prot · GU09105 · 2007-05-11 00:00:00 — Vi ser till att schablonersättningen till kommunerna ökar. Vi ser till att organisationen kommer mer på regional nivå i stället för på riksnivå. Där tror jag faktiskt att vi kan skapa solidaritet kommuner emellan. Fler kommuner borde självfallet ta emot fler, men problemet för eller är inte att för många människor vill söka sig till era kommuner. Problemet är att vi har haft en politik som inte har lyckats skapa jobb, och därmed har det blivit väldigt svårt för kommunerna . Boendefrågan är faktiskt en fråga. Jag tycker att du ska gå till dina partikamrater i och fråga hur man ska göra för att medborgarna inte ska bo så trångt som . 65 (): Sabuni använder 1990 och 2003 i sin jämförelse. Då missar hon att däremellan satt det också en borgerlig regering som innebar massarbetslöshet i . Utanförskapet ökade framför allt och . Det är tidigare borgerliga regeringar som bär ansvaret för det, men det väljer Sabuni att mörka nu när hon för den här debatten. Ni satsar mer på polisen men inte på det totala rättsväsendet. Där satsar ni mindre resurser än ni hade lovat. Det gör ni på område efter område. Ni har övergett arbetslinjen när det gäller arbetsmarknadspolitiken. När det gäller bostadssegregationen ger ni er på hyresrätten. Det finns mycket i den generella politiken som kommer att späda på detta. Och som lök på laxen ger ni mer till dem som redan har mycket och ger er på och attackerar dem som är utsatta, arbetslösa och lever i utanförskap. Fakta talar för sig själv. Utanförskapet har inte minskat utan tvärtom ökat. Jag är ändå tacksam att vi för debatten på det här sättet och inte såsom Sabuni gjorde efter att hon var i . Då sade hon: Den nationella och lokala politiken har gjort sitt. är det upp till föräldrarna. Det är föräldrarna som är det stora fiaskot här. Jag vill passa på att bemöta det lite här. Det finns en aning populism i det som jag retar mig på väldigt mycket. Jag ska ge en beskrivning av familjesituationerna på en av förskolorna i Herrgården. Det finns en flicka där familjen kommit som flyktingar från för en månad sedan. Pappan är försvunnen i . En flicka har sett mamman utsättas för mycket våld under hela sin uppväxt. Mamman behöver mycket stöd av personalen. Pappan till två flickor, syskon, har suttit häktad misstänkt för terrorism och har fotboja. Mamman till en flicka är psykiskt sjuk. Hon har varit det under hela sitt liv. En pojke har levt gömd i med sin familj. Det är oklart hur . Mamman har panikångest som förmodligen har uppstått . En pojke kommer från . Pappan blev skjuten när pojken var . Detta är fortfarande ett trauma för hela familjen som får psykologhjälp. Mamman till en pojke våldtogs som ung tonåring. Hon pratade inte och har inte kunnat tillgodose pojkens spädbarnsbehov. Pojken har också varit tyst och har börjat prata lite. Detta är det som personalen känner till om familjerna till 11 av 20 barn på en avdelning. Detta är social misär. Så går Sabuni hem från , tillbaka till sitt hem på , och säger att det är upp till dem att börja ta lite mer ansvar. Det är inget nytt under solen, för överheten och högerns parti i har alltid gett sig på människor på det här sättet. Det är bara att ta sig i kragen, klippa sig och ta ett jobb. Det är ett sådant förakt för hur människor har det. Dessutom ger ni mer till dem som har mycket och rycker undan det stöd som politiken ändå innebär för den här typen av människor och många andra. Jag kunde ha gått igenom familjesituationen för alla de barn som är lite äldre än de här på förskolan. Du borde skämmas! 66 TREDJE VICE TALMANNEN: Jag vill be hålla en annan nivå i debatten. 