prot · GU0990 · 2007-04-13 00:00:00 — Det måste vi naturligtvis ta itu med så att vi får resurser till allt. När det gäller socialutskottets ordförandes uttalande att frågan ska prövas i budgetpropositionen är det självklart att vi i samband med budgetpropositionen som bekant kommer en sådan prövar alla möjliga utgiftsförslag och naturligtvis också intäktsförstärkningar för att se vad vi kan göra för att förbättra och förstärka. Återigen: Den utredning som hänvisar till kom . Socialdemokraterna hade alltså , eller vad det kan ha varit, på sig att genomföra de angelägna förbättringarna. kräver att den nya regeringen, som suttit , ska genomföra dem. Varför genomfördes de inte under Socialdemokraternas tid vid makten? 29 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Låt mig påminna debattörerna om att detta inte är en allmänpolitisk debatt, utan debatten handlar om kostnaderna för speciallivsmedel. Det är därför bra om vi begränsar oss till det. 30 (): Socialministern säger att vi ska vänta på att marknaden ordnar detta, att det blir lite billigare när vi nu säljer ut vårt apoteksbolag. Det tycker jag inte riktigt är att föra en ansvarsfull politik. Ministern säger också att vi hade på oss att ordna detta. Det hade vi förvisso, men det hjälper inte att nu dra upp det. Frågan är vad vi ska göra för dessa människor. Jag vill diskutera framtiden, även om detta borde ha genomförts för länge sedan. Det går oerhört bra för ekonomiskt, och om denna grupp hade varit lite högre prioriterad borde det i dagens situation finnas utrymme till detta. Jag känner att den borgerliga regeringen främst företräder de människor som har det ganska gott ställt, de ekonomiskt starka människorna. De behöver inte vara fullt så oroliga om de får en högre kostnad på det här området. Det är de andra jag talar för, den grupp som inte står på med plakat och megafoner och protesterar och försöker få oss politiker att lyssna. Det har den gruppen oftast inte kraft och ork till. Därför konstaterar jag med sorg i hjärtat att det här inte är en så viktig fråga för den borgerliga regeringen. Jag är dock inte särskilt förvånad över det. Det sägs också att det finns vissa skillnader och att man inte kan eftersträva absolut likhet i kostnaderna. Det är inte det jag trycker på. Jag säger att det finns skillnader även vad gäller läkemedel, men det är rimliga skillnader. Alla kan bära dem, oavsett vilket landsting eller vilken region man bor i. är kostnaderna för specialmat orimligt höga, liksom kostnaderna för mat med näringstillförsel. Kostnaderna springer i väg, och dessa grupper behöver oftast bådeoch. De blir därmed hårt belastade. Om man dessutom inte är arbetsför på grund av sin sjukdom, eller endast till hälften arbetsför, har man det inte lätt. Det är heller inte lätt att komma i arbete när man har en kronisk sjukdom. Den gruppen är alltså utsatt, och jag skulle önska att den prioriterades. 31 Socialminister (): Jag ber om ursäkt och ska försöka hålla mig till ämnet. Jag har inte sagt att marknaden ska ordna detta. Jag har sagt att jag ser problem här och att det naturligtvis innebär stora bekymmer för de enskilda människor som har en merkostnad i jämförelse med oss andra som kan äta det mesta. Detta är en angelägen fråga. Jag konstaterar också att det i landstingen finns olika grader av subventioner för dem som drabbas av extrakostnader. Det är viktig information i sammanhanget. Vidare konstaterar jag att vi efter att ha presenterat endast en budget inte kunnat ta itu med frågan. De möjligheter vi har att genomföra de förbättringar som ju spelar stor roll för den här gruppen handlar också om vilken ekonomi vi har. säger att de partier som är i regeringsställning företräder de ekonomiskt starka. Jag tror att många av våra och de andra allianspartiernas väljare skulle bli förvånade över den beskrivningen. Jag tror att det bland varje partis väljare finns människor som har det hyggligt ställt och människor som har det väsentligt sämre ställt. Så är det förvisso i mitt eget parti. Det här är en angelägen fråga. Jag vill ändå vara tydlig med att vi ännu inte har några tydliga besked om att vi vid den och den tidpunkten kommer att genomföra förbättringar. Men jag har också sagt i mitt svar att vi kommer att följa utvecklingen mycket noga. