prot · GV0917 · 2007-10-26 00:00:00 — Det finns inga tydliga tecken på att en fond med hög förvaltningskostnad oftare skulle ge högre avkastning än en fond med låg förvaltningskostnad. Därför tycker jag att det är ännu viktigare att rikta kritik just mot hur fondavgifterna sätts. Jag tycker också att det finns skäl att ytterligare pressa på för att få ned förvaltningskostnaderna beträffande fonder. 12 Statsrådet (): Jag vill tacka för en väldigt bra interpellation och också säga att jag gärna samarbetar med i dessa frågor. Jag tror nämligen att han har helt rätt det handlar för det första om att med olika åtgärder, inte minst med hjälp av våra egna myndigheter och med den möjlighet vi har att påverka den regulativa miljön, öka konkurrenstrycket. Men för det andra handlar det, precis som tar upp, om att om konsumenterna hade en ökad kunskap om detta och hur det påverkar deras framtida pensioner så skulle de vara mer ifrågasättande och mer aktiva. Vi har gett ett uppdrag om en folkbildningskampanj. De har redan gjort en förstudie. Tanken är att vi ska ha med oss dels naturligtvis aktörerna på marknaden, dels olika delar av . Här tror jag att vi skulle kunna hitta samarbetsmöjligheter för att få upp intresset runt privatekonomiska frågor genom de olika folkrörelser vi representerar. Kunskaper om privatekonomi är avgörande för hur man ska klara sin tillvaro. Det visade sig i den undersökning som gjorde att det finns en ganska betydande grupp medborgare som trots ganska goda inkomster inte har grepp om sin privatekonomi och har väldigt små marginaler. Jag tror att den typ av frågor som tas upp i interpellationen kan ha betydelse för hur livet kan utveckla sig för medborgarna. Jag hänvisade till den studie som har gjort. Där påpekas ändå, och det var själv inne på, att när det gäller nysparande finns det nu ett antal lågprisaktörer som tar marknadsandelar. Det kan förstås tolkas som att marknadsaktörer i allt större utsträckning uppfattar avgiftsnivån som ett konkurrensmedel. är det också så, och det nämnde också , att nya fonder med högriskprofil, trots högre avgifter, ändå kan slå sig in på marknaden. Det får väl tolkas som att det ändå finns någon sorts efterfrågan även på sådana fonder och att många, inte minst när börsen går väldigt bra, väljer fonder där man förväntar att avkastningen ska ha större betydelse för valet än avgiften. granskade avgifterna i 100 PPM-fonder för att se efter om forskningen har rätt när den säger att dyra fonder generellt sätt inte går bättre än billiga. Undersökningen visade att sambandet mellan höga avgifter och hög avkastning var väldigt litet. De billiga fonderna har i sex fall av tio gått bättre än de dyra. Det finns alltså inget självklart samband mellan hög avgift och hög avkastning. Detta är ett område som behöver angripas från två fronter: Vi bör med olika medel som vi förfogar över på politisk nivå öka konkurrenstrycket, och vi bör å andra sidan med gemensamma krafter försöka skapa en bättre kunskapsnivå bland medborgarna så att de kan navigera på ett bättre sätt i den djungel som fondsparandet trots allt utgör. 13 (): Det gläder mig att så tydligt har förstått den här problematiken. Jag konstaterar att vi i grund och botten är ganska överens om det problem som finns. Det tycker jag är glädjande, för det finns ett stort konsumentintresse i detta. Det intressanta med fondavgifter, och även här bilägger det jag säger, är att det inte finns något tydligt samband, eller kanske rentav inget samband alls, mellan hög förvaltningskostnad och vilken avkastning man får från fonden. Detta påminner om vad sagt här tidigare: att apan lyckades lika väl som de specialiserade fondförvaltarna med att pricka in en bra fond, om man ser till avkastningen. Det utfallet var ganska intressant, men det gillades så klart inte av fondförvaltarna som förstås anser sig vara ett väldigt kvalificerat skrå. Men av konsumenthänsyn är det viktigt att trycka på detta. Jag har noterat att det finns gott om marknadsföring