prot · GU0992 · 2007-04-17 00:00:00 — Det är självklart att det behövs samiska läromedel, och även läromedel för andra nationella minoritetsspråk, som utgår från de svenska förhållandena. Vad avser då ministern att göra för att förbättra stödet till produktion av läromedel för de nationella minoriteterna? I det sammanhanget framkom också i utvärderingen av KU att kommun som ingår i det tornedalska förvaltningsområdet inte har råd att kommunen själv tar kostnaderna för att utveckla de tornedalska läromedlen. 20 Statsrådet (): Det är många frågor i luften. När det gäller nationella minoriteter låter det ibland som om det vore en homogen grupp, men det är det verkligen inte. Finländarna är hundratusentals i . Romerna är väsentligt färre. Men båda grupperna bor relativt utspritt. Det bor många samer i , men de vi talar om i det här sammanhanget är i allt väsentligt geografiskt koncentrerade. Sedan har vi den judiska gruppen som är mindre. Man har väldigt olika intressen, behov och problem. Men man har det gemensamt att de konventioner vi har skrivit på och de lagstiftningar vi har ger dessa grupper en särställning. Den ska vi värna. Om jag får börja med språkfrågan så finns det ju en utredning som gjordes under den förra regeringen som har förslag som innebär att rättigheten att få språkundervisning i skolan på sitt modersmål ska förstärkas. Man ska inte behöva uppfylla samma krav som alla andra invandrargrupper behöver göra för att få sitt modersmål. Man ska inte behöva ha fem elever i gruppen. Det ska heller inte vara ett krav att man talar språket i hemmet, vilket ju är ett krav för att få delta i ordinarie modersmålsundervisning i svensk skola. Det finns sådana förslag från den förra regeringen. Den förra regeringen valde att lägga denna utredning på hyllan, och genomförde det aldrig. Ja, det är min ambition att detta ska genomföras. Jag kan inte lova när, men det är absolut min ambition som skolminister att detta ska genomföras. Det är bara att räkna hur många grupperna är. Det är klart att det är finskan som drar de stora resurserna, för de är till sin numerär så många fler än de i de övriga grupperna och bor så mycket mer utspritt. Men min ambition är att det ska genomföras. När det gäller Sameskolstyrelsen bad jag just mina medarbetare om kompletterande information efter frågorna. Det är helt rätt att det anmäldes från början att det fanns ekonomiska problem. Sedan visade det sig att det i de ekonomiska relationerna mellan Sameskolstyrelsen och de kommuner som det handlar om hade skett en del felräkningar och annat. Vi har fått rapporter till om att detta är löst. Det spelar ingen roll vilken myndighet vi frågar i om de vill ha mer pengar. Då är svaret ja. De problem som redovisades akut är just nu lösta. Jag förstod inte riktigt frågan. Om frågan var om jag delar uppfattningen att vi ska ha förbud för skolbarn att tala sitt språk på skolgården är svaret nej. Den uppfattningen delar jag inte. Det ska vi inte ha. Det handlar om diskussionen i . Den diskussion som var i tv och som refererade till gällde något annat. Den handlade om en skola i där man sade att i klassrummet vid undervisningen på lektionerna ska man gemensamt tala ett språk som alla förstår. Det innebär rimligtvis i regel svenska. Frågan var om man ska ha rätt att bestämma det. Jag anser att en skola ska ha rätt att bestämma att man vid undervisningen på lektionen ska tala ett gemensamt språk i klassrummet så att alla förstår. Det får skolorna bestämma själva. I handlade det om att man skulle bestämma att man på skolgården och över huvud taget under skoltid inte skulle få tala något annat språk än svenska. Den uppfattningen delar jag inte. Det vill jag göra tydligt. nämner den judiska gruppen i sin interpellation. Jag har naturligtvis också innan jag blev skolminister stött på frågan med den judiska skolan, , i . Jag förstår precis de motiv som redovisas. Utöver det som står i interpellationssvaret kan jag säga att detta är en fråga som går in i arbetet med den nya skollagen. Vi får fundera på hur den ska lösas. 