prot · GU0981 · 2007-03-26 00:00:00 — Läroplanen förutsätter att alla når samma mål i årskurs 9. I läroplan ligger att man går långsammare än i den kommunala skolan och snabbare . Det gör att man når samma mål i årskurs 9. Utifrån detta faktum och det som är godkänt har en Waldorfelev i årskurs 3 inte läst in samma kunskaper som eleverna i den kommunala skolan. Förutsättningen för ett nationellt prov som ger resultat värda att användas är att eleverna har läst samma ämnen och samma mängd och därför har en rimlig chans att ha samma kunskap. Det är därför som det är en väldigt viktig fråga för Waldorfskolorna att man tar hänsyn till deras förhållanden. Märk väl jag ifrågasätter inte nationella prov. Det här är ingen diskussion där jag ifrågasätter nationella prov i årskurs 3 generellt, det är en annan debatt. Men har vi råd i att ha en mångfald och en målstyrning där vi är överens om att olika pedagogiska modeller kan leda till samma mål i årskurs 9, eller tänker skolministern se till att vi inte kan ha den pedagogiska mångfalden, att man inte kan gå i olika tempon mot samma mål? 146 Statsrådet (): Det måste föreligga ett missförstånd här. Det är nämligen så att i kommunala skolor har man inte heller några mål i årskurs 3. får det att låta som att det är som får sin frihet något avgränsad av detta nya nationella prov. Det är sant, men det kommer att gälla även den kommunala skolan. De mål som finns i svensk läroplan finns i årskurs 9 och årskurs 5. Det finns inga uppnåendekrav i årskurs 3. När det nu införs blir det en begränsning av friheten på det sättet att man inte längre har rätt i en skola att säga: Läsa, skriva och räkna struntar vi i , det tar vi sedan. Plötsligt blir det nödvändigt att fokusera på det . Exakt samma regler kommer att gälla alla. Jag minns när och jag satt i och båda slogs för att det skulle vara likvärdiga villkor mellan fristående skolor och kommunala skolor. Detta är verkligen en sådan sak som ger likvärdiga villkor. Alla har rätt att i få lära sig läsa, skriva och räkna. Rätten uttrycks genom ett nytt mål som har fått mitt uppdrag att arbeta fram och som ska skrivas in i den svenska kursplanen för svenska i årskurs 3. Det målet ska mätas med nationella prov, och det kommer att gälla alla typer av skolor. 147 (): Tack för det svaret. Det är ett väldigt tydligt besked. är det så att den kommunala skolan arbetar det är helt rätt att vi inte har några mål för årskurs 3 på ett annat sätt. Vad jag är ute efter är att i har man en tydlig läroplan som är mycket mer detaljerad och målstyrd än den i den kommunala skolan. Där är målen i årskurs 3 lägre än vad man brukar nå i den kommunala skolan. Jag säger brukar nå eftersom det inte finns några fastställda mål, utan det blir lite grann av en hävd i den kommunala skolan. Det innebär att dessa likvärdiga villkor, som jag absolut kan skriva under på, i skolministerns och alliansens tappning blir en likriktning. förbjuds möjligheten att ha annorlunda tempon, trots att man enligt gällande forskning når samma mål som i den kommunala skolan i årskurs 9. Det är det som är problemet, och jag hoppas att skolministern tar till sig att det här blir ett problem. Den likvärdighet som vi alltid har varit överens om, särskilt och de borgerliga partierna, blir i det här fallet en likriktning eftersom det ställs krav på att man med olika pedagogik når samma mål trots att det är mot olika pedagogiska metoders olikhet. Man förbjuder olikheten i svenskt skolväsende på det sättet. Det hoppas jag ändå inte att skolministern har för avsikt. En uppföljning är en helt annan sak. Det minsta man borde göra, vill jag tillägga, är i så fall att se: Kan det finnas mål i årskurs 3 där man utgår från läroplan? Den är ju ändå godkänd av . 