prot · GU0978 · 2007-03-20 00:00:00 — Jag får tacka för svaret. Inte behöver vi, , ägna tid åt att debattera om familjer och att familjers behov är olika. Nog kan vi som goda demokrater konstatera att den ena familjen inte är den andra lik när det gäller hur man kan eller vill leva. Däremot skiljer vi oss åt ideologiskt när det gäller frågan om barnens bästa och barnomsorgen, liksom vi skiljer oss åt när det gäller synen på jämställdhet. Jag anser att det är viktigt för barn att få träffa andra barn, exempelvis på förskolan eller hos sin dagbarnvårdare. Det är en del av utvecklingen för barnet. Jag anser också att det är viktigt för barn att ha rätt till båda sina föräldrar, och jag anser att det är viktigt att kvinnor och män kan förena arbetsliv och familjeliv och därmed vara självförsörjande genom sitt arbete. Ministern anger i svaret att vårdnadsbidraget bara är en del av de reformer inom det familjepolitiska området som regeringen har för avsikt att genomföra. Jag undrar varför regeringen inte väntar med att genomföra alla reformer på en gång så att man verkligen ser skillnaden mellan regeringens familjepolitik och det som regeringen tycker är så felaktigt, nämligen den socialdemokratiska familjepolitiken. Det kan väl inte vara så att systemskiftet blir alltför synligt om man genomför dem på en gång, för då finns förstås risken att människor kommer att reagera mer negativt än om man droppar en reform då och då? Vidare förstår jag inte riktigt hur ni tänkt när det gäller föräldrar som vill ta ut vårdnadsbidraget genom att gå ned i arbetstid. I valet sade ni att då ska vårdnadsbidraget trappas av mot graden av nyttjande av offentligt finansierad barnomsorg. Hur ska det gå till, och vilka ekonomiska resultat blir det för familjen? Hur gynnar det arbetslinjen? Hur många arbetstillfällen kommer att försvinna inom barnomsorgen? har vi många kvinnor som har sin arbetsplats bland annat i förskolan och i barnomsorgen. Hur ska det finansieras? sade i sitt svar att trygghet och känsla för sammanhang grundläggs redan som barn och att ministern vill lyfta in barnperspektivet. Barn är det finaste vi har och är vår framtid. Men vilken trygghet och känsla för sammanhang grundläggs för det enskilda barnet när man ger vårdnadsbidrag som skapar större förutsättningar att få en pappa som jobbar än mer på arbetet och en mamma som får ett bidrag på kanske för att avstå att kombinera arbetsliv och familjeliv? Är det modern familjepolitik, och hur främjar det arbetslinjen? 63 (): Vissa svar väcker ibland väldigt många frågor. I det här fallet är det tyvärr precis så många frågor väcks. Men än har statsrådet tid att räta ut åtminstone en del av mina frågetecken, hoppas jag. Jag ska ge några exempel på vad jag menar. De som väljer att inte utnyttja vårdnadsbidraget ska få ökad valfrihet. Men hur ökas mångfalden i barnomsorgen genom att en av föräldrarna är hemma med barnet? Skyldighet att erbjuda barnomsorg till god kvalitet kvarstår. Det är synnerligen viktigt att kvaliteten förbättras. Regeringen vill särskilt satsa på att öka kvaliteten i barnomsorgen. Tre meningar där det slås fast att god kvalitet är bra och viktig. Men vem har ifrågasatt det? Vad ska ni konkret göra för att öka kvaliteten? Det berör statsrådet inte med ett enda ord. Jag ifrågasätter inte viljan att säkra arbetslinjen, bara förmågan. Det är därför jag frågar vad regeringen ska göra för att vårdnadsbidraget inte ska leda till att kvinnor förlorar sin förankring på arbetsmarknaden. Både kvinnor och män ska kunna kombinera familjeliv med arbetsliv. Där är vi fullständigt överens. Med vad finns det för andra kategorier än kvinnor och män som bildar familj och ges möjlighet att få vårdnadsbidrag? Problemet är att familjer kan se väldigt olika ut. Hur ska en ensamstående man eller kvinna med barn kunna klara sig ekonomiskt med vårdnadsbidrag? Så har vi jämställdhetsbonusen. Det finns som sagt inga helt färdiga förslag. Det är därför jag frågade och är väldigt nyfiken på vad det