prot · GV0913 · 2007-10-19 00:00:00 — Hon sade: Det krävs en domare med unken kvinnosyn för att saker och ting ska barka åt skogen. Jag tror att det finns unken kvinnosyn också inom rättsväsendet. Jag tror att det finns unkna föreställningar även där. Vågar vi inte diskutera det är vi naiva. 123 (): Sexuella övergrepp är vidriga. För den som drabbas sätts outplånliga spår. Offret, den drabbade, måste alltid få allt stöd och all hjälp som är möjlig, vilket också justitieministern har poängterat. är det oerhört viktigt att inte en oskyldig döms. Stureplansfallet har väckt starka känslor, och kvinnor kanske känner sig lite säkrare. måste man komma ihåg att Stureplansfallet visar hur viktigt det är att man inte följer instinkten att rusa hem och tvätta sig innan man anmäler utan i stället kontakta polisen och få en bevissäkring. Kompetens och arbetsmetoder måste utvecklas hos alla som har att utreda sexualbrott. Det är därför väldigt tillfredsställande att det nu i den nya domarutbildningen ingår obligatorisk utbildning om sexualbrott. Domarutbildningen sker innan man får sin fullmakt. Sedan kan man inte tvinga domare att gå utbildning, men självklart är det önskvärt att man på olika sätt påverkar så att så många domare som möjligt går den här utbildningen. Det är också viktigt att det görs en kompetent utredning oavsett om det är i eller . Så är inte situationen . Det är något som vi i alliansen trycker hårt på att vi bör förändra. När det gäller sexualbrott är det oerhört viktigt att man flyttar fram positionerna. Det har skett successivt under det , och det sker . Det finns kvinnor i vårt land som kommer ihåg att det var fullständigt meningslöst att anmäla våldtäkter på grund av samhällets inställning och det bemötande man fick. Detta har gudskelov förändrats. Själv kommer jag ihåg hur urbota ilsken jag blev när jag hörde om hur domare hade frågat vilken klädsel offren hade om det var lång eller kort kjol och urringning etcetera. Detta kunde till och med finnas med i skrivningarna i domen. Så är det inte i någon större utsträckning längre, och man hittar det sällan i domstolarnas skrivningar. Huruvida offret gör motstånd eller inte har egentligen ingen betydelse i svenskt rättsväsende. frågar man ibland hur kvinnan har agerat i situationen. Då måste man vara medveten om att män och kvinnor reagerar olika i olika situationer. Mäns reptilhjärna är lite annorlunda än kvinnors reptilhjärna. Här finns en risk för att domstolar fortfarande utgår från männens sätt att reagera och inte från kvinnans sätt att reagera. Där behöver vi en större forskning och en bättre kunskap. Sedan kommer jag till detta med ålder. Det är inte rimligt att man i ett rättssamhälle, där man i lagstiftningen har specifika åldersgränser utsatta, gör bedömningar av huruvida en 14-årig flicka ser äldre ut. En 14-årig flicka är ett barn, och det är fullständigt irrelevant om hon ser ut som 17 eller 18. Det finns åldersgränser. Här kan vi se hur man på olika sätt har slirat. bortser jag från fall där parterna är ungefär jämnåriga. Här krävs också mer utredning, men framför allt måste man här få till stånd en diskussion och debatt så att man flyttar tillbaka normer och värdering till vad lagstiftaren säger. Offrets mognad och utseende får i aldrig ha någon betydelse för rättsutslaget. 124 (): En förmån med att vara sist i en debatt är att man kan snabbrecensera de andra. Jag vill passa på att tacka samtliga deltagare. Jag tycker att det har varit en väldigt bra debatt. Man skulle egentligen kunna knyta ihop det på samma sätt som inledde: Egentligen vill vi alla samma sak. Det är faktiskt glädjande i en så viktig fråga. Våldtäkt är en fruktansvärd kränkning av en individ. Det är en ohyggligt viktig utgångspunkt. Om man träffar våldtäktsoffer är det svårt att inte bli berörd och inte ta till sig historierna in i märgen. Man minns våldet, förödmjukelsen och smärtan, och man talar ofta om att man aldrig känner sig riktigt hel, riktigt ren eller riktigt