prot · GU0963 · 2007-02-20 00:00:00 — Om det här ska läggas fram är det inte omöjligt att det kan komma förändringar mot den senare delen av 2007. Det är en fråga som jag måste ställa. Jag tycker att det är ganska allvarligt. Lagen har bevisligen inte fungerat när det gäller hur man ser på barn. Jag vet att det är en grannlaga uppgift att handskas med barn. Det måste man göra på ett speciellt sätt. Det är svårt att få dem att prata i de miljöer där de befinner sig och i en väldigt utsatt situation. Det är angeläget att det blir en förändring speciellt när det gäller barn så att lagen används som den ska. Barn är oskyddade i många sammanhang. Det har vi haft debatter om förut. Jag skulle vilja få en kommentar till detta. Om ministern nu har varit i vore det trevligt att få veta hur man ska lösa detta. Det är ju väldigt speciellt när det gäller barn. Det är det även annars inom domstolsväsendet. Man jobbar med frågan hur man ska göra detta på ett sätt så att barn känner sig hemma och kan komma till sin rätt trots att de befinner sig i en utsatt miljö. 52 (m): Mina erfarenheter av hur lagen har fungerat och kunskaper om det utöver det som jag har fått föredraget är beroende av den medierapportering som har varit. Det är inte ovanligt att man funderar över om lagstiftningen har fungerat när man läser det som står i tidningarna om hur domstolarna resonerar. Så har det varit i det här fallet också. Det är ingen tvekan om det. Därför är det bra att man nu granskar 300 domar bland annat för att se hur domstolarna värderar bevis. Det är ju viktigt att se om det är en sann eller falsk bild som jag har fått av medierna. Det är en viktig del i det hela. Avsikten med det projekt som bedrivs är att se vilka problem åklagaren har och att fundera över hur man kan förbättra kvaliteten på förundersökningar. Här har vi det som tar upp, nämligen svårigheten att förhöra och samtala med barn som har varit med om den här typen av traumatiska händelser. Vi har ett arbete i gång. Det tror jag att väl känner till. Där följer vi upp frågan om barnahus. Där jobbar man på ett helt nytt sätt med en helhetssyn på barnen. Man försöker skapa miljöer som kanske gör det lite lättare för barn att berätta om vad man har varit med om. Det kan krävas åtgärder på mer än ett ställe. När det gäller att utvärdera lagstiftningen handlar det om att få fram fakta om hur domstolarna egentligen har tolkat och tänkt, att ta reda på var svårigheterna finns och hur man tydliggör den praxis som eventuellt finns så att man kan bidra till en enhetlig rättstillämpning. Det är med det underlaget som vi lagstiftare kan se om vi behöver göra förändringar i lagen. När vi analyserar de här frågorna är jag inte främmande för att det behöver göras mer. Brottsofferperspektivet är oerhört centralt för alliansregeringen. Inte minst med barn som brottsoffer ställs det särskilda krav. Det varierar nog mycket över landet. Det beror mycket på vilka personer man möter, vilken erfarenhet av och kunskap om barnperspektiv man har och hur man bemöter barn som finns på olika nivåer i rättsväsendet. Här finns det mycket att göra. Vi är helt överens. Jag är inte främmande för att vidta åtgärder vad gäller lagstiftningen när vi har fått underlaget. Jag ser det som ett viktigt underlag som vi får i samband med att man redovisar projektet. Då får vi också fundera över det andra. Jag beklagar att jag inte har i huvudet när utvärderingen av barnahusprojekten kommer att vara färdig. Det är ett arbete som är på gång där vi har många goda erfarenheter, men det ställs också en del frågor om sådant som man kanske kan göra bättre och frågor om hur man ska sprida detta till de ställen där man kanske inte har förutsättningar att bygga riktiga barnahus men ändå måste se till att barn bemöts på ett bra sätt när de hamnar i en situation där man har blivit utsatt för brott och det behöver utredas. Jag är som sagt inte främmande för att ta initiativ, men jag vill gärna vänta på det arbete som görs som jag uppfattar som väldigt gediget. 