prot · GU0984 · 2007-03-29 00:00:00 — Det ska bli intressant att få veta hur man förklarar att löneskillnaderna i samhället ska minska så att kvinnors löner kommer i kapp männens utan att männen får stå tillbaka och utan att vinsterna i de största företagen, som män kasserar in, ska användas för att höja kvinnors löner. Är det ni som har sedelpressar i källaren? Det ska dessutom bli intressant att få veta hur vi ska få en jämn styrelserepresentation. Ska vi utöka antalet ledamöter i styrelserna så att det blir lika många kvinnor som män? Eller kan det hända att man eventuellt måste ifrågasätta om någon man verkligen ska sitta på den plats han sitter på? är situationen på landets högskolor sådan att ungefär åtta av tio professorer är män. Hur löser vi det ? Ska vi tillsätta en massa nya professorer som bara får vara kvinnor? Eller blir det möjligen också en fundering om maktförändringar? Varje ny professur ska innehas av en kvinna. Är det avsikten? Jag tror inte det. Jag tror att detta är skrivet utan insikt om maktdimensionerna i jämställdhetspolitiken. Det är ett grundläggande felslut i hela detta betänkande. Om det grundar sig på okunskap, ointresse eller vad det nu må vara återstår att se. Det får debatten utvisa. Men någonting är det som brister om man tror att det är möjligt att föra jämställdhetspolitiken framåt utan att ifrågasätta maktens och männens privilegier . Det är vad som skrivs, att detta inte nödvändigtvis måste innebära att män som grupp i något led förlorar. Då blir det inte lätt att flytta fram kvinnors positioner. Det kan jag garantera. Jag kan också nämna att här utmärker sig lite grann. I sin motion skriver de att mäns könsroll är minst lika snäv och tyngande som kvinnors. Det är möjligt att jag märker ord , men skulle det alltså vara så att män har en mer tyngande och snäv roll än kvinnor? Jag är den förste att erkänna att också män drabbas av det patriarkala systemet. Vi män förväntas också uppfylla vissa normer, men det allra tyngsta i mansrollen är trots allt plånbokens tjocklek. Inser man inte den maktdimensionen tror jag att man också har missförstått en del av hur dessa frågor behöver formuleras och besvaras. Det viktiga att säga när det gäller den nödvändiga förändringen av jämställdhetspolitiken är att det aldrig kan bli en förhandlingsfråga. Så mycket tid och kraft har ägnats åt att försöka förklara på vilket sätt män gynnas av jämställdhet när det i själva verket är en ganska ointressant fråga. Enskilda män kommer förmodligen att gynnas medan män som grupp med största säkerhet kommer att förlora om man nu inte ska öka mötestiden , tillsätta nya styrelseplatser och bara låta kvinnor bli nya professorer. Men det är inte poängen. Poängen är att jämställdhet och lika rättigheter till makt och inflytande inte är en förhandlingsfråga. Det är inte fråga om att få män att acceptera jämställdhet. Det är fråga om mänskliga rättigheter till samma makt och inflytande, oberoende av kön. Regeringen kommer inte med särskilt mycket på detta område. Ska vi vara helt ärliga kommer man inte med något alls. Man drar i stället tillbaka förslag som tidigare lagts fram det känner vi igen från en mängd andra områden och som ändå hade gjort något för att förbättra jämställdheten, Handlingsplanen för jämställda löner är ett sådant exempel. Det var inte enbart politik utan det var resultatet av en kompromiss mellan tre partier, Socialdemokraterna, och . Vi fick alla ta och ge lite grann, men det hade inneburit ett steg framåt. Rätten till heltid är ett sådant exempel. Hade det blivit verklighet i vårt land hade kvinnors möjligheter att få ett ordentligt fotfäste på arbetsmarknaden förbättrats dramatiskt. Men det dras tillbaka. Till förmån för vad? Var är de nya förslagen på jämställdhetspolitikens område? Jag har läst betänkandet noggrant och jag ser återkommer på väldigt många ställen. Det är klart att man kan göra så och som svar på allt säga att det tycker vi inte om, vi återkommer. Det verkar vara lite