prot · GV0930 · 2007-11-23 00:00:00 — Finessen med vårt förslag, det som gör att vi tycker att det är träffsäkert, är just att man slussar de här sänkta arbetsgivaravgifterna. Finansministern vet mycket väl att det är en väldigt dyr reform att generellt sänka arbetsgivaravgifterna i . Det kostar väldigt mycket pengar. Men genom att just göra det upp till en viss lönenivå slussar man det specifikt till de mindre företagen. De flesta företrädarna här i säger ändå att det är de små företagen som man generellt behöver skapa bättre förutsättningar för. Jag hoppas att håller med mig om det. Man slussar det alltså specifikt till dem. Ur den synvinkeln är det väldigt lite dödviktskostnader. Vi vet att av är fåmansbolag. När det gäller de som också får en liten del av de här sänkningarna är det klart att man kan kalla det för dödviktskostnader. Men om ändå går till den grupp som man har riktat det till är det en ganska bra siffra, tycker jag. Jag oroas över att finansministern inte verkar ha tagit till sig att det också finns andra effekter av skattenedsättningar än att det skapar sysselsättning på kort sikt. Jag skulle gärna vilja höra en kommentar. Är det ändå inte läge att ta de här rösterna på allvar, att ta företagarnas representanter på allvar? Är det inte läge att beakta den här gallupundersökningen? Där säger av företagarna: Det viktigaste för oss är att få sänkta arbetsgivaravgifter. Jag undrar om det inte är läge att lyssna på dem och faktiskt säga: För att få arbetstillfällen är det viktigt att göra som vi har gjort, men vi måste också ha andra fokus i politiken. 76 Finansminister (): Låt oss nu försöka reda ut det här! En nedsättning på lönesumman upp till 800 000 eller 850 000 har i stort sett ingen effekt på sysselsättningen. Enligt revisorers uppfattning kan nedsättningen av socialavgifterna starkt ifrågasättas en majoritet i ansåg alltså det. Enligt revisorer är det inte rimligt att utnyttja en åtgärd där varje nyskapat arbetstillfälle beräknas kosta 1 ½ miljon kronor brutto eller fem till tio gånger mer än en normal arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Och kommer poängen. De säger: Den låga effektiviteten avspeglar sig i att endast en fjärdedel av nedsättningen har hamnat hos företag där den kan förväntas påverka anställningsbesluten. Skattesatsen på marginalen påverkar alltså, med den typ av nedsättning som förordar, bara när det gäller en fjärdedel av de kronor man satsar. I övrigt går nedsättningen till , SCA, , och vad det nu kan röra sig om. Detta kommer inte på marginalen att över huvud taget påverka deras anställningsbeslut. Av de 4 miljarder som den kostar går 3 till företag där den inte har någon effekt. Det kan man jämföra till exempel med den nedsättning av socialavgifterna för restauranger som vi talar om som har tio gånger så stor effekt. Det här är naturligtvis inte en fråga om enögdhet. Det är fråga om att den nedsättning upp till den här lönesumman som vi nu talar om är ineffektiv. En generell sänkning av arbetsgivaravgiften är effektiv, för den påverkar på marginalen anställningsbesluten i alla företag. Det kan man räkna enkelt på. Om vi sänkte arbetsgivaravgifterna skulle det säkert öka sysselsättningen med mellan 10 000 och 30 000 personer, lite beroende på hur man räknade med den arbetskraft vi har. Det skulle vara en åtgärd som man kan argumentera för, men det argumenterar för är en nedsättning där 3 av inte har någon effekt på sysselsättningen. Då ska vi komma ihåg att klokt nog röstade för att man skulle begränsa denna nedsättning under den förutvarande regeringen. Och när man gjorde det var argumentet det som jag läste upp. Sedan lade man också till: Då det i denna proposition föreslås skattelättnader som till inte oväsentlig del kommer företagssektorn till del är det rimligt att finansieringen av dessa lättnader sker genom vissa förändringar av beskattningsreglerna för företag. Mot bakgrund av hur stödet är utformat anser regeringen därför att en sänkning av det särskilda