21 (s): Jag börjar bakifrån. Jag är alltså ingen vurmare för friskolor, men jag ser det problem som den judiska skolan kan stå inför och det krav vi har på att uppfylla våra åtaganden när det gäller de nationella minoritetsspråken. Det får vi kanske anledning att återkomma till. Jag vill väl inte säga att vår regering lade utredningen på hyllan. Man hade väl inte så stor möjlighet att sätta den i verket. Här finns många bra förslag. Jag är glad om statsrådet tar upp de förslagen. Där finns bland annat detta om de grundläggande kunskaperna. är det ett krav att man ska anordna modersmålsundervisning om det så bara finns en elev när det gäller de nationella minoriteterna. Det ska vara fem elever när det gäller de övriga. Vi har också de andra två sakerna. Det är grundläggande kunskaper och tillgång till lärare. Där lyfter utredningen upp väldigt bra saker, tycker jag. Man kanske ska bortse från grundläggande kunskaper eftersom det finns de som faktiskt inte har haft möjlighet att få det via sina familjer. Det gäller även lärare. Man kan arbeta mer med distansundervisning. Jag vill verkligen att statsrådet tar till sig den här utredningen. Jag hoppas att vi får anledning att diskutera den i kammaren sedan. När det gäller chib och den romska gruppen är det ju speciella förutsättningar och problem. Här ser jag med oro på den folkpartistiska skolpolitik som statsrådet har presenterat. Jag ser att många av dessa barn med den historia, kulturella bakgrund och tradition som familjerna har när det gäller skolgång kommer att få problem. De kanske kommer att bli segregerade och utflyttade genom den hårdare skoldiskussion som statsrådet presenterar. Jag ser att detta är en grupp som behöver jättemycket extra stöd och hjälp. Det behövs morötter, inte piskor. Vad vi också behöver jobba mer med är attitydförändringar. Här är det inte inom gruppen så mycket som i det övriga samhället. Vi behöver fortbildning för lärare. Vi behöver diskussioner i föräldraföreningar och bland föräldrarna. finns det förutfattade meningar och fördomar. Det finns mycket attityder att jobba med. Även om ministern säger att han inte står bakom vad som sades i ger det ändå signaler om att det är svenska som gäller i skolan. Hur ska vi då kunna arbeta med de nationella minoritetsspråken? Kan gemene man skilja på vilket språk som är tillåtet och vilket som inte är det? Jag tycker att det här är väldigt viktiga frågor som vi måste hjälpas åt att jobba med. Jag hoppas verkligen att statsrådet tar på allvar att de nationella minoriteterna och deras språk faktiskt är speciella grupper. Vi har lärarbrist. Vi behöver lokala utbildningar och vi behöver läromedel. 22 (): Jag delar mycket av det som har redogjort för här i talarstolen. Jag vill också säga något positivt om det som minister sade om utredning och att man prioriterar den högt. Jag hoppas att vi också får se ett resultat av det. Jag noterar att passar när det gäller ursäkten. Vi kan väl i nästa inlägg ändå få höra hur resonerar. Jag har kvar frågorna kring läromedel och om det finns planer på att arbeta med att förbättra stödet till dem. Vad jag förstår är huvudproblemet produktionen av läromedel. I läroplanen finns det som tog upp om att man ska informera om de nationella minoriteterna, deras historia och språk. Det finns i läroplanen. Jag lyssnade på Tornedalsradion . De besökte och talade med både vuxna och unga med rötter i . Det slog mig att inte ens de ungdomar som hade tornedalska rötter kände till att vi har fem erkända nationella minoriteter. Där behöver det göras väldigt mycket. Jag vet att det finns något som heter Sweblul byrå för nationella minoritetsspråk med koppling till EU. De har erbjudit sig att medverka så att man på skolorna ska kunna uppfylla läroplanen när det gäller den här informationen. Vad anser statsrådet om det? 23 Statsrådet (): Jag ska först kommentera ett par saker som sade. Det krävs fem elever för att man