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2006/07:467 om vårdnadsbidrag och jämställdhet 32 Socialminister (): har frågat integrations- och jämställdhetsminister på vilket sätt hon kommer att arbeta för att vårdnadsbidragets negativa konsekvenser för jämställdheten så långt som möjligt kan minskas. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Rätten till arbete, villkoren i arbetslivet och jämställdheten är viktiga frågor kopplade till familjepolitiken. Regeringens mest prioriterade fråga är att sätta fokus på jobben och minska utanförskapet. Jämställdheten på arbetsmarknaden har flera aspekter. Det handlar om att komma in på arbetsmarknaden, om att utvecklas och behålla sin förankring på arbetsmarknaden samt om möjligheter att kombinera arbete och familjeliv. Både kvinnor och män ska kunna kombinera familjeliv med arbetsliv. Regeringen vill förbättra förutsättningarna för ett aktivt och jämlikt ansvar för föräldraskapet, utan att för den skull ta ifrån familjerna deras självbestämmande. Möjligheten för de kommuner som så vill att införa ett vårdnadsbidrag är en del i regeringens familjepolitiska reform. En annan del är förslaget till jämställdhetsbonus. Jämställdhetsbonusen kommer att öka föräldrarnas ekonomiska möjligheter att fördela föräldraledigheten mer jämlikt och därmed förbättra förutsättningarna för en jämställd och stark relation mellan föräldrarna. Den stärker också motiven för kvinnor att behålla sin förankring i yrkeslivet och motverkar omotiverade löneskillnader. Andra reformer som regeringen aviserat och genomför är jobbskatteavdrag och sänkta arbetsgivaravgifter i vissa tjänstebranscher. Dessa leder till att trösklarna in på arbetsmarknaden sänks och att det blir mer lönsamt att gå från deltids- till heltidsarbete. Kvinnor är i större utsträckning än män arbetslösa på deltid. Hur vi upplever villkoren i arbetslivet är också beroende av hur vi upplever vår livssituation och förmår kombinera familjeliv med arbetsliv. Regeringen kommer inte att utforma vårdnadsbidraget så att det innebär ett hinder för att arbeta eller minskar människors ekonomiska självbestämmande. Vårdnadsbidraget ska dessutom gå att kombinera med förvärvsarbete och ska också kunna tas ut på deltid. Det är avgörande att familjepolitiken utformas så att barnfamiljernas handlingsutrymme och möjligheter att påverka sin ekonomiska situation är stort. Vårdnadsbidraget ska ge föräldrar makt över sina liv. Jag vill slutligen betona barnperspektivet i debatten om familjepolitiken. Barn och familjer är olika, har olika önskemål och behov. Vårdnadsbidraget ska ge föräldrarna möjlighet att ta hand om sitt barn i hemmet, eller att kombinera detta med förskoleverksamhet eller annan barnomsorgsverksamhet. Föräldrarna är de som har huvudansvaret för barnets välbefinnande och ska, utifrån familjens livssituation och barnets behov, se till barnets bästa. Föräldrarna är också de som känner sina barn bäst, och statens roll i sammanhanget är att stödja föräldrarna i deras val. För mig och regeringen är det självklart att en modern familjepolitik utgår från dessa förutsättningar. 