prot · GU0988 · 2007-04-11 00:00:00 — Det är inte monopolet i sig som gör att det är problem med hur styrs. Det kan också bero på vilka direktiv som regeringen faktiskt har gett till sitt bolag. Vilka åtgärder är beredda att vidta? Är reklamförbud ett sätt? För det ska väl vara lika för alla aktörer i så fall? Och vad säger ni om maxbelopp för vinst? Det vet vi ju också från folkhälsoforskningen, att snabb vinst, snabba pengar, är ungefär som alkoläsk inom alkoholområdet. Hur ser ni på det? 185 () replik: Jag kan ju inte svara för hur den kommer att agera. Jag kan givetvis svara för mig själv. Vad finansminister har gjort är att han har talat väldigt tydligt om att det man ser framför sig möjligtvis är att pröva om den svenska spelmarknaden , med den reglering vi har, motsvarar de förväntningar som finns från EG-rätten. Man har signalerat att man kommer att genomföra ett antal förändringar. Sedan återstår att se vad EG-rätten kommer att säga. har faktiskt också varit relativt tydlig när det gäller folkhälsoargument, att vi ska ha en ansvarsfull spelpolitik i fråga om tillgänglighet, marknadsföring och så vidare och att det är en svensk linje på EU-nivå. Reklamförbud tror jag liksom tidigare talare inte är en framkomlig väg. Jag tror inte på ett totalt reklamförbud. Däremot tror jag att vi från politisk nivå ska vara en reglerande kraft när det gäller hur man väljer att informera om produkterna på den här marknaden. Det är inte en produkt som är olaglig på EU-nivå, och därför tror jag inte att vi ska gå fram med ett totalt reklamförbud. Beträffande maxbelopp och snabba vinster skulle jag absolut vara öppen för en diskussion. Det är det här som blir intressant. Skulle vi komma fram till en ny spelmodell för kan man också börja ställa mycket tydligare krav på aktörerna och vad vi förväntar oss tillbaka. Det är en mycket spännande diskussion. 186 () replik: Tack för de klargörandena, men ibland undrar jag: Är det du som person, , som står för de här åsikterna? Du tillhör ett parti som sitter med i en regering. Det gör det ändå intressant att försöka se hur regeringen kommer att driva detta eller de partier som är i majoritet i utskottet utifrån det betänkande som vi diskuterar . Det är ju det som vi här i kammaren har att utgå från. Hur ska ni få ihop denna ökade marknad med minskat spelande? Det går inte ihop rent ekonomiskt eller? Det låter för mig väldigt mycket som ekonomiskt hasardspel om man tror att man ska ha en ökad marknad med ett minskat spelande. Vem är det då som ska stå för kostnaderna på den här ökade marknaden? Är det de enskilda spelarna som ska betala mycket mer varje gång de spelar eftersom det ska bli färre spelare? Hur tänker ni där? 187 () replik: Jag tyckte att jag var relativt tydlig i mitt anförande tidigare vad gäller detta med besked. Det pågår ett arbete på . Det kommer att komma en alliansuppgörelse i frågan. Då får ni ett väldigt tydligt alliansbesked. Som jag sade kan vi ju i den här debatten njuta av nöjet att detta är hyfsat rörlig politisk materia. Därmed kan vi påverka frågan, vilket är glädjande för oss alla, och kanske framför allt för mig som person, som har ett stort intresse för dessa frågor. Det är inte givet att vi får en ökad marknad. Jag tror i och för sig att vi, oavsett om vi håller fast vid ett svenskt spelmonopol eller om vi kommer att landa i ett licenssystem eller vad nu lösningen blir på detta, tyvärr kommer att ha en ökad marknad. Vi får väl föra en diskussion kring vad det för med sig för konsekvenser och vad vi ska göra från politisk nivå i sådana fall. Alla i oppositionen som tror att framför allt de privata spelbolagens intåg på Internet innebär att alla svenskar sitter och spelar på deras sajter kan jag lugna med att merparten av dem spelar på . Det är där de befinner sig. Det är inte ett tillräckligt argument för mig för att jag ska tycka att spelmonopolet vore bra. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2006/07:UbU8 . 