av en regeringsstrategi att på en rad olika områden säga ungefär: Vi tycker inte som ni. Vad tycker vi? Här finns annars den kommande tiden en mängd tillfällen att göra skillnad. Lönerörelsen är parternas angelägenhet. Låt det inte råda någon tveka om den saken! Men det är också möjligt att göra något eftersom politik också är att kunna förändra. Arbetsgivarna i kommuner, landsting och statlig sektor är ju vi som är politiskt förtroendevalda. Där har vi själva möjlighet att göra skillnad genom våra partiorganisationer och genom de uppdrag som vi har. Vi föreslår ett löneutjämningssystem. Vi vill satsa de kommande fyra åren på att konkret förändra situationen runt om i landets kommuner och landsting och utjämna lönerna. Så visst går det att göra något. Men det vi snarare får höra är att hindrar möjligheterna att teckna avtal som skulle vara ett genombrott för kvinnors lönesituation på arbetsmarknaden om de genomfördes. Det är inte avgjort , men skulle vi hamna i den situationen att ligger i bakhåll och förhindrar parterna, som i övrigt är överens, att teckna avtal är det fullständigt häpnadsväckande. Man kanske ändå kan få ett besked från dagens debattörer om hur man ser på den frågan. Vore det inte bra om vi kunde få en sådan situation i lönerörelsen att kvinnor ändå får ett genombrott för sina löner? Det påstås att privatiseringar skulle kunna vara lösningen. Det är uppenbart i flera av resonemangen i dagens betänkande att man anser att om vi bara privatiserar får vi upp lönerna för kvinnor. Det blir bättre arbetsvillkor, och i stort sett allting blir bättre. De studier som har gjorts visar att det i verkligheten är precis tvärtom. Kvinnors löner går ned vid privatisering. Kvinnor får sämre möjlighet till inflytande vid privatisering. Det som går att göra inom vinstdrivande privat verksamhet är förstås att göra vinst på att pressa människors arbetsvillkor och ge sämre kvalitet i vården och äldreomsorgen. Det är där det finns pengar att tjäna, genom att hålla nere lönerna. Vi har själva tagit fram en studie som visar att det inom , där vi har studerat privatiseringen, är helt uppenbart att man får lägre löner och sämre inflytande. I dagens betänkande finns det många exempel på hur lite intresserad man tycks vara från regeringens sida av att göra något alls på jämställdhetsområdet. Jag kan ta ett exempel till. När vi nu diskuterar och i betänkandet föreslår att man utreder EG-rättens konsekvenser för jämställdheten får vi till svar från majoriteten: Vi behöver inte utreda det där för vi har hållit ett seminarium om det . En utredning om EG-rättens konsekvenser för jämställdhet är väl en lite tyngre fråga än att man reder ut den låt vara på . Jag står bakom alla våra reservationer, men jag yrkar bifall bara till reservation 1 under punkt 1 och reservation 3 under punkt 5. Det ska bli särskilt spännande att få veta hur andra partier här i kammaren har tänkt sig att på något kanske religiöst sätt förvandla bröd och fiskar till mångdubbelt fler, göra vin av vatten eller vad man nu har avsett när man påstår att det går att bedriva jämställdhetspolitik utan att ifrågasätta mäns överordning, makt och privilegier. 126 (): Inledningsvis vill jag säga att dagens debatt om jämställdhet givetvis är en mycket viktig och stor fråga för hela samhället. Det tror jag att alla som lyssnar här håller med om. Jag tror också att de flesta håller med om att det inte är en debatt om ifall det finns jämställdhet eller inte. Jag tror att vi alla är överens om att det finns saker att göra. Det finns ett undantag som jag kom på när talade om EG-rätten. I Berlindeklarationen som antogs av EU-ledare står det att kvinnor och män är jämställda. Jag tycker att det är helt otroligt. EU:s ordförandeskap med och talman anser alltså att det finns jämställdhet mellan kvinnor och män i EU . Det är helt otroligt. Då har man inte förstått mycket. Det finns så mycket kvar att göra för jämställdheten också här i trots att vi jämfört med många andra länder