33 (): Vårdnadsbidrag och jämställdhet går det ihop? Kommer vårdnadsbidraget att utjämna könsskillnaden? Eller kommer det snarare att förstärka klass- och könsskillnaderna? Slutsatsen av socialministerns interpellationssvar är uppenbar. Det handlar om en klassfråga. Arbetarklassens kvinnor har alltid arbetat , och ännu längre tillbaka i vår historia. De har alltid bidragit till att försörja familjen. De kvinnor som inte har lönearbetat har varit de bättre bemedlade. Det svar som ministern har avgett ger mig känslan att det är mot ett sådant samhälle vi är på väg. Därför vill jag påstå att det är en klass- och könsfråga. För kvinnor är det viktigaste rätten till arbete och rätten till en trygg och säker barnomsorg. Det är det som har varit drivkraften för oss socialdemokrater när vi har drivit frågorna om rätten till arbete och rätten till bra barnomsorg. Jag vill tacka ministern för svaret. Jag känner dock en viss besvikelse. Jag ställde frågan till jämställdhetsministern och får svar av socialministern. Jag har skrivit frågan utifrån ett jämställdhetsperspektiv. För mig blir det uppenbart att det på något sätt finns en splittring i regeringen när det är socialministern som får svara på frågor om jämställdhet. Jag upplever också att svaret pekar på kärnfamiljen och att det är så ser ut. Jag tycker att det är dubbla budskap. Vi vet att av familjerna lever tillsammans, så att barnen lever med sina föräldrar. lever med en förälder. För dem innebär detta ingen valfrihet. En ensam förälder skulle som jag ser det inte minst utifrån mina egna erfarenheter av att leva som ensamstående mamma aldrig ha möjlighet att försörja sig på vårdnadsbidraget. Därför blir det inte lika för alla män och kvinnor i hela landet. Det blir uppenbara negativa konsekvenser för jämställdheten. Det kommer förmodligen att göra att vi ställer en del av den kvinnliga arbetskraften utanför arbetsmarknaden. Det har fått mig att fundera. När man har jobbat med vårdnadsbidraget inom regeringen, har man då tagit fram några uppgifter om hur många män som är intresserade av att stanna hemma och avstå från lönearbete för att ta ut vårdnadsbidrag? Det skulle vara intressant om ministern hade ett svar på den frågan. 34 Socialminister (): Jag tror att det är viktigt att ha klart för sig att familjer ser olika ut. Det är inte så att jag i mitt tänkande har en mall, där alla familjer ser ut på exakt samma sätt. blir jag beskylld för att ha just en sådan mall, men det som jag och regeringen gör är att presentera en politik som är flexibel, som kan användas på olika sätt beroende på hur den enskilda familjens situation ser ut. Barn är olika, föräldrar är olika och familjer är olika. Därför duger inte en mall för alla. Den politik som har bedrivits i har inte precis haft valfrihet eller anpassning till familjens egna behov som ledstjärna. Det har varit lite som , som om sina T-Fordar sade att man får välja vilken färg man vill, bara man väljer svart; det var den färg som Fordfabriken kunde erbjuda. Jag tror att utgångspunkten för en modern familjepolitik måste vara att familjer är olika. Därför gäller det att erbjuda mer än ett verktyg, mer än ett instrument. Jag skulle vilja fråga om hur det är i hennes värld. Är alla lika där? Eller är det så att det finns olikheter? I så fall är det kanske bra med en verktygslåda som innehåller lite olika instrument. var besviken över att det var jag som dök upp och inte . Det beror på hur man utformar frågan. Utformar man frågeställningen på ett visst sätt får man svar av en annan minister än den som man kanske avsåg att interpellera. Jag har som riksdagsledamot varit med om motsvarande . Det beror förstås på hur man formulerar frågan. Hur många män, frågar , vill stanna hemma tillsammans med sina barn genom vårdnadsbidraget? Själva poängen i vårt tänkande är att vi inte kan veta det exakt. Vi kan möjligen komma att göra beräkningar, genomföra enkäter eller så. Men vi kan inte veta. Om man lägger besluten i människors händer i stället för att vi på regeringskanslinivå avgör hur människor ska ha det kommer det att väljas på lite olika och ibland kanske på lite oväntat sätt. Det är också viktigt att säga i det här sammanhanget att vårdnadsbidraget inte kommer att leda till att kvinnor eller män stannar hemma evighetslänge tillsammans med sina barn för att gå i pension. Jag tror att en modern familjepolitik kommer att erbjuda möjligheter för de föräldrar som så vill att stanna hemma lite längre och att gå ned lite grann i arbetstid för att kunna