säker igen. Även om många av mina partikamrater reagerade annorlunda tycker jag att det var bra att tog upp ett antal situationer som inte rör det nu omtalade Stureplansmålet. Vi vet ju faktiskt om att de flesta våldtäkterna äger rum i hemmet och i relationen. Där finns ganska mycket forskning som är intressant om att våldtäkter ofta är betingade som en våldshandling. Det är ofta ett ytterligare steg i en misshandelsutveckling som är rätt skrämmande. Familjen och skolan har en uppgift i att lära ut en människas omistliga rätt att inte behöva bli kränkt. Polisen behöver resurser och kompetens för att ingripa och helst förhindra att våldtäkter äger rum. Domstolsväsendet behöver förmåga att hantera svåra och komplicerade brottmål. Även sjukvården, som inte har tagits upp här, har en väldigt viktig inte bara vårdande utan faktiskt uppsökande roll för att finna riskpersoner och vårda dem i preventivt syfte. Riskpersoner behöver nämligen nås tidigt då de flesta inte är kända förövare. Vi är nog alla eniga om att samhället har ett ansvar för att varje våldtäktsoffer ska få bästa tänkbara stöd och hjälp tillbaka till ett värdigt och bra liv. Samhället har också ett särskilt ansvar att inte låta förövare få begå samma brott igen, och här brister det . Jag tycker att vi har ägnat för lite uppmärksamhet åt det. Var tredje person som döms för sexualbrott lämnar kriminalvården utan behandling. Det finns en hormonmodulerande behandling som kallas kemisk kastrering. Det är ett mycket provokativt ord. Men det är en hormonmodulerande behandling som hämmar könshormoner . Det är en behandling som används i , , , , , , , och . Den används i inom relations- och samlevnadsprogrammet för behandling av sexualbrottslingar. Den kopplas ihop med ett motivationsprogram och olika terapiinsatser för att en människa inte ska gå tillbaka till ett destruktivt våldtäktsbeteende. Det finns stater i som har infört lagbestämmelser om införande av kemisk kastrering som en straff- och behandlingsmetod. Socialdemokraterna i har föreslagit just detta, och man hänvisar där till studier som visar att metoden är hundraprocentig, det vill säga att ingen återfaller och begår nya sexualbrott. Jag tycker att det är dags att vi i gör en översyn av om inte vi också ska införa kemisk kastrering som en straff- och behandlingsmetod. Det är ett straff för den lagförde våldtäktsmannen som inte under några omständigheter kan betraktas som värre än det öde som drabbar ett våldtäktsoffer. 125 (): Jag tänkte tala om rehabilitering och finansiell samordning. Rehabiliteringsarbete är mycket viktigt för att hjälpa människor till arbete eller tillbaka till ett arbete. Samhällets olika organisationer är till för att ge den enskilde stöd, och detta arbete måste ske mycket mer samordnat än och med utgångspunkt i den enskilde. Men regeringen minskar andelen köp när det gäller arbetslivsinriktad rehabilitering. minskar stödet med , 2009 med ytterligare och 2010 med . Dessa resurser ska i stället användas till arbetsförmågebedömningar och utredningar. Dessutom drar man ned på anslagen till rehabiliteringspenning. En närmare granskning visar att det som regeringen kallar sin rehabiliteringsgaranti snarare är en sorteringsgaranti, inte minst den så kallade rehabiliteringskedjan som man nu inför i kombination med ensidiga tidsgränser när det gäller sjukpenningsprövningar. Vi socialdemokrater tror inte att det bara är arbetsförmågebedömningar och tester som behövs. Regeringen börjar i fel ände. Man är på jakt efter de långtidssjukas och de förtidspensionerades villkor i stället för att lägga kraft på att nysta i de system som vi har och den oförmåga som finns och på att hitta lösningar på de problem som alla medborgare ser orimligheten i att sjukskriva människor till passivitet när kostnaderna vida överstiger kostnaderna för just rehabilitering. I stället behövs åtgärder som ska underlätta tidiga insatser och förhindra att människor faller mellan stolarna. Individens behov måste