prot · GU0987 · 2007-04-10 00:00:00 — Ekonomiska incitament var den ena punkten som regeringen kunde vara med och medverka till när det gäller att hantera utanförskapet, vrida till Beveridgekurvan eller hur man nu vill uttrycka sig. Då har vi den här diskussionen igen om lata arbetare som inte söker alla de jobb som finns. Man kan ta de exempel som finns på företaget . Det handlar inte om att människorna är lata, utan om att de behöver utbildning för att kunna ta de arbeten som finns. Det är en väldig skillnad i synsätt mellan oss och regeringen. Det är möjligt att matchningen kommer i lite fel fas. Men problemet uppstod , och många av de här människorna kunde kanske ha varit på väg ut nu när vi fortfarande har högkonjunktur inom byggbranschen. Det skulle ha varit mycket väl använda pengar. Företagen betalar själva, säger ministern. Vi har inga problem med det. Jag tycker att det är rimligt att företagen ska betala själva. De skulle kunna betala lönekostnaderna själva också, men vi har ju en regering som tycker att man ska gå in och subventionera på en massa sätt därför att företagen inte är beredda att betala. Det kommer att finnas en diskussion fram och tillbaka om detta. För mig känns det rimligare att använda skattemedel till att höja utbildningsnivån i samhället än till någon allmän lönesubvention som slår fullständigt vitt och brett och som även drabbar dem som skulle ha fått jobb i alla fall. Det är alltså en väldigt bred hagelsvärm som kanske träffar rätt på vissa ställen och som också kan göra en viss nytta men som också spiller medel på hälleberget där de inte på något sätt kommer till nytta. Då hade det kanske varit bättre att satsa på den yrkesutbildning där vi av erfarenhet vet att det är väl investerade skattepengar av våra allmänna medel, i stället för det som regeringen föreslår. Arbetsmarknadsministern tar upp mer yrkesutbildning och lärlingsplatser som en av dessa tre punkter. Visst skulle vi kunna vara med och diskutera det. Det är inga problem. Det är rimligt och riktigt att man satsar mer på yrkesutbildning och lärlingsplatser. Men även detta kräver resurser. Det är inte heller gratis. Då måste man ha en ärlig, uppriktig önskan att verkligen räta ut Beveridgekurvan eller lösa utanförskapet, annars blir det bara ord, ord och ingen handling. 88 (): Det är alldeles riktigt att det är en frustration från vår sida. Det är helt klart. Vi ser systemskiftet genomföras i väldigt snabb takt. Det är ett ideologiskt systemskifte där ni vill införa låglönejobb i samhället så att det ska bli större skillnad. Jag har vid ett antal tillfällen hört många företrädare för ditt parti, bland annat din partiledare , säga att det måste bli större skillnad. Visst är det ett ideologiskt systemskifte som genomförs. Du säger att anledningen till att Byggsoft inte ska få fortsätta är att det är i fel fas. Jag tycker att det är i rätt fas. Det är bedrövligt att man inte ska få ta in fler elever och att du drar ned möjligheten till yrkesutbildning vid Byggsoft och för de elever som skulle kunna gå där. Det är bedrövligt att komvux får dra ned sin verksamhet med en tredjedel. Det ingår i ert ideologiska systemskifte. Ni ska se till att människor inte ska kunna få en yrkesutbildning. Ni vill i stället se till att det finns branscher som ni ska skattesubventionera. De ska klippa häcken, dammsuga och passa barn. Det är viktigare för er att det finns en sådan verksamhet än att det finns betongarbetare eller att ska kunna vara snickare. Det är viktigare för er att skattesubventionera sådan verksamhet än att fortsätta med en utbildning som verkligen behövs i dagens samhälle. Det är därför som vi är så frustrerade över att ni ska skapa ett samhälle med större skillnader. Dessutom finns det en viss frustration över att du alltid får sista ordet och kommer att påstå att ni har en jobbpolitik. Ni saknar den jobbpolitiken. Det var vi som lade grunden för de jobb som faktiskt kommer . Det är inte ni som har skapat dem. 89 