188 (): Jag ska för formens skull börja med att yrka bifall till reservationerna 8 och 9. Vi ställer oss naturligtvis också bakom våra övriga reservationer och särskilda yttranden, men, som det så vackert heter, för tids vinnande nöjer vi oss med att yrka bifall till endast dessa två reservationer. För lite hade besök av utbildningsminister . Han var i för att ta del av det svenska utbildningssystemet, från förskola till högskola. Jag hade också möjlighet att träffa honom över en längre lunch för att diskutera utbildningssystem och skolpolitik framför allt. Jag var naturligtvis väldigt nyfiken på det skolsystem som de har i . Han beskrev det i detalj. Det är ett skolsystem där man betygssätter eleverna . Det är ett skolsystem där man har eleverna på raka led, i raka bänkrader. Det är elever som är oerhört tysta. De lyssnar på vad lärarna säger. De tar till sig det som lärarna säger och är också duktiga på att upprepa det. Det är ett skolsystem som man skulle kunna säga lyckats väl i internationella tester och mätningar. Elevernas resultat är väl godkända i konkurrens med elever i andra länder. Jag blev naturligtvis nyfiken på vad han gjorde här. Han beskrev då just detta skolsystem och sade: Vi har elever som är oerhört disciplinerade. Vi har elever som naturligtvis lyssnar på lärarna. Lärarna är auktoriteter i klassrummet och har naturligtvis väldigt lätt att få eleverna att göra som de säger. De lyssnar naturligtvis också på allt som lärarna säger, därför att det är det som är kunskapen på något sätt. Men, sade han, detta är också vårt största problem. Vi har haft ett skolsystem med denna uppbyggnad och konstruktion och det har fungerat väl. Men det har hänt någonting . är ett modernt samhälle som håller på att förändras radikalt. Vi har ett samhälle och en arbetsmarknad som ställer helt andra krav på människor än vad vi gjorde tidigare. På den moderna arbetsmarknad som vi har, sade han, ställs det alltmer krav på att människor ska kunna ta egna initiativ, ha en god förmåga att samarbeta med andra och också vara väldigt kreativa i arbetet. Dock har vi ett skolsystem som i stället utbildar människor att vara väldigt duktiga på att göra det som man säger åt dem att göra men ingenting mer. De är oerhört konkurrensinriktade, därför att vi har ett skolsystem som inpräntar i dem att man ska konkurrera. ställer arbetsmarknaden i stället krav på att man ska samarbeta. Detta ser vi som en av de största framtidsutmaningarna, sade han. Det är av den anledningen som jag är ute och reser och också har kommit till för att ta del av hur man jobbar i skolsystem som i stället utvecklar individer till att vara självständiga, ha ett bra självförtroende och kunna samarbeta med andra, vara kreativa och också, som sagt, ta egna initiativ. Det här tycker jag är en viktig tankeställare i den skol- och utbildningsdiskussion som vi har i vårt land , därför att det skolsystem som han beskrev kan i mångt och mycket också sägas vara sinnebilden för den vision eller bild som den nuvarande regeringen målar upp av den framtida svenska skolan. Naturligtvis kanske man inte vill gå så extremt långt som till det som utbildningsministern från beskrev, men det är ändå åt det hållet det går. Den bild som tonar fram av den nya regeringens politik handlar om en grundskola där barn redan vid sex ålder ska kunna betygssättas. Man kallar det inte betyg utan betygsliknande omdömen. Likväl har utbildningsministern och också skolministern vid ett flertal tillfällen sagt att det kommer att vara möjligt att använda det vanliga betygssystemet även på så små barn. Det kommer i alla fall inte att vara förbjudet. Det är ett skolsystem som ganska tidigt ska sortera barn via olika prov och annat, ett skolsystem som jag för egen del tror kommer att vara oerhört mycket mer klasskiktat. Elevernas resultat kommer att hänga väldigt mycket samman med vilket hem de kommer från. Det är ett problem som vi har , men vi är ändå ett av de länder i världen där kopplingen mellan