avdraget för arbetsgivaravgifterna är rimlig. Och så tog man bort arvs- och gåvoskatten. Det var en rimlig åtgärd på samma sätt som det nu är rimligt när vi avskaffar förmögenhetsskatten och sänker arbetsgivaravgifterna med 17 miljarder. Vi sänker arbetsgivaravgifterna med 17 miljarder. Därtill lägger vi ett jobbavdrag för företagare. Det är 30 miljarder i lättnader för företagssektorn. Då är det rimligt att man också får finansiera det här. I det här fallet är det . Men låt oss komma ihåg en sak! Den här debatten handlar inte om generella sänkningar av arbetsgivaravgiften. Det är det som företagarna förordar. Det är det som och företagarna argumenterar för. Det kan jag absolut leva med att vi genomför. Det är en åtgärd som skulle kunna ge 10 00030 000 nya jobb. Men en lättnad under lönesumman på 850 000 är en av de mest ineffektiva åtgärder som vi har haft i sysselsättningsarsenalen. Det är den argumenterar för. 77 PER (): Problemet är att inte lyssnar på vad jag säger. Det finns andra värden med reformer än att bara skapa arbetstillfällen. Det verkar inte som att vill ta till sig det. Det verkar som att det enda värdet som man mäter reformer utifrån är hur bra de är på att skapa arbetstillfällen. Jag tycker att det är viktigt för en regering att man har en lite bredare utblick över hela politikområdet. Arbetstillfällen är viktiga. Som jag sade har vi också ställt oss bakom många av regeringens reformer. Men man måste också kunna se att det finns andra värden. Det handlar till exempel om att ha ett bra företagsklimat, om att ha företagare som tycker att det är roligt och att det fungerar bra att utveckla sin verksamhet i , om att ha företagare som tar fram nya idéer och som blir kreativa och som känner sig uppmuntrade. Uppenbarligen har regeringen misslyckats kapitalt när det gäller det. De studier som jag hänvisade till visar ju på att förtroendet hos företagarna för regeringen har sjunkit som en sten. Det är någonting som jag tycker att finansministern borde vara orolig över. Man kan då titta på vad företagarna önskar sig. Är det ett orimligt angreppssätt att man lyssnar på vad företagarna säger och tar till sig deras argument? De säger: Vi vill inte ha nischade arbetsgivaravgiftssänkningar för vissa branscher. Vi vill ha dem generellt. Det ska vara lika för alla. Politiker ska inte gå in och vara klåfingriga och säga vilka branscher som ska stöttas och vilka som inte ska stöttas, utan man ska ha generella regler som gäller lika för alla. Vi tycker att det är precis det som vi försöker få till. Vi vill ha regler som är lika för alla företag. Men de begränsade medel som finns i statens kassa ska specifikt riktas mot de små företagen, de som har det kämpigast, tuffast, de som har startat sin verksamhet ganska och som behöver allt stöd de kan få för att förhoppningsvis kunna bli större, kunna utveckla sin verksamhet, kunna anställa, kanske inte , kanske inte om , men kanske senare i sin livscykel som företag. Men uppenbarligen vill inte finansministern ta till sig deras synpunkter. 78 Finansminister (): Per interpellation rör en viktig fråga. Men låt oss bara konstatera att revisorers genomgång visar att 3 av som satsades på åtgärden inte hade någon effekt. Det var det som gjorde att den förutvarande riksdagsmajoriteten med socialdemokrater, miljöpartister och vänsterpartister valde att minska nedsättningen och i stället avskaffa arvs- och gåvoskatten på ett klokt sätt. ska vi inte förvirra debatten med att säga att det skulle finnas några andra värden som skulle kunna påverkas av den här nedsättningen. Låt oss diskutera antalet företagare! Ja, det är på samma sätt där. När det gäller antalet företagare skulle 3 av naturligtvis inte ha någon effekt eftersom det bara rör lönesummor upp till 850 000. När det gäller satsningar på forskning skulle 3 av inte ha någon effekt. När det gäller satsningar på att utveckla nya idéer och nya marknader skulle 3 av inte ha någon effekt. 