egentligen innebär. Vad i jämställdhetsbonusen stärker motiven för kvinnor att bibehålla förankringen i yrkeslivet? Vad i jämställdhetsbonusen motverkar omotiverade löneskillnader och hur? Det låter än en gång som om vårdnadsbidraget och jämställdhetsbonusen är någon sorts magiska formler som bara genom att uttalas påverkar verkligheten. Men det finns inte förslag till en enda konkret åtgärd eller ett enda konkret belägg för att det ska fungera på det sätt som statsrådet vill och önskar, bara fromma förhoppningar. Som socialministern förmodligen nu har förstått är jag inte helt nöjd med det svar som vi har fått. Men jag hoppas, som sagt, att socialministern under sina inlägg här rätar ut en del av de frågetecken som jag har satt. 64 (): Tack för svaret! Mycket ord och lite verkstad det är mitt intryck. Orsaken till att jag ställde den här interpellationen var att i ett uttalande sade att kostnaderna för vårdnadsbidraget inte kommer att läggas på staten utan ska tas på annat håll. Vårdnadsbidraget ska alltså finansieras av kommunerna. De får inga extra medel från staten för det här, i varje fall om man ska tro uttalande i medierna. Vårdnadsbidrag kommer om det införs i en kommun att kosta kommunen pengar utan att ett enda barn är taget ur förskolan, utan att ett enda barn är flyttat från förskolan till hemmet. Man får alltså direkt kostnader för barn som inte är inskrivna i förskolan. Här ligger det, enligt min mening, en ekonomisk bomb. Men den vill man inte prata om. Man låtsas inte om att den existerar. Man utställer löften som jag inte vet om man är beredd att ta konsekvenserna av. Om man räknar igenom alla kommuner i hela landet, tittar på de barn mellan ett och som inte är inskrivna i förskolan och sammanfattar kostnaden hamnar man på 3 ½ miljard kronor om det här ska genomföras rakt av. Då är det räknat på ett vårdnadsbidrag på och . Räknar man om de 3 ½ miljarderna motsvarar det 10 682 anställda i förskolan. Jag vet att det är frivilligt att införa vårdnadsbidrag, men det är ändå intressant att se storlekarna i beloppen, hur omfattande det kan vara om kommunen ska stå för det fullt ut. Man kan gå ned och titta på kommun för kommun, och jag ska ta några exempel. : 15,9 miljoner. Det motsvarar 48 förskollärare. : 40 miljoner. : 11 miljoner. : 13 miljoner. : 22 miljoner. Det motsvarar 67 förskollärare. Då har inte ett enda barn gått ur den kommunala förskolan och är hemma på vårdnadsbidrag. Det här visar hur komplicerad frågan är. Det visar att det inte bara är att köra på utan att tänka igenom konsekvenserna. Jag förstår att ministern kan gömma sig bakom kommunalpolitikerna och säga att de väl får ta konsekvenserna i den enskilda kommunen, att de väl får göra de omdisponeringar som krävs. Jag råkar ha varit kommunalråd i och haft ansvar för budget. Den här storleksordningen på beloppen känns i en budget om man ska göra omfördelningar. Då är frågan: Ska det här tas på äldreomsorgen? Ska det tas i skolan? Eller ska det tas i den övriga förskolan? Det ligger väldigt nära till hands att det ska tas i den övriga förskolan, och då ligger kvalitetsförsämringarna på lut. Du sade i ditt svar att ni skulle slå vakt om kvaliteten i förskolan. Det skulle vara mycket spännande och intressant att höra hur detta ska gå till som man ska vrida in den här kostnadsexplosionen. Sämre kvalitet i förskolan kommer att göra förskolan mindre attraktiv. Kanske det leder till någon sorts tänk kring att vårdnadsbidraget då blir mer attraktivt och att man flyttar fokus från förskola till vårdnadsbidrag i en vilja att driva fram ett systemskifte. Jag vill höra hur ministern har tänkt sig att de här kostnaderna ska ut. Jag vill höra om du verkligen tycker att det är realistiskt att säga att kommunerna får stå för det här. Jag vill höra på vilket sätt du tänker ta ansvar för att bevara kvaliteten och utveckla den i den kommunala förskolan. 