prot · GU09115 · 2007-05-29 00:00:00 — Är det verkligen rimligt att unga ska ha ett sämre försäkringsskydd än andra, trots att de betalar lika mycket för försäkringen? Det finns andra grupper med motsvarande svårigheter att komma in på arbetsmarknaden. Det gäller till exempel äldre och utlandsfödda. Kan vi förvänta oss mer av sänkta ersättningsnivåer även för dessa grupper? Det ministern i sitt svar säger rent konkret om ungdomsgarantin är att man ska lägga tyngdpunkten på intensifierat stöd till och uppföljning av ungdomars arbetssökande. Vad innebär det konkret? Hur går det ihop med den omfattande neddragning av arbetsförmedlare som den nya regeringen beslutat om? Varför finns det ett medvetet glapp på mellan de åtgärder som ni avvecklar och dem ni aviserar? Kan ministern verkligen inte se det kloka i att satsa på arbetsmarknadsutbildningar för bristyrken som en bra insats för långtidsarbetslösa unga med kort eller inte gångbar utbildning? 31 Arbetsmarknadsminister (): har rätt, men det är ännu lite värre än vad antyder. Över 100 000 ungdomar stod utanför arbetsmarknaden när vi tog över. Det är ett jätteproblem. Det som har hänt är att den öppna långtidsarbetslösheten för unga har ökat, men den totala arbetslösheten för unga sjunker mycket kraftigt. Det är 44 000 fler anställda ungdomar nu än . Om man räknar ihop antalet ungdomar som är öppet långtidsarbetslösa med antalet ungdomar i programåtgärder har totalsumman minskat med 10 000 ungdomar . Det är glädjande siffror, men det är inte nog. Vi måste göra mer. Det är jag helt övertygad om. och andra organisationer av den typen som har tittat på detta och försökt jämföra resultat konstaterar att den tidigare kommunala ungdomspraktiken och ungdomsgarantin var program som tenderade att förlänga arbetslöshetstiderna och att de var tämligen ineffektiva i sitt sätt att arbeta. Då är det en bra idé att inte göra sådant som inte har lett till de resultat man vill ha. Vi har tittat på erfarenheter från IFAU och erfarenheter från . Vi vill försöka undvika att under brinnande högkonjunktur låsa fast ungdomar som rimligen har ganska nära till arbetsmarknaden i arbetsmarknadspolitiska åtgärder och program. Det sättet att jobba med programåtgärder i konjunkturdämpande åtgärder är så som också socialdemokratiska regeringar har arbetat. Det tror jag är ganska bra. Min utgångspunkt är naturligtvis att när vi nu har en god utveckling på arbetsmarknaden ska vi försöka undvika att låsa fast dem som står allra närmast. När det gäller programverksamhet i övrigt har min utgångspunkt varit att de allra längsta utbildningsprogrammen inom ramen för Ams verksamhet har ett konjunkturmässigt inslag. När vi ser lågkonjunkturer komma får man kanske dimensionera på ett annat sätt än under brinnande högkonjunktur. Medellånga utbildningsinsatser kommer säkert att behövas. Vi har åtminstone 90 000 platser . Den proposition som vi ska debattera kommer att addera till det antalet platser för jobb- och utvecklingsgarantin. Vi har ytterligare propositioner på gång inom jobbgarantin för unga. När det gäller de kortaste utbildningarna har min utgångspunkt varit att om det gäller en utbildning på tre till en kostnad av är det inte alldeles orimligt att arbetsgivaren tar ett ansvar. Det har till exempel handlat om brist på lastbilschaufförer i . Arbetsgivarna sitter och ropar på Amsåtgärder när de faktiskt själva kan betala en smula om det är ett bristyrke där det krävs väldigt kort utbildning. Jag vet att arbetsförmedlingarna traditionellt sett är ganska bra på att vara kreativa när det gäller att hitta lösningar där man delar på kostnader eller kommer överens om planer. Det märker man när man är ute på här i eller på där man är duktig på att lösa detta tillsammans med företagen. När det gäller jobb- och utvecklingsgarantin får jag möjligen återkomma. 