3 av dessa går ju till de redan existerande stora företagen som inte, på marginalen, kommer att satsa en krona mer på forskning. De kommer inte att satsa en krona mer på att utveckla idéer på grund av den här åtgärden. Den påverkar nämligen inte deras incitament i någon riktning över huvud taget. Det är därför revisorer och den förutvarande riksdagsmajoriteten har konstaterat att detta är den mest ineffektiva åtgärd som vi har haft i vår sysselsättningspolitiska arsenal. Sedan kan man naturligtvis, som säger, lyssna på företagarna. Med det resonemanget skulle vi ha haft en moderat enpartiregering de , och skulle vara utanför . Därför blir det ett lite märkligt resonemang, givet att Per faktiskt representerar ett parti som har ett utomordentligt svagt stöd bland företagarna. Ja, vi är fixerade vid full sysselsättning. Ja, vi är fixerade vid sysselsättning därför att utanförskapet, det faktum att människor inte är i arbete, är viktigaste problem. Det är sant att vi försöker vidta alla åtgärder vi kan för att återupprätta full sysselsättning. Där skulle jag önska att vi kunde få följe på vägen av , åtminstone en bit längre. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2007/08:134 om inbyggd ojämställdhet i borgerlig budgetproposition 79 Finansminister (): har frågat mig varför regeringen redovisar effekten av sin politik på hushållsnivå och inte på individnivå, vilket enligt skulle skilja sig från vad tidigare regeringar gjort. Frågan handlar vidare om vilka skäl finansministern har för att lägga fram en för kvinnor så uppenbart ogynnsam budget. På den första frågan kan jag konstatera att det i tidningen skrivits att regeringen har ändrat sina redovisningsprinciper avseende hur den ekonomiska standarden redovisas. Detta är felaktigt, vilket samma tidskrift också har dementerat. Jag vill därför ytterligare än en gång poängtera att denna regering redovisar politikens effekter på hushållets ekonomiska standard på samma sätt som tidigare regeringar gjort. Regeringen avser således även fortsättningsvis att följa dessa redovisningsprinciper. Skillnaden mellan mäns och kvinnors ekonomiska resurser redovisas i bil. 4 till budgetpropositionen. Där framgår det tydligt att kvinnors ekonomiska resurser är lägre än mäns. Detta är ett strukturellt samhällsproblem som byggts upp och inte orsakats av regeringens ekonomiska politik. Regeringen ser jämställdhetspolitiken som ett mycket viktigt område. Inriktningen på regeringens politik är att motverka och förändra de system som konserverar fördelningen av makt och resurser mellan könen. När män och kvinnor delar makt och inflytande i alla delar av samhällslivet får vi ett bättre samhälle. 80 (): Jag tackar finansministern för svaret. Vi kan båda konstatera att det har varit ett fel i tidningen och att det är dementerat. Därför blir mina följdfrågor lite vidare. Jag vill nu fortsätta diskussionen om jämställdheten. Min andra fråga handlar om det. Vad ska ni då göra för att minska skillnaden mellan män och kvinnor? Uppenbarligen har ni inte försökt med det i den här budgeten i alla fall. Den talar sitt tydliga språk. De rikaste männen, de mest välbärgade, med högst inkomster och störst förmögenhet, får ekonomisk förstärkning i budgetfördelningen. Det kan man se när man har delat upp det i decilgrupper som regeringen tydligt har visat. går alltså till de rikaste männen. Regeringen har inga som helst ambitioner att försöka minska klyftorna. sade i sitt inlägg att det är ett strukturellt samhällsproblem att vi inte är ett jämställt samhälle. Jag delar den uppfattningen. Men då borde det vara politikens uppgift att försöka utjämna skillnaderna, inte att öka dem. Jag vet att ni gick till val på ökade skillnader. Jag är mycket medveten om det. Ni sade i er valrörelse, och sade , att det måste vara större skillnad mellan att vara sjuk och att vara frisk, större skillnad mellan att vara arbetslös och att ha ett arbete. Jag är medveten om att ni gick till val på det. Vi förlorade på att vi vill ha minskade klyftor. Jag är fullt medveten om det. I alla