prot · GU09110 · 2007-05-22 00:00:00 — För mig är det här faktiskt inte en fråga om just privat eller offentligt, för jag kan tänka mig många fall där en verksamhet mår bra av att knoppas av, där rektorer och lärare faktiskt kan ge en skola ett lyft. Det kan bli en nystart där man känner ökat inflytande över en skola som kanske har problem och där det skulle behöva göras någonting nytt. På en skola som har problem tror jag att avknoppning kan vara en väldigt bra lösning. Däremot vänder jag mig emot att avknoppning är ett väldigt luddigt begrepp som har få regler. Därför återkommer jag till min fråga: Menar skolministern allvar med att de frågor som diskuteras överallt i inte förtjänar någon närmare belysning, inte reser några principiella frågor och att det inte är någonting i regelverket som behöver förtydligas? Jag tycker att det är ett ganska anmärkningsvärt svar om skolministern står fast vid den uppfattningen. 46 (): Jag tackar också för svaret. Det är bra att denna interpellation har ställts. Det är en viktig interpellation. Jag skulle vilja komma med en sakupplysning till debatten. Det beslut som har fattats av fullmäktige har överklagats. Det har gjorts, herr talman, på en mycket speciell grund, nämligen skollagen 9 kap. 8 §. Då ska , eller den som prövar detta, göra en prövning av kostnadsersättningen. Det är viktigt att komma ihåg att det här är en fråga som ska bedömas icke av politiker utan av den myndighet som ska göra detta, nämligen om beslutet är fattat enligt de former som lagen föreskriver. Sedan var det frågan om att privatisera hela skolor. Det är en ny fråga som har kommit upp, eftersom det här är fråga om ett helt gymnasium som redan är välkänt och väletablerat. har rätt i att detta är en ny fråga, som regeringen måste ta ställning till. Det har funnits en rad andra fall där nya skolor har startats. Det har varit en välgärning, inte minst för många kommunala skolor som har behövt konkurrensen och därmed har utvecklat sig. Det statsrådet sade är otroligt viktigt, nämligen att det är viktigt för en skolas funktionsförmåga att ha ett brett stöd bland personal, brukare och elever. Skolan har inget egenvärde utan ett syfte, nämligen att förbereda eleverna för ett gott liv efter skolan. Det ska vi alltid komma ihåg. 47 Statsrådet (): Det är riktigt att i det konkreta fallet som vi inte pratar om har beslutet överklagats. Svaret på fråga om det här föranleder ytterligare åtgärder av får övervägas något om den rättsliga processen slutar i att det väcks ytterligare frågor. Däremot vidgar frågan på ett relevant sätt. Det pågår massor av experiment i nya driftsformer i . Föranleder det politiska ställningstaganden? Ja, det gör det absolut. Den förra regeringen tillsatte en utredning om skolor ska kunna drivas på entreprenad. Jag har lagt ned utredningen. Jag tänker inte lägga fram något sådant förslag till . Jag tycker inte att vi ska driva skolor på entreprenad. Jag tycker att friskoleformen är en bra variant om lyssnar på mig och inte min företrädare, det är jag som är skolminister och inte han. Den förra regeringen tillsatte en utredning om gymnasium på entreprenad. Den tänker jag inte fullfölja eftersom jag inte tycker att skolor ska drivas på entreprenad. Däremot är friskoleformen etablerad i . Den kan också behöva ses över på marginalen och kanten och en del regler. Men i huvudsak är det en etablerad form. har i huvudsak rätt i att avknoppning är en ny fråga, men helt ny är den inte. Det har förekommit tidigare, i och för sig ännu mer i vårdsektorn där vårdcentraler och annat har knoppats av. Jag var själv skolborgarråd när en grundskola knoppades av. Men skillnaden mot var då att det hade ett i det närmaste enhälligt stöd av personal och föräldrar. På så sätt var det inte alls kontroversiellt. Men i det fall vi nu diskuterar riskerar detta att motverka syftet. Om syftet är att få personalen att ta mer ansvar men personalen säger nej till förändringen måste man ifrågasätta lämpligheten