ska få modersmålsundervisning, med undantag för minoritetsspråken. När det gäller det största minoritetsspråket, finska, är det geografiskt avgränsat till ett mindre område i där man har den rätten. I regel gäller att det ska vara fem elever. Dessutom har vi regeln att man ska tala språket hyfsat regelbundet i hemmet. Det var väl därför den förra regeringen tvekade. Den stora kostnaden med att genomföra detta är att utvidga rätten för den finska gruppen i hela . Min ambition är att vi ska göra det. Vi ska ge den rätten i hela . Man ska ha den rätten även om man bor i eller i och inte bara om man bor i . Har man finska rötter eller finsk anknytning enligt vad som gäller i utredningen ska man, även om man är ensam, ha rätt att få utbildning på finska språket. är orolig för skolpolitik när det gäller romerna. Jag skulle vara orolig för hur det har blivit i när det gäller romerna och skolan. Det är ju inte vi som har styrt. Den situation som är kan knappt bli värre. En stor grupp romska barn går inte i skolan över huvud taget. Det är ju inte fel. Om någon är ansvarig för det så är det den förra regeringen. Det är inte intressant att kasta skulden på den ena eller andra regeringen. Det intressanta är vad vi ska göra åt det. Man kan göra på många sätt. När jag var skolborgarråd i anställde vi ett par projektledare för att få romska barn och ungdomar att gå till skolan. Det var personer som själva var romer. De var något äldre, fortfarande unga, men lite äldre än skolungdomar. Vi anställde dem som projektledare. De sökte upp föräldrarna och talade med dem och med barnen och ungdomarna. De lyckades få ytterligare ett antal till skolan inte alla, men ett antal. Man måste göra på många olika sätt. Det hjälper inte att skärpa lagstiftningen. Det är fråga om mycket kulturella fördomar från många svenskar. Och från den romska gruppen definierar man det som att man är i ett kulturellt utanförskap, vilket gör att barnen inte går till skolan. Då hjälper det inte med lagar, utan här tror jag att det gäller att övertyga föräldrarna och ungdomarna om att skolan är viktig. Dessa frågor finns i högsta grad på regeringens agenda. Och den ena regeringen har gjort si, och den andra har gjort så. Men jag tror att vi i grunden inte har så stora åsiktsskillnader i fråga om detta, utan jag tror att det egentligen råder en rätt bred enighet i om att när vi nu har bestämt att ett antal grupper är nationella minoriteter och definierar dem som nationella minoriteter så har dessa grupper rättigheter som invandrargrupper inte har. Och dessa särskilda rättigheter ska bevakas. Det är därför som vi har förklarat att dessa grupper är nationella minoriteter. Och det är ett arbete som vi har påbörjat. Det finns en del kvar att göra, och det ska vi fortsätta med. 24 (s): Självklart var vår regering medveten om problematiken i fråga om de romska barnen, annars hade man inte gett detta uppdrag och satt i gång det arbete som har påbörjats. Och det är ett väldigt viktigt arbete. Jag har själv jobbat väldigt mycket med modersmålsundervisning när jag arbetade som rektor. Innan jag kom in i var jag ansvarig för modersmålsundervisningen och undervisningen i svenska som andra språk som vi hade i kommunen. Och det handlar om attityder. Jag fick som ansvarig rektor slåss för varenda krona för detta. Kommunerna är självstyrande, och det är de som bestämmer detta. Men man kan från statsmakten ge stimulansbidrag. Man kan stödja kommunerna i detta arbete. Jag tror att de behöver ett oerhört stöd i fråga om detta. Jag efterlyste kompetensutveckling för de modersmålslärare som man hade. Det var jättesvårt. Det var också svårt att hitta läromedel för barnen men framför allt att hitta lärarhandledningar. Om vi hade lärare som kom från andra länder så var de också tvungna att sätta sig in i vår svenska skola och vårt sätt att lära. Här finns ingenting om detta. har ett uppdrag, men jag tror att vi kan göra ännu mer. Jag ska gå hem och kontrollera hur det förhåller sig med den