prot · GU0952 · 2007-01-23 00:00:00 — Man ska inte hamna i ett dike där man säger att arbete vid sidan av studierna försämrar studieresultatet. Det är inte självklart att det finns ett sådant absolut samband. Det vore en förödande fördömelse av tiotusentals ungdomar i som faktiskt kombinerar studier och extraarbete på ett rätt framgångsrikt sätt. Att skicka signalen att vi avråder studenter från att arbeta extra tycker jag vore fel. Vi har landat på att vi med förtroende kan överlåta till varje student att avgöra om de ska jobba vid sidan om. Men när vi avväger studiemedlens storlek ska vi inte förutsätta att någon vill och har möjlighet att arbeta vid sidan om. Det mesta i det här samhället kan skyllas på Socialdemokraterna, men just resurstilldelningssystemet tillkom under den förra, borgerliga regeringen. Det är dock inte riktigt så illa för min del som det kan tyckas, för sanningen är att Socialdemokraterna regerade , mellan den senaste borgerliga regeringen och den nuvarande, och inte gjorde någonting åt resurstilldelningssystemet. Men vi är nu överens om, vad jag förstår, att det som gäller inte är särskilt lyckat. Jag tycker mig också förstå att Socialdemokraterna inte tycker att det utredningsförslag som kom är riktigt perfekt det heller. Den slutsats som vi har kommit till är att vi hoppas att den nu sittande utredaren, , ska kunna ge oss förslag till ett bättre system. Det är av det skälet som vi inte har kunnat sätta ned foten i denna fråga . Jag håller med om att ordet är osexigt, men tyvärr, höll jag på att säga, är det väldigt viktigt. Det optimala systemet bör uppmuntra dels kvalitet, dels en rimlig genomströmning. Man måste erkänna att den förändring som Per drev igenom tog sikte på ett problem som man då identifierade, nämligen att studierna tog , att man borde stimulera högskolorna att se till att studenterna tog examen fortare. Men det blev inte optimalt. Det har blivit för mycket av utbildningsfabrik. Det är uppenbart att lärosätena prioriterar att kunna redovisa att många försvinner ut ur systemet, så att man på det sättet får del av den delen av anslaget, framför att se till studietiden används på ett sådant sätt att studenterna verkligen lär sig mycket. Men jag är optimistisk. Jag tror att det ska gå att hitta ett bättre system och att jag ska kunna lägga fram ett sådant förslag till , kanske . 41 (): Jag vill först säga, som jag sade i ett tidigare inlägg, att den enkätundersökning som har gjort, en studentbarometer, visar på att många studenter känner att de försummar sina studier på grund av att de jobbar extra. Även annan forskning visar att ett arbete vid sidan av naturligtvis kan vara förödande för studieresultatet. Alla har, precis som du sade tidigare, inte samma tur som statsminister , som hade ett extra jobb där han kunde plugga . När det gäller resurstilldelningssystemen såg den socialdemokratiska regeringen också det problem som fanns. Just därför tillsatte man en utredning, och det gick ut på remiss. väntar vi på att det ska komma ett bättre förslag. är det ju inte vi som sitter i majoriteten längre, utan det är , , och alliansen som har makten och som också måste visa på handlingskraft. Jag ska avslutningsvis tacka utbildningsminister för denna debatt. Den är viktig, och jag hoppas att detta kommer att diskuteras ännu mer. Om ska kunna konkurrera på den globala marknaden måste vi satsa på utbildning, forskning och utveckling. För det behöver vi ger fler möjligheten att ta del av utbildning men det behövs också att den utbildning och forskning som ges håller hög internationell nivå. När det gäller studenternas ekonomiska och studiesociala förutsättningar hoppas jag, tillsammans med studenter och lärosäten, att utbildningsministern lyckas ändra finansministerns och statsministerns åsikt i denna fråga och att vi får en höjning av studiemedlet . I det önskar jag utbildningsminister lycka till. 42 Utbildningsminister (): Jag har diskuterat denna fråga, om studiemedlens storlek, dels med allianspartiledarna när vi förhandlade om vårt gemensamma valmanifest, dels mellan fyra ögon med finansministern. Regeringens besked är att vår bedömning är att det är möjligt och önskvärt att höja studiemedlen . Det är det besked som gäller från regeringen. Jag håller med om att resurstilldelningssystemet är viktigt. Vi jobbar med frågan intensivt och räknar med att kunna sätta ned foten och komma med ett förslag till . Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2006/07:192 om arbetslivsforskningens framtid 43 Utbildningsminister (): har frågat mig vilka kontakter jag tagit med olika lärosäten och vad jag avser att göra för att återupprätta den svenska arbetslivsforskningens renommé. har tidigare interpellerat i frågor rörande nedläggning och jag vill inledningsvis hänvisa till de besked som då lämnats av regeringen. Regeringen tillför betydande forskningsresurser till bland annat universitet och högskolor. Lärosätena är självständiga i sina beslut om hur de vill disponera befintliga och framtida resurser. Det finns ingen anledning att tro annat än att en del av dessa ökade resurser också kommer att användas för forskning om arbetslivsfrågor. Utöver de direkta anslagen till lärosätena fördelas statliga forskningsmedel via forskningsråd och Verket för innovationssystem (). De enskilt största statliga finansiärerna av svensk arbetslivsforskning är för arbetsliv och socialvetenskap (FAS) och , som 2007 disponerar för stöd till forskning och utveckling. Dessa finansiärer fattar beslut om medelstilldelning efter att ha prövat inkomna ansökningar utifrån vetenskaplig kvalitet, samhällsrelevans respektive betydelse för svensk innovation. Delar av arbetslivsforskningen bedrivs med dessa förutsättningar. För att underlätta för enskilda forskare och doktorander får använda för att lämna bidrag till annan organisation för sådan forskningsverksamhet som bedrivs av institutet. FAS kan också komma att i några fall, efter särskild prövning, ge förutsättningar att fullfölja projekt som har projektmedel från FAS. Renomméet för de svenska forskarna inom arbetslivsforskning bygger givetvis på de vetenskapliga prestationerna och på hur forskningsfältet står sig mot annan forskning. avveckling bygger på uppfattningen att forskning inte ska detaljstyras politiskt utan utvecklas bäst i konkurrens, och att därmed forskare inom arbetslivsområdet, i likhet med vad som gäller för andra forskningsområden, får söka medel i konkurrens. Min bedömning är att dessa forskare, efter många års fast basfinansiering, bör kunna hävda sig väl i konkurrensen om medel från forskningsråd och andra finansiärer. 44 (): Först vill jag tacka statsrådet för svaret. Jag tackar även för de tidigare engagerade inlägg som handlat om forskning. Neutronforskning har varit uppe här, och även forskning om lärandet. Allt detta är viktiga saker. övergår vi till ett nytt område. Det handlar om forskning om arbetslivet. Här ter sig ju saken på ett annat vis. Statsrådet säger att regeringen ökar på anslagen till forskning kraftigt. Man gör en kraftig satsning. Den fråga som man skulle kunna ställa är: Stämmer det med verkligheten om vi vänder oss till alla forskare som sysslar med arbetslivsforskning? Vi vet att man ska minska med ungefär 300 miljoner på det området. forskning ska minska med 30 miljoner och med tio miljoner. ska minskas med 150 miljoner. Inalles betyder det här, tyvärr, att det under forskningsminister mandatperiod, härifrån räknat, blir mindre till forskning. I svaret hävdar statsrådet att för arbetsliv och socialvetenskap disponerar tillsammans med . Ja, det kan ju stämma. Men vad statsrådet inte säger är att alla arbetslivsforskare i konkurrerar om endast från för arbetsliv och socialvetenskap och från . Då är det ju lätt att gömma sig bakom den stora siffran på 1,7 miljarder, som i verkligheten ser annorlunda ut. Sanningen ligger väl närmare det svar som kommer senare att FAS i några fall efter särskild prövning kan komma att