i beslutet. Det är det vi gör. 48 (): Det var ett utskottsinitiativ från att se över entreprenader i . Ett av de ledande partierna under den förra mandatperioden som beställde detta var . Lite ansvar har nog självt för detta. har en poäng när han säger att detta delvis är en ny fråga. Det som sker, inte minst i , är nytt. Det handlar inte bara om en avknoppning där man ser att här finns problem på en skola, här vill personal och rektor ta över och öppnas en möjlighet för det. Det som har hänt i många Stockholmskommuner är att det sker någon form av tvångsprivatisering i form av avknoppning. Det är inte bara jag som använder de orden, utan även egen talesperson i säger att detta helt och hållet är ideologiskt bundet. Detta är något nytt i . Jag tycker att vi måste diskutera regelverket för detta. Det var en liten glidning på slutet. Jag hoppas att skolministern menar vad han sade om att jag breddar debatten. Han kanske inte förstod interpellationen. Min poäng var att det finns ett antal principiella frågor om elevens rättssäkerhet, om lärarnas ställning i processen men också hur man ska se på avknoppning som fenomen. Det är viktiga frågor, och jag tycker att Täbyexemplet, som vi har diskuterat utifrån , faktiskt avskräcker i . Man ska dra lärdom av detta och strama upp reglerna så att vi kan ha ett kommunalt självstyre och en bra skolutveckling lokalt samt hyggliga regler. 49 Statsrådet (): Nästan alla interpellationer jag svarar på av socialdemokratiska riksdagsledamöter går ut på att regeringen och skolministern ska peka mer åt kommunerna. Jag funderar ibland över varför ni kommunaliserade skolan. Så fort det blir fel i en kommun ska besluten direkt centraliseras och regleras härifrån. Skyll inte på mig. Jag var inte för kommunaliseringen. Mitt parti röstade mot. Men är det kommunaliserat, och då måste man faktiskt acceptera att kommuner fattar en del beslut som man inte gillar här. Inom ramen för skollagsarbetet ser vi över alla bestämmelser i skollagen. Alla de 800 paragraferna gås igenom och ses över. Det är möjligt att rättsutslaget efter det att Tibblefrågan har prövats färdigt kommer att föranleda ytterligare någon fundering. Det är fullt tänkbart. Jag säger inte något annat. Men i grunden är det klart att så länge skolan är kommunaliserad har en kommun rätt att lägga ned sin skola. Man har rätt att hyra ut sin lokal till någon annan, och har godkänt den som friskola. På något sätt är det en rätt långtgående inskränkning att förbjuda avknoppningar. Det är jag inte beredd att göra. Däremot vill jag vara tydlig med och jag uppfattade att förstod mig på den punkten att jag är kritisk till det sätt som detta har ägt rum i det fall som är utgångspunkten för interpellationen. Ska det knoppas av till personalen är vitsen att det har stöd bland personalen. Har det inte det motverkar det sitt syfte. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2006/07:519 om rätten till individuell utvecklingsplan 50 Statsrådet (): har frågat mig om framtiden för den individuella utvecklingsplanen. Föräldrar har rätt till information om elevens sociala och kunskapsmässiga utveckling i skolan. Jag anser att skolan också ska informera föräldrarna om behovet av extra stödinsatser och vilka åtgärder som vidtas för att elever ska nå kunskapsmålen. Regeringen har därför inte för avsikt att avskaffa den individuella utvecklingsplanen. Regeringen anser att individuella utvecklingsplaner ska finnas för varje elev och att de ska utnyttjas som ett verktyg för individanpassning för att stärka varje elevs kunskapsutveckling. Grundskoleförordningen kommer ytterligare att förändras i denna riktning. ska skolan upprätta skriftliga omdömen för elever som inte klarar godkända betyg i nian, skriftlig information till alla föräldrar som så begär det, åtgärdsprogram för elever med behov av särskilt stöd och dessutom individuella utvecklingsplaner för samtliga elever. Regeringen avser att lämna förslag för att regelverket kring informationen när det gäller elevernas utveckling ska bli enklare och tydligare. Vad gäller frågan om utvärderingar av den individuella utvecklingsplanen kommer att att redovisa en uppföljning och utvärdering om tillämpningen av bestämmelserna om individuella utvecklingsplaner. 