Arbetsmarknadsminister (): talar återigen om systemskifte. Men sluta nu! Det systemskifte som har kännetecknat de senaste 25 årens svenska inrikespolitik var när Socialdemokraterna övergav arbetslinjen och i stället stod för en ersättningspolitik snarare än en jobbpolitik. Det permanentade utanförskapet på arbetsmarknaden där var femte svensk i arbetsför ålder står utanför. Jag hörde på första maj säga att jobben inte blir någon valfråga. Med all respekt: Ursäkta, vilken planet befinner ni er på? I sitt första inlägg pratade om att göra större skillnad. Ja, vi vill gärna göra större skillnad i politiken jämfört med den tidigare politiken som permanentade utanförskapet. Just därför behöver vi en jobbpolitik som Socialdemokraterna så länge bevisligen har levt utan. Den jobbpolitiken handlar inte om det mantra och andra pratar om, nämligen låglönejobb. Det handlar om riktiga jobb i företag som växer. Jag kan gärna återgå till att beskriva den jobbpolitiken i ett sammanhang. Det handlar inte, som verkar tro, om att lösa all världens problem med mera Amsprogram. Det handlar om en politik som står på tre ben. För det första ska det löna sig att jobba. Med jobbavdrag och förändringar i a-kassan ökar vi arbetsutbudet, precis på samma sätt som Blair gjorde i och som Clinton gjorde i med stor effektivitet. För det andra ska det bli billigare och enklare att anställa. Det handlar om sänkta arbetsgivaravgifter, regelförändringar och en lång rad andra åtgärder som syftar till att göra det billigare och enklare att anställa och ha anställda, starta och driva företag i . För det tredje handlar det om matchningen på arbetsmarknaden. Jag vill sätta arbetsförmedlingen i centrum och vända uppochned på den här verksamheten. Det gör vi på flera olika sätt. är ett sådant. Jag noterar att det finns en viss politisk uppslutning kring det. Det handlar om ett tydligt mål. I stället för att ha ett fyrtiotal delmål för arbetsmarknadspolitiken uttryckt i regleringsbrev, instruktioner och annat finns det ett tydligt mål, och det är att förmedla arbete. Dessutom finns det ett kompletterande mål. Ja, man kan skratta åt det, men det har inte varit den tidigare regeringens politik när det gäller matchningen. Det har ju funnits ett fyrtiotal olika delmål. När jag har läst regleringsbrev och annat har jag uppfattat det som något slags slasktratt i den allmänna politiken. Har det funnits något område som har lidit av problem har det varit Ams uppgift att lösa det. Ams och arbetsförmedlingen ska ha en uppgift, och det är att förmedla arbete. Därtill ska man ha en kompletterande uppgift, och det handlar just om att hjälpa dem som befinner allra längst ifrån och behöver vår hjälp mest. När det gäller utbildningar konstaterar jag bara att vi har ungefär 90 000 programplatser inom ramen för Ams. Det är ungefär samma nivå som 2003. Det är av arbetskraften. Det är en av de högsta siffrorna i . Dessutom kommer arbetsmarknadsutbildningarna att vara på samma nivå som 2006. Så var det med det systemskiftet. Det är dock viktigt att säga att man måste kunna differentiera lite grann i de här utbildningarna och titta på deras olika längder. Vi är fel i konjunkturfasen när det gäller de allra längsta utbildningarna. Och man ska väl ändå undvika att låsa fast personer som har nära till arbetsmarknaden genom att de ska gå olika typer av Amsprogram. Just av det skälet tror jag nog att företagen får vara beredda att ta ett större ansvar när det gäller de allra kortaste utbildningarna. saknar vi lastbilschaufförer i . Det är en utbildning som tar kanske som intensivkurs och kostar 25 00030 000. Då tycker jag inte att det är alldeles orimligt att en företagare som är beredd att betala 1 miljon för en svarv är beredd att betala 25 000 och för att en blivande anställd ska få ett lastbilskörkort. Det kan jag inte tycka är särskilt komplicerat. Dessutom handlar det om de medellånga utbildningarna. Där finns det 90 000 platser inom ramen för Ams, och det är bra. 