att vi alla måste ha för ögonen när vi tar beslut. 148 (): Vi har haft en ganska lång debatt om andra kapitlet i Allbolagen, och det mesta får väl anses vara sagt. Jag vill yrka bifall till betänkandets förslag till beslut och vill betona att vi i står bakom den proposition som alliansregeringen har lämnat och det betänkande som ligger på vårt bord. Jag kan inte annat än instämma i väldigt många av de argument som framförts av bostadsminister , och . Jag har lite svårt att förstå den upprördhet som har visats i debatten från oppositionens sida. Vi öppnar ju faktiskt en möjlighet för allmännyttan att sälja ut hyresfastigheter. Vi beslutar inte om att det ska ske utan öppnar en möjlighet, och vi ger den möjligheten till dem som företräder de allmännyttiga bolagen, våra kolleger som kommunpolitiker som sitter i styrelserna. Vad är det som säger att dessa styrelseledamöter sämre kan bedöma situationen än en tillståndsgivande myndighet eller vi här i ? Det har jag väldigt svårt att se. Jag har inte heller hört några argument i den riktningen. Jag är helt övertygad om att man på nivå kan klara av det här på ett alldeles utmärkt sätt. Och jag tycker, precis som sade, att vi inte ska fixera oss vid . Vi har faktiskt ett helt land att tänka på. För vår del nere i , som jag kommer från, är allmännyttan ganska stor. Det skulle helt enkelt vara bra för marknaden om man sålde ut en och annan hyresfastighet till privata fastighetsägare eller, om nu hyresgästerna vill, ombildade dem till bostadsrätter. Det skulle dessutom ge pengar till allmännyttan för att bygga nya hus med hyresrätt. Jag ska inte orda mer om denna fråga. Men jag måste få uttrycka min tillfredsställelse över en annan sak i propositionen, nämligen de möjligheter som öppnas för kommunerna att lämna hyresgarantier. Jag har i min tidigare verksamhet som advokat stött på ganska många människor med mycket, mycket dålig ekonomi. Men en sak behöver de och en sak vill de ha, och det är naturligtvis en bostad. När det för blev vanligt att hyresvärdar, privata och allmännyttan, gick till kronofogden för att höra om människor hade betalningsanmärkningar, blev det tvärstopp för många människor att få hyreskontrakt. Det tyckte jag var mycket olyckligt, i synnerhet som jag kunde se att de i ett stort antal fall var väldigt måna om att sköta sina hyresbetalningar. De kunde ha jättemycket ekonomiska problem i övrigt och jättestora skulder, men hyrorna betalade de. Den möjlighet som öppnas för kommunerna att lämna garantier kommer att gynna just denna grupp. Det tror jag är oerhört värdefullt. Och, som sagt, jag är mycket glad över att detta sker i politisk enighet mellan alla partier i utskottet. 149 (): Också jag vill instämma i statsrådet tal. Både jag och mina kolleger från allianspartierna tycker att det är en bra proposition, och vi är glada för att vi får denna möjlighet att ändra inriktningen på bostadspolitiken. Jag tänker inte förlänga debatten ytterligare, utan med detta tackar jag för ordet. 150 (): Det finns risk för att jag blir anklagad för att förlänga debatten. Jag sitter inte i civilutskottet, men eftersom bostadsfrågan är så oerhört viktig för framför allt unga människor i min hembygd, , har jag valt att ändå begära ordet. Jag måste säga att jag blir ganska upprörd när jag hör borgerliga företrädare från denna talarstol vifta bort de bostadsproblem vi har i med att säga att de inte gäller hela landet. Men de gäller väldigt många människor. Det är 190 000 personer, vilket har nämnts här i talarstolen, som står i bostadskö. 190 000 personer är en hisnande mängd människor, och alla vill hyra en lägenhet. Värst är situationen för alla oss unga i . Själv är jag ovanligt lyckligt lottad som har ett högt arvode som riksdagsledamot och har kunnat köpa mig en bostadsrätt, men det är verkligen inte situationen för merparten av mina vänner. Mina vänner är mambos, kombos och ofrivilliga sambos. Med ett samlingsnamn kan man kanske kalla dem för flyttbos ingenstans att bo, ständigt flyttandes. Att på en osäker arbetsmarknad med ständiga visstidsanställningar eller mitt i en tentaångest dessutom behöva oroa sig för när man måste flytta nästa gång är oerhört påfrestande och dessutom samhällsekonomiskt ineffektivt. I den här debatten måste jag börja med att vara självkritisk. som ordförande i var bostadsfrågan en av de viktigaste stridsfrågorna. Vi vände oss ganska ofta mot vårt eget parti då vi menade att Socialdemokraterna behövde förbättra sin bostadspolitik. Under den senaste mandatperioden togs också en del krafttag för att bygga hyresrätter av den socialdemokratiska regeringen men framför allt av de socialdemokratiska