som lovar hög avkastning. Att gå ut och lova sådant är bland det farliga som finns. Besvikelsen blev ju oerhört stor när börsen vände kraftigt nedåt. Folk kände sig lurade av bankerna som faktiskt hade lovat hög avkastning. Vi som är hyggligt initierade vet att det är livsfarligt att lova någonting på den här marknaden. Det finns förstås goda bedömare men ingen som säkert kan pricka in och säga hur det ska gå. Det råder som vi vet många delade meningar kring detta, och det är svårbedömt på många sätt. Jag skulle också vilja peka på att det faktiskt finns ljuspunkter. gick Sjunde AP-fonden ut och sänkte sina förvaltningsavgifter dramatiskt. Man förvaltar dels den så kallade soffliggarfonden där pengarna från dem som inte väljer PPM-fond hamnar, dels den mer aktiva delen. Man gick ut och sänkte avgiften från till . Det är en drastisk sänkning som jag tycker måste berömmas, även om det naturligtvis finns en tanke bakom. Detta har en ganska nära koppling till resonemanget om att ett statligt ägande och en statlig fond också kan vara viktigt ur konsumentintresse och för att visa vägen. Det är kanske för tidigt att säga vad som har hänt, men bedömningen var att andra skulle känna sig tvingade att följa efter. Så har skett till viss del, men det är som sagt var för tidigt för att exakt kunna bedöma hur stort utfallet har blivit. Jag hoppas att tycker att det är bra att Sjunde AP-fonden på det här sättet är en prispressare när det gäller förvaltningskostnader och på så sätt gynnar konsumentintresset. Vi vet vad en 20-åring sparar i PPM-systemet, så varje punkt i förvaltningskostnaderna kommer att utgöra hundralappar, kanske till och med tusenlappar, den dag man slutar att förvärvsarbeta och uppnår pensionsåldern. Det handlar alltså inte bara om ett ganska betydelselöst noll komma någonting, utan det handlar om stora belopp för vad som händer när man väl blir pensionär. Det finns en stark koppling. Sjunde AP-fonden gör ett bra jobb. gjorde något liknande när det gällde bolånen. har sagt att ska säljas ut för att öka konkurrensen. Jag undrar om det är så klokt med tanke på att vi faktiskt behöver något som upprätthåller en ordentlig konkurrens där det finns ett konsumentintresse. Där har staten ett stort ansvar, och även regeringen och den ansvarige ministern kan bidra till detta på ett positivt sätt. 14 Statsrådet (): Jag tror att här finns väldigt goda förutsättningar att arbeta från olika håll. Jag har redan nämnt det som sker på statlig myndighetsnivå. En syntes av detta är också att i budgetpropositionen får kraftigt förstärkta resurser för just den här folkbildningsverksamheten som jag tror är någon sorts grundförutsättning för att konsumenten ska bli mer medveten om privatekonomin över huvud taget, hantering av risker, pensionssparande, lån till bostäder och så vidare. Det tror jag blir en god möjlighet för och mig att hitta en samverkan för hur detta ska genomföras. Jag ser fram emot ett sådant samarbete. 15 (): Jag har ingenting emot att fortsätta jobba med frågan och kommer att göra det. Det är precis som säger i sitt svar, jag har ett stort intresse av den här frågan och tycker att den är oerhört intressant. I grund och botten har vi en väldigt bra finansmarknad i . Det ska också sägas. Det kan ibland upplevas som att man bara hackar på den här marknaden. Internationellt sett står den stark. Det förtar inte kravet att det kan bli bättre och att det finns ett konsumentintresse i som vi är satta att förvalta och på bästa sätt se till att svenska folket får så bra utdelning som möjligt. Man kan inte säga att vare sig fondförvaltning eller bankhantering i övrigt har varit någon olönsam affär . Det finns faktiskt en potential för att kunna medverka till ett bättre sätt. Det är som sitter i regeringen och har huvudansvaret naturligtvis. Jag kommer att fortsätta följa frågan. Jag har tolkat det som att har ett stort intresse av detta och kommer att fortsätta att verka i rätt riktning. Jag kommer att bevaka, diskutera och ställa