prot · GV0917 · 2007-10-26 00:00:00 — Det har kommit fram många värdefulla synpunkter i debatten. Vi diskuterar egentligen två olika saker. Det jag har att svara på formellt, och där jag säger nej, handlar om huruvida vi ska fatta politiska beslut om historien. Där är jag fast i min uppfattning och det gäller regeringen också att vi inte fattar politiska beslut om historien. Det handlar för mig om en kärnprincip i ett liberalt samhälle. Vi gör inte det. Det finns andra typer av stater i andra skeden av historien som har gjort historien till ett politiskt vapen. Man samlas i regering och parlament och beslutar att så var det; de var skyldiga och de var oskyldiga. Så gör man historien till ett politiskt vapen. Det vill vi inte ha i . Jag fick frågan om jag kritiserar de länder som har gjort så. Ja, det skulle jag säga. Vår princip är ett liberalt öppet samhälle där historien är som jag sade tidigare oerhört viktig. Förstår man inte historien förlorar man en del av förmågan att både hantera samtiden och forma framtiden. Med det menar jag inte att eller regeringen ska fastställa historiska förlopp. Det är därför jag avvisar tanken att vi genom politiska beslut ska fastställa att något har hänt. Då handlar det om den fria debatten och forskningen. De är en absolut grundläggande förutsättning för den försoningsprocess som vi alla vet måste komma till stånd. Där kan vi notera både de framsteg som har skett och de framsteg som måste ske för att detta ska vara möjligt i för all del också i andra länder. Vi tar just nu utgångspunkten i 1915. Jag skulle vilja börja denna del av historien 1912 med . Därefter börjar upplösningsdramat för Osmanska imperiet riktigt på allvar och sträcker sig fram till 19201922 eller där omkring. Under detta skede ser vi outsägliga tragedier som drabbar det ena folket efter det andra med outsäglig brutalitet och på ett sätt som fortfarande har lämnat mycket betydande sår i den regionen, och som vi får vittnesmål om här, också hos efterlevande som formar sin framtid i avlägsna delar av världen. Just därför är det så viktigt med den reformprocess i som också innebär en öppning för denna diskussion. Jag tackar för denna bok som jag inte har. Jag vet inte om den finns i bibliotek, och jag fruktar att denna bok kommer att hamna där i stället för i mitt. Jag har många böcker om just det här skedet av historien hemma. Jag vill inte påstå att jag kan allt som står i dem, men när jag är i i brukar jag besöka två bokhandlar för att se på litteraturen på just detta område. Den är lite av en mätare. finns böcker i bokhandlar i som talar om folkmord på armenier på ett sätt som var alldeles otänkbart . Precis som har påpekats utnyttjas artikel 301 som fortfarande finns av extremnationalistiska grupper för att lägga fram det ena åtalet efter det andra på ett fullständigt oacceptabelt sätt. De slängs i allmänhet ut av domstolarna tackom och lovom men det är fortfarande oacceptabelt. Det är inte alltid det sker, men i huvudsak är det så. I den dialog som vi har med som en del av anslutningsförhandlingarna är ju detta en av de viktiga frågorna just . Det har jag understrukit, inte minst med utrikesminister . Artikel 301 är, förutom substansen, en symbolfråga. Jag hoppas och tror nu har saker och ting fördröjts av det som vi ska diskutera i en kommande interpellationsdebatt att vi kommer att se snabba steg från sida för att ta bort artikel 301 på ett så pass substantiellt sätt att den frågeställningen upphör. Det vi då kritiserar i är något som jag ska återkomma till i nästa svar. 24 (): Jag tackar statsrådet för svaret. Vad vi diskuterar är ju väldigt mycket symbolfrågor. De som dog i folkmordet blir inte levande av vår debatt. Men symbolen är väldigt viktig, inte minst i dagens . I dagens är det självklart ett måste i demokratiseringsprocessen att man har insikt om sin egen historia. På samma sätt har det varit en svår men absolut nödvändig del i alla länder som det har skett folkmord i att inse detta. Det