32 (): Tack, ministern, för att du åtminstone försökte utveckla dessa frågeställningar lite grann, som jag tycker är väldigt viktiga. Jag kan i vissa delar dela ministerns slutsatser. Det är klart att man i en brinnande högkonjunktur ska vara försiktig med att ha arbetsmarknadsåtgärder som kan ha inlåsningseffekter för den grupp ungdomar som står nära arbetsmarknaden. I fråga om detta har vi inte olika åsikter. Men det är inte riktigt den gruppen som jag vurmar för i just den här interpellationen, utan det är den grupp som står längst från arbetsmarknaden, den grupp som trots högkonjunkturen, och oavsett hur konjunkturen ser ut, faktiskt inte är för att kunna ta de jobb som finns på grund av för kort utbildning eller annan problematik. Den bild som jag möter när jag är ute och träffar arbetsförmedlare jag tror att åtminstone vi som sysslar med arbetsmarknadsfrågor gör det ganska ofta, och jag tror att vi alla har många och goda sådana kontakter är att man ser att det finns ett jättestort problem med den politik som ni nu för. Man ser att de redskap och de verktyg som fanns tidigare tas bort, och man vet inte vilka de nya verktygen är. Det sägs i diskussioner att det fanns kritik mot de gamla programmen. En del av dem var inte bra, medan andra var bra. De som var bra har man inte heller kunnat behålla eftersom det inte finns några medel till dem . Och detta är ett jättestort problem. ser vi en problematik där företagarna i olika diskussioner inom olika ämnesområden lyfter fram problemet med och risken för flaskhalsar. De för fram att trots att det under vissa perioder har varit en arbetslöshet som är större än vad vi önskar har de inte kunnat hitta människor med rätt kompetens, alltså med rätt kvalifikationer för de jobb som är lediga. Någonstans handlar denna grundproblematik om att man inte ska slopa hela den gamla politiken och sedan vänta innan man presenterar någonting nytt. Man borde försöka analysera vad som är bra och vad som är dåligt i det som vi har och behålla det som är bra. Sedan får man hitta bättre former för att försöka så att säga matcha ungdomar mot de jobb som faktiskt finns, och där arbetsmarknadsutbildningar sannolikt är det viktigaste verktyget. 33 (): Det är väl inte bara arbetsmarknadsministern som besöker arbetsförmedlingar. Det gör vi lite till mans. Ungdomsarbetslösheten är ett stort problem, och det finns ingenting värre, det är vi helt överens om, för unga än att hamna utanför utbildningssystemet och utanför arbetsmarknaden. Vi vet, som sagt, inte så mycket om vad som kommer att hända med dessa nya program för ungdomar som ska sättas i sjön . Men det problem som jag har stött på när jag har träffat arbetsförmedlare är följande. Vi har en stor grupp gymnasieungdomar som lämnar skolan . Det finns i princip inte en enda krona kvar på arbetsförmedlingarna för åtgärder. De har inte ens möjligheter att skapa praktikplatser för dem som är arbetslösa. Den signal som jag har fått är att man är oerhört orolig för den grupp ungdomar som inte kommer att gå vidare till högskola eller annan utbildning utan som hamnar i arbetslöshet. Och arbetsförmedlingen har inga resurser att sätta in. Då blir min korta fråga till arbetsmarknadsministern: Vad avser arbetsmarknadsministern att göra för att hjälpa de ungdomar som inte ska fortsätta i skolan och som inte får ett arbete när det faktiskt inte finns några resurser på arbetsförmedlingen för att hjälpa dessa ungdomar? 34 Arbetsmarknadsminister (): Låt mig först säga att jag har stor sympati för utgångspunkt i den här interpellationen. Den här diskussionen om flaskhalsproblemen på arbetsmarknaden förtjänar nästan ett eget kapitel, om jag ska vara helt ärlig. Det finns tydliga exempel på det här och var när man åker runt. Mikroexemplen kan vara många om man ska försöka hitta en verkstadsmekaniker i eller en lastbilschaufför i och så vidare. Den typen av problem finns. Det är klart att det är oroväckande när man redan så tidigt i konjunkturen som efter kanske eller maximalt av uppgång på arbetsmarknaden ser denna typ av flaskhalsproblem. Jag delar därför denna oro. Jag