53 (): Man kan med andra ord kallt räkna med att utvärderingen kommer , om jag har tolkat ministern rätt. Man tittar på 300 domar. Det är ganska omfattande. Du tar också upp frågan om människor inom rättsväsendet som behöver utbildning. Det pågår ju också en utbildning när det gäller bemötande. Samtycke, att man befinner sig i en hjälplös situation, att man räknas som barn och att det är våldtäkt när man är tycker jag är viktigt så att man inte inför någon praxis som inte vi lagstiftare har lagstiftat om. Jag tackar för interpellationsdebatten. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2006/07:169 om avskaffandet av stopplagen och nya möjligheter 54 Socialminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att visa vilka positiva möjligheter som skapas genom avskaffandet av stopplagen för privata vårdgivare och andra aktörer samt även för den gemensamt via skatten finansierade vården. Förtroendet för hälso- och sjukvården är avhängigt att vården lever upp till de krav som medborgarna har rätt att ställa. Om hälso- och sjukvården ska kunna utvecklas och klara det framtida åtagandet måste förutsättningar för nytänkande och mångfald skapas inom hela hälso- och sjukvårdssystemet. En mångfald av vårdgivare inom den offentligt finansierade vården kan stimulera utvecklingen av kostnadseffektiva lösningar, förbättrad tillgänglighet och valfrihet för medborgarna samt bidra till en ökad dialog kring kvalitet. Alternativa driftsformer kan också ge positiva effekter i form av tydligare organisation, mål och ledarskap, vilket behövs för att kunna attrahera arbetskraft till hälso- och sjukvården även . Genom att upphäva de bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen som inskränker möjligheterna att driva sjukhus på entreprenad ges landstingen ökade möjligheter att utnyttja den potential som finns hos privata vårdgivare. Upphävandet av de aktuella bestämmelserna innebär en återgång till den ordning som gällde tidigare och som ger landstingen frihet att organisera hälso- och sjukvården på det sätt som bäst passar de lokala förutsättningarna. Samhällsekonomiskt bör den ökade konkurrens som kan följa av förslaget bland annat leda till en positiv utveckling av produktivitet och effektivitet inom den offentligt finansierade hälso- och sjukvården. Utöver upphävandet av bestämmelserna i hälso- och sjukvårdslagen har ett arbete initierats inom för att se över förutsättningarna för privata läkare och sjukgymnaster som får ersättning enligt den nationella taxan. En arbetsgrupp kommer bland annat att se över den åldersgräns som finns för rätt till ersättning och förutsättningarna för läkare och sjukgymnaster att överlåta en klinik, exempelvis i samband med pension. Förutom att underlätta för dessa vårdgivare att verka är syftet att värna om patienternas behov av kontinuitet och valfrihet. En översyn av reglerna för privata vårdgivare främjar en sådan utveckling. Det är också angeläget att öka graden av jämförelse mellan olika aktörer inom den privata och offentliga vården. För att främja en utveckling i riktning mot fler alternativa aktörer inom hälso- och sjukvården måste vårdpersonalens kompetens och erfarenhet tas till vara. Arbetsgruppen ska därför lämna förslag till hur ett avknoppningsstöd till vårdpersonal som vill ta över offentligt driven verksamhet kan utformas, med beaktande av bland annat EG-rättsliga aspekter. Regeringens bedömning är att de initiativ som har tagits och som kommer att tas när det gäller villkoren för privata vårdgivare kommer att ge förutsättningarna för en verklig mångfald inom den offentligt finansierade hälso- och sjukvården. 