90 (): Då kommer vi till slutändan av denna debatt, men jag tror att det finns anledning för oss att återkomma. Vi har inte fått några svar på frågan vad jobbpolitiken innehåller. Vi har inte fått några svar på frågan hur man har tänkt sig att hantera den här Beveridgekurvan eller utanförskapet. Vi har inte fått några som helst svar av här. Men timmen är sen, och jag har respekt för att arbetsmarknadsministern kan bli lite trött. Vad som kan vara lite roligt är att det är med trötthet ungefär som när man dricker vin, det vill säga att man plötsligt säger sanningar. pekar på det som är väldigt viktigt och riktigt i den här debatten. Jag försökte resonera mig fram till att få arbetsmarknadsministern att beskriva sin jobbpolitik, men jag lyckades inte riktigt och hade kanske inte trott det heller. gick mer på pudelns kärna och försökte pressa fram en diskussion om systemskiftet. Då gick arbetsmarknadsministern lite grann upp i varv och förnekade det hårt. Han sade: Inte alls, vi vill bara ha det som i . Som tur är finns det protokoll i den här kammaren. Det finns väl anledning att läsa snabbprotokollet . Det är just det som det verkligen handlar om som vi vill få upp på banan. Man fintar med vänstern och klappar till med högern. På det sättet kommer man att köra vidare . Man kommer inte att lägga sin politik på bordet till beskådande så att man kan få den demokratiskt debatterad och så att man kan få medborgarnas dom över denna. Man kommer att göra allt för att försöka maskera vart man är på väg, men självfallet är det systemskiftet som är lösningen. Det är låglönemarknaderna som är lösningen, precis som i . 91 Arbetsmarknadsminister (): Där hörde vi ett svenskt svar på , för att alludera till den inledande diskussionen vi förde. Med all respekt, men Blair var labourpolitiker och Clinton var demokrat. Jag vill inte ha det som i . Jag konstaterar bara att just den här delen i den politik de förde har lett till en fantastisk utveckling när det gäller att minska utanförskap och öka sysselsättningen. När det gäller låglönediskussionen säger jag återigen: Det här är inte en låglönepolitik. Lönerna sätts av arbetsmarknadens parter, och det gör de just i detta nu när vi sitter och diskuterar. Det gör de alldeles utmärkt. Jag har tagit motsvarande diskussion när det gäller just rätten för arbetsmarknadens parter att göra det och fördelarna med den svenska modellen. Det har vi inte vare sig i eller i . Jag vill inte importera de lösningar man har i de länderna, eller i för att ta några exempel. Jag tycker tvärtom att den svenska modellen har visat sin styrka på det här området och motverkat precis den risk som tar upp, låglönerisken. Det är klart att man ändå måste ta intryck, av till exempel Blair. Just i det här fallet, när det gäller ökat arbetsutbud för att se till att få ned arbetslösheten och öka sysselsättningen, finns det en god lärdom att dra för svensk vidräkning. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2006/07:418 om brister i nystartsjobben 92 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att undanröja de brister som har följt i nystartsjobbens spår. skriver i sin interpellation i svepande ordalag om att antalet nystartsjobb har varit mycket begränsat. Jag delar inte denna åsikt. Det tar tid att etablera ny politik. Vecka 12 hade över 3 600 personer fått nystartsjobb. Det är fler än dem som hade påbörjat de av den tidigare regeringen införda plusjobben. Och ska man veta att subventionen för plusjobben var fyra gånger högre. Inte heller svepande påstående att nystartsjobben inte hjälper dem som står längst från arbetsmarknaden stämmer. Av de 3 600 som gått från utanförskap till arbete genom nystartsjobb är utrikes födda, och har ett funktionshinder. lyfter fram nystartjobbens undanträngningseffekter. Vi vet ännu inte hur stora dessa är, men jag håller det inte för osannolikt att det kan ligga något i farhåga. Undanträngning är ett väl utforskat område inom arbetsmarknadspolitiken. Vi