interpellationer igen i den här frågan om jag tycker att det skulle vara viktigt. På så sätt kan jag också medverka till att vi höjer konsumentnyttan och ser till att vi får effektiva och bra fondavgifter som gynnar svenska folket. Det ska jag bidra till. 16 Statsrådet (): Jag tycker att det här är ett område där vi verkligen har anledning att inte söka onödiga åsiktsskillnader utan där det finns en väldigt positiv utgång av en samverkan. Jag kan bara säga att förebilden för oss har varit det som har hänt i . Där tog initiativ till ett stort folkbildningsprojekt som har hållit på . Där har man involverat allt från barnavårdscentral till förskola och hela vägen där den ekonomiska verkligheten i människors liv förändras. Man försöker alltså skapa mötesplatser för att kunna informera om och skapa intresse för de här frågorna. Det förutsätter också att det civila samhället är med. Man har lyckats väldigt bra. Man har med skolan. Man har undervisning i matematik och allt möjligt annat där man också tar exempel från det här området på ett mycket mer medvetet sätt . De olika folkrörelser som våra partier representerar kan som sagt också ha en viktig del i detta framöver. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2007/08:41 om erkännande av folkmord på armenier och assyrier/syrianer 17 Utrikesminister (): har frågat mig när jag avser att ta initiativ till att och riksdag ska erkänna folkmordet på armenier och assyrier/syrianer. Jag vill inledningsvis hänvisa till det svar jag gav på en likartad interpellation i ett likartat ämne . Det jag sade då gäller , och det blir litet av en upprepning. Väsentligt i sammanhanget är att grunden till en dialog kan läggas som kan leda till försoning mellan berörda parter. är det endast parterna själva som kan enas om utformningen av en sådan process. I det avseendet är oberoende historisk forskning och fri debatt avgörande. Från turkisk sida har i denna fråga bildandet av en internationell historikerkommission föreslagits, med medverkan från såväl som . Det är en tanke som vi från och EU:s sida har uppmuntrat. En sådan process måste förstås präglas av oberoende och full öppenhet. Politiska beslut i andra länder som fastslår en viss historieskrivning främjar inte ett närmande mellan de grupper, såväl i som utanför , som faktiskt söker en dialog. I värsta fall kan det rentav leda till uppblossande intolerans mot religiösa minoriteter i . Jag noterar att den armenisk-ortodoxa kyrkans överhuvud i , Mesrob II, har uttryckt sig i samma anda. I var det inte tillåtet att öppet diskutera vad som drabbade armenier och assyrier/syrianer för snart . Landets reformprocess har dock medfört ett ökat utrymme för fri debatt, också om landets historia, även om det fortsatt förekommer betydande inskränkningar i yttrandefriheten. För att ett medlemskap i ska kunna bli möjligt för är det naturligtvis avgörande att yttrandefriheten stärks, så att även etablerade uppfattningar kan ifrågasättas på samma sätt i som inom Europeiska unionen. Regeringens uppgift är inte att slå fast ett historiskt händelseförlopp. Den saken är en fråga för historiker och för parterna själva. Jag kommer dock fortsatt att uppmuntra till dialog, till gemensam forskning och till att alla relevanta historiska dokument görs tillgängliga samt starkt betona vikten av öppen debatt och respekt för olika åsikter i . 18 (): Tack för svaret, statsrådet! I svaret efterlyses mer forskning, och det sägs att det är historikerna som i första hand ska slå fast fakta. Det kan jag helt hålla med om. Det är också helt korrekt att dialog är väldigt viktigt. är det viktigt att veta att det också krävs parter utanför som kan pressa på för att dialogen ska ta fart. När det gäller historiker skulle jag vilja hänvisa till folkrättsexperten professor som på en konferens här i uttalade sig och sade att nu har historikerna gjort sitt. Det finns ganska mycket forskning i denna fråga, och det blir mer och mer. Det är också väldigt många länder som har uttalat sig