i EU har kommit ganska långt. Frågan är om man är beredd att se orsakerna till den ojämställdhet som finns i samhället och givetvis om man är beredd att vidta åtgärder. Makt och inflytande är inte jämt fördelat. Det framkommer i all statistik. Vi ser att kvinnor tjänar mindre än män. Kvinnor arbetar deltid i större utsträckning än män. Kvinnor har visstidsanställningar i större utsträckning än män. Kvinnor har generellt lägre positioner i arbetslivet. Tyvärr utsätts kvinnor för mäns våld. Därför måste vi vidta åtgärder. Utifrån det måste vi naturligtvis utgå från analysen att det råder en könsmaktsordning i samhället och utifrån den analysen vidta åtgärder. Problemet är att jag har svårt att se om den borgerliga regeringen har någon sådan analys. Vi har hört jämställdhetsministern klargöra att regeringen har en annan analys än den som funnits tidigare. Det betyder helt enkelt att hon inte ens erkänner att det finns en könsmaktsordning i samhället. Vilken analys jämställdhetsministern står för har hon fortfarande efter tillträdet inte kunnat ge svar på. Kanske får vi höra svar från borgerliga ledamöter i utskottet. Jag vet inte. Man kan konstatera att regeringen inte har något jämställdhetsperspektiv i den politik som förs. Analyseras politiken utifrån någon könskonsekvens ? Jag tror inte det. Att regeringen med jämställdhetsministern i spetsen återkallar den handlingsplan för jämställda löner som vi tillsammans med s och v tog fram under den förra mandatperioden utan att presentera en enda plan eller politik för jämställda löner är faktiskt anmärkningsvärt. Först drar man tillbaka en genomarbetad handlingsplan med många konkreta förslag. Det var bara att välja och vraka. Något kunde man väl ha tänkt sig att genomföra. Det gör man inte. Jämställdhetsministern säger: Vi gör en annan analys och har andra prioriteringar än den tidigare regeringen, och vi fann en rad brister i handlingsplanen. Därför var det naturligt att återkalla planen. Den borgerliga majoriteten i utskottet gör en något annorlunda analys än jämställdhetsministern. Man menar att man när den nu kommer kan tänkas ta fasta på enskilda konkreta förslag i handlingsplanen. Vi får se vad det blir av det. Det mesta av det som regeringen har gjort nu har gått i fel riktning. Man ändrar anställningstryggheten. Det kommer att ta att få ett fast arbete. Man har ändrat reglerna för a-kassan. De som har deltidsarbete, vilket tyvärr till största delen är kvinnor, har svårare att kvalificera sig för rätt till a-kassa. Man har också dragit tillbaka förslaget om könskvotering i bolagsstyrelser. Ger detta kvinnor mer makt? Nej, tvärtom. Kvinnor får i stor utsträckning stå tillbaka. Det är helt uppenbart att det finns väldigt mycket att göra, men det finns inga förslag. Det har faktiskt inte kommit en enda proposition från jämställdhetsministern. Den enda proposition som jämställdhetsministern har presenterat är en ändring i produktsäkerhetslagen. Det var inte mycket om jämställdhet i den. Var är analysen? Var är förslagen? Ni kan inte leva på att har presenterat 100 miljoner för att stärka kvinnors företagande. Det duger inte när man genomför så många ändringar i politiken som motverkar jämställdheten. Det är en skam. Mäns ansvar för jämställdhet är också viktigt. Jag tror att vi män har ett stort ansvar för att det ska ske förändringar. Vi måste ta på oss ett större ansvar. Om det har jag skrivit en mycket välformulerad reservation. För tids vinnande kommer jag inte att yrka bifall till den. Jag nöjer mig med att yrka bifall till reservation 3 om en handlingsplan för jämställda löner. Jag tycker att det tydligt markerar att regeringen har tagit ett stort steg bakåt i jämställdhetsarbetet. 