tillbringa tillsammans med sina barn. Det valet vill jag ge småbarnsföräldrar. Socialdemokraterna är tyvärr emot det. Det är naturligtvis en besvikelse hos mig, men det är möjligen mindre viktigt. Man ser också i opinionsmätning efter opinionsmätning att det hos Socialdemokraterna själva, det vill säga de som röstar på det partiet, finns en ganska tydlig majoritet som tycker att vårdnadsbidrag vore bra eftersom det återför besluten till föräldrarna. Möjligen inkräktar det lite grann på politikernas beslutsmöjligheter. Men jag tycker att det är rätt riktning, det återför beslutsmöjligheter till föräldrarna själva. 35 (): Det är ganska intressanta svar som ministern ger. Tyvärr medger inte tiden att vi går in på just det ministern säger om pensioner. Det finns all anledning att fundera och återkomma angående hur länge man är hemma hos sina barn. Jag tror i och för sig att man när barnen börjar bli vuxna kanske vill göra någonting annat av sitt liv. Här sägs att vi socialdemokrater inte har haft någon valfrihet för föräldrarna eller har byggt ett sådant samhälle. Jag skulle vilja påstå att det samhälle som vi socialdemokrater har byggt och varit med och påverkat har varit ganska framgångsrikt. Det gäller inte minst för kvinnorna och de reformer som vi har genomfört. Jag vill också påstå att det för familjerna finns en stor valfrihet. Vi kan börja med det första. har alla föräldrar rätt att vara tjänstlediga från sitt arbete när de har fått barn. De har rätt att vara det utan att de får avsked. Det har varit ganska unikt i och i . har man rättighet att vara tjänstledig också i övriga men inte på samma sätt som i . Det är en rättighet, men det har inte alltid varit så. fick fortfarande kvinnor sparken om de blev gravida eller gifte sig. Den utvecklingen har vi varit med och påverkat. Jag skulle vilja säga att den är framgångsrik och det att det har ökat valfriheten. Vi har infört en föräldraförsäkring där föräldrarna har rätt att vara hemma och få en inkomst för att de är hemma. Jag påstår att det ökar valfriheten och inte tvärtom. Att däremot som och regeringen vilja införa att föräldrarna ska få ett bidrag för att de inte arbetar tycker jag blir jätteknepigt. Det är det inte minst med tanke på att regering gick till val på att fler skulle ut i arbete. Hur kan det gå ihop med att man ska betala några i samhället för att de inte arbetar? Det blir lite märkligt. Det finns någonting annat som jag skulle vilja fråga ministern om. vet vi att alltför många unga kvinnor i fertil ålder blir diskriminerade på arbetsmarknaden av arbetsgivarna när de söker arbete. Arbetsgivarna misstänker att de kanske tänker skaffa barn snart, och då blir det besvärligt för dem som arbetsgivare. Man kan leka med tanken att en person bor i kommun, där jag bor och där man gärna vill ha vårdnadsbidrag, vilket jag antar att ministern känner väl till. Den kvinnan som bor i kommun, där man kommer att införa vårdnadsbidrag, söker jobb i kommun. söker en kvinna med liknande kompetens som bor i kommun, där man förmodligen inte inför vårdnadsbidrag, samma arbete. Man kan fundera över hur arbetsgivaren tänker. Kommer den arbetsgivaren att tänka: Jag anställer nog kvinnan som bor i kommun där man inte har vårdnadsbidrag. Där är sannolikheten större att hon bara tar ut föräldraförsäkringen och ingenting mer. Möjligheten finns att kvinnan från kommun blir diskriminerad i det perspektivet just för att den kommunen har vårdnadsbidrag. Jag kan känna en liten rädsla för det. Det gäller inte minst därför att jag vet att många kvinnor fortfarande får en fråga om det när de söker arbete. Kan ministern känna en viss oro för att det kan bli skillnad för kvinnor utifrån vilken kommun de bor i? 36 Socialminister (): Först vill jag påtala att jag mycket ogillar det språkbruket. Jag hoppas att också känner det själv. Hon säger: Vi socialdemokrater har byggt samhället. Jag värjer mig lite grann mot det. Det är miljontals människor som år ut och år in har byggt