65 (): Jag får tacka ministern för svaret. Det känns lite fattigt med tre rader som konkret besvarar min interpellation, men jag hoppas att få höra lite mer i debatten. Oavsett svaret är en sak säker jag tror inte att det finns något tvivel om det och det är att barn som är födda i med utländsk bakgrund har all rätt att lära sig svenska språket. Regeringen har deklarerat att läsa, skriva och räkna är någonting som alla barn ska kunna. är av grundskoleelever med utländsk bakgrund behöriga till nationella program i gymnasieskolan. Med vårdnadsbidraget kommer de här barnen att kunna börja utveckla sitt svenska språk först . Jag undrar om det är realistiskt att regeringen av barnen kräver kunskap i att läsa, skriva och räkna när regeringen med det här kommer att frånta barnen möjligheten att ta del av förskolans pedagogiska verksamheter. Jag kan tillägga att man diskuterar att införa betyg i årskurs 1. Då är frågan om barnen på tre hinner börja lära sig svenska tills de ska bedömas genom att bli betygsatta. Så sent som i går sade statsministern att skolan behöver fler speciallärare. Jag säger: Låt barnen lära sig svenska från början, när de är små, när de suger in kunskap som svampar! Då behövs färre speciallärare i . Det var lite kortfattat om barnens situation. Men barnen har föräldrar. En del som är lyckligt lottade har två föräldrar, och andra kanske bara har en förälder. Ministern svarar att föräldrarna är de som över huvud taget ska ta ansvar för välbefinnande och barnens bästa. Då måste man förstå hur föräldrarna har det. Hur ser det ut för föräldrar? av dem som är födda utomlands i åldern är sysselsatta. Bland kvinnor är det i samma åldersintervall som står utanför den svenska arbetsmarknaden. Om man ser enbart till kvinnor som har utomnordisk bakgrund stiger siffran kraftigt. Nästan vart tredje barn med utländsk bakgrund lever i fattigdom. Då är min fråga till ministern: Vad tänker man göra åt de här barnen? Jag har inte fått det svar som jag hade förväntat mig att få. Jag hoppas att ministern återkommer till det i debatten. 66 (): Den borgerliga alliansen gick till val på ett tydligt alternativ i familjepolitiken. Här utgick man från vad som var bäst för den enskilda familjen, föräldern eller barnet. Till skillnad från tidigare politik utgick alla alliansförslag från bestämmanderätt för den enskilda familjen. är det så här på många håll här i landet: Passar man in i det sociala pusslet och väljer det förutbestämda dagiset, om man får plats, delar upp föräldraförsäkringen på rätt sätt, enligt det politiska systemet och vad politikerna tycker, och följer de riktlinjer som byråkraterna har fastställt kan det bli riktigt bra. Och man får full utdelning i det politiska spelet. Men om man inte skulle vilja ha det så eller om det inte går att få det så är det stopp. Det är framför allt här som den ideologiska skiljelinjen går mellan den borgerliga alliansen och de socialistiska partierna. Det är här som skillnaden är störst mellan regeringens kommande förslag och den socialistiska oppositionens förslag och reservationer. Alla förslag som alliansen lägger fram utgår från att det är den enskilda familjen som ska få välja vad som är bäst för de inblandade, inte minst för barnen. Detta är en stor skillnad. Alla som har eller har haft små barn vet vilka olika förutsättningar som kan finnas när det gäller barns behov av stöd och relation till sina föräldrar i både tid och rum. Ett barn är dagismoget och behöver stimulans av andra barn och pedagoger. Ett annat barn behöver en tät relation med mor eller far, kanske , för att bli en hel och trygg människa . Just därför att alla familjer har olika situationer att ta hänsyn till är det speciellt viktigt att beslutet fattas just i familjen och inte över huvudet på dem. Det är så det viktiga barnperspektivet måste få lov att komma fram. Det är välkänt att vänsterblocket, framför allt Vänstern och Socialdemokraterna, ogillar vårdnadsbidraget i alla dess former. I ett antal motioner från flera socialdemokratiska motionärer försöker man hitta invändningar och punktera förslaget och möjligheten för kommuner