ge förutsättningar för att fullfölja projekt som har projektmedel från FAS. De som också nämns i svaret, som ska kunna lämna som bidrag till en annan organisation för att fortsätta forskningsverksamhet, räcker inte långt. Jag ska ge ett exempel på detta. Universiteten räknar med att det tar ungefär för en forskare från att etablera sig på . Det innebär en kostnad på per forskare. Om vi räknar rent matematiskt räcker det alltså till ungefär 20 forskare och doktorander. Men vad händer med de övriga, som är det stora flertalet? Bedömningen som statsrådet gör är att forskarna kommer att kunna hävda sig väl även . Men är det inte lite jag vet inte vad jag ska välja för ord här, statsrådet att göra entré som forskningsminister genom att slå undan förutsättningarna för 150 forskare i landet? Det är också en väl erkänd forskning internationellt sett. Jag frågade också om renommé. Då måste jag konstatera att statsrådet tyvärr måste ha missuppfattat den frågan. Jag frågade om landets renommé, inte om forskarnas. Den är ju väl erkänd. Det vet vi ju när vi har sett all uppvaktning globalt sett, erkännandet till den spets som svensk forskning om arbetslivet finns inom. Jag frågade om renommé, och det svaret har vi ännu inte fått. Slutligen hänvisade statsrådet i svaret till att de tidigare besked som regeringen har lämnat gäller. Då kommer en fråga. Arbetsmarknadsminister sade i en interpellationsdebatt att de internationella protesterna från alla världsdelar beror på att de protesterande redan är inblandade i forskningsprojekt som är finansierade av . Min fråga blir då: Vilken grund har regeringen för ett sådant ställningstagande? 45 (): Jag tycker att frågor till utbildningsministern är väldigt viktiga, och jag tycker att utbildningsministerns svar är intressant även om jag har svårt att känna mig riktigt tillfreds med svaret. Jag noterar att utbildningsministern inte har gjort som sin statsrådskollega och pekat på att stark forskning inom det här området behövs. I stället påpekar han att den här forskningen ska ske i konkurrens och att överflyttningen beror på detaljstyrning. Jag är egentligen intresserad av att höra om det finns exempel på detaljstyrning som gör att just den här forskningen skulle vara speciell? Om frågan är att det inte känns bra att ha det i ett institut, men att forskningen är viktig blir frågan: Är det inte i så fall bakvänt att hantera det så att man slår undan benen för 200 forskare och att de sägs upp? Dessutom splittrar det befintliga forskningsmiljöer. För mig känns det lite märkligt. Jag känner rätt väl till i och den forskning som sker där, framför allt inom regionala och lokala utvecklingsprocesser. Där har det varit ett väldigt medvetet arbete att lägga ett pussel tillsammans med , , och . Den sammantagna miljön har varit väldigt bra och de sammantagna satsningarna har gett en bra forskningsmiljö. Det har inneburit att i är den svenska grenen av Cirecs huvudman i . Det är en internationell nätverksorganisation för att forska och utveckla den kooperativa och offentliga ekonomin. Det har också inneburit att det har vuxit fram förhoppningar om ytterligare etableringar omkring den regionala forskningen som handlar om situationen för glest befolkade områden. Det har inte minst uppmärksammats i EU som har getts goda förhoppningar. Det här är ett ordentligt avbräck. Det lyfter fram om det internationella renomméet är därför väldigt viktigt. Det är mycket lätt att slå undan benen på befintliga forskningsmiljöer och samarbetet med andra. Det tar , som säger, att etablera sig. Det är lätt att slå undan det. Det tar att bygga upp. Man kan inte låta bli att slås av tanken att det finns ett samband mellan detta och de mycket stora förändringarna i arbetsmarknadspolitiken. Jag hoppas att det inte finns något samband, men de som tittar på frågan kan inte annat än slås av den tanken. Avslutningsvis ska jag fråga ministern om det ändå inte är lite genant att som ny forsknings- och utbildningsminister säga upp 200 forskare, slå sönder en verksamhet och forskningsmiljö som byggts upp och som dessutom har ett internationellt erkännande. och blir då de enda länderna i som inte har ett särskilt . 