55 HANS (): Jag tänkte glädja socialministern med att det nu framför honom står en riksdagsman som inte tänker klaga på eller kritisera regeringens politik utan tvärtom säger att det svar som socialministern har gett i allt väsentligt är bra. Möjligtvis kunde man ha hoppats att det kunde gå fortare. Man kunde också önska sig mer men inte mindre. Inte heller kan man rikta kritik mot att det framförda är dåligt. De försök vi haft med andra vårdgivare än de traditionella landstingen har gett goda erfarenheter. måste det sägas att många landstings och andra offentliga sjukvårdsgivares vård det kan gälla vanlig sjukhusvård, vårdcentraler och även kommunernas vård oftast är uppskattad och bra och framför allt har många duktiga medarbetare. Ändå har man gjort en del försök. Jag kommer från en del av där man har gjort det, nämligen . Det gjorde man under den förrförra mandatperioden då det var borgerligt styre, 19982002. Bland annat gjorde man båda sjukhus i och till helägda sjukhusbolag. Min stad hade då ett helägt sjukhusbolag, . Erfarenheterna därifrån var väldigt goda. Medarbetarna tyckte att det var positivt. Man såg tecken på ökad effektivitet. Man såg framför allt också ett ökat intresse från medborgarnas sida gentemot vad man uppfattade som sitt sjukhus. En del av detta finns beskrivet i en rätt intressant bok som kom och som heter Sjukhus som bolag. Boken är en forskningsrapport av två forskare, och , som just granskat erfarenheterna från och . Jag ska be att få citera något av vad man kommer fram till i boken: Vi har lärt från och speciellt att det går att skapa en personalpolitik som gör att många av medarbetarna trivs, har en känsla för det egna sjukhuset och upplever en stark organisationsidentitet. Vidare går det att organisera sjukhuset så att man med utgångspunkt i en gemensam vision/målbild får en ökad produktivitet. Vidare står det: Sjukhusbolagens ledning presenterade de nya ekonomibegreppen som något positivt för personalen. Det handlade om något nytt och något extra, som medförde ekonomiska fördelar, som skulle förbättra situationen på sjukhusen: Producera mer, ni kommer att få betalt för det ni gör. Så skedde också. Bolagiseringen medförde ökad produktion och minskade väntetider. Därför tycker jag att det som socialministern framhäver i sitt svar är angeläget: Komplement i form av fler vårdgivare kommer att innebära fördelar också för den offentliga vården och de anställda inom denna. Det finns all möjlighet att man kommer att få både ökad arbetsglädje och ökad effektivitet. Det finns en annan intressant rapport som jag kanske får trötta kammarens ledamöter och socialministern med. Det är och som tagit fram statistik och fakta kring vård och omsorg, och de säger att detta är en bransch med tillväxtpotential. Det har skett stora strukturella förändringar inom vård- och omsorgssektorn. De privata företagens betydelse har ökat, och de sysselsätter 104 000 personer jämfört med 41 1993. Inom sjukgymnastik, alternativmedicin, friskvård och annan hälsovård utan läkare har 4 900 företag tillkommit. Företagen inom vården och omsorgen är ofta lönsamma och ekonomiskt stabila. God lönsamhet och ökat företagande gör att vård och omsorg är en bransch med tillväxtpotential. Just därför tycker jag att det är oerhört glädjande att vi har en regering och en minister som vill avskaffa den fördärvliga stopplagen. Jag tycker också att vi ska se den fantastiska potential som finns, både för landet och för de vårdbehövande men också för de offentliganställda, i stopplagens avskaffande. 56 (): sade att han inte skulle klaga eller kritisera. Jag kan tyvärr inte lova detsamma. Regeringen kommer som vi hört med all sannolikhet att lägga fram ett förslag om att slopa de entreprenadbegränsningar som finns när det gäller våra offentliga sjukhus. Den borgerliga regeringen vill ta bort de regler för sjukhusvården som förbjuder landstingen att lämna ut sina akutsjukhus till bolag som går med vinst som kan delas ut till aktieägare. Dessutom lär förbudet för sjukhusen att blanda vanliga patienter och kunder med privata sjukförsäkringar försvinna. Vi socialdemokrater säger bestämt nej till att slopa dessa regleringar. Vi accepterar inte heller de så kallade gräddfiler som man får med en uppdelning i landstingspatienter