127 () replik: Eftersom jag så sällan får en diskussion om mäns roll i jämställdhetsarbetet med en företrädare för tänkte jag passa på att ställa ett par frågor. Jag ska börja med den fråga som jag hade som ingång i mitt huvudanförande, nämligen hur det ska kunna vara möjligt att skapa jämställdhet utan att män som grupp förlorar i något led. Om kan redogöra för hur detta arbete skulle kunna gå till matematiskt eller på annat sätt vore det intressant att veta. Jag vill också gärna att förklarar vad uttalandet om att pojkars och mäns könsroll, som han använder som begrepp, är minst lika snäv och tyngande ska stå för. Uppfattar verkligen att det är män som är så att säga förlorare i den könsmaktsordning som beskrev från talarstolen? Det sista handlar om en liknande sak. Man skriver i förklaringen av motion att mäns våld mot andra män är ett stort problem och att vi måste få fram en problematisering av vad som händer när mannen på olika sätt blir marginaliserad. Jag måste få fråga om det är en viktig uppgift inom arbetet för jämställdhet att problematisera mäns marginalisering och på vilka områden den egentligen sker. Jag tycker att det som vi ser i övrigt snarare är det omvända. Det är ju män som breder ut sig. Det är ju inte mäns marginalisering som vi ser i styrelserummen på de stora företagen. Vi vet ju att det är män som breder ut sig på bekostnad av kvinnor. Det är inte heller professorer som är män som marginaliseras, utan tvärtom är de många fler än vad kvinnorna är. Så vad betyder detta egentligen? Vad menas med mäns marginalisering i samhället? Och skulle det verkligen vara en viktig uppgift för jämställdhetsarbetet att ta itu med den frågan? 128 () replik: är retoriskt skicklig, men jag tror att han missar en väldigt viktig poäng. Varför ska du alltid få fram förlorare? Har du något eget syfte med det? Jag förstår inte att en lagstiftning om rätten till heltidsarbete skulle innebära att någon ska behöva förlora på det. Jag tror att alla vinner på det. Jag tror inte att män förlorar på att vi driver kravet på rätten till heltidsarbete för alla som ofrivilligt har deltidsanställningar och som skulle kunna gå upp på heltid. Vem förlorar på det? Varför ska du alltid ha en förlorare? Jag förstår inte det. Jag tror att män generellt vinner på ett jämställt samhälle. Det är möjligt att enskilda män förlorar makt i styrelserummet. Men de kanske upptäcker någonting annat i livet som de kan göra. Det kan vara en lika stor vinst i det. Jag tycker inte att man måste föra fram en förlorare i varje del. Mäns våld mot män är ett problem. I de flesta våldsdåd som sker på gator och torg är det faktiskt män som slår män och som känner sig provocerade. Då måste vi ta tag i det också. Många av oss män upplever tyvärr att vi måste leva upp till könsroller som vi är väldigt bundna vid. Vi ska bete oss på ett visst sätt. Och det är inte alla män som vill det. Och kan de må dåligt. Detta måste man också ha en diskussion om och vidta åtgärder för att slippa detta. Det är faktiskt minst lika viktigt. Det tror jag att egentligen håller med om. 129 () replik: Då undrar jag om jag ska uppfatta det som att det bara är de gånger som män inte förlorar som vi ska driva jämställdhetsfrågor. Är det så man ska uppfatta det? Rätten till heltidsarbete var ett sådant exempel. Men hur är det med de andra frågorna? Om kvinnors löner ska komma i kapp mäns löner, betyder inte det att män faktiskt får hålla igen med sina löneanspråk eller att de vinster som delas ut i form av aktieutdelning till framför allt män i stället kommer att få gå till kvinnors löner? Betyder inte det då att män som grupp i något led faktiskt förlorar? Är inte det ändå en viktig reform? Det är det som den här frågan gäller. Med formuleringen att män inte i något led kan förlora när man genomför jämställdhetsarbete har man så att säga tvättat bort hela maktanalysen som ju ligger i könsmaktsordningen som begrepp och som själv använder. Jag är inte alls ute efter att skapa förlorare eller leta efter förlorare i allmänhet. Men om man inte inser att det i en maktkonflikt finns både de som vinner och de som förlorar, då har man fullständigt bortsett från maktanalysen av dagens situation. är det ju så att kvinnor förlorar inkomster, rikedomar, maktpositioner, talartid, professurer och allt vad du vill på grund av den maktordning som råder. Om man inte ser att de är förlorare i dagens system, då tror jag inte att man har förstått hur dagens system är konstruerat, och då ser man inte heller verktygen för att förändra, nämligen att det faktiskt kommer att vara nödvändigt att genomföra förändringar av den här könsmaktsordningen även om det innebär att män i något led, kanske till och med i ganska många led, förlorar. 