fall vill minska klyftorna. säger att han är feminist, vilket inte jämställdhetsministern är det är att beklaga. Eftersom är feminist och ser att det är skillnader mellan män och kvinnor och också är beredd att göra något åt det saknar jag de verktygen i budgeten. Ni ökar skillnaderna. Ni minskar dem inte. Det är bara att beklaga att det är så. Man kan se att männen tjänar , medan kvinnorna får nöja sig med i budgeten. Det är ren och skär vad ska jag kalla det utan att ha för hårda ord? Ni ökar på klyftorna, både mellan rik och fattig, mellan sjuk och frisk, mellan män och kvinnor och mellan stad och land. Jag är medveten om att ni gick till val på det, att det skulle vara större skillnader. Men säger att han har andra ambitioner, och jag saknar de verktygen, att man faktiskt skulle vilja göra något åt skillnaderna, minska dem och inte öka dem mellan män och kvinnor. 81 (): Jag tycker att det är värdefullt att regeringen fullföljer den ekonomiska redovisningen i sin budgetproposition i enlighet med vad tidigare regeringar har angivit så att man tydligt kan se effekterna av olika förändringar på hushållsgrupper. Det hade varit orimligt att bryta den statistikserien. Vi kan ha klart för oss, tror jag, att det är relevant att redovisa på det sättet. Man kan diskutera om det ska vara ytterligare redovisning därutöver. Men hushållen är ändå en enhet där man bör kunna följa effekten av till exempel olika skatte- eller bidragsförändringar. Jag begärde egentligen ordet i den här debatten för att jag noterade att i sin interpellation insinuerade på något försåtligt sätt att alliansen skulle ha någon förkärlek för sambeskattning. Men så är det inte. Jag ska redovisa hoppas att lyssnar att en av de första skattefrågor som jag kom i kontakt med var sambeskattningen. Min mamma var nämligen folkskollärarinna. Hon var mycket upprörd över att hennes inkomst av tjänst lades ovanpå min pappas. Det ledde till en beskattning som hon upplevde som starkt orättvis. Detta försökte borgerliga partier att få slut på. Det dröjde ända till om jag kommer ihåg rätt till sambeskattningen ersattes med en särbeskattning. Socialdemokratiska regeringars ovilja att avskaffa sambeskattningen ledde till att en ökad förvärvsfrekvens bland kvinnor i vårt land fördröjdes. När särbeskattningen kom ledde det till att förvärvsfrekvensen bland kvinnor ökade, och sedan kom som ett brev på posten önskemål om en utbyggd barnomsorg. På samma sätt har de borgerliga partierna i försökt att få bort den sambeskattning som var kvar till exempel inom förmögenhetsskattelagen. Jag tycker att det var oerhört felaktigt av att ens antyda att allianspartier skulle vara för en sambeskattning. 82 (): Finansministern tar upp de skillnader som finns i budgeten mellan kvinnor och män. Det finns naturligtvis en förklaring till det. Kvinnor är tyvärr i mycket hög utsträckning hänvisade till en mycket begränsad arbetsmarknad. Deras arbetsmarknad är inte lika stor som männens fortfarande tyvärr, eftersom väldigt många kvinnor arbetar i den offentliga sektorn. Vem har då varit arbetsgivare, och vem är arbetsgivare i den offentliga sektorn? Det är politiker. Genom alla decennier som jag har varit feminist har jag fått höra att antingen är ekonomin för dålig för att man ska kunna höja lönerna i den offentliga sektorn eller så går ekonomin för bra, och därför kan man inte höja lönerna för kvinnorna. Jag har lite svårt att förstå hur man kan lasta finansministern och den nuvarande regeringen för det här. Det är inte finansminister som genom har sagt att ekonomi inte räcker till för ökade lönelyft och att kvinnorna måste känna solidaritet med andra kvinnor, och därför kan de inte få höjda löner. Det är väl inte heller finansminister som har sagt att det nu går så bra för så nu kan de inte få något lönelyft. De facto var det väl som kvinnorna i den offentliga sektorn fick ett mycket större lönelyft än vad de hade fått tidigare. Dessutom ökar man skillnaden mellan att jobba och inte jobba genom jobbavdraget. Det är klart att det för en lågavlönad kvinna är stor skillnad mellan att ha över i plånboken när månaden är slut och att ha för lite. Jag hoppas verkligen att man från Finansdepartement fortsätter denna politik att öka skillnaden mellan att arbeta och att inte arbeta. Jag tror att det är väsentligt för ännu fler kvinnor än dem som finns ute på arbetsmarknaden att få jobb och att helst få ett heltidsjobb. Jag ser fram mot finansministerns fortsatta arbete på detta område. 