67 Integrations- och jämställdhetsminister (): behöver inte beskriva för mig hur det ser ut i vårt land. Jag var en av dem som ägnade förra mandatperioden åt att beskriva för din regering hur det såg ut, och jag upprepar igen: Dåvarande statsrådet stod här i talarstolen och sade att kuggarna tar i och att det blir bättre. Men det blev inte bättre. Jag säger inte att vi inte tar ansvar för det som hände , men det var vi hade på oss då. Socialdemokraterna har haft på sig, och utanförskapet har fördjupats. Vi kanske alla har del i detta, men man får ju ta ansvar för den tid man har varit ansvarig för att förbättra situationen i vårt land. Har man inte så mycket att kritisera så måste man kanske fabricera en historia. Jag har aldrig sagt att politiken har gjort sitt, därför att politiken kan aldrig och kommer aldrig att ha gjort sitt. Politiken är ju en ständigt pågående process. dyker det upp nya problem i samhället. Den dagen politiken har gjort sitt, ja, då behövs inte den här kammaren, och då behövs ingen regering. Så kan det självklart inte vara. Det jag uttryckte var att vi gör vad vi kan på nationell nivå, och mer kommer att behöva göras. Man gör också vad man kan på lokal nivå. De samverkansgrupper som jobbar i har faktiskt lyckats rätt så bra. Man kan se att trenden har brutits när det gäller sysselsättningen och arbetslösheten. Man kan se att tryggheten ökar. Jag pratade dessutom med barn i som också upplevde det här: Det är inte så illa i den stadsdelen som det framställs i medierna. Det finns stora problem, men det blir bättre. Det är det jag vill uppmuntra, och det är därför jag åkte ned dit: för att uppmuntra detta. Så , lägg inte ord i min mun. Det finns stora problem som vi måste komma till rätta med, men jag upprepar återigen: Föräldrar har faktiskt också ett ansvar. Det populistiska, det är att säga att samhället ska fixa allt. Det är ju en standardfras från många politiker, framför allt på din sida. Samhället ska fixa allt. Ja, samhället har ett ansvar. Men om inte vi som enskilda personer tar ansvar för våra barn och för våra medmänniskor så kommer det aldrig att gå, för vem är samhället om inte vi? Föräldrar är en del av samhället, och det är orimligt att barn är ute . Det är orimligt. Är man det, då hittar man på saker. Det handlar inte bara om . Det kan också hända på om tio- till tolvåringar är ute . Det har ingenting med de här svårigheterna att göra. Det är bara så att föräldrar har ansvar för att ta reda på vad deras barn gör och se till att de vet var barnen finns. Du talar om ett ökat utanförskap. Vi kan ju se att arbetslösheten minskar. Det rapporteras på nyheterna om att arbetslösheten minskar. , eller om det var i förrgår, sade man att arbetslösheten aldrig har varit så låg bland unga som . Visst, utanförskapet kanske har fördjupats på andra områden jag vet inte exakt vad det är för artikel du refererar till men fler har kommit ut i arbete, det skapas fler jobb och vi tampas med problemet med hur vi ska lyckas matcha och hinna matcha de arbetslösa med de arbetsmöjligheter som finns. Där ska vi lägga krutet. Men , kom inte och påstå att utanförskapet ökat i på de som har gått sedan vi tog makten. Så är det inte. 68 (): Jag vill först kort kommentera kuggarna som tog i. Nej, det gjorde de inte. Vi ska vara självkritiska. Socialdemokratin gjorde inte tillräckligt för att bryta segregationen och klara integrationen. En annan av de fabuleringar som Sabuni har ägnat sig åt gäller att människor passivt sitter hemma och lyfter bidrag. Jag passade på att mejla till en chef med ansvar för arbete och utbildning, som berättade hur det går till när man söker försörjningsstöd i . Det är klart: Har man varit instängd på Tegelhuset under hela sitt besök och inte har åkt runt och besökt människorna och verksamheterna så kan det vara så att man har fått en ganska skev bild med sig därifrån. Det är så att alla som söker försörjningsstöd ska skrivas in i arbete eller utbildning. Där får alla som söker försörjningsstöd en individuell plan som leder till självförsörjning genom arbete, studier eller andra insatser. Det är en handlingsplan som alla som söker försörjningsstöd får. Det finns ett krav på motprestation. Man följer upp detta, och de som inte lever upp till handlingsplanen får sitt försörjningsstöd indraget. Så går det till i . Människor