148 Statsrådet (): Jag uppfattar att samma fråga ställs gång på gång. Jag tycker att jag har gett ett tydligt svar. De nationella prov som avses att användas i årskurs 3 kommer att användas i alla skolor, även i friskolor. Frihet i pedagogik ska man ha, men den friheten har gränser. Frihet i pedagogik innebär att man kan välja olika undervisningsmetoder. Man kan inom ramen för de läroplaner som finns välja att ta momenten i skolan i olika inbördes ordning och så vidare. Men det är inte fråga om frihet i vad eleverna ska lära sig i skolan. Det är trots allt angivet i våra nationella läroplaner. Då håller jag med om att det är en avsnävning av friheten inom skolväsendet när vi nu säger att man i årskurs 3 ska ha uppnått det och det. Så är det, absolut, utan tvekan. Så har man inte sagt innan. Man har sagt att eleven i årskurs 5 ska ha uppnått en del saker, men det mesta ska eleven ha uppnått till årskurs 9. Det ger en mycket större frihet att välja när man lägger ut olika kunskapsmoment . säger vi att man ska ha nått olika mål i årskurs 3. Varför gör vi den avsnävningen? Det beror på att vi för det första vet att just basförmågorna läsa, skriva och räkna är fullständigt fundamentala för att klara av någonting annat, i varje fall i teoretiska ämnen i skolan. För det andra vet vi att om eleverna inte har lärt sig detta är risken mycket stor att de sedan misslyckas. Det går säkert att peka på någon skola, Waldorfskola eller skola, där man klarar av att ta igen det även efter årskurs 3. De kanske säger: Vi borde inte vara med i provet, för vi klarar det ändå. Min bedömning är allmänt att en del i svensk skolas sjunkande kunskapsresultat beror på att vi har slutat att ha kontrollstationer tidigt i skolan. Vi har dem sent i skolan på gymnasiet, årskurs 9 och så vidare, när det ofta redan är för sent att få upp dem på spåret som har hamnat fel. Det är en viktig del i regeringens politik. Det ska vara kunskapsmål i läsning, skrivning och räkning i årskurs 3 i . Det ska följas upp med att vi har nationella prov. Jag tycker precis som när jag satt som ledamot i tillsammans med interpellanten. Vi var då överens. Vi anser att det ska vara likvärdiga villkor mellan kommunala skolor och friskolor. En del i den likvärdigheten är att underkastas samma typ av utvärdering. 149 (): Det blir ju inte likvärdigt, utan det blir lika. Det är en mycket stor skillnad för mig. Jag ställde också en följdfråga som skolministern tyvärr inte svarade på. Om vi nu säger att vi måste ha nationella prov i årskurs 3, kan skolministern tänka sig att de proven för räkning utgår från kursplan? Jag har på intet sätt ifrågasatt att man ska följa upp kunskaperna, eller vilken kunskapsnivå vi ska nå. Vad jag värnar om är något som skolministern inte verkar kunna ta till sig. Jag vill ha en mångfald i olika pedagogiker i . Alla ska nå samma mål. Barnen ska få samma kunskaper. Men utifrån de olika pedagogikerna kan man gå olika vägar. Man kunde tänka sig, det har jag själv diskuterat med , möjligheten att göra ett nationellt prov i årskurs 3 utifrån kursplan. Jag skulle gissa att kommer att överensstämma med de övriga nationella proven, och kanske kommer att vara lite annorlunda. Man får en bra uppföljning av vad eleverna kan och inte kan. Man kan också jämföra det på annat sätt. Framför allt får man, som jag har uppfattat skolministerns intention, en koll på vilka barn som halkar efter och vilka barn som riskerar att råka illa ut och behöver extra stöd. Det är ändå målet man strävar efter. Det kan väl inte bara vara fråga om medlen? 150 Statsrådet (): Vad är mål, och vad är medel? Det är en central fråga att ställa sig i sammanhanget. När det gäller målen för vad eleverna ska lära sig är det inte förhandlingsbart. Det vi kommer överens om i denna riksdag utfärdar regeringen sedan bestämmelser om i form av läroplaner och kursplaner från regering och . Eleverna ska lära sig en del saker i historia, andra saker i svenska, och så vidare. När det väl är bestämt är det inte så att enskilda skolor kan säga: Vi har egna mål. Det är den rättighet vi har satt upp i . Vi har skolplikt i . Vi definierar vad eleverna har rätt att få lära sig under den tiden i skolan. Vi säger också att en del i det är att eleverna ska ha lärt sig vissa saker redan före en viss årskurs i . Vi har mål i årskurs 5. Vi inför nu mycket tydliga mål i läsning, skrivning och räkning i årskurs 3. Det har eleverna rätt att få lära sig. Det kommer inte att finnas möjlighet för en friskola eller för en skola att säga: Nej, vi struntar i de målen, utan eleverna lär sig läsa och skriva på högstadiet i stället. Varför ska det inte finnas den möjligheten? Jo, därför att vi vet att det