46 (): och dess verksamhet har ju engagerat oss. Det har varit flera interpellationer, frågor och skriftliga frågor kring detta eftersom den är så oerhört viktig. Arbetslivsforskning, arbetsliv, företagshälsovård, skyddsombud, vidareutbildning och forskning inom arbetslivet är intressant. Det är livsviktigt och det är viktigt för utvecklingen. Det visar inte minst det oerhörda internationella engagemang som har lyfts fram i samband med att man aviserade att i skulle läggas ned. Man har också sagt att det är viktigt att det även i fortsättningen finns en arbetslivsforskning och att den är av hög kvalitet. Man menar dock att den ska utföras någon annanstans, på universitet och högskolor. Då blir naturligtvis den första frågan: Varför ska man riva upp något som visar sig vara bra? Det här ju en del av den tillämpade forskningen som ändå ger bra resultat och bra resurser. Det har också gett möjlighet till ett vidare engagemang kring dessa frågor internationellt. Det finns ett oerhört stort värde i det. Det finns också ett stort värde i att man har en sammanhållen forskning. Det känns väldigt tungt när beskedet och beslutet kommer att alla anställda ska bort från . Det är inte bara så att folk förlorar sina jobb, utan det är framför allt forskningen och den inriktningen som går till spillo. Att lägga ned utan att flytta över forskningsmiljöerna i sammanhållet skick till universitet kommer att innebära att kunskapsmiljöerna försvinner i ett nafs. Det är väl inte så man tar till vara och utvecklar framgångsrik forskning med internationell konkurrenskraft. Det finns oerhört mycket som man vill fråga om och vidareutveckla i detta. Vi har som sagt haft många debatter om detta. har i en tidigare debatt sagt så här: Jag är inte rätt person att bedöma forskningens innehåll och kvalitet. Jag är inte rätt person att göra den styrningen. Då går naturligtvis frågan till forskningsministern: Hur ser forskningsministern på detta och på vikten av att man har en sammanhållen forskning när det gäller denna verksamhet och inte styckar upp den på flera delar? Det berör 400, men det är forskningsresultatet i sin helhet som är det väsentliga i sammanhanget. Då betyder en sammanhållen forskning oerhört mycket. Byråkrati och dylikt har tidigare åberopats i sammanhanget. Jag tycker att man måste se till att rätt människor gör rätt saker. Där må ju också sammanhållningen betyda mer för resultatet. Därför håller inte det argumentet. Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till . 11 § (forts.) Svar på interpellation 2006/07:192 om arbetslivsforskningens framtid 47 (): Jag skulle vilja börja i en helt annan ända. När jag slutade som kommunalråd i fick jag en bok av , kommunstyrelseledamot för i med en personlig hälsning från där han hoppades att jag skulle trivas med riksdagsarbetet. Och jag kan meddela att jag trivs alldeles utomordentligt bra. Jag ska sedan gå över till sakfrågan. En ropandes röst i den borgerliga öknen. , professor emeritus i psykosocial arbetsmedicin, skriver följande i Kommunalarbetaren: . offentliggjorde sin rapport om allas vår gemensamma skuld till våra 554 100 förtidspensionärer. Den uppgår till ett närmast ofattbart stort belopp . En av orsakerna till allt detta återfinns i vårt arbetsliv. Sedan målar han upp en bild av att det måste finnas ett aktivt arbetsmiljöarbete, och skriver följande: Men skapar man ett sådant genom att lägga ned och minska anslaget till ? Nej, inte om man inte planerar för en nystart på arbetsmiljöområdet. En ropandes röst i den borgerliga öknen. Den här mannen vet vad han talar om. Han har jobbat med frågorna, begriper sig på forskningsmiljöer och förstår att detta måste ske på ett koncentrerat sätt i en miljö där man satsar till på dessa frågor om man ska nå resultat. säger i sitt svar att