lyfter inte passivt bidrag. Chefen skriver också att det här behövs extra stöd med arbetsinriktad vuxenutbildning på mycket grundläggande nivå. Ja, det är så. Just i Herrgården, till exempel, är nästan hälften av befolkningen väldigt lågutbildad. Men där rycker ni undan stödet. Det är ju den totala politiken. Ni prioriterar att vidga klyftorna och att ge mer till dem som har mycket. Ni ger er på de arbetslösa, totalt sett, och drar undan stödet för dem, och ni gör ingenting åt flyktingpolitiken. Era borgerliga kommunala företrädare säger att de inte kommer att ta emot fler, och då vidgas problemet än mer i en stadsdel som Herrgården och i en kommun som . Det bär ni ansvaret för. Vi tar ansvaret för det gamla. 69 Integrations- och jämställdhetsminister (): Den här regeringen kommer att fortsätta på den inslagna banan. Vi inser att det är arbete, trygghet och utbildning som är det som lägger grunden för att bryta utanförskapet. Framför allt är utbildning extremt viktigt för att barn inte ska ärva det utanförskap som deras föräldrar befinner sig i. Kampen mot diskriminering är också viktig i detta arbete. Jag hann, , träffa väldigt många människor på de få timmar som jag var i , och jag ska säga att det är deras berättelser som jag försökte förmedla till dig i denna kammare. De sade uttryckligen till mig: Vi har ingenting att göra! Skaffa jobb åt oss! Visst, vi ser med politikens hjälp till att ge förutsättningar för att fler jobb ska skapas, men däremellan, mellan jobb och passivitet, måste det finnas någonting annat. De sade själva: Vi har ingenting att göra! De berättade själva om hur man vänder och att det är så hög aktivitet , aktivitet som också barnen medverkar i så att barnen är trötta . Det är inte jag som berättar det här. De berättade det för mig. Jag återberättar bara deras berättelse. Det är ju jättebra om alla vuxna som kan och vill jobba också kommer in i det som du kallar motprestation för försörjning. Det är jättebra. Då har vi en perfekt modell att kopiera för hela nationen. Det är precis det som det handlar om. En del är inte anställningsbara och kommer inte att komma ut på arbetsmarknaden om de inte ges just det stöd som vi talar om. Om det fungerar så i lovar jag dig att jag ska studera den modellen. Det är precis det vi behöver i hela landet. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2006/07:465 om 70 Statsrådet (): Med hänvisning till och överenskommelse om överföring av civil kärnenergiteknik har frågat utrikesministern vilka åtgärder han tänker vidta för att hållning under mötet med den multilaterala exportkontrollregimen , , ska följa den svenska traditionen av arbete för nedrustning och för att upprätthålla . Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Jag vill inledningsvis framhålla att frågan om civilt kärntekniskt samarbete med fortsatt är under övervägande i NSG. Något beslut i ärendet är inte aktuellt , men kan bli det . Bakgrunden till frågan är det gemensamma uttalande som president och premiärminister gjorde . Från amerikansk sida framhölls då att man var beredd att uppta fullt samarbete med på det civila kärntekniska området om separerade sina militära och civila kärntekniska program och ställde de civila anläggningarna under kontroll. , å sin sida, gjorde vissa åtaganden med anknytning till landets kärnvapenkapacitet och icke-spridning av produkter som skulle kunna missbrukas för kärnvapen och missiler. Bland annat åtog man sig att upprätthålla ensidiga moratorium för kärnsprängningar, att tillsammans med verka för ett internationellt avtal om förbud mot produktion av klyvbart material för vapenändamål, att ingå ett tilläggsprotokoll till kontrollavtalet med samt att stärka landets exportkontrollsystem och ansluta sig till NSG:s och missilteknologikontrollregimen MTCR:s riktlinjer för exportkontroll. framlade också en plan för separering av landets militära och civila kärntekniska anläggningar. Enligt denna kommer att ställa 14 av de 22 kärnkraftsreaktorer