alltid stå i centrum. Under den förra mandatperioden pekade vi socialdemokrater i regeringsställning ut sjukskrivningarna och de höga ohälsotalen som en av mandatperiodens största utmaningar. Vi vidtog också en rad åtgärder i syfte att sätta individen i centrum och öka resurserna för att varje individ ska komma tillbaka till arbete för att man därigenom ska få ned de höga ohälsotalen. Att individen ska stå i centrum låter sig lätt sägas, men i praktiken är det svårare. Det borde vara så att tjänstemän som ska hjälpa till med rehabilitering oftare ska vara mindre än en meter från den som de ska hjälpa. När det gäller rehabilitering tillskapade vi finansiell samordning, Finsam. Jag engagerade mig en hel del för att få i gång Finsamsamarbete, inte bara i mitt eget hemlän utan även på andra platser i landet. I har vi fem samordningsförbund som omfattar nio kommuner. Finsam omfattar , arbetsförmedlingen, landsting och kommuner som gemensamt var och en satsar och bildar ett förbund som har till uppgift att hjälpa och stödja människor med det gemensamma målet att den enskilde ska få ett eget arbete och en egen försörjning. Detta samarbete är mycket viktigt och framgångsrikt. Finsam i AvestaHedemora, som jag känner väl till, har varit i gång . Där har vi valt att i första hand arbeta med människor mellan . Vi har fyra medarbetare som var och en har sin anställning i respektive organisation men som arbetar tillsammans i gemensamma lokaler. Där möter dessa medarbetare de enskilda människorna med utgångspunkt i att hitta olika former av rehabiliterande insatser som den enskilde behöver. Utgångspunkten är alltid den enskilde. Det gemensamma målet är att hjälpa den enskilde till en egen försörjning. Detta har varit ett mycket bra sätt att skapa en bra samordning mellan samhällets olika instanser som tillsammans stöder den enskilde till en egen försörjning. Vi har under dessa knappa konstaterat att det som ungdomar i väldigt stor omfattning behöver är stöd i vardagen. De flesta behöver inte några ytterligare utredningar, utan de behöver faktiskt stöd i vardagen för att komma tillbaka. Vi har fört en diskussion om att nu höja målsättningen och öka resurserna för att också nå en grupp äldre, nämligen personer . I den första diskussionen som vi har haft med huvudmännen har och länsarbetsnämnden varit mycket positiva. När vi sedan ber att få ett mer definitivt besked när budgeten har lagts fram säger man att man är tveksam om resurserna räcker till. Personer med behov av socialt bistånd kommer tillbaka till arbetsmarknaden förbluffande snabbt. Därför vill jag ställa en fråga till regeringens företrädare. Varför är man inte beredd att satsa resurser för att faktiskt genomföra rehabilitering för den enskilde? 126 FINN () replik: Det är ljuv musik i öronen att höra från Socialdemokraterna tala om individen i centrum och göra det dessutom upprepade gånger. Det är sällan man hör sådana väsentliga ord om vårdens innehåll. Låt mig ställa en fråga till . som man säger dessa vackra ord, hur fyller man dem med innehåll? Jag skulle gärna vilja veta vilka konkreta reformer som Socialdemokraterna, under den gångna regeringsperioden av Socialdemokraterna , har föreslagit och röstat igenom här i som har ökat möjligheten för just individen att själv välja, att få ett fritt vårdval, oavsett som det gäller hälso- och sjukvård eller äldrevård? Vad har den ambitionen i verkligheten lett till? Låt mig dessutom ställa en annan fråga. För att vårdvalet ska fungera måste det även finnas en möjlighet för den som utför vården att ha ett fritt val vid sidan om en toppstyrande, ofta , organisation. Vilka var de reformerna ? 