hemmen och skolan är som svagast. Jag tror tyvärr att den kommer att bli betydligt starkare med den skolpolitik som den nuvarande majoriteten driver. Det finns en hel del som kan oroa. Vi har haft en diskussion om till exempel nationella prov i tredje årskursen. Det är ingen hemlighet att jag själv har haft liknande tankar. Men döm om min förvåning när jag ser att den nya regeringen tänker använda detta som ett verktyg inte bara för att följa upp och sortera elever utan också för att i mångt och mycket kväsa och kväva den pedagogiska mångfald som har utvecklats i vårt land . Vi socialdemokrater har alltid varit positiva till fristående skolor just av den anledningen att de har bidragit till en pedagogisk mångfald. Det är den delen av de fristående skolorna som vi har sett som en stor fördel, därför att det utvecklar hela skolsystemet. föreslår regeringen att vi ska införa ett system som innebär att den pedagogiska mångfalden försvåras väsentligt. En hel del, inte minst Waldorfskolorna, har redan aviserat att det kommer att bli ett stort problem för dem att kunna bedriva den verksamhet som ändå, tror jag, bidragit inte bara till Waldorfpedagogikens utveckling utan till hela den svenska skolans utveckling. Därför blir jag naturligtvis väldigt förvånad över att den borgerliga regeringen, som ju i alla andra sammanhang talar sig för varm för mångfald och valfrihet, i det här fallet har bestämt sig för att man nu ska kväva den pedagogiska mångfalden. Jag tror att en av de absolut viktigaste utmaningar som vi har framför oss när det gäller den svenska är att minska skillnader, minska klyftor, att se till att alla elever får en rimlig möjlighet att klara av . I ett samhälle som ställer allt högre krav på kunskap och kompetens blir det A och O. Misslyckas du i skolan får du svårare att komma in på arbetsmarknaden. Kommer du inte in på arbetsmarknaden, ja, då blir det också väldigt mycket svårare att stå på egna ben och kunna ha en egen försörjning med den frihet som det innebär. Därför tror jag att det är den största utmaningen som vi står inför. Vi har lyckats i mångt och mycket, men det finns fortfarande stora brister. Det finns fortfarande elever som lämnar skolan. Men vi måste komma ihåg att utmaningarna inte ser likadana ut i landets alla skolor. När vi pratar om att av alla elever i den svenska får gymnasiebehörighet innebär det inte att det är i varje klassrum i varje skola i vårt land. Det finns alltför stora skillnader, tycker vi socialdemokrater. Som ett exempel kan jag nämna att det är tio gånger vanligare att elever i inte når gymnasiebehörighet än att elever på i samma stad, , inte gör det. Detta är en utmaning som vi måste ta oss an. För att vi ska kunna möta denna utmaning måste det finnas ett antal grundläggande förutsättningar för att eleverna och skolorna ska kunna nå framgång. En av de förutsättningarna är att vi är beredda att satsa ordentligt. De resurser vi satsar ska fördelas efter behov och inte i något likformigt skolpengssystem på det sätt som då och då förs fram av de borgerliga partierna, inte minst av . Det andra som vi måste se till är att de lärare som ska utbilda och leda dessa elever till en bra utveckling i vår grundskola får rimliga möjligheter inte bara till en bra utbildning på högskolan utan också till fortbildning. Här kan man känna en viss oro, fru talman. Vi har en utbildningsminister och en skolminister som gick till val på att de redan under sitt första år på skulle göra massiva satsningar på de yngre åldrarna, inte minst lärarnas fortbildning när det handlar om att läsa, skriva och räkna. Av detta har vi ingenting sett. Trots att de till och med hade satt datum på när de skulle göra detta. Av detta har vi ingenting sett. De har redan börjat svika de vallöften som de var så oerhört tydliga med inför valet. Vi måste fundera ordentligt på den utveckling som vi ser. I mångt och mycket kan vi som socialdemokrater kanske till och med vara kritiska mot att vi ibland har