som finns eller är under konstruktion i landet under kontroll. Det återstår ännu för och att slutföra arbetet på ett bilateralt avtal om civilt kärntekniskt samarbete och för att framförhandla ett avtal med om kontroll av landets civila kärntekniska anläggningar. För att det amerikansk-indiska initiativet om civilt kärntekniskt samarbete ska kunna genomföras erfordras att ett särskilt undantag görs för från det gällande villkoret för leverans i såväl den amerikanska lagstiftningen som i NSG:s riktlinjer för exportkontroll att samtliga kärntekniska anläggningar i ett land som mottar nukleärt material och utrustning ska stå under kontroll. Inom ramen för NPT finns också ett sådant villkor för leverans . I har kongressen genom The givit sitt medgivande till ett specifikt undantag för . Kongressen har dock uppställt vissa villkor, bland annat att samarbetet ska upphöra om provspränger. Ett beslut i NSG i denna fråga förutsätter att dess medlemsländer även kunnat granska det bilaterala amerikansk-indiska avtalet om civilt kärntekniskt samarbete och kontrollavtal med . Det är oklart när arbetet på dessa avtal kommer att vara slutfört. Det senast genomförda mötet i inriktades närmast på information om läget i arbetet på båda dessa områden och om den lag om civilt kärntekniskt samarbete med , The , som antog . Frågan om civilt kärntekniskt samarbete med är komplex. har behov av energi för sin snabbt växande ekonomi, inklusive för fattigdomsbekämpningen. Förtroendet för den globala icke-spridningsregimen på kärnvapenområdet och denna regims integritet måste upprätthållas. Vidare måste det kontrollsystem för överföringar av kärntekniskt material och utrustning som finns genom NSG förbli starkt. har i ett icke-spridningsperspektiv uppträtt ansvarfullt mot andra länder. Därför har vi också ett starkt intresse av att knyta närmare till det internationella icke-spridningsarbetet. Varje steg som tar i denna riktning är bra. Det är därför välkommet att en större del av landets kärnkraftsreaktorer avses läggas under kontroll och att förbundit sig att tillsammans med verka för ett internationellt avtal om förbud mot produktion av klyvbart material för vapenändamål. har också åtagit sig att ansluta sig till NSG:s och MTCR:s riktlinjer för nationell exportkontroll. I avvaktan på att alla relevanta element kommit på NSG:s bord överväger regeringen fortsatt denna fråga, bland annat i kontakter med andra medlemsländer i NSG. 71 (): Jag vill börja med att tacka för svaret. Den diskussion vi för här är väldigt viktig. Jag, precis som statsrådet, är uppväxt när vi tydligt upplevde kärnvapenhotet. Jag fick lära mig att vi i levde i en värld mitt emellan två supermakter med två dumma farbröder som hade var sin knapp som de när som helst kunde trycka på och hela jorden kunde då sprängas i bitar om. Det var min barndom, och den har format mitt engagemang för fredsfrågor. ser världen annorlunda ut, och man kan luras att tro att kärnvapenhotet är mindre för att vi inte längre har bilden av de två elaka farbröderna med var sin röda knapp som de när som helst kunde trycka på. Sanningen är att kärnvapenhotet är större än . Sanningen är också att det finns fler knappar och fler fingrar som närmar sig avtryckarknapparna. Man kan välja att göra diskussionen om och till en teknisk, handelspolitisk fråga. Det gör det enklare att diskutera den. Jag skulle dock vilja välja att snarare göra den till en fråga om fred och säkerhetspolitik. Det är ju det som världen påverkas av, alltså av en förändring i och det resultat om det nu blir något sådant som kommer fram till. består av två delar. Den ena delen gäller nedrustning, att de fem erkända kärnvapenmakterna som av en slump också råkar vara de fem permanenta medlemmarna i förbinder sig att avveckla kärnvapen. Det gör de inte. Den andra delen innebär att de förbinder sig att inte sprida kunskapen vidare till andra och att kärnvapenhotet därmed blir mindre i hela världen. Det som skett är, precis som statsrådet