är väl också därför som vi tar upp frågan här och som den återkommer om och om igen i . Det är till exempel för att det finns många människor i som har bakgrund i familjer och folk som drabbades av dessa folkmord men också för att vi känner ett ansvar för att förhindra nya folkmord. Så länge det finns folkmord som förnekas i världen ökar risken för att folkmord sker igen. Vi behöver bara ta debatten i nutiden om något som statsrådet har varit väldigt inblandad i, upplösningen av det och diskussionen där. har vi diskussionen om . Folkmord som skyls över, där man skyller på olika parter, leder till en ökande risk för att detta återkommer. Därför är denna symbolfråga så viktig även . Statsrådet tog upp att vi inte fattar politiska beslut om historien. Det är ju helt korrekt. Det är ju forskningen, historikerna, som ska skapa bilden av vad som har skett, som ska få fram en så objektiv bild av verkligheten som möjligt. Därför överlämnade jag den här forskningsboken, resultatet, till statsrådet. Vad vi gör som politiker är inte att fatta beslut. Vi kan konfirmera. Vi kan säga: Ja, forskningen har rätt. Det är ju det som sker på alla möjliga andra områden, inte minst ett område som ligger mig nära hjärtat, klimatfrågorna. När forskningen har kommit fram till slutsatser är det politikens uppgift att konfirmera och ta till åtgärder. Likadant är det här. Forskningen har tagit fram detta ur gömmorna, har satt strålkastarna på det. Sedan är det politikens sak att konfirmera att landet och medborgarna står för detta. Därför är frågan om ett erkännande av folkmord även en politiskt aktuell fråga. Den blir det också mer och mer i och med process att långsamt tvingas inse sin egen historia som en del av vägen till demokrati. Därför är det fortfarande så att jag undrar när ska erkänna detta folkmord för att sätta ytterligare press på . Det behövs i varje land att man lär sig av sin egen historia, att man ska kunna detta. Jag har själv upplevt detta. Jag har bott som utlandssvensk och vuxit upp i efter . Jag lärde mig där hur svårt det är för ett folk att se sin egen historia när den inte är särskilt trevlig. I den processen fick hjälp av resten av världen. I denna process behöver hjälp från resten av världen för att inse det här. 25 (): Utrikesministern talar här om liberala principer, om fri forskning och fri debatt. Jag tror att vi alla ställer upp på det, inte minst jag själv, som ju är tydligt, öppet deklarerad liberal. Jag är hyggligt varumärkesdeklarerad, tror jag. Problemet är ju bara att dessa principer om fri debatt inte existerar i praktiken i . Man kan diskutera vissa saker, men det finns ju en mycket stor risk. Den som talar lite tydligare, lite högre, och skriver i ett lite större organ riskerar att utsättas för våldsamma repressalier. Vi har sett det. En drivs i landsflykt, . En annan dör, Hrant Dink. De här liberala principerna om fri forskning och fri debatt innebär ju inte att vi som politiker ska styra det här på något vis. Däremot kan vi som politiker lyssna på forskarna och på forskningen. Det innebär också, tycker jag, att vi ska vara medvetna om att vi aldrig kan ta den demokrati som vi har för given. Det är också detta som är bakgrunden till att vi exempelvis har Forum för levande historia. Det är detta som är bakgrunden till att vi har temadagar om Förintelsen på varenda skola i och till att generation efter generation av ungdomar besöker koncentrationslägren i . Det är oerhört viktigt för att vi ska förstå arv, för att vi ska förstå det judiska folkets tragedi och så vidare. Detta är givetvis politiska markeringar ; att Förintelsen, utrotningen av judenhet, är så central i vår historia att vi måste vara beredda att erkänna det och forska kring det. Vi har till och med en statlig myndighet som arbetar med frågorna i . Detta måste givetvis också gälla tragedierna som inträffade i det . Min sista fråga, som jag ändå tycker är lite intressant, är: Vad anser själv i frågan? Var det ett folkmord eller