är så centralt att vi börjar i den änden. Vi ska inte styra upp mer än vad som är nödvändigt. Det är så centralt att eleverna har nått målen för läsning, skrivning och räkning under de fösta åren i skolan. Det är därför vi väljer de ämnena. Det gäller inte alla möjliga ämnen, utan just de tre. Det gör vi för att säkerställa att elever har med sig de baskunskaperna när de går vidare. När vi nu gör den regelförändringen finns det också en annan viktig princip. Vi ska likvärdiga regler för friskolor och kommunala skolor. Jag är helt medveten om att det finns enstaka kommunala skolor som inte kommer att gilla detta. Det kommer att finnas enstaka friskolor som inte heller gillar det. Men det gäller för alla skolor, oavsett huvudman. Det handlar inte om några pedagogiska metoder. Det väljer man själv. Men de kommer att underkastas gemensam utvärdering. Överläggningen var härmed avslutad. 23 § Svar på interpellation 2006/07:404 om elevmedverkan i gymnasieskolans lokala styrelser 151 Statsrådet (): har frågat mig om jag har för avsikt att verka för att tillåta en verksamhet där elever sitter som ledamöter i lokala styrelser för kommunala gymnasieskolor utan att eleverna utgör majoriteten av ledamöterna. Eleverna ska ha inflytande i skolan, men inte i kraft av sitt flertal i skolans verksamheter kunna bestämma över rektorer och lärare. Försöksverksamheten med lokala styrelser med elevmajoritet upphör därför . Regeringen anser att det är önskvärt att de enskilda skolorna i ges ökad makt och inflytande över sin egen verksamhet. Det är till exempel en given utgångspunkt för arbetet med den nya skollagen att många uppdrag till skolväsendet ska adresseras direkt till de professionellt verksamma i skolan. På många skolor finns elevråd som tränar eleverna i demokratiska arbetsformer. Det är en bra form för inflytande, eftersom den ger rektor och skolledning en möjlighet att ta till sig elevernas synpunkter. Regeringen ser positivt på tanken om kommunala friskolor, det vill säga att kommunala skolor ges större självständighet gentemot sina kommunala huvudmän. En del i att öka självständigheten är att möjliggöra lokala styrorgan för den enskilda skolan, som då kan överta vissa av de uppgifter och befogenheter som annars ligger hos skolhuvudmannen. Regeringen avser att återkomma med regler för sådana styrorgan, som möjliggör ett införande . 152 (): Jag tackar skolministern för svaret. Denna interpellation är en följd av en diskussion vi hade . Där ställde jag frågan om majoritet eller icke majoritet i lokala styrelser men fick inte något riktigt svar. Jag tycker inte att jag får något riktigt svar här heller. Från sida ser vi väldigt positivt på olika former av så kallade kommunala friskolor och mer frihet för skolor. Det är också väldigt positivt att utveckla det och genomföra de lagändringar som kanske behövs. Jag uppmärksammade också att regeringen gav ett utredningsuppdrag. Min fråga är mycket konkret. Jag vet att det finns väldigt många elever som sitter i dessa lokala styrelser med elevmajoritet. Jag har förstått att regeringen är väldigt envis i sin position att avsluta försöksverksamheten. Min fråga är då: Kan man tänka sig lokala styrelser där även elever som till exempel inte har fyllt är ledamöter, det vill säga elever som inte uppnått myndighetsåldern? Det kan vara vissa problem när det gäller ansvar, och så vidare. menar jag inte att eleverna ska vara i majoritet, väl att märka. Den diskussionen anser jag var avslutad. Jag tror inte att jag kan övertala skolministern att ändra åsikt i frågan. Jag vet att det är många elever i sådana styrelser. De finns bland annat i men också runt om i landet. De skulle gärna fortsätta en samverkan i form av styrelse. Det kan även ske utan att eleverna har majoriteten. Majoriteten kan bestå av externa ledamöter, lärare eller rektorer, vad vet jag. Jag värnar om själva formen för möte. Det är ändå annorlunda än i ett elevråd. I ett elevråd brukar det bara vara elever, och sedan kanske rektorn är med. Detta är ändå en mötesplats. Det är också positivt att man kan ta in externa ledamöter. Min fråga till skolministern är om han kan tänka sig en utredning om de lokala styrorganen, som jag förstår att man nu ska