51 (): Jag vill börja med att tacka skolministern för svaret. Anledningen till min interpellation är att jag läste i tidningen att ministern hade för avsikt att ta bort kraven på individuella utvecklingsplaner för alla elever. Men jag kan nu konstatera att interpellationssvaret visar att regeringen i stället har för avsikt att utveckla de individuella utvecklingsplanerna. Det gläder mig. Innan den socialdemokratiska regeringen beslutade att införa dessa för alla elever ledde jag en arbetsgrupp. Det var ett uppdrag från dåvarande skolminister . Uppdraget var att främja diskussionen och utvecklingen av goda förhållningssätt för ökad måluppfyllelse, särskilt för elever i behov av stöd. Vi i arbetsgruppen intervjuade en mängd elever i hela landet, och även föräldrar, om delaktighet och information. Många föräldrar klagade på att kontakten mellan hem och skola var dålig och att man kände sig väldigt åsidosatt, att man inte var med i processen. Man önskade en bättre dialog. En del kommuner arbetade med information på ett bra sätt. Det innebar till exempel att man skickade ett antal frågor hem till föräldrar och elever inför kvartssamtal, och föräldrar och elever uppmanades att själva fundera på vilka frågor de hade inför denna träff. Föräldrarna var väldigt nöjda med det här upplägget och upplevde dessutom att de fick kontakt med skolan inte enbart när det var någonting som var galet utan när det var någonting som berörde och var positivt. Det gemensamma ansvarstagandet kring eleven och just det framåtsyftande upplägget tycker jag är den viktigaste poängen. Föräldrarna upplevde det väldigt positivt. Jag har besökt många kommuner och skolor som arbetar med individuella utvecklingsplaner, och jag har sett många olika upplägg. Det jag upplevde som mest positivt var att man jobbade för att utveckla dem. Man hade inte en modell och sade där stannar vi, utan man ville utveckla det och få ett ännu bättre verktyg. Det förslag som arbetsgruppen lade fram var att alla elever skulle få individuella utvecklingsplaner. Därför är jag mycket nöjd med att skolminister svarar att regeringen har för avsikt att behålla individuella utvecklingsplaner för alla elever och dessutom har för avsikt att utveckla dem. Jag ser gärna fler individuella utvecklingsplaner och mindre betygsliknande dokument. Det som också är viktigt med de individuella utvecklingsplanerna är att de kan variera i antal. Om elever behöver fler individuella utvecklingsplaner ska de få det, och om de behöver färre anpassar man sig efter individen. 52 Statsrådet (): Jag uppfattar att i allt väsentligt är nöjd med det svar jag ger. Det är bra om det finns en enighet om detta. Vi säger att vi ska utveckla den individuella utvecklingsplanen, och vi får väl se vad det fortsatta skollagsarbetet betyder. Jag menar att ett problem med den individuella utvecklingsplanen är att den begränsas till att bara vara det som kallas framåtsyftande. För att kunna tala om vad en elev som till exempel går i årskurs 5 behöver lära sig mer om måste man ta avstamp i vad eleven redan förut har lärt sig. Men man får inte skriva det i den individuella utvecklingsplanen, därför att Socialdemokraterna var så otroligt rädda för att det skulle skrivas ned vilka resultat eleven hade presterat det skulle kunna bli betygsliknande. Sanningen är den att det inte går att precisera vad en elev som befinner sig i skolan behöver ytterligare av hjälp och stöd om man inte börjar med att klargöra var eleven står och vad eleven har lärt sig, vilka resultat som finns . Därmed antyder jag i vilken riktning den individuella utvecklingsplanen kommer att utvecklas. Jag håller med om att den individuella utvecklingsplanen, rätt utnyttjad, är