och försäkringspatienter med olika rätt till vård som inte grundas på medicinska behov. Vi säger nej till det borgerliga systemskifte i sjukvården som möjliggör att plånboken kan avgöra väntetiden i vården. Den befintliga lagstiftningen, som började gälla , innehåller fyra enkla och klara regler som ska följas: Universitetssjukhus får inte privatiseras eller läggas ut på entreprenad. Den viktiga högspecialiserade vården och forskningen ska bedrivas i offentlig regi. Inget landsting eller region får sälja ut alla sjukhus. Minst ett sjukhus ska drivas i egen regi. Entreprenörer som får uppdrag att driva sjukhus ska ta emot patienter på samma sätt som offentliga sjukhus, det vill säga ta emot patienter vars vård betalas via skattsedeln och inte ha några gräddfiler för patienter med privata försäkringar. Skattepengar som satsas på sjukvården ska användas till sjukvården och eventuell vinst återinvesteras i verksamheten. Varför behövs det då regler för entreprenörer i sjukhusvården? Jo, det beror på att sjukhus som finansieras av skattepengar men drivs av entreprenörer tar emot försäkringspatienter. Risken är då att man skapar dessa gräddfiler där patienterna får olika rätt till vård som alltså inte grundas på medicinska behov. De behövs också för att inte landstingen ska sälja ut våra tillgångar till privata vinstintressen. Våra offentliga sjukhus är mångmiljardinvesteringar som byggts upp av skattemedel . Om denna sjukvårdens infrastruktur säljs ut och landstingen bara blir beställare av sjukvård hamnar vi helt i händerna på privata intressen, och dessa privata intressen blir de som kommer att styra vårdens utveckling. Och när vi talar om privata intressen talar vi i realiteten om stora multinationella vårdkoncerner som ofta uppbackas av internationella riskkapitalister. Det handlar också om förtroendet för svensk sjukvård. När du som patient söker vård på ett offentligt finansierat sjukhus ska du veta att det endast är hälsotillståndet som avgör vilken vård du får och hur snabbt du får den. Detta ska inte avgöras av plånboken eller inbetalda privata försäkringspremier. Våra offentliga sjukhus har byggts upp av alla och ska vara till för alla på lika villkor. Frågan man måste ställa är givetvis: Varför är det så viktigt för den borgerliga regeringen att sälja ut våra sjukhus och därmed riskera att skapa ett A- och ett B-lag i sjukvården? 57 Socialminister (): Det var som sagt lite olika tonläge i de båda inläggen. Jag vill först vända mig till , vars resonemang jag har svårt att hitta några invändningar mot. Vi är överens om att vi ska ha en gemensamt finansierad hälso- och sjukvård i och att vård ska ges efter behov men att det är mindre viktigt vem det är som utför vården. Den ska utföras under trygga förhållanden när det gäller kvalitet, och den ska utföras under tillsyn det gäller all vård vare sig den är offentlig eller privat. Vi är också överens om att ansvar och befogenheter ska hänga ihop. Därför är det riktigt och rimligt att landstingen, vårdens huvudmän, är de som själva ska avgöra detta. Vi behöver inte sitta här i och diktera för landstingspolitiker runt om i landet hur vården ska organiseras och förbjuda vissa bitar och tillåta andra. och jag har också samma uppfattning när det gäller vilken signal vi vill sända ut i . Vi vill bryta med den signalverkan som socialdemokratin och dess stödpartier har stått för , där det handlar om att stoppa och att förhindra andra än dem som har namn på sjukhusrocken att bedriva hälso- och sjukvård. Vi säger i stället ja till dem som vill medverka till att ge mer vård för pengarna, en bättre omvårdnad för patienter och en utvecklad sjukvård i . När det gäller inlägg tror jag att jag kan uppfatta att nyansen är något mer kritisk än är. Man kan ju ställa frågan till : Hur klarade sig fram , innan Socialdemokraterna införde stopplagen? Hur kunde detta land bestå och faktiskt ge en hygglig vård och omsorg till landets invånare? När talar om gräddfiler