haft en viss skepsis eller misstänksamhet mot den utveckling som vi har sett när det handlar om fristående skolor. Det är möjligt att vi får vara självkritiska och säga att det kanske ibland har varit felriktat. Det kanske är viktigare vad som händer i själva skolan, att vi följer upp kvaliteten i skolan och att vi ser till att eleverna får den utbildning som de behöver. Det är kanske det viktigaste. Men på samma sätt som vi är självkritiska måste vi nu också vara mycket kritiska mot den politik som majoriteten driver, inte minst i ett antal Stockholmskommuner. Där kör man en dogmatisk politik åt andra hållet som inte bara handlar om att de som ska få starta friskolor verkligen får göra det, utan att de kommunala skolor som finns också ska privatiseras, mer eller mindre med tvång. Jag vill höja ett varningens finger. Mångfald kan vara bra, men det ska aldrig vara så att man av dogmatiska skäl tvingar ut väl fungerande kommunala skolor i något slags marknadstänkande. Det är kanske att begå samma misstag som vi gjorde, fast åt andra hållet. Detta behöver vi resonera och fundera ordentligt kring. Det finns ett oerhört stort värde i att vi har en skola som håller samman, en skola där elever med olika bakgrund kan träffas, en skola som inte sorterar elever i tidig ålder och som inte delar upp dem efter föräldrarnas utbildningsbakgrund eller sociala livssituation. Vi har i mångt och mycket haft en bra skola, med brister som vi måste åtgärda, men det får inte innebära att barnen nu utsätts för marknadstänkande. Deras värde mäts i form av vilken skolpeng som de har med sig och inte efter de behov som de har som växande individer i vårt land. Det är detta som grundskolepolitiken i måste handla om. Vi har haft alltför av pseudodiskussioner. kommer många av dessa pseudodiskussioner att bli verklighet. En del av dem kommer till och med vi att rösta på, av den enkla anledning att vi inte tycker att det är det som är det stora problemet, även om vi kan se att det kan finnas ett behov av förtydliganden. Det stora problemet när det gäller i vårt land är att vi får ökade skillnader mellan elever och att förutsättningarna för eleverna inte ser likadana ut. Det måste vi resonera kring. Vi menar att alla elever i grund och botten har rätt till en bra grundskoleutbildning. Det är inte bara viktigt för skolan, det är viktigt för hur vi utvecklar både vårt land och människors möjlighet att förverkliga sina drömmar. 189 (): Ledordet för skolpolitik är likvärdighet. Kunskap är makt, och därför verkar vi i för att alla barn i skolan ska ha samma möjligheter att skaffa sig kunskap och utvecklas efter sina egna förutsättningar och behov, oavsett bakgrund. Det betyder inte alls att alla ska vara lika. Tvärtom, olikheter måste få utrymme för att skolan ska bli en plats för mångfald och demokratisk samverkan mellan människor i ett jämlikt samhälle. Skolan spelar en central roll för att ge alla en grund att stå på och för att ge eleverna de redskap som behövs för att utvecklas i skolan, men också resten av livet. Om den sociala bakgrunden inte ska slå igenom kan resurserna inte fördelas som . Vi kan inte sätta samma pris på varje elev. Mer resurser måste gå till skolor och områden där behoven är stora. Skolan ska vara kompensatorisk så att skillnader i elevernas bakgrund motverkas och inte har någon betydelse för utbildningen. Därför menar vi i att skolarbetet ska göras på skoltid med stöd och hjälp av lärare. Många elever kan inte få den tid och studiero som de behöver hemma, och vi kan inte heller ha ett system som förutsätter att föräldrarna har kompetensen eller möjligheten att ge den hjälp och det stöd som barnet behöver. Bedömningarna av elevernas prestationer ska göras på grundval av deras kunskaper och inte på vilka hemförhållanden som de har. Det är i eleverna tillsammans med sina lärare ska bygga upp sin studievana och studieteknik. Detta är inget som uppnås per automatik genom antal hemläxor. Därför anser vi att det