man inte får ha en detaljstyrd politisk forskning och syftar då på avveckling. Jag besökte denna institution, och jag måste säga att det inte fanns några forskare där som upplevde att det var något problem med det som man kallar för detaljstyrd politisk forskning. Tittar man i direktiven för verksamheten är det i högst allmänna ordalag som man anger inriktningen. Men här har vi en nationell tillgång, ett internationellt ledande organ, och man har jobbat mycket med frågor som rör nyföretagande, regional tillväxt, diskriminering, ledarskapsfrågor, organisationsförändring, sjukfrånvaro, arbetsställningar, belastningsskador och buller. Man har gjort ett bra jobb och fått internationella erkännanden. Alternativet , att enskilda forskare och grupper av forskare, ska försöka få pengar från andra finansiärer till denna verksamhet, anser jag är naivt och orealistiskt. Risken är nu att resultatet av ett mångårigt, effektivt och målmedvetet arbete som har fört oss till fronten i dessa frågor kommer att spridas som fjädrar för vinden. Det kommer att spridas ut på ett sådant sätt att det inte blir någon kraft och inte det värde som vi vill ha ut av dessa frågor. Jag tycker att regeringen agerar på ett oansvarigt sätt när det gäller detta. Jag har mycket svårt att förstå motiven. Jag har mycket svårt att förstå varför man gör det som man gör och vad syftet och vinsten ska vara. De som blir förlorarna på detta i det långa loppet är de som befinner sig i de bullriga arbetsmiljöerna, som drabbas av belastningsskador och som möter arbetslivet i vardagen. Det är dessa människor som kommer att bli förlorarna. Vi skulle kunna spara hur mycket pengar som helst på detta. Men det som ni nu försöker spara in på detta är småpengar jämfört med vad vi skulle kunna spara i form av minskade skador i arbetslivet. Men det som krävs om man ska lyckas är uthållighet. Jag skulle vilja fråga : Känner du i kärnan att ni har en realistisk strategi för att klara dessa frågor , eller är detta bara en politiskt motiverad nedläggning? Jag tycker inte att jag i ditt svar kan se att det finns en strategi. 48 Utbildningsminister (): En fråga som inställer sig när man hör de inlägg som har gjorts här är vilken punkt på dagordningen som vi egentligen är på. Det låter som om talarna menar att detta är ett arbetsplenum där vi behandlar ett förslag om att lägga ned . Men den debatten fördes ju . Och de argument som vi hör här framfördes även då. Men majoriteten av tyckte att det fanns motiv för att lägga ned . Tyckte den majoriteten att all arbetslivsforskning också bör läggas ned? Svaret är naturligtvis nej. Här vill jag göra en viktig markering. Arbetsliv är ju ett väldigt vitt begrepp. Vad det är som händer på arbetsplatser påverkas av en rad forskningsområden. Det finns i några av inläggen här en föreställning om att problem på jobbet ska vi lösa genom arbetslivsforskningen. Men så är det ju inte, utan problem på jobbet kan lösas genom forskningsgenombrott på en rad olika områden. Men det finns också forskningsfält som man mera strikt kan definiera som arbetslivsforskning eller arbetsmiljöforskning. Och det finns naturligtvis anledning till att en hel del av den forskningen bör leva vidare. Då är det dessbättre så att de totala forskningsanslagen i ökar ganska kraftigt. Alltså även om man gör en subtraktion, den räkneövning som gjordes här av interpellanten, och drar ifrån neddragningen på och räknar med den nedläggning som vi gör av , så kommer det definitivt, om man tittar framöver, att vara ett nettotillskott till svensk forskning. , som ett resultat av att den nya regeringen har låtit den ökning som låg i den gamla regeringens sista forskningsproposition ligga kvar, och den resursökning som den nya regeringen har lagt ovanpå den gamla, gör att forskningsanslagen brutto ökar . Och även om man räknar in dessa neddragningar innebär det en nettoökning på klart över 1 miljard. Det innebär att bra forskningsprojekt från har goda möjligheter att leva vidare. Jag gör i mitt svar en tydlig markering av att FAS är inställt på att efter särskild prövning fullfölja projekt som de har varit med och stött inom och därmed se till att de kan leva vidare även sedan de särskilda pengarna till har avvecklats. Jag tycker att vi ska ha en optimistisk syn för arbetslivsforskningen i . 