ett mycket bra instrument. Men många lärare sliter sitt hår över att de inte får skriva upp vad eleverna har lärt sig och att de bara får vara framåtsyftande. Det går inte hur ska man kunna göra det om man inte först skriver upp vad eleven redan har lärt sig? Däri ligger problematiken i de bestämmelser som har gällt . Vi får se. Vi håller på med ett beredningsarbete i regeringen och i om hur denna fråga ska utvecklas. Det kommer antingen att lösas ut i förslaget till ny skollag eller i ett särskilt beslut om förändringar i grundskoleförordningen . Det är den ena utgångspunkten. Det andra gäller den uppräkning av dokument som jag gör i svaret. Det är en lång rad dokument som lärarna ska skriva, och individuell utvecklingsplan är bara ett. Det är åtgärdsprogram, skriftliga omdömen och skriftlig information. Vi får akta oss så att det inte blir så att lärararbetet mer går ut på att skriva papper om vad eleverna kan och inte kan än på att undervisa. En tilltagande byråkratisering av läraryrket är ingen utveckling som regeringen vill se, och därför ska vi se om vi kan rensa i den flora av dokument som ska skrivas och göra det mer enhetligt. Vi får se var det arbetet slutar. Den individuella utvecklingsplanen kommer inte att avskaffas, men den kommer att utvecklas. 53 (): Jag vill understryka att samtalet när det gäller individuella utvecklingsplaner självklart måste ta sitt avstamp i måluppfyllelsen. Hur har eleven klarat sig? Hur långt har man kommit? Vad behöver man göra för att nå längre? Då är samtalet med föräldern och läraren viktigt. Läraren säger vilken del som är skolans ansvar och att den andra delen, läxläsning och sådant, är förälderns ansvar. Det är också elevens ansvar: Du måste som elev ta ditt ansvar. Jag ser ingen motsättning i det här. Självklart måste läraren tala om var eleven står innan man är beredd att gå vidare, för i annat fall vet man inte vart man tar vägen. Jag tycker att det fyller sin funktion i alla fall. 54 Statsrådet (): Då uppfattar jag att vi är överens om att det också måste få vara summerande för vad eleven har lärt sig. I så fall kommer det nog att kunna råda en bred konsensus om hur de individuella utvecklingsplanerna ska utvecklas, och det är mycket bra. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till . 11 § Svar på interpellation 2006/07:521 om skolsegregation 55 Statsrådet (): har frågat mig om jag anser att segregationen och de ökade skillnaderna i skolan är ett problem och vilka åtgärder jag avser att vidta för att minska segregationen i den svenska skolan. Jag är bekymrad över att klyftorna i svensk skola växer. har ett av de övergripande målen för skolpolitiken varit att jämna ut skillnader i elevers olika förutsättningar. Ändå ökar skillnaderna. I grunden handlar den nya regeringens omläggning av svensk skolpolitik om att synliggöra de elever som inte klarar kunskapskraven och att knyta hjälp och stöd till dem på ett tidigt stadium. Vi vet också att lärarnas kunskaper och kompetens är en av de avgörande faktorerna för elevernas möjligheter att nå skolans mål. Detta är viktigt inte minst i de skolor där det finns en stor andel utlandsfödda elever. För att stärka lärarnas kompetens har regeringen tagit initiativ till Lärarlyftet den största satsningen på lärarnas fortbildning sedan skolan kommunaliserades. ska investeras för att förbättra lärarnas kompetens. 56 (): Tack, statsrådet, för svaret på interpellationen och de frågor som jag har ställt. Dock blir jag något förvånad. Här har vi en liberal skolminister som på en mycket stor och viktig fråga lämnar ett svar som omfattar totalt sju meningar. Jag började fundera när jag fick se svaret första gången om detta är ett uttryck för en nonchalans mot den granskningsmakt som ändå har att regeringen inte anser sig behöva ge mer än detta knapphändiga svar. Men jag tänkte att nej, det är det nog inte, utan det är nog snarare ett uttryck för den här regeringens fattigdom när det handlar om politik för att