inte? Det tycker jag också vore intressant att veta. 26 (): Utrikesministern kommenterade inte mitt referat av besluten i 2000 och 2002. Det tycker jag att borde göra. De förföljelser, folkfördrivningar och brutala mord av armenier, assyrier/syrianer och kaldéer som ägde rum ägde rum under det sönderfall. Redan benämnde det som då skedde ett folkmord långt innan antagandet av . Den nuvarande turkiska staten existerade inte då. Det kan tyckas märkligt att inte kan erkänna att detta folkmord ägde rum under det . Förklaringen torde ligga i att det var turknationalistiska krafter som under sönderfallet av det var pådrivande i övergreppen. Men likväl som dagens Efterkrigstyskland måste erkänna att dåtidens Nazityskland begick folkmord på judarna måste ta sitt förnuft till fånga och göra samma erkännande av en mörk händelse i sin historia. Det kommer att tjäna på, och det kommer att underlätta deras ansökan om medlemskap i unionen. Det är helt nödvändigt att gör upp med sina nationalistiska, ja, chauvinistiska, övertoner gentemot omvärlden och sina minoriteter. Kanske skulle utrikesministern i samtal med representanter för kunna göra en jämförelse med historia och situationen efter förlusterna av de svenska besittningarna runt och även av . Det tog svenska nationella och chauvinistiska krafter att komma över det. skrev om att inom gräns erövra åter. Han insåg att måste utveckla sig inte genom att hota grannar och göra anspråk utan genom att ta itu med sina egna problem. 27 (): Utrikesministern låter som en försvarsadvokat för . Han svarar inte på frågor. Han kommer bara med allmänna tankar om och demokratiprocessen. Visst låter det bra, men som jag sade är det mycket bara på papperet. Implementeringen fungerar inte. finns artikel 301 som kränker yttrandefriheten. Så fort man nämner ordet folkmord kan man åtalas. Vi har bevis på det. Hrant Dinks son åtalades och fick villkorlig dom . Ser vi på assyrier/syrianers historia så har de bott i i 2 . Men de har inget i samhället, ingen maktposition i politiken, inga demokratiska rättigheter om vi bortser från folkmordet 191415. I har de bott i genomsnitt i ungefär och har här lyckats få egen tv-kanal, riksförbund, tidningar, egna kyrkor, akademiker, företagare och politiker i både riksdag, regering och fullmäktige i olika kommuner. Detta säger mycket om att det i fortfarande finns brister i demokratin. Ministern talar mycket om forskning. Det är också bra. Men jag hade själv en motion om forskning i denna fråga för bara som alliansen med i spetsen avslog. Här är betänkandet. Du kan få titta på det. Vi reserverade oss i utskottet, men alliansen med i spetsen avslog det. Jag vill helst ha svar på frågorna som jag har ställt tidigare. Även jag vill överlämna en bok till utrikesministern, år, om folkmordet, så att han kan bli mer påläst till nästa gång. 28 (): Det känns som att det blir många upprepningar här , dels från vår sida, dels från ministerns sida, som egentligen inte säger så mycket. Jag är mest orolig över den bild som ministern vill ge av hur det ser ut i , att det är mer öppet och att det råder ökat utrymme för fri debatt. Vilken information och vilka källor har ministern? Du säger att du brukar vara i , men jag undrar ändå om du vet hur det är för människor där. Vi har lite andra kontakter och vet hur det verkligen ser ut för den lilla människan. Jag hoppas att ministern tar tag i frågan. Från sida kommer vi i alla fall att ställa samma frågor och se vad ministern har gjort till dess. Naturligtvis vill jag också överlämna denna bok. 29 Utrikesminister (): Jag tackar för böckerna. Jag har ett alltför omfattande intresse av historia, och det leder till att jag möjligtvis till och med kommer att läsa dem när jag borde läsa något annat. När jag säger att det är en fundamental princip i ett liberalt samhälle menar jag att vi alla är liberaler i denna fråga. Jag tror ingen av oss vill att vi ska hamna i en situation där vi fattar politiska beslut om historien. Det tillhör