måste bli tydligare att skolplikten ska uppfyllas i skolan, men också att skolplikten motsvaras av en rätt till kunskap, en rätt till bildning. För att lyckas med detta behövs inte fler prov, betyg eller disciplinära befogenheter. Det behövs fler utbildade lärare och mindre grupper samt insatser som stimulerar lärandet och ökar lusten att lära. Det behövs insatser som möjliggör för lärarna att kunna uppfylla sitt uppdrag och ge varje elev det stöd som de är i behov av. Sådana insatser har vi inte sett röken av, tvärtom är det insatser som den borgerliga majoriteten förvägrar skolan. Omkring ¼ miljon barn i lever i fattigdom. Det innebär inte att de inte har någonstans att bo eller att de svälter, men de lever i en ekonomisk situation där det inte finns några marginaler för oförutsedda utgifter. I en skola för alla ska ingen elev behöva utestängas från skolaktiviteter av ekonomiska skäl. Alla barn ska ha rätt att dela gemenskapen med sina kamrater i skolan och och att vara delaktiga i det samhälle de lever i. Låt barn åka på studie- och skolresor, besöka simhallen, gå på museum tillsammans eller se en film på bio, men finansieringen av det obligatoriska skolväsendet är kommunens ansvar och inte ett problem som lärare och föräldrar ska lösa. Därför vill vi i ha en tydligare skollag när det gäller bestämmelserna om avgiftsfrihet. Vi vet att många barn och ungdomar av olika anledningar inte äter frukost hemma. Ungefär en tredjedel av landets skolor erbjuder frukost i skolan. Skolor som har testat frukostservering upptäcker snabbt fördelarna. Det blir lugnare i klassrummen, frånvaron minskar, eleverna blir så att säga pedagogiskt tillgängliga och intresset för kost och hälsa ökar. Och det är inte minst en kontaktskapare mellan elever och personal. Frukost i skolan ska inte ersätta frukosten i hemmet, utan den ska fungera som ett komplement för de elever som av någon anledning inte hinner eller kan äta hemma. Att servera frukost i skolan är ett sätt att ge alla elever en bra start och goda förutsättningar att orka hela skoldagen. På det här sättet lägger man dessutom från tidig ålder grunden för bra matvanor. Av de skolor som serverar frukost är det många som tar betalt. Vi anser att det är något som ska erbjudas alla elever. Då får kostnaden inte vara ett hinder för de elever som inte har råd men kanske är de som har störst behov. Det här är en klassfråga, och det blir återigen tydligt att majoriteten i utskottet inte är intresserad av att alla barn i skolan ska kunna tillgodogöra sig kunskap. Alliansens ledstjärna i skolpolitiken är utslagning. Alla ska inte med. Så enkelt är det. Även om de allra flesta barn och unga i mår rätt så bra så vet vi att allt fler mår psykiskt dåligt och drabbas av allergier, diabetes, övervikt med mera. menar att skolan i hela sin verksamhet måste verka för att bevara och främja elevernas hälsa och för att stödja eleverna om de trots förebyggande insatser mår dåligt, fysiskt eller psykiskt. Det handlar inte bara om att det ska finnas en fungerande skolhälsovård utan också om att skolan ska ge kunskap om hälsa. Där är ämnen som idrott och hälsa och hem- och konsumentkunskap viktiga. Elevhälsa handlar också om arbetsmiljö och inflytande. De tendenser vi har sett är att inflytandet över den egna arbetsmiljön minskar med åldern från en redan låg nivå. Utvecklingen att inte ta elevernas arbetsmiljö på allvar måste bytas mot ett intresse för skolans fysiska och psykosociala arbetsmiljö. Kraven på arbetsmiljön i skolan måste vara lika stora som på andra arbetsplatser. Elevskyddsombud ska få bättre utbildning och förutsättningar att genomföra sitt uppdrag samt reella möjligheter att påverka. Elevskyddsombuden måste också få samma rättigheter som andra skyddsombud, såsom rösträtt på skyddskommittémöten och stopprätt. Men elevskyddsombud i måste i likhet med elevskyddsombud på gymnasiet också ha rätten till stödundervisning. En viktig aspekt när vi talar om miljön i skolan är