motverka klyftor och segregation. Inom andra politikområden har man till och med visat en beredvillighet att öka klyftorna i samhället. Detta knapphändiga svar är kanske bara ett uttryck för det faktum att skolministern, trots att han nu säger att han är bekymrad över att klyftorna i skolan växer, inte tycker att det är något grundläggande problem och därför inte heller har någon politik för att göra något åt det. Det finns ett grundläggande faktum som naturligtvis är oerhört viktigt för hela skolgången, nämligen vilka förutsättningar man har med sig när man börjar skolan. Vi socialdemokrater har en vision om en skola som ska kompensera för dessa olika förutsättningar när man börjar skolan. I mångt och mycket har vi kommit långt i . Vi har ändå ett skolsystem som i olika internationella utvärderingar är bäst när det handlar om att utjämna skillnader. Likväl ser vi nu en oroväckande tendens, nämligen en liten men dock ökning av klyftorna och skillnaderna och också en viss ökning av segregationen. Det är också bakgrunden till att jag har ställt den här interpellationen till skolministern, och jag får då detta mycket knapphändiga svar. Det är tyvärr symtomatiskt för den skolpolitik som står för, och inte bara han utan också de tre övriga partierna som ingår i högeralliansen. Det är nämligen inte knapphändigt bara när det gäller segregationen och skillnaderna i skolan. I det mångordiga dokument som man gick till val på, som totalt omfattar ett hundratal punkter som handlar om åtgärder för att förändra och förhoppningsvis också förbättra svensk skola, finns inte en enda åtgärd som motverkar klyftor och segregation. Man koncentrerar sig på allt annat än det som jag menar är en av de absolut största utmaningar som vi har i det svenska skolväsendet. Jag är inte en sämre människa än att jag ändå vill ge skolministern en andra chans att här i denna kammare avlämna något slags programförklaring som handlar om segregationen i skolan, för det kan väl ändå inte bara vara detta som skolministern har tänkt sig att göra för att ta sig an denna stora utmaning? Den handlar om att elever i faktiskt inte får en likvärdig utbildning, framför allt inte en lika bra utbildning. är det sådant som föräldrarnas situation i livet och framför allt bostadsorten som styr hur bra utbildning deras barn får och framför allt hur de lyckas i skolan. Är detta verkligen det enda som den borgerliga regeringen har att komma med? 57 Statsrådet (): Jag är inte säker på att de som eventuellt lyssnar på debatten känner igen sig i Baylans beskrivning att den borgerliga regeringen saknar skolpolitik men att Socialdemokraterna har ett tydligt alternativ. Ingen förstår Socialdemokraternas skolpolitik, . förstod den inte. Hon har fått tillsätta en arbetsgrupp för att utveckla en ny. Jag förstår den inte heller. Problemen är ju skapade av felaktig politik. Vi genomför en lång rad åtgärder. Jag tror att få har missat de många viktiga åtgärder som vi sätter in, och huvudsyftet är just att minska utslagningen i skolan. , , ska rösta om ett förslag som innebär en tidigare kunskapskontroll. Redan på lågstadiet ska man kolla upp om eleverna har lärt sig läsa, skriva och räkna. Du argumenterade häftigt för detta i ditt eget parti men förlorade. I din argumentation inför sade du att det är mycket viktigt just för arbetarklassens barn. ska vi rösta om det. Du kan väl berätta om du ska rösta för det. Jag delar din argumentation på , att detta är mycket viktigt för att tidigt identifiera elever som har det svårt. När man väl har identifierat eleverna ska de vara garanterade hjälp och stöd. Vi inför en speciallärarutbildning från , den som dina företrädare avskaffade. 