ta fram ett förslag om, och att även elevrepresentanter kan sitta med. 153 Statsrådet (): Det är flera diskussioner . Vi avslutar, som sagt var, det här med elevmajoritetsstyrelserna, och vi kan kanske lämna den diskussionen därhän för dagen. Är det då möjligt, i och med den lagstiftning som i övrigt finns, att ha styrelser efter ? Ja, då får man ju stödja sig på de övriga lagar som finns. En kommun har numera fullständig rätt att själv bestämma sin nämndorganisation, så visst kan en kommun ha en skola som har en egen nämnd, en nämnd i vanlig mening. Och kommunen bestämmer ju själv vem som ska sitta i nämnden. Det är vissa krav i lagen när det gäller vem som ska sitta där. Det är ju en lagstiftning som har gällt . Några av de kommuner som har kommunala friskolor tror jag har använt sig av detta. Man har liksom ansett att det är en nämnd där det normalt sitter politiker. Men det är klart att det är fullmäktige som bestämmer vem som ska sitta i en sådan nämnd. Och så bestämmer man dess befogenheter . Det vi avser är att, inom ramen för just det här med kommunala friskolor, ta fram en särskild förordning om hur sådana styrorgan skulle kunna se ut. Exakt hur de ska se ut är jag inte beredd att gå in på , för vi har inte tänkt färdigt. Det står i alliansens valprogram bland annat att vi ska göra detta, men det är inte mer specificerat än så. Vi sätter i gång det arbetet . Jag tror inte att det är något speciellt märkvärdigt egentligen, utan man öppnar upp en del möjligheter. Sedan avgör man lokalt om man vill utnyttja dem. Jag vill betona att det också finns en väldig skillnad. När det gäller de styrelser som har funnits med elevmajoritet har ju avsikten varit att de delvis skulle ta över rektors uppgifter. Jag vill säga att de här nya lokala styrorganens makt skulle kunna ligga i att ta över en del ansvar som ligger på skolhuvudmannen, det vill säga kommunen, vilket är en skillnad. Jag vill inte att styrelser ska inskränka rektorers och lärares professionella maktutövning och befogenheter. Jag tycker däremot att det är en annan sak om kommuner vill ge ifrån sig av sin kommunala makt till en lokal styrelse. Vi återkommer med sådana här riktlinjer, men det blir, som sagt, tidigast från . Och detta är någonting helt annat än de elevstyrelser som har funnits. 154 (): Då har jag två frågor till skolministern i fortsättningen. Den ena gäller naturligtvis styrelsen för kommunala friskolor, om vi kan kalla dem så. Det låter väldigt positivt. Det låter som någonting som vi i är väldigt intresserade av. Men om man kan tänka sig, hypotetiskt, att de kan användas i stället för de här lokala styrelserna de borde kunna användas på ett liknande sätt finns fortfarande frågan om elevmedverkan. Kan man tänka sig ett undantag från ålderskravet? Mig veterligen kan man inte välja ungdomar under myndighetsålder till nämnder i kommuner. De borde i så fall även vara uteslutna från de här lokala styrorganen, som vi pratar om. Det är ju de som har kunnat sitta i de här lokala styrelserna, som jag värnar så starkt. Kan skolministern tänka sig att inkludera denna lilla bit i utredningen? 155 Statsrådet (): Frågan kommer med all säkerhet att ingå i utredningen. Jag minns när jag själv var elevrådsordförande. Jag satt i någon sådan där samarbetsnämnd, tror jag det hette. Det var lagreglerat att det skulle finnas på gymnasiet till exempel. Och det skulle ingå två elever. Det var många ledamöter, så två elever utgjorde ingen majoritet, men man var representerad. Man kan diskutera all möjlig representation i ett sådant här organ, och det är möjligt att vi inte lagreglerar vilka som ska sitta där utan att det blir föremål för lokala beslut. Frågan som ställs kommer ju att vara: Kan man ha omyndiga elever i en styrelse om det ska finnas maktbefogenheter och om man ska kunna ställas till ansvar? Den frågan ställer ju , och jag har för dagen inte något svar. Eller ska de representanterna ha någon särställning i vissa frågor där de inte får delta? Allt det där får man titta på i utredningen om de lokala styrorganen. Vi vill ge möjlighet för kommuner att frikoppla skolorna mer från den kommunala kroppen, så att säga. De ska få bli mer självständiga i form av kommunala