130 () replik: Det var värst vad kan få utlopp för sin aggression och härskarteknikkunskap när det gäller dessa frågor. Jag tycker att du för mycket stirrar dig blind på ett ord. Ja, enskilda män kommer att förlora självklart är det så i ett jämställt samhälle, om vi ska nå dit. Men jag tycker inte att det är det som är huvudinriktningen, att framställa hela jämställdhetspolitiken som att män då automatiskt förlorar. Jag tror nämligen att också män kommer att gynnas av en jämställdhetspolitik i fråga om andra värden. återkommer du till förlorarstämpeln. Jag tror att det är svårt att få gehör för jämställdheten om du argumenterar för att män förlorar. Betyder det då att jag inte ser att det finns en könsmaktsordning? Jag ser att det finns en sådan, och därför vill jag jobba med detta. Att bemödar sig med att ta replik på mig av alla är också ett uttryck för att han vill framställa allt som han själv säger som det bästa och den enda sanningen. Det stora problemet här i kammaren är faktiskt de fyra borgerliga partierna som bildar alliansunderlag. Och alliansen har inte lagt fram en enda proposition om detta. Kan du inte argumentera mot dem i stället för att försöka klanka ned här, när vi tillsammans under den förra mandatperioden lade fram just en handlingsplan för jämställda löner och förslag på hur vi ska stärka kvinnornas roll för att de ska få en bättre plats på arbetsmarknaden med höjda löner? 131 TREDJE VICE TALMANNEN: har ställt en rak fråga till så jag ger möjlighet att kort bemöta detta. 132 () replik: Jag tror att är väl medveten om att huvuddelen av mitt anförande faktiskt handlade om att kritisera just de personer från alliansens sida som jag kommer att ta replik på och diskutera med. är det ganska väsentligt att jag också kan diskutera med företrädare. Jag ser nämligen i de skrivningar som har ställt sig bakom att det brister i fråga om maktanalys. Och räcker det inte att klistra på etiketten könsmaktsordning för att man så att säga ska komma undan och slippa en replikväxling. Då måste man nog vara lite djupare i sin analys. Och det är från min sida inte fråga om att försöka utöva några härskartekniker eller liknande, utan det handlar snarare om att man ska ta en öppen och rak debatt. Min uppfattning är inte att det i första hand handlar om att vi har ett problem med att män blir marginaliserade utan att kvinnor blir det. Och där verkar vi skilja oss åt, åtminstone i fråga om de formuleringar som finns i dagens betänkande. 133 (): Det var ett intressant spel vi såg framför oss. Det kan å andra sidan vara en god inledning på det jag tänkt tala om, nämligen makt, ekonomi och trygghet ord som får olika dimensioner beroende på vem som säger dem eller på hur man berörs. Däremot ska de orden inte vara skillnaden mellan man och kvinna. Människor såväl kvinnor som män ska ha lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter. Det förutsätter frihet från system som konserverar fördelningen av makt och resurser i ett könsperspektiv. I dagens debatt tar vi upp delar av den helhet som berör hur kvinnor och män ska kunna ha ett fungerande liv det gäller såväl yrkeslivet som vardags- och familjelivet ett liv som de också trivs med och som de känner trygghet med. Kvinnor är inte svaga, utsatta eller maktlösa generellt. Lika lite är män våldtäktsmän, förtryckare eller odemokratiska generellt. Med en sådan retorik riskerar vi alla att förlora respekt och ett viktigt engagemang i en fråga som vi alla behöver ha med oss för att kunna föra frågan framåt. Respekten