att införa vårdnadsbidraget. Är det inte förskolan som drabbas, så är det jämställdhetsskäl eller något annat. Däremot är det anmärkningsvärt tyst om vilket som är bäst för barnet i den enskilda situationen. Den stora förändringen i den borgerliga regeringens familjepolitik kommer att bli en familjepolitisk reform med förslag om införande av barnomsorgspeng, jämställdhetsbonus, frivilligt kommunalt vårdnadsbidrag och ökat pedagogiskt inslag i förskolan, allt i enlighet med det borgerliga familjepolitiska valprogrammet. Först och främst kommer alliansförslaget om vårdnadsbidrag att vara en möjlighet för kommunerna, inte en belastning, inte ens ekonomiskt. I de kommuner där det inte finns en efterfrågan eller andra skäl kommer det inte att genomföras. Det kommer med all sannolikhet att vara ett fåtal som kommer att utnyttja möjligheten. Detta är faktiskt en rättvisereform med ett tydligt barnperspektiv. Jag vill därför vara extra tydlig. Den nya alliansregeringen har lagt fast förutsättningar för en ny och bättre familjepolitik med en tydlig valfrihet som kommer att gynna barnfamiljerna på flera områden. Det är viktigt för , och det är viktigt för föräldrarna. Men det är framför allt viktigt för våra barn och ungdomar. 67 (): Jag har alltid häpnat över Socialdemokraternas enormt starka ideologiska motstånd mot vårdnadsbidraget. Jag har varit med så länge att jag deltog i förhandlingarna under den förra borgerliga regeringstiden. Då hade vi en ekonomisk kris i , som ni vet. Därför var det överläggningar mellan opposition och regering. Den första punkten på dagordningen var alltid: Skrota vårdnadsbidraget! Det återkom vid varje förhandling skrota vårdnadsbidraget! Det infördes ändå, men tyvärr väldigt sent, kan jag tycka. Och som första åtgärd, när Socialdemokraterna kom tillbaka, avskaffade man det och firade med tårta. Jag vet många som grät. För det var av småbarnsfamiljerna som hade utnyttjat vårdnadsbidraget. De grät när det avskaffades. Men Socialdemokraterna firade här uppe med tårta. I går hade och sin första debatt. Vad tar upp, om inte vårdnadsbidraget? Hon erbjuder till och med samarbete med sina ärkefiender för att stoppa vårdnadsbidraget. Min fråga till er är jag hoppas att någon av er kan svara: Vad är ni rädda för? Vem är det ni vill skydda? Är det den lilla tvååringen, som ska tvingas vara tillsammans med mamma eller pappa ? Är det honom eller henne ni ska skydda? Eller är det den mindre vetande föräldern som mot bättre vetande, mot ert vetande, kommer att välja fel? Är det henne eller honom ni vill skydda? Vad är det som är så farligt? Kan inte moderna småbarnsföräldrar välja själva hur de vill ordna omsorgen om sina barn? säger: Jag anser att barn bör få träffa andra barn. Det är ju att idiotförklara de här föräldrarna, som kanske är hemma tills barnet är , precis som om inte de anser att deras barn ska få träffa andra barn. De kan göra de här valen. De kan ordna det. De är ute och är aktiva i samhället och träffar en massa andra barn. Det är en maktfullkomlighet utan like, och det är ett motstånd mot detta som jag har väldigt svårt att förstå, eftersom det är just en möjlighet. Det är ju inte så att vi står och säger att vi från och med tar bort alla förskoleplatser och inför ett vårdnadsbidrag som alla måste utnyttja och att alla ska vara hemma tills barnet fyller fem eller någonting liknande. Då hade jag förstått motståndet. Men det här är ett erbjudande som snarare kommer att vara positivt för alla. De som har sina barn i förskola ända från det att de är små kommer förhoppningsvis, genom det här, att få ha sina barn i lite mindre barngrupper. Det här är ju kanske det enda sättet att snabbt minska storleken på barngrupperna, eftersom många av ren frivillighet skulle välja att vara hemma eller kanske några månader längre. Då skulle trycket på småbarnsavdelningarna minska. Svara mig nu! Vad är ni rädda för? Jag är mest rädd för att inte ska få fram det här förslaget snabbt nog. Jag vill faktiskt uppmuntra dig och uppmana dig att ta fram det snabbt, för det är väldigt många som väntar, både kommuner, vill jag säga, och enskilda föräldrar. 