andra politiska traditioner än . Därför ska vi inte fastställa vad som inträffade , 1913, 1915, 1916, 1917, 1918 eller 1920. Men med detta sagt är det oerhört viktigt att alla bearbetar sin historia. Det har jag sagt vid åtskilliga tillfällen, och jag kan upprepa det och kommer säkert att upprepa det vid många ytterligare tillfällen. Tittar vi på den dåtida utvecklingen i denna region som jag i andra delar har anledning att ägna mig rätt mycket åt så hade den konstiga statsbildningen som var det Osmanska imperiet förvisso åtskilliga drag som vi hade haft anledning att rikta mycket grava invändningar mot om någon av oss hade varit politiskt aktiv . var detta ett geografiskt område som kännetecknades av en rätt betydande mosaik av olika nationaliteter, religiösa uppfattningar och kulturella traditioner som, icke utan brutalitet i umgänget då och då, hade levt tillsammans under århundraden, kanske till och med årtusenden, och där imperier som passerat förbi hade efterlämnat sina spår i en mångfald som var kreativ och spännande på många sätt. Utvecklingen sedan de år som vi nu talar om har inneburit att hela detta område har gått mot mer av monoetniska nationella strukturer. Det gäller hela denna region. Går man från över Anatolien och ned till ser man samma tragiska tendens under nästan ett århundrade. Det är en tragisk tendens där inte bara människor har förlorat livet utan där också den kulturella vitalitet som fanns har förlorats. Vad är då enligt min mening essensen i den process av europeisering och modernisering som jag är mycket stark anhängare av för denna region? Jo, det är att vi försöker vända denna utveckling. En central del i hela det europeiska projektet är respekten för oliktänkande, minoriteter och mångfald. Det europeiska projektet är inte ett enhetsstatsprojekt, det är ett projekt av mångfald. De länder som ska ansluta sig till detta måste respektera denna mångfald. Det innebär en rätt grundläggande förändring för . Enligt min mening är den förändringen på gång, men den är inte fullföljd. Artikel 301 kan vi ta som ett av många exempel på detta. Kommissionen kommer med sin utvärdering av . De baserar sin bedömning på mycket bredare kunskaper än vad jag, från personlig erfarenhet, har möjlighet till. Jag är rätt övertygad om att den kommer att ge en bild av väsentliga framsteg och väsentliga problem. Det grundläggande är att det är en process att acceptera mångfalden, det öppna samhället, toleranserna, minoriteterna och att över tiden kunna återvända till lite av den mosaik som förr gav detta område en kulturell kreativitet som under nationalismens rätt förödande århundraden enligt min mening delvis har gått förlorad. 30 (): Jag kan konstatera att jag delar intresset för historia med utrikesministern. Jag delar även uppfattningen i den intressanta utläggningen om att vägen från det multietniska till det monoetniska har varit förödande. Det är just där jag vill lägga en sista bricka i denna debatt. Faktum är att har gått till ett mer mångkulturellt samhälle. Jag kan ta som exempel min hemstad där ca 20 000, eller , har bakgrund i den assyrisk/syrianska och kaldeiska folkgruppen. För mig som Södertäljebo visserligen född i och uppvuxen i , men bosatt i tillhör denna folkgrupps historia även min historia. Jag menar att måste ha ett nytt grepp. Det är helt rätt att går sin väg, men det är viktigt att som har nya medborgare och en ny historia i det mångkulturella samhället också gör andra ställningstaganden där man representerar sina nya samhällsmedborgare på ett sådant sätt att respekten väcks för historien. Vad skulle vi säga om vår historia plötsligt skrevs om och olika delar av den svenska historien inte fanns? Detta är en del av svensk historia. Därför är det så viktigt att tydligt säger att man erkänner detta folkmord, särskilt med tanke på att man får så mycket märkliga svar. Å ena sidan säger man att man har erkänt det och att har tagit beslut, å andra sidan att det finns forskare som säger något annat. 