lagliga rätten. Men jag är faktiskt ganska övertygad om att det när det gäller de nationella minoriteterna finns ett regelverk som säger att det inte behöver vara fem elever utan att kommunerna har denna skyldighet ändå. Men problemet är att vi inte får tag på lärarna. Det finns inte lärare i samiska nere i . Där ligger problemet i fråga om den grundläggande kunskapen. Men det finns i utredningen. Och jag ser verkligen fram emot att statsrådet tar tag i detta så att den utredningen kommer att presentera ett bra förslag för , så ska vi fortsätta att debattera det. 25 Statsrådet (): Jag uppfattade att vi är rätt överens om tagen och visionerna. Det är när det gäller detaljer som vi skiljer oss åt, historiebeskrivningar och annat. Men jag uppfattar att vi är rätt överens om vart vi vill komma, och det är väldigt värdefullt. Också för de nationella minoriteter som till äventyrs lyssnar på den här diskussionen kan det kännas bra att är rätt enig om tagen. Jag ska göra en randanmärkning. Det här är den andra debatten som jag för med socialdemokrater här i , och i båda fallen finns det en väldig misstro mot kommunerna. Och det är rätt löjligt. Jag är emot kommunalisering. Mitt parti har röstat mot kommunalisering. Men varför har ni genomfört denna kommunalisering av skolan om ni inte litar på kommunerna? Allt ska ni gå in och styra. I ert parti borde ni fundera på varför kommunaliseringen var så viktig att genomföra. Ni litar ju inte på kommunerna. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2006/07:454 om regional utveckling och livslångt lärande 26 Statsrådet (): har frågat mig om vilka åtgärder jag avser att vidta för att stimulera lokalt och regionalt utvecklingsarbete när det gäller det livslånga lärandet. Studier är en möjlighet för den enskilde att stärka sin ställning i samhället och i arbetslivet. Vuxenutbildningen spelar här en viktig roll. Den ger alla en chans att komplettera sina kunskaper, med sikte mot fortsatta studier eller mot yrkeslivet. Jag har i tidigare debatter med beskrivit regeringens förslag för att stärka vuxenutbildningen. Det handlar om större valfrihet, bland annat genom fristående vuxenutbildning och en utvecklad svenskundervisning för invandrare. Regeringen har också aviserat en utredning om rätten till gymnasial vuxenutbildning. Regeringen vill dessutom stärka det livslånga lärandet genom att införa en yrkeshögskola. En särskild utredare har fått i uppdrag att föreslå hur eftergymnasiala yrkesutbildningar utanför högskolan ska sammanföras under en yrkeshögskola. Utredaren ska analysera och bedöma hur ansvaret för planering och finansiering ska fördelas regionalt och nationellt (dir. 2007:50). tillkallades en särskild utredare för att se över myndighetsstrukturen inom skolväsendet (dir. 2007:28). Regeringens avsikt är att myndigheterna inom skolområdet ska bli färre. Det innebär att de uppgifter som Nationellt centrum för flexibelt lärande, CFL, har kommer att överföras till en annan skolmyndighet. Även om statliga myndigheter kan spela en roll, tror jag att den viktigaste utvecklingen sker ute i skolväsendet, genom initiativ från lärare och skolledare. 27 (): Jag tackar för svaret. Jag vet inte om jag blev så mycket klokare när det gäller just Nationellt centrum för flexibelt lärande. Ministern konstaterar att regeringen nu utreder myndighetsstrukturen inom skolväsendet. Han säger också att de uppgifter som CFL har ska överföras till en annan skolmyndighet. Syftet var att skapa en stark organisation för att driva frågan om IT-användning i samband med vuxnas lärande och koppla vuxnas lärande till regional utveckling och tillväxt. I praktiken har det handlat om att bana väg för ny teknik, ny pedagogik, nytt undervisningsmaterial och nytt sätt att lära sig. Satsningen har handlat om att i ett föränderligt samhälle försöka utveckla nya och framtidsinriktade metoder för inlärning. Ett sådant arbete är nödvändigt. Det livslånga lärandet handlar om att man som individ återkommande i olika