68 (): debatterar vi vårdnadsbidraget. Det är fyra olika interpellationer och ett svar. Det är ett svar på knappt två sidor där familjepolitiken nämns sju gånger men där det mesta andra är dravel. Socialministern skriver om en modern familjepolitik. Jag måste erkänna att jag måste ha missat någonting. in på mandatperioden har den nya regeringen ingen gemensam familjepolitik. Smulan, vårdnadsbidraget, är allt annat än modern. Regeringens förslag om vårdnadsbidrag är både konstigt och orättvist ur flera synvinklar, vilket vi har hört här i debatten. Det leder till ett mer ojämställt samhälle med sämre sysselsättning och sämre välfärd som följd. Idén bygger på en föråldrad tanke om kärnfamiljen där mamman är hemmafru. Ett sådant samhälle vill inte vi socialdemokrater ha. Förslaget om vårdnadsbidrag slår hårt mot tillväxt och utveckling. Vi behöver fler som arbetar i , inte färre. Om något borde arbete och yrkesliv underlättas, inte undermineras som är fallet med vårdnadsbidraget. Förslaget riktar sig framför allt till de familjer där åtminstone en förälder, oftast mannen, har en hög inkomst, så att den andra kan vara hemma. Således kommer en sådan här reform att subventionera de rikas valmöjlighet. Det är pengar som annars hade kunnat användas för barnen i den vanliga förskolan. Alla familjer är inte heller uppbyggda enligt den traditionella kärnfamiljstanken med mamma, pappa, barn. Ta till exempel den ensamstående mamman! För henne finns inget alternativ att vara hemma med vårdnadsbidrag. Hon kan inte leva på . Således hör förslaget inte hemma i ett modernt samhälle utan är en sorts önskedröm från de borgerliga som vill att alla ska leva i perfekta kärnfamiljer. Vårdnadsbidraget kan i realiteten bara utnyttjas av dem som är välbeställda då det endast utgår . Det är därför främst en subvention för de rika. Alla har inte heller samma möjlighet att stanna hemma. Min fråga till socialministern är: Vilka familjer har råd med ert vårdnadsbidrag, och hur ser de familjerna ut? 69 (): Eftersom några av interpellanterna hänvisar till och saker som genomfördes när jag var kommunalråd där känner jag mig manad att delta i den här debatten. Dessutom tycker jag att frågan är väldigt viktig. Jag måste säga att jag är väldigt glad över socialministerns svar. Det ger klara besked om var alliansregeringen står i synen på föräldrarna och deras förmåga och möjlighet att fatta kloka beslut om sina egna liv. Det är bra att det deklareras att mer makt ska föras över till föräldrarna. För oss moderater finns inget rätt eller fel val. Varje förälders eget val är det rätta för oss. Men för att valet ska bli reellt måste det finnas något att välja mellan. Det får inte vara som på den gamla T-Fordens tid, ni vet, när man fick välja vilken färg på bilen som helst så länge man valde svart. Dessvärre finns det väldigt lite valfrihet i många kommuner . I 68 stycken, var femte kommun, finns inga alternativ alls. I och , som två av interpellanterna kommer ifrån och har varit kommunalpolitiskt engagerade i och där man har socialdemokratiska majoriteter, finns privat barnomsorg något enstaka litet alternativ. Familjedaghemmen försvinner i kommun efter kommun, till exempel i och . Där vi moderater har fått chansen, bland annat i , har vi ökat valmöjligheterna. Och jag kan garantera att föräldrarna uppskattar det. De kan ta ansvar för sina egna liv. tog vi strid för att få starta det första privata daghemmet i , Pysslingen. Då, , var det en stor ideologisk strid som väl de flesta skulle säga var rätt så överdriven. Det var många överord i den debatten, liksom jag tycker att det är . Ni fick inte rätt. Det blev inga försämringar. Det var inget hot mot välfärden när Pysslingen startade . , 2006, tog vi ytterligare ett steg när vi införde en möjlighet att bli dagmamma eller dagpappa åt sina egna barn. En del kallar det vårdnadsbidrag kärt barn