vet att alla lönesubventioner är förknippade med undanträngning. är emellertid undanträngning en poäng, om den innebär att de som står allra längst ifrån arbetsmarknaden ges möjlighet att konkurrera om jobben. Vad vi vet om hur nystartsjobben har fungerat tyder på att insatsen har fyllt sin funktion. Jag vill också gärna peka på att nystartsjobben finns i det privata näringslivet, inte i offentlig sektor. Nystartsjobbare går från att vara bidragstagare till att bli skattebetalare. Att detta är bra för självkänslan är uppenbart. Men det är också så att statens utgifter för bland annat arbetslöshetsförsäkring minskar som löneskatt betalas in, och detta sker utan någon ökning av utgifterna för offentlig konsumtion. Effekten när någon börjar ett nystartsjobb är således dubbel. Detta gör att även om man räknar med betydande undanträngningseffekter så blir den samhällsekonomiska nettoeffekten av nystartsjobben positiv. Jag vill påminna om att denna poäng missades av den tidigare regeringen. Om man som med plusjobben gör tvärtom och begränsar subventionerna till offentlig sektor kan man vara helt förvissad om att även en måttlig undanträngning ger ett samhällsekonomiskt underskott. Avslutningsvis vill jag påminna om att nystartsjobben inte är ett arbetsmarknadspolitisk program utan en riktad efterfrågestimulans. De utvecklas väl, och regeringen kommer att följa upp nystartsjobben med fler satsningar av samma typ. kommer exempelvis riktade efterfrågestimulanser för unga i form av halverad arbetsgivaravgift. 93 (): Jag vill börja med att skicka med ett litet beröm till Littorins gamla kolleger i PR-branschen. Nystartsjobb är ett lysande namn. lanserar ni instegsjobb för nyanlända invandrare, också det ett lysande namn. De som kom på de namnen ska verkligen ha beröm. Men därutöver finns det något i den konstruktion av nystartsjobben som vi socialdemokrater tycker är intressant. För det första: Upplever de som fått jobb att de fått ett riktigt jobb trots att det finns en subventionsgrad under? Dessutom, för det andra: Gillas nystartsjobben av arbetsgivarna trots att subventionsgraden med nystartsjobben är mycket lägre än till exempel den som fanns med de stöd som man kunde få innan? Att kalla nystartsjobben för en succé , som gjorde, var väl lite magstarkt ändå. Det var ett pressmeddelande som gick ut från . Svaret är något mer balanserat. Men det verkar ändå finnas en ovilja att medge bristerna med nystartsjobben här . Nystartsjobben skulle ju vara den magiska lösningen som skulle hjälpa alla, långtidsarbetslösa, ungdomar, nyanlända invandrare. Dessutom har jag här i kammaren hört lova att nystartsjobben också skulle hjälpa utsatta kvinnor. Men hur många nystartsjobb var det egentligen ni lovade, ? Var det 10 000 som sedan blev 10 000 ? Hur många blir det nu? Det är rätt viktigt för oss att veta, för det påverkar ju budgeten. Om nystartsjobben skulle vara den här braksuccén, varför införs då instegsjobb och ytterligare sänkningar av sociala avgifter, ytterligare subventioner för att stimulera arbetsgivarna till att anställa folk? De ska också kunna läggas på nystartsjobben, alltså så man subventionerar två olika saker, nystartsjobb på ett instegsjobb. Det är rejäla skattelättnader för företagen så att de ska våga anställa. konstaterar bland annat SNS Välfärdsråd, kompisar till Littorin för övrigt, att sådana här typer av generella skattelättnader oftast är väldigt trubbiga verktyg, som de skriver i en av sina rapporter, och kostar väldigt mycket i förhållande till vad de ger. Återigen gör sig Littorin skyldig till den ganska ohederliga jämförelsen mellan nystartsjobben och plusjobben. Det kan låta bra i medierna och i en retorisk debatt, men det stämmer illa med verkligheten. För det är ju så, och det vet Littorin, att plusjobben och nystartsjobben riktar sig till helt olika målgrupper. eller senare kommer den jämförelsen att slå hårt tillbaka mot Littorin och regeringen. För när plusjobben var riktade mot en