kommuner i som satte byggandet av bostadsrätter högt på agendan. Det handlade om ett massivt byggande av hyresrätter och stopp för ombildningar. Det handlade om bo-klok-lägenheter i och vill-bo-lägenheter i . Det handlade om den speciella ungdomskön i som gjorde att ungdomar efter kanske bara sex fick tillgång till en hyresrätt. Och det handlade om de smarta kombo-kontrakten i som gjorde det möjligt för kompisar att hyra större lägenheter ihop. Jag har verkligen försökt att hitta liknande exempel i borgerliga kommuner i på jakt efter en politik för hyresrätter, men jag har inte hittat något. Däremot har jag hittat ett närmast hatiskt förhållande till hyresrätten som boendeform. Många av er borgerliga företrädare här har vurmat för hyresrätten, men när jag jämför med era borgerliga kamrater från min region klingar era ord om skyddet för hyresrätten ganska falskt. I vill just era borgerliga vänner sälja ut 4 000 lägenheter. I vill just era borgerliga vänner sälja ut hela de centrala delarna av kommunen. I väntar en massiv utförsäljning. Då har jag inte ens nämnt . I fortsätter era borgerliga kompisar att slakta hyresrätten, trots erfarenheter som visar att den etniska och ekonomiska segregationen ökar med den här politiken. När era kompisar sålde ut förra gången var 10 000, märk 10 000 av 12 000 ombildade lägenheter, belägna i , på och . äger allmännyttan av lägenheterna i innerstan men i ytterstan. Och vecka 10 , 2007, fanns det 212 förfrågningar om ombildningar i , men det var bara 8 från ytterstan. Resten var från innerstan. Segregationen fortsätter och den blir värre. På det här sättet skapar era borgerliga kamrater en sorts gated communities efter amerikansk modell, områden där endast de välbeställda har råd att bo. Då måste ni ju förstå att era ord om värnandet av hyresrätten klingar falskt i mina öron. Borgerliga lokalpolitiker i verkar faktiskt hata hyresrätten och vägrar att bygga några nya. Det är era kompisar som säljer ut dem som finns och vägrar att bygga nya, alltmedan mina kompisar fortsätter sin tröstlösa jakt på en lägenhet för att få sätta ned sina bopålar och börja vuxenlivet, och de är inte få. I hela landet kommer det att vara kanske uppemot 1,1 miljon unga människor som vill ut på bostadsmarknaden, enligt organisationen jagvillhabostad.nu. Vad ska de göra? I detta anförande instämde (). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 15 § Undantag i vissa fall från tekniska egenskapskrav på byggnadsverk Föredrogs civilutskottets betänkande 2006/07:CU28 Undantag i vissa fall från tekniska egenskapskrav på byggnadsverk (prop. 2006/07:62). Förste vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) 16 § Nya nordiska regler om makars förmögenhetsförhållanden Föredrogs civilutskottets betänkande 2006/07:CU29 Nya nordiska regler om makars förmögenhetsförhållanden (prop. 2006/07:60). Förste vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) 17 § Ny instansordning för PBL-ärenden Föredrogs civilutskottets betänkande 2006/07:CU31 Ny instansordning för PBL-ärenden (prop. 2006/07:98). Förste vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) 18 § (forts. från prot. 116) Fortsatt svenskt deltagande i den internationella säkerhetsstyrkan i (forts. UFöU3) 151 HANS () replik: Inledningsvis kan jag inte låta bli att kommentera några av de saker sade i sitt anförande, nämligen att inte vill begå brott mot de mänskliga rättigheterna, att brott mot de mänskliga rättigheterna är misstag när begår dem. Då är min fråga: Vem var det som tvingade att inrätta fånglägret ? Och var det verkligen ett omedvetet misstag att fängsla hundratals krigsfångar från under utomrättsliga former, utanför internationella avtal och utan rättssäkra processer? Jag tror inte det. Men anledningen till att jag begärde replik på var att jag ville få prata om möjligheten till en freds- och försoningsprocess i . Det är någonting som i den här kammaren har avfärdats som orealistiskt eller ointressant. Det tycker jag är något förvånande. Vi kan ju se oss runt omkring i världen. har vi sett hur en lång rad hårdföra diktaturer har ersatts med demokrati. Vi har sett att blodiga infekterade konflikter har ersatts med försoning och fredliga lösningar. Och i nästan alla fall har det skett genom en öppen dialog, inte genom militära lösningar. Men ändå fokuserar majoriteten i den här kammaren så ensidigt på just militära lösningar för . Det är en ensidig och det är en enögd strategi, och jag tycker att den är lite förvånande. När ISAF anlände till använde man nämligen en kombinerad strategi. Man hade den militära strategin, som man kombinerade med försök till dialog.