i denna fråga. Om man söker på Internet kan man hitta 21 länder som har uttalat sig om detta folkmord och erkänt det. Även organisationer som FN och EU har uttalat sig. I vilken mån har uttalat sig kan man efter dagens nyheter sätta frågetecken för. Vi kanske kan säga att halva delen av har uttalat sig i frågan. Det är också intressant att se att Forum för levande historia på sin hemsida skriver att har erkänt detta folkmord . är naturligtvis frågan om det är eller regeringen som beslutar detta eller om det är forskarna. Utifrån det svar jag har fått utgår jag från att det är forskarna i första hand och i så fall kanske Forum för levande historia. Men frågan här är ju: Borde vi inte från sida kunna gå vidare och sälla oss till den skara som vi enligt internationella uppgifter redan befinner oss i, nämligen att vi uttalar tydligt att vi erkänner detta folkmord på armenier och assyrier/syrianer 1915 i för att också erkänna att många medborgare i har en historia där. Jag menar att det vore viktigt. Om det skulle saknas kunskap i denna fråga på tog jag med mig en bok som professor vid publicerade 2007, alltså, om denna fråga. Jag tänkte att det kunde vara lämpligt att den fanns i arkiven så att man kunde gå vidare med denna fråga. Det här är en fråga som inte bara berör de länderna. Människor från dessa folkgrupper finns över hela världen, och på det sättet berör frågan också . Därför kvarstår min fråga. Även om utrikesministern menar att det inte är dags nu menar jag och att det är dags att erkänna detta, för att ge processen ytterligare skjuts även i och i dialogform arbeta vidare med detta. 19 (): uttalade en gång: Jag tycker inte om din åsikt, men jag är beredd att dö för din rätt att yttra den. I har gällt en annan devis, nämligen denna: Vi tycker inte om din åsikt, och vi är beredda att sätta dig i fängelse och beredda att starta offentliga mobbkampanjer, och du kan till och med dö för att du vågar yttra den. Det är mycket angeläget, med tanke på EU-medlemskapsförhandlingar och mycket annat, att den här frågan på allvar kommer upp på dagordningen. Därför är interpellationen av mycket viktig. Förintelsen gav oss en ny fras, som vi ofta uttalar med emfas och med skälvande röst. Vi säger: Aldrig mer never again. Men historien tycks vara en cirkel, för den upprepar sig gång på gång i Halabja, i , i , i och så vidare. För att vi ska kunna bryta den här cirkeln är det mycket viktigt att vi vågar erkänna de brott som har begåtts. Det här är mycket talande. Jag nämnde Förintelsen, därför att i Förintelsen är det ett mycket tydligt fokus på offren, och på förövarna. Det går inte att förneka Förintelsen utan att få löpa gatlopp i våra medier i . Men vad hände med den person som i när höll sitt sommartal satte upp en skylt där det stod Erkänn folkmordet? Jo, plakatet beordrades ned. Vad hände när fotbollslaget under en match mot uppmärksammade folkmordet därför att det var 90-årsdagen av detta svärdets år? Jo, ärendet gick till tävlingsutskottet därför att man i inte ska blanda ihop idrott med politik, som det hette. Här är det alltså de anhöriga, ättlingarna till offren, som lever i man bygger kyrkor i södra som tidigare byggdes i och Midyat som uppenbarligen ska stå till svars, rygga tillbaka och inte tala så högt därför att den här frågan är lite för obekväm att hantera för . Jag tycker att detta är mycket tråkigt. Det är mycket oroväckande om vi får en sådan debatt i som innebär att de som lyfter upp frågan är de som ska rygga tillbaka och stå till svars. Jag tror att om erkände folkmordet på armenier, assyrier/syrianer, kaldéer, pontiska greker, och andra det folkmord som inträffade långt bortifrån omvärldens strålkastarljus under skulle vi lyfta en mycket tung börda från de anhörigas axlar. Många av de anhöriga lever i . Jag tror att de följer den här debatten mycket noga för att se om vågar visa detta erkännande. Ett erkännande skulle dessutom bidra till att öka trycket på . Det kan man diskutera. En del menar att det skulle dämpa trycket på och forcera in i ett hörn. Men jag tror på att om fler länder diskuterar frågan måste också till slut öppna sig alltmer. Men även om vi i kommer till slutsatsen att regeringen eller inte vill erkänna detta folkmord innebär det att vi kan göra saker i alla fall. Vi kan lyfta upp den assyrisk/syrianska frågan i . Den har nämligen inte varit högt uppe på dagordningen där sedan avtalet i Sèvres. Då fanns inte ens FN, utan då hette det . Vi kan på olika sätt bidra till att minska dödandet i , till exempel genom att argumentera för en säkerhetszon på i norra . 