väldigt avgränsad grupp av långtidsarbetslösa är nystartsjobben riktade till en mycket större grupp. Ni säger att 3 600 nystartsjobb skulle vara en succé hitintills, men i teorin är det så mycket som 200 000 arbetslösa inskrivna på Ams och 600 000 inskrivna på som kunde få ett nystartsjobb. Av dessa bedömer Ams att det finns 80 000 som skulle kunna få nystartsjobb. Lägg därtill alla dem som lever på försörjningsstöd och har en introduktionsersättning som också skulle kunna ha ett nystartsjobb. Då är 3 600 nystartsjobb väldigt lite. Man skulle kunna kalla det för ett totalt misslyckande. Hur många var det ni lovade egentligen? Var det inte 10 000 nystartsjobb ? Åter till grundfrågan: Vad avser statsrådet att vidta för åtgärder för att undanröja de brister som följt i nystartsjobbens spår? 94 (): Jag vill också ställa några frågor till ministern med anledning av det här. frågade ju om antalet. Här i kammaren har regeringen varit rimligt precis när det gäller hur många nystartsjobb man har tänkt sig. De 10 000 finns väl med i budgeten, om jag inte minns fel. Men det finns andra siffror där regeringen har varit väldigt oprecis och glidande. Det gäller hur många som egentligen skulle ha behov av nystartsjobben. Där har vi från talarstolen och under valrörelsen hört att det rör sig om en och en halv miljon människor. Sedan har det varit en miljon, och har det varit en halv miljon. Oavsett vilken av de siffrorna som gäller så är det alltid för den enskilde arbetslöse . Så det kan kvitta. När det gäller möjligheten för regeringen att lösa problemet tycker jag att sifferexercisen har en viss betydelse. Som är inne på har det här varit the magic fix som ska lösa allt. Och så pratar vi om 10 000. Med utgångspunkten en och en halv miljon känns det som att vi har en liten bit kvar på ett gemensamt problem. När det gäller huruvida det här är träffsäkert eller inte, om det är en metod som ger mycket för pengarna, finns det många ingångar. Den vanligaste kritiken är ju den är inne på, att man skjuter med hagelsvärm. Förhoppningsvis träffar några av haglen, och de andra faller ned till ingen nytta, det vill säga de kommer folk till del som skulle ha fått jobb i vilket fall som helst. För den som hjälps in på arbetsmarknaden är det naturligtvis oerhört positivt och bra, men det känns som att det är en oprecis och därmed dyr metod. Vi har ju inte obegränsat med tillgångar ens under en borgerlig regering. Det finns ytterligare en dimension i nystartsjobben som man kan ifrågasätta. Det är inte bara detta att det inte finns något tak för hur många som kan vara med. Det finns inte heller något tak, vad jag förstår, för individens inkomst som kan subventioneras med nystartsjobben. Vad jag förstått rör det sig om inkomster som ligger kring i månadslön och som subventioneras med den här skattesänkningen. Man kan naturligtvis ifrågasätta om de som gör skäl för 80 000 tillhör det så kallade utanförskapet. Jag vet inte. Jag har tidigare i talarstolen av en riksdagsrepresentant från den borgerliga majoriteten fått slängt i ansiktet att det inte gör någonting för arbetslösa flyktingar. Jag vet inte hur många arbetslösa flyktingar som får . Sedan kan det naturligtvis kännas lite konstigt för den arbetslösa föräldern som går ned från eller från och har en väldigt knepig ekonomisk situation att det finns enskilda individer som av arbetsmarknadspolitiska skäl subventioneras med kanske . De här effekterna gör att man kan ifrågasätta över huvud taget konstruktionen. Det finns väl anledning till lite självkritik. Jag tycker inte att vi kunnat höra någon självkritik i kammaren. Det skulle vara spännande om vi kunde få höra något från ministern . 