tillgängligheten. En skola för alla handlar om att såväl skolbyggnader som skolgårdar måste vara användbara för allas lek, rörelse och samvaro på raster och fritid, även för barn med funktionshinder. Förutom att främja alla elevers hälsa måste skolan bidra med en sex- och samlevnadsundervisning av god kvalitet. Frågor om jämställdhet, HBT och diskriminering måste vara självklara delar av undervisningen anpassade efter barnens och ungdomarnas behov. Vi vill också se självförsvarskurser för tjejer och kurser som ger tillfälle för pojkar att diskutera jämställdhet, manlighet och sexualitet. Skolan ska vara för alla. Barn i olika åldrar och med olika förutsättningar behöver olika former för delaktighet. Därför är det viktigt att de får tillgång till olika verktyg för att göra sina röster hörda. Olika kulturformer kan ge barn och unga möjligheter att påverka sådant som är viktigt för dem. I konst, musik, litteratur och drama kan man söka och finna sig själv och sin egen roll. Att få lära sig att uttrycka sig på olika sätt ger goda förutsättningar för både självkänsla och självförtroende. Kulturen är en unik arena där barn och ungdomar kan finna former för att formulera och föra fram sina tankar och förmedla sina erfarenheter. Barn har rätt till kultur, men precis som med alla de andra rättigheterna i FN:s konvention om barnets rättigheter krävs det att vuxna tar ansvar för att barn får sina rättigheter tillgodosedda. En del barn har engagerade och intresserade föräldrar eller andra vuxna i sin närhet som kan och har råd att visa på olika former av kultur och uttrycksmedel och väcka barnets intresse. Andra barn har inte det. Då blir skolan en viktig länk för att finna en väg in i kulturlivet. Skolan ska ge möjligheten att pröva på olika uttrycksformer som att dansa, spela teater, spela instrument, måla men också att möta kultur i form av offentliga kulturinstitutioner, till exempel teatrar, museer och bibliotek. Barns rätt till kultur fordrar ett gemensamt samhälleligt ansvar. anser därför att det bör finnas fortbildningar för pedagoger och skolledare för att alla barns och ungas rätt till kulturupplevelser och eget skapande ska kunna tillgodoses. Jag vill särskilt lyfta fram skolbiblioteken och skolbibliotekarierna. Enligt bibliotekslagen ska det inom och gymnasieskolan finnas lämpligt fördelade skolbibliotek för att stimulera skolelevernas intresse för läsning och litteratur samt för att tillgodose deras behov av material för utbildningen. Skolbiblioteken är också till för att ge eleverna möjlighet att möta skönlitteraturen på sina egna villkor. Dessvärre är det väldigt olika hur skolbiblioteken ser ut, om de ens existerar, och hur tillgängligheten är. Skolbiblioteken har fallit mellan stolarna, då det är oklart vem som uppbär ansvaret för att skolbiblioteken finns och fungerar. För oss i är det viktigt att skolbibliotekens roll och uppgifter förtydligas och att det klargörs vem som har tillsynsansvaret. Därmed yrkar jag bifall till reservationerna 1, 4, 23 och 51. 190 (): När det gäller och alla de motioner som vi ska behandla här , över 180 motioner, så innefattar de en otrolig mängd tips, förslag, klokskap och alla möjliga saker. Det är nästan omöjligt att gå in på dem enskilt. Jag står naturligtvis bakom alla reservationer från , men för tids vinnande vill jag yrka bifall bara till reservationerna 12 och 25. Vi kan inte rösta hur länge som helst om allting. När jag tittar på de olika förslagen och motionerna och ser på majoritetens ställningstaganden kan jag inte låta bli att fundera lite filosofiskt över politik och behovet av styrning i förhållande till skolan. Det är ju ändå så att det jobb som görs, det arbetet, det uppdraget, sker ute i våra grundskolor. Det är pedagoger, professionella människor som arbetar med barn och ungdomar och fostrar framtidens människor i i ett ömsesidigt arbete. Vad vi ska göra via lagstiftning är att visa vägen, för de är väldigt duktiga. Det finns mycket som inte är perfekt.