kanske det finns skäl att påminna om att gräddfiler är någonting som har uppstått i den svenska hälso- och sjukvården under det socialdemokratiska styret. Privata sjukvårdsförsäkringar har ökat i en dramatisk takt därför att den offentliga vården inte riktigt har klarat att svara upp mot de förväntningar som medborgarna och patienterna har. Jag tror att det är klokt att lämna den tid bakom sig då man ställde det offentliga och det privata mot varandra. Det var också innebörden i en debattartikel som vi kunde läsa i , där fyra namnkunniga socialdemokratiska företrädare strök under just den saken, att det offentliga och privata inte behöver ställas mot varandra utan det behövs kanske bådeoch för att kunna motsvara framtidens utmaningar. Jag tror att vi behöver se det här utan att ha ideologiska skygglappar påmonterade. Vi måste kunna se att det finns många som kan bidra. Inom ramen för den gemensamt finansierade vården och att vård ges efter behov kan många olika bidra till att göra på lite olika sätt. Vi lär av varandra och kan på det viset erbjuda en vård och omsorg som medborgarna efterfrågar. Jag undrar om också med några ord kunde beröra det faktum att , fackföreningen som organiserar väldigt många av dem som bär upp svensk hälso- och sjukvård, är så positivt till detta. De tycker att det är bra att det finns alternativ, naturligtvis för personalen men de tror också att det blir bättre för patienterna. Hur hänger det ihop med det socialdemokratiska tänkandet? 58 HANS (): Även jag kunde notera att det fanns vissa differenser i åsikter mellan , socialministern och mig. Jag kunde också förmärka att enigheten var något större mellan socialministern och mig än mellan och socialministern. Det är väl bra på många sätt och vis. På en punkt vill jag ge rätt. Ett viktigt påpekande som jag tror att man, inte minst från allianshåll, ska göra oftare är att den vård som medborgarna erbjuds i är skattefinansierad och ska vara det även fortsättningsvis. Det är ett bra påpekande. Det är viktigt också för den debatt där vi nu diskuterar mångfalden, fler vårdgivare och fler vårdproducenter att basen, fundamentet för en borgerlig sjuk- och hälsovårdspolitik är att den är skattefinansierad, gemensamt finansierad. Jag tänkte att socialministern kanske skulle ha ställt en fråga till mig om vad som hände i och . Det lät ju så bra och blev så positivt. Man såg en ökad effektivitet och en arbetsglädje. Det var en positiv stämning. Hur gick det vidare? Det hade varit en logisk följdfråga. När socialministern inte ställde den får jag göra det själv, fru talman. Svaret är att Socialdemokraterna, i tog makten och uteslutande av ideologiska skäl valde att avbolagisera de här bolagen. Trots de goda erfarenheterna av ökad effektivitet, ökad arbetsglädje och positiv stämning valde man, uteslutande av ideologiska skäl, att avveckla två helt landstingsägda bolag. Det gör att jag tror att frågan om sjukvård är mer ideologiskt laddad än vi kanske inbillar oss. Det är därför det är så viktigt att socialministern och andra betonar just detta, att fler vårdproducenter och fler vårdgivare, inom ramen för en gemensam skattefinansierad vård, inte är ett problem utan en möjlighet. Det handlar inte om en uppdelning i A-, B- och C-lag. Tvärtom är detta ett sätt att förhindra den uppdelningen. Det är ett sätt att förhindra ett kösamhälle. Det är ett sätt att förhindra att medborgarna ska behöva använda sin plånbok för att få den vård de behöver. Därför tror jag att det är viktigt när man diskuterar stopplagens avskaffande att man just betonar att det öppnar möjligheter i stället för att innebära problem. Jag tycker också att det är besvärande att man har sett att duktiga svenska läkare har tvingats åka till för att arbeta därför att de inte har kunnat arbeta i och i stället erbjuda vården här. Jag tycker att det är trist att svenska företag när de behöver rehabilitering för sina medarbetare inte har kunnat erbjuda den i utan valt att lägga