49 (): Det är tyvärr som statsrådet säger, att har fattat beslut om att lägga ned . Jag är den förste att beklaga det. Vad vi vet är att denna forskning är jätteviktig. Och det håller säkert statsrådet med om. Den är inte bara viktig här i , utan den är också viktig därför att den lägger en grund till att vi ska kunna skapa en uthållig konkurrenskraft med tanke på de diskussioner som förs när det gäller globaliseringsråd och så vidare. Den här forskningen är också precis i enlighet med . Vi lever i de kunskapsbaserade ekonomiernas tidevarv. Därför utgör forskning om teknik, arbetsorganisation och innovationer en nyckelkomponent. är det tyvärr så att beslut är fattat på förslag av den regering som statsrådet sitter i. Då blir frågan: Vad gör vi nu? Det är ungefär som centerpartisten sade, att vi måste försöka rädda det som räddas kan. Så är det. Statsrådet håller med om att det här är en hemskt viktig forskning. Vad gör vi då för att kunna rädda det som räddas kan? Jag vet att statsrådet träffar folk på universitet och högskolor för att resonera om detta. Vi vet också att vill bygga upp ett nytt institut med start . Detta är jätteviktigt. Vi hoppas att statsrådet hjälper till där och verkligen lyssnar på dem. Dessutom vet vi att vill omvandla de 45 tjänsterna vid till ordinarie forskartjänster, likaså. KTH vill bygga ut så att man kan fortsätta med denna för konkurrenskraft så viktiga forskning när det gäller teknik, organisation och företagande. Då inställer sig frågan: Varför är det så otroligt bråttom varför var det så bråttom att göra detta? Om det är så att ministern ska återkomma med en proposition om forskningspolitiken hade man väl kunnat vänta till dess. Man hade också kunnat se till att det på ett mycket lugnare sätt gick att överföra de här viktiga kunskaperna till universitet. Den internationella forskarvärlden har starkt reagerat på detta. Tittar man på hur de gör i eller eller i andra länder märker man att de har en helt annan syn på det hela. Det har varit en successiv överföring när sådant här gjorts. Men man har tagit ett ansvar för detta sammanhållet. har alltså valt att slå det här i småbitar. Det är bra att statsrådet i svaret säger att FAS kommer att ta ansvar för detta. Men skrivningen är den att man i några fall, efter särskild prövning, ska se om man kan ge förutsättningar. Det kallar jag inte för ett klart svar och inte heller för ett klart ansvarstagande. Sedan kommer jag tillbaka till detta med, som också står i svaret, att regeringen inte ska syssla med politiskt detaljstyrd forskning. har detta sagts i denna kammare, men vi har aldrig fått ett enda exempel! Då vore det väl bra om statsrådet kunde ge ett sådant exempel här och . Som sagt: Lyssna noga på forskarvärlden! Är det så att man tycker att den internationella forskningsvärlden inte är någonting att bry sig om därför att man på något vis förmodligen är finansierade av ? Jag frågade om detta i mitt förra inlägg men har ännu inte fått något svar. Är det alltså regeringens mening att det förhåller sig på nämnda sätt? Ge i så fall exempel också på det! Nej, låt oss vara ödmjuka och se till att vi kan rädda så mycket som möjligt av denna för viktiga forskning! 50 (): Fru talman, herr statsråd! Jag tycker att båda frågorna som har ställt är viktiga. De är intressanta just . Precis som och andra har pekat på är det så att de här forskningsmiljöerna, de här forskarna och de pågående projekten inte klarar sig genom vare sig FAS eller de 60 miljonerna. Det gör de inte. Jag konstaterar utifrån det lilla jag har från att det blir tydligt att till exempel det svenska helt plötsligt står utan någon form av svensk huvudman.