redovisade, att och har ett pågående arbete som innebär att man utanför ska kunna exportera kärnteknologi till . är alltså inte en del av icke-spridnings- och nedrustningsfördraget. Det är ett skört fördrag, och det har redan kritiserats. Det står på ruinens brant. Jag tillhör dock dem som tror att det trots allt går att rädda. Det är det enda reglemente vi har på internationell nivå när det gäller att på något sätt hålla kärnvapnen reglerade och i gemensamma händer. Att då tillåta att , utan att skriva på , får del av teknologin är att fullständigt erodera avtalet. säger att det är bättre att delvis ha med än att inte ha dem med alls. Det frågan gäller är att vi har en kontrollstation, nämligen den som är medlem av och där det pågår diskussioner. Min konkreta fråga till är därför: Vad gör som medlem av för att upprätthålla och se till att det inte eroderas genom att låta ta del av teknologin utanför avtalets ram? 72 Statsrådet (): Till att börja med vill jag säga att jag instämmer i mycket av den beskrivning av risken för kärnvapenspridning som interpellanten ger uttryck för. Risken för kärnvapenanvändning är inte på något sätt borta . Därför måste icke-spridningsfrågorna även fortsättningsvis vara centrala för . I det här sammanhanget är det viktigt att notera att agerar ansvarsfullt i ett icke-spridningsperspektiv. Jag oroas lite grann av interpellation såtillvida att den lätt kan tolkas som att Socialdemokraterna på förhand är emot i NSG. Är det så vi ska uppfatta interpellationen? Utan att veta villkoren, utan att veta hur avtalen kommer att se ut, säger man nej. Även om världen går framåt så ska ändå gå emot. Vad vinns i så fall på att hålla utanför kontroll? Om vi nu har möjlighet att flytta in drygt hälften av kärnverksamhet under kontroll, vad vinns då på att avstå? Är inte varje kärnanläggning som vi flyttar in under kontroll en framgång också för Socialdemokraterna? I den bästa av världar skulle naturligtvis samtliga reaktorer komma in där, men den möjligheten står nu inte till buds. Ska vi då på förhand bestämma att det bästa ska bli det godas fiende? Alla var vi, och är, negativa till provsprängning jag tror att det var 1998 och till deras kärnvapenprogram. vet vi att landet har kärnvapen. Då är det om möjligt ännu viktare att inleda ett närmande av till och arbetet att hindra spridningen av kärnvapen. Kärnvapen får inte spridas till fler länder i världen. Som jag inledde med att säga har i detta avseende agerat ansvarsfullt. har kärnvapen och var inte med i NPT. Varje steg som tas och som närmar till och ökad internationell insyn är därför bra. Om detta blir verklighet är det, som interpellanten noterar, ett undantag men ett undantag med två särskilda råmärken. Det krävs två tillkommande avtal. Det möte som det i interpellationen varnas för har redan ägt rum, och det blev inte som förutspådde. Inget beslut fattades . Tvärtom lär innehållet i frågan inte klarna förrän och frågan inte avgöras förrän tidigast kanske , i annat fall , enligt nuvarande bedömning. De två grundkomponenterna återstår innan det är möjligt att veta vad vi har att ta ställning till. måste fullgöra sitt avtal med , och måste fullborda sitt avtal med . När detta är gjort vet vi vad avtalen innehåller och vad vi ska förhålla oss till. Det vet vi alltså inte . Däremot har jag noterat att den amerikanska kongressen har haft synpunkter i den så kallade , som också har undertecknats av presidenten. Den amerikanska lagstiftningen har uppställt villkor för samarbetet på det civila kärntekniska området. Ett sådant samarbete ska enligt detta upphöra om provspränger, uppsäger eller bryter mot kontrollavtalet med . Vidare ska kärnteknisk export till landet upphöra om medvetet genomför överföringar i strid med NSG:s eller MTCR:s riktlinjer för exportkontroll. Vi vet inte hur detta kommer att se ut i slutändan. Vi vet inte hur de båda nödvändiga avtalen ser ut. I avvaktan på att alla dessa element kommer fram på bordet kommer regeringen att fortsätta att överväga frågan och diskutera med andra länder. Det som oroar mig är att det verkar på som att hon och Socialdemokraterna på förhand, utan att ha denna information, är beredda att avfärda något som skulle föra in en stor del av kärnkraft under IAEA-kontroll. 