1989 avskaffades speciallärarutbildningen i . Vi återinför den . Är ni för den eller emot den? Kan du inte berätta det, eller ska ni vänta på vad arbetsgruppen kommer fram till innan ni vet? Vi gör om gymnasieskolan så att inte så många ungdomar slås ut. Gymnasiet skapar en väldig segregation genom att av de ungdomar som börjar yrkesutbildningar slås ut. Tänk att i kommun är de oerhört ivriga att få starta de lärlingsutbildningar som vi sätter i gång nu! kommun styrs av dina partikamrater, men de är jätteivriga att starta lärlingsutbildningarna därför att de ser att ungdomar slås ut i den gymnasieskola som vi har. Jag tror inte att den bild som Baylan presenterar, att regeringen saknar skolpolitik, har någon större bredd. Man kan ogilla regeringens skolpolitik, men jag tror ändå att det är rätt tydligt vad vi försöker göra. Vi försöker lyfta svensk skola och framför allt vidta åtgärder för alla de elever som slås ut. Men vad är ert alternativ, ? Är det er arbetsgrupp som ska utforma alternativet? Hur ska vi förbättra resultaten? Under de år som du var ansvarig och de som Socialdemokraterna regerade sjönk resultaten i svensk skola år . 58 (): Efter kanske ett 6070-tal debatter känner jag väl igen denna debatteknik, . Du kan inte få in mig i fällan att vi nu ska diskutera min tid som skolminister. Det är inte det som interpellationen handlar om, och det är inte det som granskningsmakt i det här fallet handlar om, utan det är vad du som skolminister vill göra åt segregationen och de ökade klyftorna. Du hänger dig nu åt det gamla vanliga tricket, att har man ingenting att säga, angrip de andra. Det är precis vad du försöker göra, men det går jag inte på. Låt oss gå in på några få av de fall som du har tagit upp! Det enda som du har gjort när det gäller lärlingsutbildningen, skolministern, är att skjuta upp det . Det skulle inrättas en nationell lärlingsutbildning . Den har du skjutit upp. Detta står du och slår dig för bröstet för. Hade du inte varit så klåfingrig, skolministern, hade skolpolitikerna i inte behövt känna frustration över att den inte kommer i gång eftersom den hade satt i gång . Det var en del av den socialdemokratiska skolpolitiken som du har valt att stoppa. I stället kommer den i en sämre version. Du talar om gymnasieskolan. Det är väl bra, men jag kan inte hålla med dig om de förändringar som du vill åstadkomma där. Det handlar bara om att sänka kunskapskraven. Det är också ett sätt att få igenom folk, att lägga ribban så lågt att det knappt är någon utmaning. Okej, du ska väl ha heder av att du talar om det. Men det är inte det som vi talar om . Vi talar om och de grundläggande förutsättningarna för lärandet där. De skiljer sig åt, skolministern. Vi ser att de skiljer sig åt mellan bruksorter och orter där många barn kommer från studievana hem. I till exempel den här staden där vi står och debatterar är det bara tre av eleverna på som inte lyckas få gymnasiebehörighet, och det är väl bra. Motsvarande siffra för är tio gånger så hög, någonstans kring . Detta är en realitet som jag kan vara mycket självkritisk mot att vi inte har lyckats bättre med. Vi sjösatte ett program som du till viss del har valt att köra vidare med, men det räcker inte. Jag vill veta vad skolministern avser att vidta för åtgärder mot skolsegregationen och de ökade skillnaderna. Varje barn, varje elev i den svenska skolan, förtjänar att få lyckas. Ska det lyckas måste man se att det finns grundläggande skillnader som naturligtvis inte bara handlar om skolan och skolpolitiken utan också om det samhälle som vi lever i. Det innebär att varje elev måste få sina behov tillgodosedda, och man måste vara beredd att satsa lite extra där behoven är större. Detta är väsensskilt från den politik som den borgerliga alliansen förfäktar. Vi kan till exempel ta det förslag som finns, och som jag antar fortfarande lever kvar, om en nationell skolpeng som måste vara lika för alla. Det kommer att leda till ännu större klyftor och segregation. Ta nu chansen att berätta vad du vill göra i stället för att ägna dig åt något slags politisk pajkastning! Det är ändå du, skolministern, som har verktygen i din hand. Ni sitter i en majoritetsregering och kan rösta igenom er politik i med sju rösters marginal, oavsett vad vi andra tycker.