tror att det finns en del svar på den frågan. Ett är ett långsiktigt svar som kanske inte kommer att rätta till saker och ting under denna konjunkturcykel men som kan göra att vi är bättre förberedda nästa gång, och det är att det är nödvändigt att få en större koppling mellan utbildningssystemet och arbetsmarknaden. När ungdomar söker till universitet tycker jag att universiteten borde bli bättre på att berätta för sina blivande studenter att om man läser en viss utbildning har man inom si och si och så många procents chans att få ett jobb som motsvarar utbildningen, alltså en bättre varudeklaration av utbildningars arbetsmarknadsvärde, om jag får kalla det så. Jag tror också mycket på den gymnasiereform som är aviserad och som ska komma med mer av praktikplatser, lärlingsutbildning och annat. Men det kanske inte räcker, vilket antyder. Det finns trots allt, vilket jag är medveten om, många ungdomar som inte har gymnasiekompetens, som hoppar av eller av andra anledningar inte fullföljer sin utbildning. Det finns till och med personer som knappt har grundskolekompetens. Jag var och hälsade på i , som är en partikamrat till och som jag tycker väldigt mycket om och har arbetat med på olika sätt. Han berättade för mig att det är flera tusen personer i som inte ens har grundskolekompetens. Och det är klart att deras avstånd till arbetsmarknaden är oerhört stort. Det bara är så. När man i brinnande högkonjunktur tittar på dem som trots allt inte får möjlighet att närma sig arbetsmarknaden är det just bland dem som man finner många av dessa personer. Arbetsmarknadspolitiken kan inte lösa alla världens problem. Men jag ser framför mig att det också måste finnas utrymme för den sortens kompletteringsutbildning inom ramen för de åtgärder som vi ska vidta. Bristyrkesutbildningar finns inom ramen för både JOG:en och JUG:en. Sedan blir naturligtvis alltid avvägningen det besvärliga, alltså var balanspunkten ska finnas mellan vår försiktighet när det gäller att genomföra olika typer av åtgärder som har undanträngningseffekter eller inlåsningseffekter och de åtgärder som vi alla vill försöka vidta på olika sätt när det gäller att få dem som trots detta inte har möjlighet att komma tillbaka. Det är den stora frågan. När det gäller det som sade kan jag, liksom i svaret, konstatera att det nu är 44 000 fler ungdomar i arbete än . Och denna trend ser ut att hålla i sig. Men det problem som vi nu har diskuterat kvarstår. Det finns utrymme inom ramen för arbetsmarknadspolitiken och Ams att göra saker och ting, även om jag naturligtvis också noterar att man nu lite grann lägger om just enligt denna balanspunkt vad man ska satsa på. Jag ber att få återkomma med en mer fyllig debatt när propositionen är presenterad. Då har vi kanske lite mer konkret att tala om. Jag hann inte gå in på det i detta inlägg heller. Men jag ska försöka återkomma i mitt nästa inlägg med lite mer. 35 (): Tack, ministern. En del av det som arbetsmarknadsministern säger när det gäller bland annat att kopplingarna mellan utbildning och arbetsmarknad behöver förbättras tror jag att alla kan dela. Över huvud taget har ministern en rad utläggningar som jag hoppas på ett bättre sätt kommer att genomlysas i de förslag som ni lägger fram. Så här långt saknar jag en politik för den här gruppen, och det är anledningen till min interpellation. Här finns inte någon politik över huvud taget för den grupp som står längst från arbetsmarknaden, utan den politik som man så här långt preciserar gäller den andra gruppen, alltså den som står ganska nära arbetsmarknaden. Det ser jag som ett stort problem. Det enda som egentligen är konkret i det som ni har presenterat så här långt är att det incitament som ni tror mest på är sänkta ersättningsnivåer. Det tog jag upp i mina inledande frågor till ministern. Jag skulle gärna vilja att ministern utvecklar det lite mer. Varför tror ni att det krävs större sänkningar av ersättningsnivåerna för ungdomar än för vuxna? Och tycker ni att det är rimligt att unga har ett sämre försäkringsskydd än övriga, trots att de betalar lika mycket till försäkringen? 