för allas lika värde måste kunna ligga till grund, vilket innebär att man har rätt att bli sedd som den man är. I annat fall bestraffas man, och den som har drabbats bör kunna kompenseras. Detta innebär inte att jag blundar för att det faktiskt finns strukturer som är direkt negativa för kvinnor mer än för män. Att arbeta till exempel med jämställdhetsintegrering kommer därför, tror jag, att fortsatt vara viktigt. Jag vet att regeringen just nu tittar på detta. Inte minst gäller det då den utredning och det betänkande som har kommit till departementet. Som exempel skulle jag kunna nämna vården. Det kan gälla hur bland annat psoriasispatienter blir bemötta. Män stannar kvar på sjukhuset och får omvårdnad, medan kvinnor i större utsträckning skickas hem och får vårda sig hemma. Detta är klart ojämlikt. Men här är det viktigt att göra jämställdhetsintegreringen. Vad ska vara ? Är det i det fallet mannen, eller är det kvinnan? Det hela kan också få helt andra konsekvenser även rent ekonomiskt. Det gäller också andra delar där vi är många som skulle kunna tjäna på att det verkligen görs en jämställdhetsintegrering och bestäms vem som ska vara . Oppositionen ondgör sig över den skrivelse, handlingsplanen om jämställda löner, som den nya regeringen drog tillbaka en skrivelse som egentligen var till intet förpliktande. Men vilken regering skulle inte ha dragit tillbaka ett gammalt förslag för att själv få möjlighet att fullfölja analysen och få återkomma med just ett eget förslag? Det är egentligen bara rena formalia. Däremot skulle jag vilja beröra några av de punkter som har kommit upp i debatten och återkomma till just orden makt, ekonomi och trygghet. Jag tror att flera kvinnor behöver få äga, vara företagare och vara delaktiga i beslut. Flera kvinnor behöver makt. Men det görs inte via kvotering eller via lagstiftning överallt. Det handlar mycket om attityder och om inställning. Jag vet att vi där skiljer oss åt. Vi vill bland annat satsa på kvinnors företagande. I den sektor där kvinnor arbetar är det naturligt att gå vidare i egen regi. Därför vill vi bryta upp monopolet i den offentliga sektorn. Det innebär en större konkurrens bland arbetsgivare, något som kan påverka lönen. Men arbetsmiljön kan vara väl så viktig som lönen. När beslutsvägarna blir kortare, när påverkansmöjligheterna blir bättre, inte minst när det gäller arbetstider och fortbildning, och när inflytandet ökar och den egna makten blir större trivs människor bättre. Vi vill också förbättra kvinnors karriärvägar och möjligheter till bättre löner. Privata arbetsgivare är oftast mycket bättre på att ta till vara den kompetens som finns och på att hitta olika yrkeskategorier och karriärvägar. Men även den konkurrens som uppstår förbättrar också inom den offentliga verksamheten. Därmed får vi flera vinnare. Men oavsett sektor infaller kvinnors barnafödande än så länge är det trots allt bara vi kvinnor som klarar av det ungefär vid den ålder då karriären startar. Därför tror vi att hushållsnära tjänster kan vara en väg av flera för att kunna kombinera jobb, karriär, löneutveckling och familj. Föräldraförsäkringen är viktig för familjerna. Varje familj gör, av naturliga skäl, ekonomiska kalkyler. är det kanske för många pappor som inte utnyttjar sin ledighet. Det kostar för mycket. Sådant är resultatet av det system som vi har haft år och som oppositionen tillsammans har byggt upp. Med våra förslag som faktiskt kommer, inte från jämställdhetsministerns kansli men väl från regeringen, och som handlar om en jämställdhetsbonus och ett vårdnadsbidrag kan familjerna själva bättre göra egna val. Låga löner är fortfarande ett problem. Detta har förstärkts . Inte minst har fattigdomsklyftorna ökat fastän det varit en socialdemokratisk regering. Att höja lönen är en sak. Men vad blir kvar efter skatt? Inte heller det är så ointressant. Jobbavdraget för den som arbetar har betydligt ökat det ekonomiska utrymmet, särskilt för dem som tjänar mindre kvinnor.