95 Arbetsmarknadsminister (): Ja, självkritisk ska man naturligtvis vara om man förtjänar det. Framför allt ska man göra analyser av effekter efter hand. Det måste man naturligtvis göra. Jag vill bara konstatera att nystartsjobben naturligtvis inte är den enda lösningen. Det är en åtgärd för att se till att underlätta för framför allt dem som har varit borta länge att komma tillbaka. Budgetprognosen var 20 000 . Det är en prognos, inte en begränsning. Nystartsjobben är konstruerade så att det är en rättighet för den arbetssökande och för arbetsgivaren att kunna ta del av det om man uppfyller villkoren. Ungefär 200 000 är berättigade såvitt jag har förstått det. Jag skulle bli väldigt glad om så många som möjligt av dessa 200 000 faktiskt hade möjlighet att ta del av nystartsjobben. Vad det innebär är att de 200 000 personer som lever med en bidragsförsörjning i stället blir skattebetalare. Om någon i extremfallet skulle tjäna skulle arbetsgivaravgiften i det fallet vara , som man avstår att ta in, men i stället skulle det ge skatteinkomster på 40 000 plus. Även i detta perspektiv är det bra, plus att det är en person som bidrar till tillväxt och välfärd. Det här är ett extremfall. I verkligheten visar det sig att nästan fyra av tio av dem som har fått jobb har varit inskrivna i arbetsförmedlingen längre än . Det är naturligtvis väldigt glädjande att de har haft en så stor möjlighet att komma tillbaka. Knappt var fjärde är ungdom, . Nästan en av tre är född utomlands, var tionde har funktionshinder och var fjärde har grundskola som högsta utbildning. De allra flesta av dessa är inte några höginkomsttagare. Jag har en väldigt söt historia från . Det var en liten pojke som gick med sin pappa på en strand. Det var dagen efter en rätt intensiv storm. Stormen hade blåst upp svallvågor på stranden, och ett stim fiskar låg på stranden och kippade efter andan. Den lille killen sprang fram till fiskarna och slängde i dem en och en. pappa tröttnade till slut och sade: vän, kom så går vi hem, du kan inte rädda alla de här fiskarna ändå. Nej, sade killen, det kanske jag inte kan, jag kanske inte kan rädda alla fiskarna, men för den här fisken är det viktigt. Det tror jag lite grann är det som var inne på. För den enskilde person som vi nu pratar om, som går från ett långt utanförskap och kommer in i ett arbete, ett arbete vilket som helst på arbetsmarknaden, med den skillnaden att arbetsgivaravgiften är borttagen under lika som han har varit långtidsarbetslös, innebär det här en hundraprocentig skillnad. Jag tycker att det är det vi ska ta fasta på och jobba vidare på naturligtvis. Nettoeffekten är oerhört positiv samhällsekonomiskt, och den är fullständig för den som har möjlighet att få ett nystartsjobb. Ungefär 200 000 är berättigade. Vår prognos har varit runt 20 000 . Vi hoppas naturligtvis på många fler, för det är en vinst för den enskilde och en vinst för statskassan och samhällsekonomin. 96 (): Det är symtomatiskt att Littorin använde nästan halva sin talartid till att berätta en berättelse. Jag har hört samma historia om snäckor som var levande och som behövde kastas i. När man nu tycker att det är så viktigt för den här enskilda människan, varför rycker ni då undan allt stöd för alla de människor som hade en arbetsmarknadsutbildning, en praktik, ett lönebidrag eller ville starta eget företag men inte får starta-eget-bidrag ens ? För de människorna hade det varit lika viktigt. Du kan inte använda berättelser och säga: Kolla nystartsjobben, de magiska nystartsjobben kommer att lösa allting. Sedan medger Littorin en brist. Jag ska meddela Littorin att en av era statssekreterare medger att undanträngelseeffekten av nystartsjobben är . Det är det ni själva räknar med, och det är ganska högt räknat. Det beror på den här frivilligheten. Det är arbetsgivaren och den som är arbetslös som själva kan styra det. Jag ska citera , IFAU:s biträdande chef, som säger så här: Risken för undanträngelseeffekten är högre för nystartsjobben jämfört med anställningsstöden. Vid anställningsstöd skulle en kontroll göras att personen i fråga inte kunde få ett jobb utan subvention. Det är orsaken till att undanträngelseeffekterna är så stora med nystartsjobben. Men det finns fler brister, och Littorin har knappt berört dem.