83 Finansminister (): Jag ska börja med att konstatera att den diskussion som , , och jag nu har är viktig. Den är viktig därför att jämställdhetsfrågan är av stor betydelse. Det är också viktigt att våra bilagor om fördelningseffekter av åtgärderna får stor uppmärksamhet. Det är ett viktigt arbete som man gör på för att klarlägga detta. Att denna redovisning diskuteras är naturligtvis positivt ur detta perspektiv. Jag känner också en stor tillförsikt när det gäller att denna regering gör viktiga insatser för jämställdheten. Jag satt och läste arbetskraftsundersökningen för oktober med stor glädje. Där konstateras att vi nu upplever den största ökningen av antalet arbetade timmar på mycket . Om jag minns rätt är det nog den största . Den största delen av ökningen av antalet arbetade timmar sker hos kvinnorna. Det är viktigt att komma ihåg därför att vi har stora inkomstskillnader. Kvinnors inkomster ligger på av männens. De har en väsentligt mindre tillgång till ekonomiska resurser än vad män har. Ska vi göra någonting åt det måste kvinnorna komma in på arbetsmarknaden och ha samma möjligheter som män att ha de stora inkomsterna och arbeta under goda förhållanden. När vi minskar utanförskapet har vi sagt att det handlar om ca 175 000 personer . Jag kan konstatera att över 100 000 av dem är kvinnor. Skulle vi lyckas att minska utanförskapet och fortsätta öka antalet arbetade timmar och därtill få en offensiv och dynamisk företagarpolitik så att vi får fler kvinnliga företagare och fler kvinnliga chefer är jag övertygad om att vi kan stå här i valrörelsen och titta på en fördelningsbilaga som visar att inkomstskillnaderna mellan män och kvinnor har minskat därför att kvinnorna jobbar mer och har bättre plats på arbetsmarknaden och därför att vi har börjat göra någonting åt mest könssegregerade arbetsmarknader. Jag ska gärna säga att när det gäller den svenska välfärdsstatens utbyggnad och effekterna av den är borttagandet av sambeskattningen och utbyggnaden av barnomsorgen centrala. Det faktum att vi slutade straffbeskatta kvinnors arbete genom sambeskattning och att vi erbjöd en bra och högkvalitativ barnomsorg var viktigt för att skulle klara sig genom 70-talet trots de stora skattesänkningar som genomfördes. Jag kan också konstatera att det i länder med högerregeringar , och i samarbete med socialdemokratiska partier nu sker en betydande utbyggnad av barnomsorgen. Jag hade för någon vecka sedan diskussioner med den österrikiske finansministern som nämnde att man har detta som ett viktigt projekt. Jag kommer att träffa den holländske finansministern som är här bland annat för att studera hur vi genom barnomsorg har underlättat för kvinnor att arbeta. Det är centrala frågor. Sedan kan man naturligtvis diskutera perfektionen i regeringens politik. Jag kan konstatera att den ekonomiska standarden för män under 20062008 beräknas öka . För kvinnor beräknas den ekonomiska standarden öka . Det är naturligtvis så att 2,3 är mer än 2,2. Men man kan knappast hävda att en politik som ökar standarden respektive är könsblind. Lägger vi till att jobbavdraget har störst betydelse för låg- och medelinkomsttagare därför att det är där som genomsnittsskatten sänks , det är där som vi kommer att se effekterna och det är där som vi nu ser att antalet arbetade timmar ökar bland framför allt kvinnorna kommer vi i valrörelsen att kunna konstatera att skillnaderna har minskat. Vi kommer också att kunna konstatera att det skäl som gjorde att Socialdemokraterna förlorade valet , nämligen att de inte klarade av jobben, kommer att vara skälet till att de förlorar valet när vi får ett förnyat förtroende för att fortsätta en politik för att minska inkomstskillnaderna mellan män och kvinnor och återupprätta full sysselsättning. 