127 () replik: Det jag beskriver är en av de åtgärder som vi vidtog under den förra mandatperioden för att faktiskt placera människor mer i centrum. Det visar sig väldigt tydligt efter de knappa två åren att det inte är något vårdbehov de flesta av de här människorna har. Det är mycket begränsat i den här gruppen människor. Vad man behöver är hjälp och stöd i vardagen för att hitta formerna tillbaka till ett aktivt arbetsliv. Det är inte på vårdens område som behoven finns. Som jag sagt tidigare behöver de absolut inga ytterligare utredningar eller bedömningar. De behöver hjälp i sin vardag för att kunna komma tillbaka. Det är ett av de tydligaste exemplen där man har placerat människor i centrum för att ge dem hjälp och stöd att komma tillbaka till sitt arbete. Jag har flera exempel som jag nu inte hinner ta upp på människor med långvarigt socialbidragsberoende som med det här stödet i vardagen har hittat tillbaka till arbete. 128 FINN () replik: Min erfarenhet kommer från , där jag satt som ledamot i under förra mandatperioden. Gång efter annan under socialdemokratiskt styre fick vi höra att det inte fanns utrymme för just individen att välja. Individen var inte i centrum. Det var för kollektivets skull som man tog på sig manteln att skydda alla sina medborgare genom beslut som ju tyvärr ofta ledde till ransonering i stället för expansion av den här typen av insatser. Har någon kommentar till detta på riksplanet? 129 () replik: Nej, jag kan egentligen bara upprepa det väldigt tydliga i finansiell samordning och en lagstiftning som man har skapat, där man faktiskt ordentligt sätter individen i centrum och där man över huvud taget inte fackar in personer enligt olika behov. Den enskilde är utgångspunkten utifrån de behov som man faktiskt har. Det visar sig att väldigt få i den grupp människor som står väldigt långt från arbetsmarknaden är i behov av medicinska insatser. Några av dem finns inom den psykiatriska vården, men de behöver samtal och stöd i sin vardag. 130 () replik: Jag vet inte om jag skulle använda ordet ljuv musik, men det är mycket intressant att höra . Du talar om att du vill ha mer samarbete. Sedan talar du emot regeringen som just arbetar för mer samarbete mellan de instanser som du själv nämner. Du pratar om att du vill ha mer rehabilitering, men du är emot att man inför regler för att man ska få i gång snabbare rehabilitering. Du är emot att man inför en rehabiliteringsgaranti. Min fråga är: Vad är du emot egentligen av de här sakerna sakligt sett? Eller är det bara så att den alliansregering som överglänser vad din tidigare regering gjorde är vad du är emot? Finns det något sakligt så skulle jag gärna vilja höra det. 131 () replik: Det jag är emot är att de aktiva åtgärderna för att möta människor saknas. Utgångspunkten och jag skulle kunna göra den här diskussionen mycket längre om det fanns utrymme är arbetsplatsen, som är det centrala. För all rehabilitering är det centrala arbetsplatsen. Det är min utgångspunkt. Det är det som gör att de flesta kommer tillbaka till arbete. Därför beklagar jag att man tog bort det lilla krav som ändå fanns på arbetsgivarna att ta initiativ i de här frågorna och ge ett stöd till sina medarbetare. Med de förslag som kommer blir det inte aktiva åtgärder som möter människorna, utan det blir ett antal utrednings- och sorteringsinsatser som man genomför. Det viktiga med att flytta tillbaka detta till arbetsplatsen finns inte med. Jag beklagar att företrädare för alliansregeringen vid konferensen uttalade att man såg fram emot ett femprocentigt i stället för tioprocentigt stöd när det gäller Finsam. verkar resurserna tryta för att gå vidare. 132 () replik: I sak håller jag med i väldigt mycket av det du säger. Dina slutsatser är dock häpnadsväckande. Det här ska ske på arbetsplatsen, säger du. Ja, det som är det tungt bärande i det som händer just nu är satsningen på företagshälsovården. Det är precis vad du egentligen ber om. Jag ska passa på att bemöta det du, lustigt nog, ställer en fråga om till allianspartierna. Med det minskade utanförskapet och med den minskade arbetslösheten överförs resurserna till dem som verkligen mest behöver det. Är det också någonting som är emot? 133 () replik: Jag är mycket positiv till företagshälsovården. Den måste finnas väldigt nära människor och arbetsplatserna. Jag beklagar det ställningstagande man gjorde då man trodde att marknadskrafterna skulle kunna lösa det här. Det har över huvud taget inte lyckats, utan här behöver vi få tillbaka en lagstiftning. Det tror jag vi kan vara överens om. Men jag saknar och är bekymrad över är att det inte verkar finnas några resurser för det fortsatta arbetet inom Finsam . 