upp . Det går inte att tillskriva ett politiskt parti. Det är rätt att Socialdemokraterna har segrat i många val, för många för att riktigt passa mig. Svenska folket har valt Socialdemokraterna som det största partiet. Men det är inte Socialdemokraterna som har byggt . Det är svenska folket, miljontals kvinnor och män, som har byggt det här samhället. Interpellanten räknar upp en rad angelägna reformer. Det handlar om tjänstledighet för vård av barn och sådant som har genomförts med föräldraförsäkringens utformning och uppbyggnad och som är väldigt angelägna saker. Vi kan för ta föräldraförsäkringen som en utgångspunkt för ett kort resonemang. Hur kan det komma sig att det är okej, till och med bra och någonting som ska applåderas och jag hör till dem som vill att det ska vara så att föräldrar, män och kvinnor stannar hemma hos sina barn under en i samband med barnens födelse? När det sedan inträffar att föräldraförsäkringstiden har gått ut är det plötsligt alldeles oacceptabelt, orimligt, oklokt och förfärligt på alla sätt och vis att därefter vilja ha en ordning där man som förälder kan gå ned lite grann i arbetstid för att kanske jobba sju, sex eller för att kunna tillbringa tillsammans med sina barn. De kanske stannar hemma till med hjälp av vårdnadsbidraget. Vi vet att det finns väldigt starka önskemål från föräldrarna om detta. Hur kan det komma sig att det är fenomenalt bra och viktigt fram till en viss tidpunkt, och sedan är det avskyvärt? Det skulle jag gärna vilja få utrett. Kanske inte tiden här medger att det kan göras här till fullo. Men det tycker jag är en intressant ingång. tar upp att detta är en regering som har gått till val på att ge fler människor möjlighet att komma till sin rätt genom att ha ett förvärvsarbete. Det är alldeles sant. Jag tar upp i mitt interpellationssvar att det också är viktigt att se att unga föräldrar, eller för den delen äldre föräldrar, vill ha en möjlighet att kunna kombinera arbetsliv med familjeliv. Det är svårt för många småbarnsföräldrar att få tiden att gå ihop och få livspusslet, som det brukar heta, att fungera full ut. Många söker efter vägar att hitta något sätt att kunna få använda tillsammans med barnen. De går som bekant inte i repris. Det är som man har små barn, och sedan är för evigt borta. Jag tror att en modern familjepolitik som ger möjlighet för kvinnor och män att stanna hemma efter att föräldraförsäkringen har gått ut eller minska sin arbetstid är någonting som efterfrågas av många. Jag inte bara tror det. Jag vet att det efterfrågas av en klar majoritet av småbarnsföräldrarna. Jag vill gå det önskemålet till mötes. I mitt nästa anförande får jag ta upp resonemanget om de skillnader som kan uppstå mellan olika kommuner. 37 (): Jag hoppas verkligen att ministern återkommer angående diskrimineringsperspektivet i detta, som ytterligare skulle förstärka klass- och könsfrågan som jag ser det. Jag skulle vilja börja med att säga att ministern har fel när han påstår att det handlar om svart och vitt. Så är det inte. Vi socialdemokrater har ingenting emot att familjer väljer att jobba . Det finns till och med en lagstiftning för det, att om du har en heltid i botten har du rätt att gå ned och jobba utifrån ett sextimmarsperspektiv ända upp tills barnen är . Det har vi ingenting emot, tvärtom. Vi är väl medvetna om detta. Många av oss har små barn och har haft små barn. Vi vet att det är svårt att kombinera yrkesliv och familjeliv och få det att gå ihop. Det är en erfarenhet som många av oss har direkt här och och som många av oss också har bakom oss beroende på att våra barn har blivit större. Vi har ingenting emot att man går ned och jobbar , eller till och med att man väljer bort att yrkesarbeta när barnen är små. Det har vi ingenting emot. Det vi har något emot är att någon annan, småbarnsförälder kanske, som väljer att yrkesarbeta ska vara med och finansiera det eller att en ensamstående förälder som inte har något val ska vara med och finansiera det via skatt. Vi tror på arbetslinjen, att man genom arbete är med och bidrar så att vi på det sättet får del av det här. Det tror jag att man från regeringens sida måste lära sig att skilja på. Det handlar om att vi ser på samhället och hur vi bygger samhället på olika sätt. Det är en klass- och könsfråga, och det handlar om att vi socialdemokrater vill utveckla föräldraförsäkringen, och även barnomsorgen, och se till att människor får en möjlighet att kombinera familjelivet och yrkeslivet. 