prot · GU09109 · 2007-05-21 00:00:00 — Det kan tyckas som att det inte borde vara något problem att lösa det. Men behandlingen kostar per patient. Så det blir rätt mycket. Ett problem som diskuteras inom vården är just hur man garanterar att dessa patienter, oavsett var de råkar bo, ändå får den speciella behandling som kanske inte ens alla landsting har. 10 Socialminister (): Det är många väldigt viktiga frågor som tar upp också i detta inlägg. Låt mig först slå fast att hälso- och sjukvårdslagen ger alla rätt till vård. Och vi har dessutom en prioriteringsordning som, glädjande nog, är beslutad i med en väldigt bred enighet. Jag tror inte att någon opponerade sig mot den när fattade beslut . Det var ett väldigt betydelsefullt beslut och ett viktigt instrument för beslutsfattare runt om i . Vi har den ordningen i vårt land att vi talar om att man ska ha rätt till likvärdiga villkor överallt i landet. Å andra sidan har vi många olika huvudmän i form av landsting eller i vissa fall regioner. Det gör att det ibland blir lite olika ändå, även om vi tycker att det borde vara precis lika och även om lagstiftningen föreskriver att det ska vara precis lika. Vi eftersträvar naturligtvis att det ska vara lika, bland annat genom utvecklandet av olika former av öppna jämförelser som jag tror är ett väldigt viktigt instrument för att se hur det fungerar i olika landsting och regioner, hur det fungerar mellan olika sjukhus, och vad vi kan lära oss av dem som lyckas bäst. När det gäller behandling av olika sjukdomar, när det gäller väntetider, när det gäller resultat av behandlingar och när det gäller uppföljning så spelar detta en väldigt stor roll. tar också upp den utveckling som vi har, glädjande nog, och som innebär att det kommer fram en mängd nya mediciner som är nästan ofattbart dyra och som kan innebära att sjukdomsförlopp bromsas eller att bot kan följa på användande av dessa nya preparat. Men de kostar ofantliga pengar. Här ställs återigen dessa prioriteringar på sin spets. Och långsiktigt kan vi naturligtvis se fram mot en utveckling som kommer att bli spännande, för att uttrycka det försiktigt, för politiker när man ska väga effekterna av olika nya mediciner i förhållande till de kostnader som uppkommer. Här handlar det om att vi som har ett helhetsansvar, vare sig vi är riksdagsledamöter budgetmässigt eller region- eller landstingsföreträdare, håller diskussionen levande om hur vi först och främst får fram tillräckligt med pengar över huvud taget. Där vet vi att den kanske viktigaste medicinen är att fler människor kommer i arbete eftersom det är på det sättet som skatteintäkterna ökar. Och genom ökade skatteintäkter får vi medel för att kunna möta en ökad efterfrågan som uppstår till följd av nya mediciner men också till följd av att vi har en åldrande befolkning. Detta är en oerhört viktig uppgift, och kanske en av de absolut viktigaste uppgifterna som vi som politiker har framöver, nämligen att se till att resurser kommer fram och att resurser används på ett sådant sätt att vård ges på lika villkor för alla människor, inte beroende på ekonomisk styrka eller annat, utan vården ska finansieras gemensamt och ges till alla oavsett deras ekonomiska förmåga. Den här diskussionen tror jag att vi bara har sett början på . En tidning nere i har i en artikel belyst just detta med de mycket stora kostnaderna för mediciner som kommer. Vi vill naturligtvis se till att vi får fram pengar för att finansiera dem eftersom de innebär bot eller lindring för människor som har drabbats av förfärliga sjukdomar och som vi vill hjälpa på bästa möjliga sätt. 11 (): Det är helt riktigt att vi behöver människor i arbete för att kunna bekosta vården. Sedan finns det ett samband åt andra hållet också, nämligen att om vi inte har en fungerande vård finns det risk för att människor som skulle kunna arbeta slås ut. Det gäller till exempel ms, multipel skleros. Den här killen, , var orolig för just detta. Han är gammal, men han känner hur hans arbetsförmåga försämras på grund av att han inte har fått medicinen. får han den, tack och lov. Och förhoppningsvis kan sjukdomsförloppet bromsas. Men han nämnde som exempel vilken enorm kostnad det är för samhället om han nu vid ungefär skulle slås ut från arbetsmarknaden, där han faktiskt har fungerat , och kanske under skulle bli mer och mer vårdberoende, och inte bara inom vården, utan han kanske skulle behöva ha en personlig assistent för att klara sig. Det innebär också enorma kostnader för samhället. Det blir ett bortfall när produktiva människor slås ut . Jag tror att det är viktigt att man ändå ser till arbetslinjen, alltså att vården inte bara handlar om att människor ska må bra utan också om att de ska kunna arbeta även högre upp i åldrarna. Ett annat exempel på detta är reumatism