36 (): Jag kan konstatera att det för de ungdomar som inte går vidare till fortsatt utbildning utan som blir arbetslösa i princip inte finns något hopp. Man har inga pengar. Det finns inga åtgärder. Det finns ingenting att göra för dem, möjligtvis efter . Precis som hoppas också jag att det man då gör verkligen är kraftfulla åtgärder som ger de här ungdomarna möjlighet att komma ur en svår situation. Visst, kompletteringsutbildning är oerhört viktigt. Utan gymnasiekompetens står man naturligtvis ännu längre från arbetsmarknaden, vilket vi båda konstaterar här detta som vi talar om en gymnasiereform och som vi kan konstatera att kraftiga nedskärningar har skett inom vuxenutbildningen. Jag tycker inte att det riktigt håller ihop. Ersättningsnivåerna är olika för ungdomar respektive för vuxna. Jag menar att det är en form av diskriminering av en viss åldersgrupp att man inte har tillgång till socialförsäkrings- och arbetslöshetsförsäkringssystem på samma sätt som andra har. Det som är intressant här är det rådsmöte som var jag tror inte att arbetsmarknadsministern var med, utan ungdomsministern representerade där och där vi stött rådets slutsats, att vi inte ska diskriminera ungdomar. Det är alltså vår utgångspunkt i ett EU-perspektiv när vi diskuterar ungdomsfrågor. Men sedan åker vi hem och gör försämringar i socialförsäkringssystemen just för unga. För mig jag är EU-kritisk socialdemokrat är det ännu orimligare att vi på rådsmöten säger en sak och sedan åker hem och agerar på ett annat sätt. 37 Arbetsmarknadsminister (): Jag tycker att det här har varit en oerhört intressant debatt. Det finns många trådar att nysta vidare på också framöver, skulle jag vilja säga. Jag återkommer lite grann till det som jag nu inte pratat så mycket om men som jag hoppas att vi återkommer till när propositionen är presenterad, nämligen frågan om vad jobbgarantin för unga ska innehålla. Det vi har aviserat och pratat om är att det brutto handlar om . Det handlar om uppskattningsvis 30 000 ungdomar. Vår tanke är att det efter tre månaders arbetslöshet, när arbetsförmedlingarna ska jobba med det som de är bäst på, nämligen med att förmedla arbete, och man ändå inte lyckats, ska vara 30 timmars stöd och råd för att hjälpa den enskilde arbetslöse med att lite bättre komma till arbetsmarknaden. Vad skulle det då kunna vara fråga om? Ja, dessvärre är det väl så att det när det gäller en hel del av erfarenheter från andra håll inte finns några bra svenska översättningar. Det finns några svengelska begrepp. Man talar ibland om targeting, profiling och coaching. Jag tror att det väldigt mycket handlar om att börja med en individuell handlingsplan med utgångspunkt i vad den enskilde kan och vad man behöver komplettera med för att se vad som skulle behövas för att på ett bättre sätt bli anställningsbar. Det gäller då vilket jobb man siktar på och att sedan få en mycket handgriplig hjälp. Där handlar det om både hjälp med att hitta fram till rätt arbetsgivare och hjälp att så att säga arbeta sig dit. Vad jag möjligen kan nämna som ett exempel är det jobbnät som arbetsförmedlingarna jobbar mycket med. Det är ett ESF-projekt som har funnits . Detta är ett väldigt bra exempel på ett sätt som jag tror att man framöver kommer att kunna arbeta vidare med. När det gäller de ersättningsnivåer som finns föreslagna för de yngre vill jag påminna om att den genomsnittliga tiden i arbetslöshet för ungdomar är . Arbetslösheten är i snitt två högre Jag ser att talartiden är slut. Vi får återkomma till den diskussionen . Jag antar att vi får tillfälle att göra det i propositionsdebatter framöver. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2006/07:541 om funktionshindrades fotfäste på arbetsmarknaden 38 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att lösa den akuta situationen och förbättra möjligheterna för funktionshindrade att få fotfäste på arbetsmarknaden. Jag vill inleda med att påpeka att situationen för de funktionshindrade på arbetsmarknaden försämrades dramatiskt under förra mandatperioden. Enligt återkommande rapporter minskade sysselsättningsgraden för personer med funktionshinder från till . Regeringen har ekonomiska vårproposition, trots ett starkt konjunkturläge, föreslagit en förstärkning av de särskilda insatserna för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga. var det beslutat att höja anslaget för lönebidrag med motsvarande 2 000 anställningar för perioden 20062007. I årets vårproposition föreslås att denna ökning behålls även 2008. En ytterligare ökning föreslås kunna ske 2009 och 2010. Regeringen har vidare förslag om att ersätta aktivitetsgarantin med en jobb- och utvecklingsgaranti från . Inom ramen för jobb- och utvecklingsgarantin kommer det att finnas ett utbud av arbetsmarknadspolitiska program som inkluderar arbetsträning och arbetspraktik. I de fall där detta inte har resulterat i något varaktigt arbete kommer deltagaren att anvisas en samhällsnyttig sysselsättning som motsvarar individens hela arbetsutbud. Regeringen har också i vårpropositionen sagt att omfattningen av de arbetsmarknadspolitiska programmen ska öka med ca 31 000 personer för och med ca 20 000 personer jämfört med de volymer som beräknats i budgetpropositionen för . Regeringen avser även att föreslå en jobbgaranti för ungdomar som syftar till att ge ungdomar ett omfattande stöd på ett tidigt stadium. Detta innebär att de medel som tilldelas för olika programinsatser i ännu större utsträckning ska reserveras för personer som står mycket långt från arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingen har alltså att göra en prioritering innan beslut om en insats tas. Regeringen följer noga att arbetsförmedlingen i sin verksamhet prioriterar funktionshindrade. 39 HANS (): Jag vill börja med att tacka arbetsmarknadsministern för det positiva svaret på min interpellation. När jag hör svaret är det nästan så att jag blir rörd. Det känns som att det finns ett genuint och starkt engagemang för att stärka de funktionshindrades ställning på arbetsmarknaden. Arbetsmarknadsministern räknar upp en rad åtgärder för att förbättra deras möjligheter att komma in på arbetsmarknaden. Desto tråkigare känns det då att behöva konstatera att det inte hänger ihop med den politik som regeringen i verkligheten genomför. De åtgärder som ni genomfört har ju i praktiken slagit undan benen på många av de funktionshindrade när det gäller deras möjligheter att komma in på arbetsmarknaden. Det är den bistra verkligheten. Jag kan ta ett exempel från min hemkommun, . Där har vi nu en grupp funktionshindrade som går ut särskolan. Enligt tidigare överenskommelser med arbetsförmedlingen skulle de , precis som liknande grupper fått göra , ha fått komma ut i praktik och senare för att sedan kunna få en anställning oftast, tyvärr, med lönebidrag för den här gruppen. Men säger arbetsförmedlingen blankt nej till praktikplatser för den här gruppen. Det finns inga pengar. Inga nya praktikplatser får beviljas av förmedlingarna. Det är klara besked från . Den här gruppen hänvisas nu i stället till kommunen som ska ordna något slags sysselsättning. Förutom att kommunen självklart har svårt att med kort varsel och oplanerat nu ställa upp med ekonomiska resurser och bra praktikplatser åt de här ungdomarna minskar deras möjligheter att få fotfäste på arbetsmarknaden dramatiskt. Det här känns inte bra. Troligen kan detta sluta med att kommunen går in och betalar för de praktikplatser som arbetsförmedlingen normalt skulle ha betalat för. För de här ungdomarnas skull hoppas jag att det blir så. Men det känns inte heller rimligt att staten utan föregående diskussioner med kommunerna flyttar över ansvaret för arbetsmarknadspolitiken från staten till kommunerna. Jag vill därför fråga vad han och regeringen tänker göra för att komma till rätta med dessa uppenbart skadliga effekter av den arbetsmarknadspolitik som införts och för att se till att de funktionshindrade genom statens hjälp får bättre möjligheter att få fotfäste på arbetsmarknaden. Då menar jag åtgärder som faktiskt syns också i verkligheten, inte bara i retoriken. 