skeenden i livet ska kunna inhämta ny kompetens och kunskap. Men det handlar också om att bidra till utvecklingsarbete och kompetensförsörjning i näringslivet. Nationellt centrum för flexibelt lärande är det enda bland offentliga eller privata organisationer som har ett helhetsansvar och arbetar med det som kallas e-learning. Det ligger inom samma verksamhetsfält som e-commerce och e-government. Tanken är att man ska använda den kompetens som myndigheten besitter för att stimulera projekt och långsiktigt arbete i regioner och kommuner. pågår utvecklingsarbete i hälften av landets kommuner. I ett 40-tal kommuner pågår projekt där verksamheten är sammankopplad med folkbildningen. Genom att man använder informationstekniken skapas möjligheter att kombinera arbete och studier eller arbete, familjeliv och studier på ett otraditionellt sätt. Det handlar om att skapa och sprida ett arbetssätt där en ny pedagogik, där användandet av informationsteknik är centralt, gör att studierna i mindre utsträckning behöver ske i traditionell skolform. En stor fördel med detta arbetssätt, med IT-baserad undervisning, är att en stor del av studierna kan ske att studierna kan kombineras med arbete. Det minskar i sin tur produktionsbortfallet. Och jag tycker att det vore djupt olyckligt om detta viktiga utvecklingsarbete nu tappar i utvecklingskraft. Men att utveckla arbetssätt av detta slag tar tid. Det görs inte av sig själv. Det handlar om uthållighet, det handlar om långsiktighet, och det handlar om en omfattande projektverksamhet som måste ges ett starkt stöd. Det krävs en klar nationell hållning där systempåverkan för lärande, utveckling och tillväxt, så kallade LU-projekt, stimuleras till fullföljande. Och det måste stå helt klart att detta är angelägna projekt från regeringsnivån och från den nationella nivån. pågår sådana projekt i , , , , , , , , och och inom Östsam. ska CFL läggas ned och övergå i annan organisation. Detta skapar en känsla och en bild av att statusen i projekt av detta slag nu är på väg att bli lägre, att det sker en nedprioritering och att en tidigare offensiv hållning övergår till en defensiv hållning när det blir en avveckling. Detta riskerar i sin tur att kraften i utvecklingsarbetet försvagas, och detta är inte bra. Vilka åtgärder tänker ministern vidta för att förändra det här intrycket och för att ge andra signaler på ett så oerhört viktigt utvecklingsområde som det här står för? 28 (): Jag tycker att frågan om hur man kan stimulera lokalt och regionalt utvecklingsarbete när det gäller livslångt lärande är oerhört viktig. Detta är också en intressant frågeställning. När jag lyssnade till skolministern hörde jag honom tydligt säga att regeringen avser att stärka vuxenutbildningen i perspektivet av det livslånga lärandet. Jag tänkte då att den bild skolministern gav inte var riktigt heltäckande. Ni har ju tagit bort väldigt mycket resurser från den kommunala vuxenutbildningen. Det är en drastisk nedskärning som gör att flera vuxna inte kan gå på komvux och delta i det livslånga lärandet. Ni har tagit bort rekryteringsbidraget. Också det slår hårt just i perspektivet av livslångt lärande. Ni försvårar dessutom för vuxna att komma in på högskolan genom att ni inte har ambitionen beträffande de av en årskull men framför allt genom att ta bort 25:4:an. Också det blir en käpp i hjulet för det livslånga lärandet. Likaså kan man på det arbetsmarknadspolitiska området se att det nu dras ned på mycket av utbildningssatsningarna. Bilden när det gäller vuxnas lärande och det skolministern sade stämmer alltså inte riktigt. Men det finns också ett annat perspektiv. Jag tänkte på det när jag läste det skriftliga svaret och sedan lyssnade på skolministerns muntliga svar här. Det finns nämligen en väldigt viktig aktör när det gäller livslångt lärande som skolministern över huvud taget inte nämner. Det gäller då folkbildningens organisationer i . Vi har folkhögskolor och vi har studieförbund som samlar väldigt många