38 Socialminister (): Jag skulle vilja varna för ett resonemang som kan leda väldigt långt, det som sade på slutet om att andra inte ska betala. Skulle vi praktisera det tankesättet på sjukvårdens områden skulle det få förfärliga konsekvenser. Skulle vi praktisera det när det gäller barnomsorgen i övrigt, alltså när det gäller till exempel den kommunala barnomsorgen, att de som inte har några barn eller som har vuxna barn minsann inte ska vara med och finansiera den, skulle vi få ett förfärligt samhälle. Det handlar ju om att vi gemensamt finansierar det som vi anser vara till stor nytta för samhället eller till särskilt skydd för utsatta. säger också att man inte har något emot att människor går ned i arbetstid . Man har inget emot att människor har rätt att vara hemma med barnen på heltid. Men det ska inte betalas. Däremot ska naturligtvis barnomsorg i övrigt betalas. Här ligger en rättviseaspekt som vi naturligtvis skulle kunna veckla ut oss mycket omkring, varför ett barn har stöd på medan det andra barnet har ett stöd på noll kronor. Det tycker inte jag är en rimlig ordning. Jag återkommer kort till frågan som handlar om skillnaden mellan olika kommuner. Vi tycker att kommunpolitikerna ska kunna fatta beslut utifrån väljarnas önskemål om hur barnomsorgen utformas. Det finns bestämmelser som gör att det ska finnas tillgång till barnomsorg. De reglerna ska vi självklart inte röra. Men vi vill ge kommunpolitikerna, och ytterst också barnfamiljerna, tillgång till möjligheten att ge stöd till de föräldrar som väljer att stanna hemma lite grann efter att föräldraförsäkringen har gått ut eller att minska sin arbetstid något för att kunna tillbringa tillsammans med barnen. Det kan komma att se olika ut i olika kommuner, men ytterst är det naturligtvis föräldrarna som avgör hur de vill ordna för sig och sina barn. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2006/07:442 om avgifter på bibliotekslån 39 Kulturminister (): har frågat mig dels om jag avser att ta initiativ till ett förslag som syftar till att möjliggöra avgifter på bibliotekslån, dels om jag avser att agera för att stärka bibliotekens roll i svenskt kulturliv. Frågan är ställd mot bakgrund av förslagen i Kulturen 2.0, det kulturpolitiska program som den moderata riksdagsgruppens kulturkommitté lade fram för drygt en månad sedan. Låt mig först och främst klargöra att jag som kulturminister inte kommer att verka för att lägga fram ett förslag om att avgiftsbelägga bibliotekslån, varken för barn eller vuxna. Detta har jag sagt tidigare, och jag säger det gärna igen. Den moderata kulturkommitténs skrift ska ses som ett inlägg i den kulturpolitiska debatten, och jag är uppriktigt glad över den engagerade och livliga diskussion om våra bibliotek som den har givit upphov till. Debatten visar med all önskvärd tydlighet hur viktig denna kulturinstitution är i . Biblioteken är en grundläggande del av den kulturella infrastrukturen och en symbol för ett fritt och öppet samhälle. För litteraturen och läsandet är biblioteken en självklar resurs. har debatten också väckt en rad frågor om tillståndet för och utvecklingen av folkbiblioteken i landet. Konstigt vore ju annars. Bibliotekens roll är inte, och kan inte vara, densamma som förr eftersom samhället har förändrats och ställer andra krav på vad ett bibliotek ska vara. Många talar om en identitetskris för biblioteksväsendet och efterlyser tydligare uppdrag, nationella mål och utvecklingsstrategier.