73 (): Jag säger inte att detta är en enkel fråga. Det är det absolut inte. Precis som säger vet vi att det finns kärnvapen i och att landet står utanför det enda avtal och den enda internationella reglering vi har på området. Men det gör inte frågan mindre viktig. Jag vill repetera det som har sagt. Vi socialdemokrater har försökt att väcka frågan vid ett flertal tillfällen, bland annat vid den utrikespolitiska debatten i kammaren. sade att det måste vara bättre att delvis är med i en reglering än att inte vara med alls. Det är samma sak som statsrådet upprepar. Jag är inte säker på var diskussionen kommer att landa. Vi kommer säkert att återkomma till det. Det jag är säker på är att om vi redan nu utan att se avtalen och utan att ha kommit fram till ett resultat säger att det är okej att vara med delvis, att det är okej att inneha kärnkraft och kärnvapen utan att ingå i det regelverk som har satts upp internationellt, få möjlighet att exportera och möjlighet att ta del av mer kärnteknik, utan att skriva under och utan att bli en NPT-stat som förbinder sig att ägna sig åt icke-spridning och nedrustning, måste vi ställa oss frågan vad avtalet är värt. Vi båda vet att den senaste översynskonferensen slutade med att man inte ens en gång kom överens om hur agendan skulle se ut. Världsfreden är skör. Det finns fler fingrar och fler avtryckare. Kärnvapenhotet är större . Jag har svårt att se hur världssamfundet ska kunna motivera någon annan stat att skriva under och ansluta sig till när tillåts stå utanför. Det är klart att det blir många regleringar som en förutsättning för att ta del av tekniken, precis som Tolgfors redogjorde för i sitt svar. Men det är inte lika fullt reglerat som att vara en NPT-stat, det vill säga att gå in under hela paraplyet av det icke-spridnings- och nedrustningsfördrag som vi gemensamt har satt upp. Jag förstår inriktningen, men tror Tolgfors att det här kommer att leda till att vi ser ett avhopp av NPT-stater? Kommer vi någonsin att se att någon ny stat ansluter sig efter det att en stor och stark spelare kan tillgodogöra sig tekniken utan att skriva under och ta del av de globala överenskommelser som finns i icke-spridningsfördraget? 74 Statsrådet (): Det är bra att i sitt andra inlägg slog fast en annan ton än den i interpellationen. Hon tar inte längre på förhand avstånd från hur det här kan komma att landa. Hon inser att vi måste först se innehållet i avtal med och i avtal med . Hon ser nu komplexiteten. Vi verkar vara överens om att vi först bör se på vad avtalen kommer att innehålla och därefter förhålla oss till dem. Självklart, , är det bästa alltid bättre än det som är bra, men det är inte alltid den valmöjligheten står till buds. Jag menar att det är ett steg framåt om vi kan föra in drygt hälften av kärnreaktorer under IAEA-kontroll jämfört med dagens situation med ingen. Det är ett steg i rätt riktning. Låt mig betona att för att ett beslut ska aktualiseras i NSG krävs att NSG:s medlemmar kan granska det bilaterala indiska avtalet om civilt kärntekniskt samarbete och kontrollavtal med . måste också ha godkänt kontrollavtalet. Som jag har förstått det förhandlar och alltjämt om det bilaterala avtalet. har dessutom endast haft preliminära kontakter med om detta kontrollavtal. Det går alltså inte att för ögonblicket precisera när arbetet med de båda avtalen kommer att vara slutfört. Det är först därefter som vi har möjlighet att ta ställning. Bakgrunden är att gjordes ett gemensamt amerikansk-indiskt uttalande om saken. I detta gjorde premiärminister en rad utfästelser. Man skulle identifiera och separera landets civila och militära kärntekniska anläggningar. Man skulle deklarera civila anläggningar till .