20 (): Jag har anmält mig till denna debatt bland annat för att utveckla det som berör i inledningen, nämligen att frågan har även debatterats ett antal gånger. har inte bara debatterat folkmordet på armenier med flera utan också kommit till en slutsats. På initiativ av vänsterpartisten från och själv av armenisk härkomst väcktes 1999 en flerpartimotion om folkmordet på armenier på bord som resulterade i ett av enigt antaget betänkande från utrikesutskottet. I betänkandet, som alltså även stod bakom, sägs bland annat i övervägandena: Utskottet menar att det är angeläget och nödvändigt med en officiell redovisning och erkännande av folkmordet på armenierna. 1985 fastslogs i FN och i att det begått folkmord på det armeniska folket i början av detta sekel. Jag tror att det var detta som Forum för levande historia refererade till. Utskottet menade även att demokratiska identitet skulle stärkas om visade större öppenhet om sitt förflutna och att det var viktigt med förutsättningslös, oberoende internationell forskning om folkmordet. Detta av antagna betänkande menar jag måste tolkas som ett erkännande från sida av folkmordet på armenier. Motionen var dock begränsad till den armeniska folkgruppen. Följande år väcktes en ny motion som inkluderade övriga folkgrupper. I kommande betänkande från utrikesutskottet formulerade man sig något annorlunda, nämligen så här: Utskottet menar att det som drabbade armenier, assyrier/syrianer och kaldéer under det tid sannolikt skulle betraktas som folkmord enligt konvention, om den hade varit i kraft vid den aktuella tidpunkten. Detta senare uttalande har en tydligt juridisk prägel. Utskottet ville markera att ingen skulle kunna dömas retroaktivt till exempelvis återlämnande av egendom för vad som skedde 1915 långt före . reserverade sig då mot denna skrivning och dess juridiska tolkning. Det handlar inte, som vi ser det, om ett juridiskt erkännande utan om ett politiskt. Men sammanfattningsvis erkände folkmordet på armenier och gjorde i sak ett politiskt erkännande även av folkmord på de övriga folkgrupperna. Därför borde det vara naturligt att ånyo kunna fastslå detta i enlighet med Pertofts interpellation. Jag har en kommentar till utrikeministerns svar. betonar vikten av oberoende historisk forskning och fri debatt egentligen på samma sätt som utrikesutskottet . Dock anser jag att det är tveksamt om den internationella historikerkommission som föreslagit med medverkan från och kan anses vara tillräcklig. En sant internationell, oberoende kommission bör bestå av forskare inte bara från de direkt inblandade staterna utan ha en bredare sammansättning, bland annat för att undvika att kommissionen förvandlas till något slags förhandlingsdelegation. 21 (): Jag tror att vi alla inte bara känner till och förstår många av de fruktansvärda saker som drabbar människor på vårt klot. Jag vet att vi alla har olika kopplingar och anknytningar till människor som lever med detta; människor som kämpar för sina liv och för sina rättigheter i världens alla hörn, människor som verkligen behöver aktiva stöd och solidaritet i kampen. För mig är frågan , eller seyfo på assyrisk/syrianska, mer än så. För mig handlar det om mina egna dödade förfäder. Jag är ett levande bevis. För mig och mina landsmän är det inte bara fråga om politik utan också om en punkt där politiken direkt berör själ och hjärta. finns det bara några tusen kvar i hela jämfört med