har ju många namn, så det må vara hänt. Det var 92 familjer som utnyttjade detta första året, 102 barn. Det är av familjerna inte så många, alltså. Det var alla typer av familjer i alla områden. Det finns faktiskt också fler män i den här omsorgsformen än i barnomsorgen i övrigt. Hur blev det med kostnaderna då? Blev det en ekonomisk bomb, som sade? Nej, det blev det ju inte av en budget för barnomsorgen på 520 miljoner. Sannolikt blev det neutralt för kostnaderna eftersom flera av de här barnen annars skulle ha varit på dagis, vilket hade varit dyrare. Sanningen är att Socialdemokraterna har varit emot alla valfrihetsreformer . Det gällde Pysslingen 1986, och det gällde den fria etableringsrätt för privat barnomsorg som tog . Det är Socialdemokraterna som lägger ned familjedaghemmen, och är man också emot vårdnadsbidraget. Socialdemokraterna klär motståndet mot valfriheten, för det är ju detta det handlar om, i andra termer att främja jämställdheten, arbetslinjen eller integrationen, att undvika kostnadsbomber eller vad det nu kan vara. Ingenting av detta är ju befogat. Det hjälper inte att klä ulven i fårakläder; det är fortfarande en ulv det handlar om. Jag är glad över socialministerns svar och ser fram emot det förslag som kommer. Avslutningsvis kan jag då ställa en fråga till socialministern: När kommer detta efterlängtade och välbehövliga förslag? 70 Socialminister (): Tack för alla sprittande inlägg! Det är en bra debatt med spännande synpunkter. Det är jättebra att det finns lite åsikter som bryts mot varandra. Jag tänkte ta det lite snabbt. tycker att jag säger självklarheter när det i mitt svar finns passusar som handlar om att alla familjer är olika. Det är jättebra om vi förstår det, men det är ännu mycket bättre om vi tar det ett steg till och drar konsekvenserna av att människor är olika och kanske vill forma sina liv på lite olika sätt. Då duger det inte, tycker vi, med en och samma mall för alla, utan då fordras det system som är så flexibla att varje familj kan hitta den modell som passar just den familjen bäst. Då kommer en del att säga: Vi skickar våra barn till det kommunala dagiset. Andra kommer att säga: Vi använder dagbarnvårdare. En annan säger: Vi anlitar det här företaget eller den här verksamheten som ger omsorg till våra barn. Kanske någon också kommer på den udda idén att säga: Jag stannar hemma några månader till, eller jag går ned lite grann i arbetstid för att tillbringa ytterligare tillsammans med mitt barn. Människor är olika, och de måste få möjlighet att vara olika. Ett system som pressar in människor i en mall utifrån ståndpunkten att alla människor är lika tror jag är fel, liksom . Man talar om systemskifte. Just på det här området är jag inte rädd för den diskussionen. Jag ser gärna ett systemskifte som innebär att vi flyttar makt från politikernas sammanträdesbord till föräldrarnas köksbord, för det är där som besluten hör hemma. När det gäller resonemang om ekonomin får han nog gå hem och ta fram kulramen och räkna igen. När han börjar räkna på de barn som inte finns i barnomsorgen och som inte har föräldralediga föräldrar har han nog ett felaktigt underlag eller fel utgångspunkter, för här hamnar han på nivåer som ligger mycket långt ifrån den verklighet som kommer att visa sig . När det gäller barn som har föräldrar som kommer från andra länder och som har särskilda språksvårigheter kan det inte gärna vara så, som sade, att de börjar utveckla språket först . Ett vårdnadsbidrag som gäller kan ju inte gärna hämma den språkliga utvecklingen så. Det är naturligtvis så att man finns i det svenska samhället och möter människor i olika sammanhang. Man gör det på öppna förskolor och bland barnens kamrater, och man gör det naturligtvis också efter det att vårdnadsbidragstiden har löpt ut. Barnperspektivet tycker jag kommer bort i väldigt mycket av interpellanternas resonemang. Det handlar om jämställdhet viktigt. Det handlar om arbetslinjen viktigt. Låt oss dock dröja vid detta med barnet.