40 Arbetsmarknadsminister (): Jag kan försäkra om att det är ett äkta engagemang. Jag tycker inte det ska spela någon som helst roll vilken storlek på hjulen man har på sin kontorsstol om man ska få tillträde till arbetsmarknaden eller inte. Hans och jag har små hjul, andra har lite större. Det ska inte spela någon som helst roll. Det finns, tycker jag, en grundläggande utgångspunkt i det faktum att vi vill se full sysselsättning i det här landet. För mig betyder full sysselsättning att alla som vill och kan vara på arbetsmarknaden ska ha en möjlighet till det. Därmed tycker jag att den utveckling vi ser när det gäller funktionshindrades delaktighet på arbetsmarknaden under de senaste nästan tio åren varit ganska oroväckande. Den har minskat. Jag tror att det finns flera saker som man måste göra . En sak som vi vill göra är att föra samman diskrimineringsombudsmännen till en myndighet för att åtminstone den vägen kunna göra ett bättre arbete när det gäller diskriminering på arbetsplatsen, som är lagvidrig. Låt oss börja där. För det andra måste vi se till att vi höjer intresse och engagemang i de här frågorna från arbetsmarknadens parter. Det finns ett råd för integration i arbetslivet som parterna driver. Det tycker jag är ett utmärkt arbete, men det handlar om att få personer med utländsk bakgrund lättare in på arbetsmarknaden. Det gör man genom olika typer av informationsinsatser. Man publicerar böcker, rapporter och material som kan användas på arbetsplatserna. Det tycker jag är alldeles utmärkt. Jag skulle önska att man kunde se motsvarande engagemang när det gäller personer med olika typer av funktionshinder. Jag har träffat företrädare för både DHR och HSO och diskuterat den här typen av frågor. En sak som de lyfte fram tydligt och som vi har anledning att titta närmare på handlar till exempel om det de kallar för rehabröran, alltså problematiken runt att återgå i arbete efter olika typer av rehabiliteringsinsatser. Där måste vi följa den goda ansats som presenterades i en debattartikel i i går för att få våra myndigheter att samarbeta bättre. I det fallet var det , arbetsförmedlingen och . Jag tycker att det är en god idé, och vi har all anledning att fortsätta det ganska besvärliga men viktiga arbetet och ta lite intryck från omvärlden och se på till exempel länder som , , och andra där man har varit bättre än vi på att jobba med rehabilitering av personer med olika typer av sjukdomar eller funktionshinder. Det finns mycket, mycket att göra. För det tredje lägger vi alltså totalt sett under den här mandatperioden 1 miljard mer än tidigare för att få funktionshindrade i arbete, via lönebidrag, via anställningar i och andra liknande insatser. Jag tycker att det är viktigt att göra det. När vi befinner oss i ett läge med stark utveckling på arbetsmarknaden finns det, som jag sade i den förra interpellationsdebatten, de som står långt ifrån och som behöver lite extra hjälp. ska jag villigt erkänna att man inte bara ska utgå från att det är subventionerade anställningar som behövs. Det kan vara bra, och det måste göras en bedömning på individnivå om det är en rimlig väg eller inte. I grunden är det ett upplysningsarbete för att se den som har stora hjul som minst lika mycket värd på arbetsmarknaden som den som har små hjul. 41 HANS (): När man pratar om funktionshindrade blir det väldigt lätt att man talar bara om dem som har fysiska funktionshinder. Vi har också en grupp som har psykiska eller intellektuella funktionshinder av olika slag. Det syns inte på utsidan att man har ett handikapp. För dessa är det ofta så att de kan lära sig saker, men det tar än för de flesta andra människor.