en miljon . Den stora utrensningen skedde som går under namnet seyfo, 19151919. måste göra ytterligare ansträngningar för att de turkiska myndigheterna ska tvingas till en annan hållning i frågan än vad som gäller. Till att börja med gäller det det självklara att man måste ha rätten att över huvud taget kunna tala om frågan. Den rätten gällde inte den syrisk-ortodoxa prästen fader i Diyarbakır, inte heller den armeniske journalisten , hans son Arat Dink, Nobelpristagaren etcetera. Fader åtalades för statsfientlig verksamhet och förräderi, bara för att han i en intervju sade att man inte får glömma att även många assyrier/syrianer mördades under samma folkmord som armenierna. Det var inte så länge sedan. Mina förfäder överlevde inte folkmordet. På samma sätt som för många av mina landsmän föll de också offer för en hänsynslös utrensning . På det sätt som jag har fått höra av mina släktingar har också mina landsmän hört om folkmordet. uppmanade oss i Hanoitalet att kalla saker vid dess rätta namn, det vill säga folkmord och ingenting annat. Jag är väl medveten om vikten av att så djupgående juridiska begrepp som folkmord kräver varsamhet när man använder dem. För mig, med min bakgrund, min kunskap och min historia, som förmedlats , är det ett historiskt faktum att ett folkmord i vår nuvarande definition begicks under svärdets år, seyfo, 1915 i . Man måste göra upp med sin historia för att kunna blicka framåt och gå vidare. Jag vill här passa på att ge några kommentarer till utrikesministerns anförande och passa på att få några svar från honom. Utrikesministern pratar om dialog och försoning. Visst låter det bra, men man måste göra upp med sin historia först för att kunna föra en dialog med respekt. Utrikesministern pratar om en reformprocess. Visst låter det bra, men tyvärr står mycket på papper, det vill säga ord utan handling. åtalas människor enligt artikel 301 för sina åsikter i , till exempel Akbulut, , Hrant Dink och , för , Arat Dink. Utrikesministern säger att denna fråga är för historikerna, men vad anser utrikesministern om de 19 länder som har erkänt folkmordet? Gjorde de fel? 22 (): Som svensk-armenisk riksdagsledamot har jag fått flera samtal från människor som är berörda av frågan om folkmordet på armenier och assyrier/syrianer 1915. De undrar naturligtvis när riksdag ska ta ställning i frågan och vad utrikesministern anser och tänker göra. Folkmordet präglar många människors liv. Det finns miljontals människor som har djupa spår i själen. Det handlar om sorg som går i arv. Det handlar om identitet. Det handlar om demokrati, och det handlar naturligtvis om att förstå samtiden. Dessa miljoner människor måste få upprättelse. Ministern sade i den tidigare debatten, som han refererade till, att om man inte förstår historien är det rätt mycket i nutiden som man kanske får något begränsad förståelse för. Vad gör ministern själv för att förstå historien? Mig veterligen har han inte varit i kontakt med någon av de tusentals anhöriga som finns i . Det vore trevligt om ministern kunde ta emot dem när de knackar på dörren för att få lite mer information. Ministern svarade att regeringens uppgift inte är att slå fast ett historiskt händelseförlopp. Jag tror inte att någon här gör anspråk på att ministern ska göra det. Däremot vill vi att ministern förhåller sig till den historia som finns. Detta är nästan en skymf inte bara mot alla dessa miljontals människor utan även mot de politiker och parlament som har ställt sig bakom att det har förekommit ett folkmord. Det är framför allt en skymf mot de forskare som har forskat i frågan. Jag har tagit med mig en lista på alla forskare som har forskat i frågan. Jag hoppas att ministern tar del av den. Jag har även en bok med mig till ministern. Jag hoppas att ministern anser att det här är riktig forskning och inte något påhittat. utrikesminister har ett högt anseende i många länder. Jag tror att han kan åstadkomma mycket om han bara visar lite handlingskraft. 23 Utrikesminister ():