84 (): Jag förstår att måste hålla skenet uppe. Det är något helt annat som framkommer i till exempel där det står: Fiasko, . Där påpekar man också att nedgången i arbetslösheten sannolikt inte blir varaktig och att arbetslösheten när högkonjunkturen klingar av obönhörligen kommer att stiga igen. Jag har också läst den arbetskraftsundersökning som hänvisar till. Där framgår det att sysselsättningen under Socialdemokraternas sista år i regeringsställning ökade med 153 000. Under ert första år i regeringsställning har den ökat med 81 000. Man behövde alltså inte öka skillnaderna och orättvisorna för att jobben skulle tillkomma i den högkonjunktur som vi befinner oss i. Det gläder mig att vi här slår fast hur viktigt det är att vi inte har sambeskattning. Det är skönt att höra att vi där är helt eniga. När det gäller att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden får vi alla hjälpas åt. Men när jag hör de moderata inläggen här framkommer uppfattningen att kvinnor bara jobbar inom offentlig sektor och att det är där som man tjänar dåligt. Först och främst är det arbetsmarknadens parter som gör upp om lönerna, och tack vare den höga tillväxt som vi har just nu blev det ett bra avtal. Däremot är det inte så att kvinnorna jobbar bara där. Tittar vi på hur det är inom handeln och inom hotell och restaurang där det är privata näringsidkare så har kvinnorna där lika låga löner. Så detta är ett strukturellt problem. Det har alltså inte att göra med vem som är arbetsgivare. De har låga löner för att de är kvinnor. Det borde vi tillsammans försöka göra någonting åt. Tyvärr försöker inte göra någonting åt skillnaderna i denna budget. Det är snarare tvärtom, alltså att skillnaderna mellan män och kvinnor ökar. Det är bra att sysselsättningen ökar. Det kan vi båda glädjas åt. Vi befinner oss i en blomstrande högkonjunktur. Men den kommer inte att vara för evigt. har valt att prioritera de män som tjänar mest i detta samhälle. av männen, alltså decilgrupp 8, 9 och 10, får av inkomstförstärkningen från årets budget. Det talar sitt tydliga språk. Det är en ojämställd budget, och det är en ojämställd politik som den borgerliga regeringen för. Jag är också glad över att fler kvinnor har fått jobb. Det kommer de att få även när vi tar över regeringsmakten . Jag vill fortsätta den här diskussionen om hur i kommande budgetar ska ha instrument och verktyg för att försöka minska klyftorna mellan män och kvinnor och inte öka dem. Jag skulle redan nu gärna vilja höra vad fortsättningsvis kommer att göra i nästa steg. Kanske kan kvinnorna, i stället för dessa välbärgade män, få ta en stor del av kommande budget. 85 (): Jag tycker att det var bra att det kom ett erkännande, som jag tolkar det, av att sambeskattningen var väldigt dålig. Jag tror att vi kan vara överens om att sambeskattningen hade effekter framåt på grund av att den fördröjde den jämställdhet mellan könen som vi ville uppnå på arbetsmarknaden. Sedan vill jag framhålla att det ligger ett stort ansvar på de olika arbetsgivarna. Här diskuterades det att de offentliga arbetsgivarna, inte minst kommuner och landsting, länge kanske hade haft en diskriminerande lönesättning. Det har varit märkligt att se att när man har tagit fram tillräckligt stora grupper har man sett att det har funnits löneskillnader som är svåra att förklara. då jag satt i Akademiska sjukhusets styrelse såg jag till exempel hur det genomgående var i sjukvården, även i fråga om kvinnliga läkare. kan man notera att det i väldigt stor utsträckning förklaras av hur kvinnor i arbetslivet har fått anpassa sig till familj och så vidare. Jag kan också se att det finns företag som är framgångsrika och har en lönestatistik som visar att kvinnor och män har likvärdiga löner.