den i och . Jag hade önskat att vi utöver all den goda vård som kan erbjudas svenska patienter och medborgare också kunde ha haft en sådan attraktiv sjuk- och hälsovård, både offentlig och privat, som hade gjort att människor hade kommit från till , att man hade skickat rehabiliteringspatienter från och till . Här finns en potential. Därför tror jag att stopplagens avskaffande innebär möjligheter. Regeringens politik är bra för landets patienter. Jag tror att den är bra för medarbetare, både inom den offentliga sektorn och bland de privata vårdgivarna, och jag tror att den är bra för skattebetalarna. När man pratar om A- och B-lag kan jag inte annat än rista på huvudet när jag läser en statlig publikation som heter och möjligheter. Där står det om Bjäresystrarna i . Det är två systrar som har bildat den första privata vårdcentralen med goda erfarenheter. De säger så här: Vi svarar alltid i telefonen när vi är här. Vi kan boka patienter och om det behövs. Vill vi starta något nytt, som stavgångsgrupper, gör vi det, säger . Det är inte A- och B-lag. Det är ett . 59 (): Det vanligaste missförståndet i debatten om stopplagen, som också används av många borgerliga företrädare och som även socialministerns svar andas lite grann av, är påståendet att stopplagen innebär stopp för den lilla, privatdrivna vårdcentralen som jobbar på uppdrag av . Likaså att stopplagen innebär slutet för alla privata specialister som har egna små mottagningar och tar emot patienter vars vård betalas av och att det är slut med alternativ inom sjukvården. Detta är helt felaktiga påståenden. Primärvården berörs över huvud taget inte av stopplagens regler. Inte heller berörs privata specialister som bedriver mottagningar och tar emot patienter, med eller utan avtal med . kan till och med lägga ut en klinik på entreprenad till ett vinstutdelande bolag. Men kan inte överlåta driften av sjukhuset som sådant till ett vinstutdelande bolag. Stopplagen berör inte heller sjukhus som är uppbyggda och finansierade på privat väg. Stopplagen handlar enbart om vilka regler som gäller vid överlåtelse av offentligt ägda sjukhus till entreprenörer samt, kanske det viktigaste av allt, om att slå vakt om alla medborgares lika rätt till bra vård på våra offentliga sjukhus. uttalanden innan valet om att inga sjukhus skulle säljas ut har ju efter valet visat sig vara helt felaktiga och missvisande. Detta mörkande, får man väl säga, i valrörelsens slutskede är inget annat än en typ av löftesbrott. Frågan blir givetvis: Hur kan regeringen från att dyrt och heligt ha lovat att det inte fanns några planer på att sälja ut sjukhusen nu tvärvända och föreslå att det blir fritt fram att privatisera våra sjukhus utan några som helst begränsningar? 60 Socialminister (): Jag börjar med den sista frågan. svar i någon av tv-debatterna var att det inte fanns några sådana planer. Det var säkert sanningsenligt. Vi återför nu besluten till landstingsnivån där de hör hemma. svarade på frågan om det finns några planer på att sälja ut sjukhus, och svaret var nej. Vi har uppfattningen att det är klokt att landstingspolitiker, de som har ansvaret för att använda skattebetalarnas pengar, ska ha makt och myndighet att också handla upp vård och omsorg som erbjuds av andra än de som självt svarar för i egen regi. inlägg belyste delvis vådan av att skriva inlägg innan man har hört motdebattörens anförande. Jag hade nog inte riktigt berört i mitt anförande de frågor som tog upp. Jag skulle på något sätt ha sagt att Socialdemokraterna stod för att varje privat inslag är fel inom vården. Men uppenbart är att Socialdemokraterna är motståndare till just den sak som vi nu debatterar. Det kan vi säkert vara överens om. Det finns lite olika signalverkan som våra respektive linjer har. Socialdemokraterna står för en linje att allt bör ske i offentlig regi. I det fallet är man tydlig. Man vill att stopplagen ska gälla. Man vill begränsa andras möjligheter att vara verksamma på området.