som är en väldigt utbredd folksjukdom. Det finns nya mediciner som faktiskt fungerar väldigt bra i många fall. Men det finns en stor okunskap i detta sammanhang. Det är mest specialisterna som känner till dessa mediciner, och det är väldigt olika runt om i landet när det gäller om man skriver ut dessa mediciner. Tyvärr finns det ibland en tendens att man tar sig an de allvarligaste fallen och låter de andra vänta tills de har nått ett sådant stadium att det kan vara , alltså att människor då är så nedbrutna att det blir svårt för dem att komma igen. Jag tycker att man borde ha ett sådant synsätt att man arbetar mer förebyggande och alltså självklart tar hand om de allvarligaste fallen men även tar hand om de fall där sjukdomen bara är i ett förstadium. Med de nya effektiva medicinerna kan man nämligen i många fall till och med stoppa sjukdomsutbrott, och därmed blir inte patienten lidande på det sätt som den annars skulle bli. Det är klart att detta handlar om väldigt mycket pengar. Men jag tror att man både kortsiktigt och framför allt långsiktigt kan spara väldigt stora belopp om man satsar på detta. Men det viktigaste för mig är att man har ett helhetsperspektiv över hela landet, så att det inte är beroende på var man råkar bo om man får rätt diagnos och rätt behandling, utan det ska gälla alla. När det gäller mindre sjukdomar få ingår i sjukdomsgruppen och väldigt dyra behandlingar borde man, tycker jag, ha någon form av nationellt tänkande där detta inte läggs enbart på landstingen. De har redan väldigt mycket att organisera och betala. Det finns ett jättestort problem i sammanhanget, och det är att man väldigt mycket lägger skulden på de enskilda klinikerna. I det här fallet nekade kliniken behandling. Motiveringen var väldigt god. De sade: Vi har fått ett sparbeting av . Vi måste skära ned. har vi strokepatienter som också är en högt prioriterad vårdgrupp. Det innebär att vi, om vi inom den här budgeten ska ta med ms-patienterna, tvingas dra ned på behandlingen för strokepatienter. Det valet ska ingen klinik behöva göra, tycker jag. Därför menar jag att detta måste lyftas upp till en högre ansvarsnivå, att det inte bara kan ligga på landstingen utan faktiskt också måste lyftas upp till den nationella nivån. 12 Socialminister (): Det första jag vill säga är naturligtvis att det beträffande all vård vare sig vi talar om behandling, möte med läkare eller distriktssköterska eller någonting annat eller det handlar om läkemedel är människan och människovärdet som är i centrum. I vissa fall får vi positiva bieffekter som är ekonomiska. Dessa ska vi naturligtvis med glädje ta till oss. Men det är alltid människan som måste vara i centrum för sjukvården. Alla har rätt till god vård. Alla har rätt till de bästa medicinerna. Det gäller även om man är gammal eller om man inte är yrkesarbetande. Alla människor har utifrån människovärdesprincipen rätt till vård. Det hela får inte reduceras till att bara bli ekonomi, vilket inte heller menar, utan utifrån människovärdet ger vi vård och omsorg. Jag tror att vi framöver, som jag tidigare nämnde, kommer att ha en allt intressantare diskussion om utvecklingen i ett längre perspektiv. Hur klarar vi i vårt land av att ge alla människor en värdig vård och omsorg med tanke på den åldrande befolkning som vi, glädjande nog, har? Vi lever och är friskare allt längre. Men förr eller senare inträffar ett vårdbehov. Detta är också en del av skälet till den arbetsgrupp som regeringen har tillsatt. Det handlar om att se över behoven och möjligheterna att finansiera vården fram . tenderar vi politiker att se tillvaron ungefär i fyraåriga perioder på ett lustigt sätt sammanfaller det med mandatperioderna. Det gäller att vi vågar höja blicken lite grann och se framåt. Vilka behov kommer att förändras? Vad kommer att ske, i den mån vi kan överblicka detta, när det gäller utvecklandet av nya läkemedel som i vissa fall innebär att vi sparar väldigt mycket pengar och i vissa fall innebär att vi får lägga ut väldigt mycket pengar? Vad kommer det att innebära när det gäller trycket på äldreomsorgen? Vad kommer det att innebära när det gäller behovet av sjukvårdspersonal i olika former? Hur kommer vi att klara av att finansiera detta? Uppenbart är i alla fall att kostnaderna på området kommer att öka. Det kommer att vara en utmaning för varje politiskt parti i att ägna mycket tid och kraft åt just det här området. När det gäller det som tar upp och som rör arbetssättet ute i regioner och landsting samt klinikernas ansvar tycker jag att det arbetssätt är rimligt som innebär att varje klinik har ett ansvar för sina egna kostnader utifrån den budget man fått. Men, och detta är det väldigt viktigt att understryka, när det visar sig att verkligheten kolliderar med det som budgeterats måste man naturligtvis få en möjlighet att utnyttja tillfället att väcka politiker med anledning av en nyuppkommen situation och se till att politikerna får möjlighet att göra ett nytt ställningstagande. Såvitt jag förstår är det vad som har hänt i där , regionråd i , har aktiverat sig för den här saken och kunnat se till att man kan ge vård till alla de personer som på behöver den nya medicinen. Det är naturligtvis väldigt glädjande att diskussionen har lett fram till detta. 