deltagare och som också, som sagt, är viktiga aktörer när det gäller det livslånga lärandet. Jag skulle gärna vilja höra skolministern säga att det också är ett viktigt perspektiv när det gäller såväl det lokala och det regionala utvecklingsarbetet som det livslånga lärandet. Detta är något som även Sufo 2 poängterar i sin utredning. Likaså pekar folkbildningen själv i rapporten om folkbildningens framsyn på just folkbildningens roll i fråga om det livslånga lärandet. Det finns också en tydlig relation mellan folkbildningens organisationer och Nationellt centrum för flexibelt lärande. Jag tänker då på e-learning, och jag tänker på detta med att minska den digitala klyftan. Här finns det möjligheter för folkbildningen att via CFL få resurser till att driva viktiga projekt. När man läser den fråga som ställs i interpellationen till skolministern blir man lite orolig. Vad händer på området om CFL upphör som organisation? Minskar resurserna för just en kraftsamling kring livslångt lärande? Exempelvis gäller det då folkbildningen och detta med att minska den digitala klyftan. Det perspektivet saknar jag. Dessutom tycker jag att bilden haltar vad gäller regeringens kraftiga satsning på vuxenutbildning. 29 Statsrådet (): får som vanligt varje förändring från regeringens sida att framstå som vore jordens undergång nära förestående. Jag kan säga att sedan vi aviserade tanken på att avveckla CFL som egen myndighet är antalet inkommande brev, mejl och telefonsamtal eller antalet påstötningar till från lärare, rektorer, kommuner, myndigheter, regioner och olika aktörer noll! Om bilden av en väldig förändring, som beskriver det, har ingen hört av sig och varit oroliga innan framställde sin interpellation. Den är den enda reaktionen än så . Det är inte så att detta med livslångt lärande upphör därför att CFL upphör som egen myndighet. Självklart kommer de insatser som CFL gör, det uppdrag som CFL har, att övertas av någon annan. Än så länge är det inte bestämt av vem. Det skulle ett fiktivt exempel kunna vara att ansvaret återgår till där ansvaret låg förut. Det är fullt tänkbart, men jag vet inte. Det kan också bli någonting annat. Uppgiften, uppdraget, att vidta stimulansåtgärder och utvecklingsåtgärder för flexibelt lärande upphör ju inte därför att vi förändrar myndigheten. Det måste inte vara så här i att det för varje liten uppgift som samhället åtar sig måste inrättas en egen myndighet det är ju vad det handlar om. Vi ska ha färre myndigheter i . Det har varit en explosion av myndigheter. Om ni nästa gång det är val tänker gå till val på att återinrätta myndigheter som vi lägger ned får ni gärna göra det. Men jag tror att ni kommer att acceptera det här när det väl är gjort. Jag har svårt att tro någonting annat. Inga människor som dagligdags sysslar med denna verksamhet har, som sagt, hört av sig och varit oroliga för att CFL ska upphöra som egen myndighet. Däremot skulle oron naturligtvis vara stor om vi sade att verksamheten skulle försvinna, men det är inte avsikten. Det som sker är en förändring i myndighetsstrukturen. Jag delar uppfattning att folkbildningen har mycket att tillföra. Folkbildningen, inte minst folkhögskolorna, står för ett sätt att undervisa och utbilda som något avviker från det vanliga offentliga skolväsendet och som tillgodoser behov som det offentliga skolväsendet inte mäktar med att klara av. Inte överallt men på många håll finns det en spännande utveckling också i riktning mot distansundervisning, e-learning och det vi menar med flexibelt lärande. Jag delar alltså helt och hållet den uppfattningen och ser ingen anledning för folkhögskolor eller för folkbildningen som har ett samarbete med CFL att vara orolig för att det samarbetet upphör bara därför att CFL:s uppgifter övertas av en annan myndighet. Det handlar här om en förändring i myndighetsstrukturen. Försök inte blåsa upp detta till någonting annat! 30 (): och jag har inte alltid samma ingång här i livet och inte samma sätt att se på problem.