31 Utrikesminister (): Jag kan i mitt slutanförande i allt väsentligt hålla med . Låt mig till säga, vilket jag glömde tidigare, att 2002 sade utrikesutskottet lite annorlunda än vad man sade . senare ställningstagande är lite annorlunda än det som var . Men för att återvända till det som jag fortfarande tycker är en viktig linje i denna debatt: beskriver ett annorlunda . Så är det. Det är ett mycket annorlunda . Enligt min mening är det ett mycket bättre . Det är ett som har större förmåga att vara en aktiv part också i internationellt samarbete. Vi har också skaffat oss kontakter gentemot omvärlden som ibland av en och annan kan uppfattas som komplicerande. Det är inte så enkelt som vi kanske trodde tidigare. I det långa loppet är det självfallet oerhört berikande. Det innebär också att vi måste lära oss mer om omvärlden och omvärldens historia. Jag tillhör dem som tror att det är bra. Vad lärde vi oss tidigare i den svenska skolan om vad som hade inträffat i den delen av världen? Om jag bortser från kalabaliken i , som inte nödvändigtvis är en definierad händelse i sydöstra , tror jag inte att vi lärde oss någonting. tvingas vi att läsa den här typen av böcker. Jag tror inte att alla kommer att göra det, men några. Vi berikar detta land genom att få in historiska och kulturella traditioner. Det innebär också att vi ibland importerar konflikter intellektuella, politiska och kulturella. Förmågan att hantera dem är mycket ett tecken på kvaliteten i hur vi förmår hantera denna nya mångkulturella verklighet. Det är ett bättre som blir resultatet. En viktig del av detta bättre och mångfaldens är att vi ska ha en öppenhet. Vi vill att andra ska ha den öppenheten, men vi kan inte fatta politiska beslut om historien. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellationerna 2007/08:42 och 63 om situationen i och det spända läget mellan och irakiska 32 Utrikesminister (): och har i separata interpellationer ställt ett antal frågor som berör vad jag avser att göra för att inte ska intervenera militärt i norra , samt vad jag avser att göra för att främja en utveckling där fullt respekterar de etniska minoriteternas rättigheter. Jag väljer att besvara båda interpellationerna i ett sammanhang. Den akuta bakgrunden till den kris vi nu diskuterar är att organisationen av oss tydligt och klart stämplad som en terroristorganisation uppenbart trappat upp sin verksamhet i . Det handlar då inte bara om de attentat i gränsområdena mot som uppenbarligen i huvudsak skett av terroristgrupper som infiltrerat över gränsen. Planer för stora terroristattacker har kunnat stoppas i såväl som . Bara har över 100 personer dödats som en direkt följd av PKK:s handlingar. Låt oss vara klara: Inget annat europeiskt land har drabbats så hårt av terror som . Att PKK på detta sätt trappat upp sin terroristverksamhet tror jag ska ses mot bakgrund inte minst av de stora framsteg som gjorts när det gäller kurders rättigheter och ställning i som ett resultat av bland annat landets successiva steg mot ett kommande medlemskap i unionen. Premiärminister har sagt att den kurdiska frågan bara kan lösas med demokratiska medel, och i sommarens val fick hans AK-parti ett tydligt starkare stöd i de sydöstra delarna av än vad traditionellt kurdiskt orienterade partier fick. Den nyvalde presidenten första resa gick symboliskt nog till landets sydöstra delar. Att stora framsteg gjorts innebär dock inte att det inte skulle finnas mycket som återstår att göra. Det är inte minst mot denna bakgrund som så tydligt stöder de turkiska EU-ansträngningarna. I åtnjuter de tre nordliga provinserna ett relativt långtgående regionalt självstyre i enlighet med den nya grundlag som antogs efter folkomröstningen , vilket för den huvudsakligen kurdiska befolkningen i norra jämfört med förtrycket under regim har inneburit nya möjligheter att inom ramar utvecklas i fred och säkerhet. Inom ramen för våra ansträngningar att utveckla relationerna med vill vi på