134 (): Jag går över till ett annat område, nämligen äldreomsorgen. Jag kan säga att i äldreomsorgsdebatten finns uttryck och ord som faktiskt skrämmer mig. Äldre kvinnor och män som behöver stöd i vardagen hemma för att klara inköp, städning, tvätt eller mycket nära personlig omvårdnad betecknas som kunder. Som den verkliga valfriheten lanseras att man ska kunna välja vilket företag som utför den här hjälpen. I förrgår gick och ut med sju punkter för att stärka vård- och omsorgsbranschen. Då pratar man om äldreomsorgen helt enkelt som en näringsgren. All vård och omsorg, all äldreomsorg från A till Ö, ska konkurrensutsättas. Överallt ska man ha kundvalsmodeller. Man anser det viktigt för att skapa acceptans för att vårdbolagen ska kunna tjäna pengar på äldre människors behov av stöd och hjälp. Jag säger stopp och belägg, och det gör vi i . Äldre människor är inte kunder som ska ut och leta äldreomsorg på en alltmer kommersialiserad marknad där vinstintressena är med och styr. De är medborgare med rätt till bästa möjliga äldreomsorg utifrån sina behov. Det är det äldreomsorgen ska handla om om de äldres välfärd. Våra skattepengar ska inte hamna i fickorna på privata företag utan användas för att förbättra kvaliteten i äldreomsorgen. Vi i vill verkligen ha en valfrihet i vardagen, men då handlar det inte i första hand om att välja mellan olika vårdbolag utan om att kunna påverka den hjälp som ges. Det handlar om att strikta biståndsbedömningar och stelbenta regler ska ändras, att kvinnor och män som behöver äldreomsorg ska kunna välja och tänka så här: Vad behöver jag hjälp med ? Är det städningen eller kanske tvätt och klädvård? Det kanske är just som jag känner att min favoriträtt ska lagas hemma hos mig, och jag ska ha någon som är hos mig och äter den tillsammans med mig. Det här sättet att arbeta på finns på många ställen, men långt ifrån alla. På många ställen är det lite i sin linda. I i har man något som heter Önskemålet. Man kan alltså önska sig att någon kommer hem och lagar en viss maträtt hemma hos en själv. Inom äldreomsorgen i kan man få att välja vad man själv vill göra. I i jobbar man likadant i delar av . Det finns timmar där man kan lägga in vad man vill ha hjälp med. Det är väldigt mycket av sociala . Man kan också slå ihop de här timmarna och ta ut dem eller en gång . Din Dag i arbetar med att de äldre ska kunna påverka den hjälp de får. är det ställe som har jobbat väldigt länge med det här. I säger man att äldreomsorgen eller omsorgsbehovet egentligen är färskvara, man måste titta på vad man behöver. Jag tycker att verklig valfrihet speglas väldigt av vad personalen säger i . Där säger undersköterskorna i : sade vi att nu ska vi städa, ringde på dörren och gick in till den äldre kvinnan eller mannen. frågar vi: Vad vill du ha hjälp med? I stället för att satsa 300 miljoner på privatisering vill vi stötta den utveckling jag har berättat om med 100 miljoner framöver. Men det stora arbetet måste naturligtvis göras ute i kommunerna. Verklig valfrihet kräver också att det finns tillräckligt med resurser i äldreomsorgen. Vi har en slimmad äldreomsorg med ont om tid och strikta bedömningar där personal stressar mellan de äldre vårdtagarna. Då känner inte de äldre att de kan fråga den människa som de tycker så mycket om och som hjälper dem, oftast en kvinna men ibland en man, om hon eller han kan göra det extra som de behöver ha hjälp med. De äldre ser ju hur bråttom personalen har till nästa ställe. För lite personal är någonting som hindrar verklig valfrihet. Vi vet att har sagt att detta saknas för att man på våra äldreboenden ska