13 (): Jo, det är väldigt glädjande; det är det verkligen. Det gör att man faktiskt får en tro på politiken. Trots alla problem som finns kan faktiskt någonting hända. Jag tror att själv har varit väldigt starkt bidragande med den kamp som han bedrivit och som gjort att världens ögon liksom riktats mot det här problemet. Men det gäller att inte allt vilar på axlarna på personer som är som . Vi måste också ta vårt ansvar. Det är inte alla patienter som kan eller klarar av att ta den kampen. Ett annat problem inom vården är att de som skriker högst kanske har en lite större chans att få hjälp, medan de som inte gör något och som kanske inte ens vet att de har nämnda möjlighet riskerar att hamna mellan stolarna. Naturligtvis ska man utnyttja möjligheten att anmäla till eller till och upplysa om den här möjligheten. Men hela ansvaret får inte läggas på patientens axlar, på att patienten måste göra detta, utan givetvis måste politikerna ta sitt ansvar i de fall där man vet att det finns ett missförhållande. Dessutom har vi ett jämställdhetsproblem inom vården. Man har kunnat se att klassiska kvinnosjukdomar har en tendens att komma lite längre ned på prioriteringslistan. Vad nämnt är att ms till större delen är en kvinnosjukdom även om också män drabbas. Det är också otroligt viktigt att man inte bara på till exempel de kvinnor som drabbats lägger bördan att driva det här. Detta är ett ansvar för oss alla. Ytterst handlar det naturligtvis om människovärdet. Pengarna kommer i andra hand. Men ytterligare ett argument för att satsa på vården är att det i längden lönar sig ekonomiskt. 14 Socialminister (): Jag kan hålla med om allt som sade i sitt sista inlägg. Det får aldrig vara så att resurser ges till grupper som av någon anledning är försedda med de största megafonerna eller som har lättast att komma till i medierna. Det måste alltid vara så att man utgår från de principer som lagts fast genom prioriteringsutredningar och prioriteringsbeslut. Det är det som ska gälla när man fördelar resurser. Det här är oerhört betydelsefullt och ställer krav på politiker att se de grupper som inte kommer till talarstolarna. Det gäller att kunna möta dem och ha den kunskap som fordras för att kunna göra prioriteringar på ett riktigt sätt. Vi kan konstatera att den fråga som väckt i sin interpellation har fått en lycklig lösning såvitt vi förstår. De personer som berörs i kan få behandling med den medicin som de behöver. Men den större diskussionen som handlar om behov kontra resurstillgång är någonting som vi ständigt måste föra för att kunna se till att allas behov av en väl fungerande hälso- och sjukvård kan tillgodoses. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Anmälan om inkomna uppteckningar från EU-nämndssammanträde vice talmannen meddelade att uppteckningar från sammanträde inkommit. 9 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Proposition 2006/07:112 till civilutskottet Framställning 2006/07:RRS25 till finansutskottet EU-dokument KOM(2007)185 till Anmäldes och bordlades betänkanden /07:SfU10 Nedsättning av socialavgifter för personer som fyllt 18 men inte 2006/07:SfU9 Vissa sjukförsäkringsfrågor m.m. betänkanden /07:CU24 Några aktiebolagsrättsliga frågor 2006/07:CU26 betänkanden /07:UbU12 Stiftelsen verksamhet 2006/07:UbU15 Frisökning ökade valmöjligheter till gymnasieskolan, m.m. 2006/07:UbU16 Sekretess vid forskningssamverkan Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2006/07:MJU15 Ersättning vid smittsamma djursjukdomar, m.m. betänkande 2006/07:SoU15 Avskaffande av åldersgräns betänkande 2006/07:UU12 Strategisk exportkontroll 2006 betänkanden /07:FöU7 Justering av Studsviksavgiften m.m. 2006/07:FöU8 och det nya EMC-direktivet 11 § Anmälan om frågor för skriftliga svar Anmäldes att följande frågor för skriftliga svar framställts 2006/07:1206 Kultur- och informationscentret Gaaltije av () till kulturminister () 2006/07:1207 Delegationen för mångfald inom vård och omsorg av () till socialminister () 2006/07:1208 Bostadsbyggande på landsbygd av () till statsrådet () 2006/07:1209 Långtidsarbetslösheten av () till arbetsmarknadsminister () 2006/07:1210 Bredband åt alla av () till statsrådet () Frågorna redovisas i bilaga som fogats till snabbprotokoll . 12 § Kammaren åtskildes . Förhandlingarna leddes av andre vice talmannen.