ett påtagligt sätt utveckla relationerna med dess kurdiska delar i syfte att på olika sätt stödja denna utveckling. Inledningsvis var detta en utveckling som möttes av betydande misstro i . Även om det fortfarande finns betydande rester av denna är det mitt intryck att det håller på att ske en förändring av attityder. Utvecklingen i den irakiska regionen är till mycket stor del beroende av kommunikationer med och genom . De ekonomiska förbindelserna växer mycket starkt. Det finns också en växande insikt om att ett konstruktivt förhållande mellan och , inklusive den irakiska regionen skulle såväl gagna territoriella integritet som skapa nya broar av stabilitet och förståelse i en annars instabil region. Jag tror inte det är en alltför djärv gissning att säga att även detta är en utveckling som PKK vill bryta. Även här kan finnas ett motiv till den upptrappade terrorismen. Den upptrappade och våldsamma terrorismen kan i grunden bara bekämpas med fortsatta politiska och ekonomiska reformer i som en del i en historisk försoningsprocess som alldeles självklart måste omfatta relationerna också mellan och den irakiska regionen . Det är min förhoppning att beslutsfattare såväl i som i och ska hantera dagens akuta kris med denna långsiktiga insikt för ögonen. Det primära ansvaret för att konkret bekämpa terrorister baserade och verksamma i ligger alldeles självklart på de irakiska myndigheterna, inklusive den kurdiska regionala regeringen. Det är uppenbart att de inte tillräckligt väl levt upp till sina åtaganden i dessa hänseenden. I den mån de anser sig behöva internationell hjälp för detta har de självfallet möjlighet att begära sådan. Det är inte svårt att förstå de känslor som ligger bakom den turkiska militära uppladdning som sker. borde dock erfarenheten från tidigare turkiska militära operationer i norra mana till stark återhållsamhet. Framgångarna har ofta varit kortsiktiga. Den långsiktigt alldeles avgörande reform-, utvecklings- och försoningsprocess jag talat om skulle riskera att allvarligt försvåras vid omfattande ensidiga operationer in i norra . Det är mot denna bakgrund som vi i Europeiska unionen uppmanat till politisk dialog. Ministermötet med grannstater i erbjuder en av många möjligheter i detta avseende. Jag har också med tillfredsställelse noterat uttalanden av president med starka fördömanden av PKK och dess verksamhet, samt utrikesminister resa till . Jag kan försäkra att vi kommer att vara fortsatt starkt engagerade även i dessa viktiga frågor i sydöstra . 33 (): Först och främst vill jag tacka för svaret och för att vi får möjlighet att diskutera den här viktiga frågan , trots att det är stämmotider och annat. Jag noterar att utrikesminister i slutet av sitt interpellationssvar slår fast att den långsiktigt alldeles avgörande reform-, utvecklings- och försoningsprocess jag talat om skulle riskera att allvarligt försvåras vid omfattande ensidiga operationer in i norra . Detta är ett mycket viktigt klargörande, menar jag. Det tolkar jag som att den position överensstämmer med president och den amerikanska administrationen i Vita husets deklarationer, nämligen att måste söka en diplomatisk och politisk lösning och inte genomföra en militär offensiv in i KurdistanIrak. Vi är givetvis alla angelägna om att en konstruktiv utveckling ska kunna ske på flera områden. Det handlar om demokratiska reformer i . Det handlar om fortsatta förhandlingar med EU. Det handlar om möjligheten till fred i . Det handlar om en fortsatt positiv utveckling i KurdistanIrak. Det handlar om ökat ekonomiskt utbyte. Det handlar om skydd för civilbefolkningen. Problemet är ju att äventyras allt detta av den turkiska militärens massiva mobilisering längs gränsen. En omfattande militär operation kan åter sätta regionen i brand. Den kan fälla den första brickan i ett dominospel där ingen kan förutse konsekvenserna. Sedan har spelat en ekonomiskt positiv roll för utvecklingen i norra , men en politiskt mycket destruktiv roll.