kunna känna att det händer något trevligt och roligt just att de ska få en meningsfull vardag. Det fattas personal för det. Vi vet att man stressar inom . Det som ska vara mertid i form av att sitta ned och prata eller verkligen göra det som människor känner är viktigt utifrån sina sociala behov och kontakter finns inte. Därför prioriterar inte vi i skattesänkningar och skattesänkningar där de rika får ut mest. Vi vill i stället satsa de pengarna på bättre välfärd. Ett av de områden vi satsar på är just äldreomsorgen. vill vi ha 25 000 fler anställda i äldreomsorgen fler som jobbar där. Det här är en viktig del i den verkliga valfriheten. Men det är också viktigt att äldreomsorgens personal faktiskt får utrymme för att reflektera över sitt jobb och fundera över vilket arbetssätt vi har och hur vi bemöter äldre. De som saknar rätt utbildning måste få möjlighet att få det. Äldreomsorgens personal måste få möjlighet att få spetskompetens när det gäller att jobba med dementa, när det gäller rehabilitering och när det gäller hur man jobbar med kost och näring. Därför var de kompetenspengar på 1 miljard som satsade ihop med våra samarbetspartier så viktiga. Därför känns det nu så konstigt att alla de pengarna tar slut och stoppas i alliansens budget. Här vill vi fortsätta att satsa på verklig valfrihet. Det kräver att äldre har ett verkligt inflytande, det kräver tillräckliga resurser och det kräver att man satsar på äldreomsorgens personal. 135 () replik: Jag vill börja med att tacka för ett minst sagt intressant anförande, där du slår fast att valfriheten ska vara viktig. Det är precis det som alliansregeringen lägger sig vinn om att sätta den enskilda äldre i centrum och öka hans eller hennes makt över sitt eget liv. Men jag är också frågande inför några saker. Tycker du verkligen att ni tillsammans med Socialdemokraterna och under den förra mandatperioden drev en trovärdig och trygg äldreomsorgspolitik när antalet äldreomsorgsplatser de facto minskade i princip i hela landet? Tror du att det är den offentliga sektorns begåvning på området som gör att allt fler företag växer fram inom äldreomsorgssektorn? Och tror du verkligen att det är just vinsten som är det drivande motivet när allt fler kvinnor väljer att driva företag inom äldreomsorgen? Om det är vinsten som driver dem vad är det som är så fel med att göra vinst på att driva en god, trevlig, trygg, bra och säker äldreomsorg? Vad är det för fel med att tjäna pengar på att göra en bra omsorg? Tror du att man jobbar bättre som undersköterska om man gör en förlust än om man gör en vinst? 136 () replik: Det är nog inte undersköterskorna som kommer att göra den stora vinsten. Det mesta av den privata äldreomsorgen drivs av stora vårdbolag som inte bara finns i utan också i och . De har ambitioner att växa och fungera som företag. Jag tycker att våra skattepengar ska gå till att förbättra äldreomsorgen. De ska inte gå till aktieutdelning eller till att företag expanderar utomlands. Däremot tycker jag att det kan finnas ideella och kooperativa företag som kan bidra till utvecklingen. Men då tror jag att vi får se över lagen om offentlig upphandling och se till hur den fungerar . har de små företagen små möjligheter, och de blir ofta uppköpta av vårdbolagen . Det finns brister i äldreomsorgen. Det är därför vi vill satsa på mer personal och på utbildning. Men vi gjorde också en stor satsning, och vi är överens om de satsningar som görs nu på fler äldreboenden, på mer pengar till äldreomsorgen och på bättre kvalitet. Där skiljer vi oss inte åt. Vi skiljer oss åt i synen på privatisering. 137 () replik: Om man med samma pengar kan driva en mer effektiv och bättre kvalitativ vård och ändå göra en vinst så måste det betyda något. Det du säger om att du vill ta mer pengar av folket i skatter och lägga dem på äldrevården betyder egentligen att man inom befintlig budget skulle kunna göra stora effektiviseringar. Helt uppenbart har inte den offentliga sektorn mäktat med det.