friskolor. Exakt vilka maktbefogenheter det ska vara och exakt hur styrorganen ska se ut har jag tyvärr väldigt få precisa besked om. 156 (): Även om vi verkar vara rörande oense i själva grundfrågan när det gäller lokala styrelser med elevmajoritet verkar det finnas en viss öppenhet från skolministern när det gäller de här lokala styrorganen. Jag hörde med intresse att skolministern själv hade deltagit i sådana styrelser. Då finns det ju en viss sakkunskap, så man kan hoppas på att vi även ska kunna ha lokala styrelser. Det är synd att det även här, precis som det är med många saker, blir ett glapp. Man beräknar att det här kan införas . Det innebär alltså att det inte kan finnas lokala styrorgan . Det är lite grann som med frisök. Där lade regeringen fram precis samma förslag som s, v och mp hade lagt fram tidigare. Men ni lurade en årskull av eleverna, som missade möjligheten att söka till andra skolor. Det är bara att beklaga att man måste se så ideologiskt på de frågorna. Man jag tackar i alla fall för ett positivt svar när det gäller lokala styrelser, som jag tolkade det. 157 Statsrådet (): Får jag bara klargöra en sak. Den så kallade samarbetsnämnd som jag själv satt i när jag var elev, som var föreskriven i den tidens gymnasieförordning, hade inga maktbefogenheter. Och där finns väl en viktig skillnad. Sätter man in omyndiga elever är det väldigt svårt att ge ett sådant organ reella maktbefogenheter. Ingen vill åta sig att ställa elever till ansvar efteråt för de beslut som fattas. Det är väl ett litet vägval man gör. Och det är det här som har varit det stora misstaget, tycker jag, med styrelserna med elevmajoritet. Man har satt in omyndiga elever som har getts majoritet som man har gett styrelsen maktbefogenheter. För mig går det inte ihop. Där makt finns måste ansvar kunna utkrävas. Det är en väldigt viktig princip för mig i varje fall. Vi får väl se hur reglerna kommer att se ut. Det finns många åsikter om kommunaliseringen av svensk skola. Jag själv är inte så jättenöjd med allt som kommunaliseringen har lett till, som bekant. Men har vi det så. Men jag skulle vilja att de kommunala skolorna skulle kunna få bli självständigare gentemot kommunerna genom begreppet kommunala friskolor. Däri ligger att man kan tillsätta lokala styrorgan som skulle få mera makt. Vilken makt och hur de ska se ut får vi återkomma till. Överläggningen var härmed avslutad. 24 § Svar på interpellation 2006/07:411 om barnomsorg på obekväm arbetstid 158 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att trygga barntillsyn till alla, även för dem med oregelbunden arbetstid. Det är viktigt att föräldrar kan känna sig trygga med sina barns omsorg, även om de arbetar andra tider än . Det är angeläget att föräldrar som har behov av barnomsorg utanför reguljär arbetstid, och som inte kan lösa behovet av omsorg på annat sätt, får sitt behov prövat av kommunen. Enligt skollagen ska förskoleverksamhet tillhandahållas i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier, eller barnets eget behov. Av lagens förarbeten framgår att det är önskvärt att verksamheten om möjligt även erbjuds till barn vars föräldrar har obekväma arbetstider eller till och med nattarbetar, men att något generellt krav på detta inte har ställts upp. En kartläggning från visar att det stora flertalet kommuner anordnade barnomsorg på tider som familjen har behov av. Ett antal kommuner hade dock beslutat att inte tillhandahålla omsorg , eller nätter. Regeringen avser att behandla frågan om barns omsorg , nätter och i ett kommande förslag till ny skollag. Min utgångspunkt i detta arbete är att det inte är önskvärt att införa någon generell rätt till barnomsorg på obekväm arbetstid. En sådan förändring skulle inskränka det kommunala självstyret. 159 (): Jag trodde att det skulle bli en väldigt lång dag det här, lång dags färd liksom, när jag fick höra att jag låg sist i dagens interpellationsdebatter. Jag hade nämligen tänkt att börja med att säga att det var passande att lägga min interpellation sist, det vill säga det är precis det som interpellationen handlar om, obekväm arbetstid, och då barnomsorg på obekväm arbetstid. De flesta dagis stänger ju . Det skulle bli ganska tajt i och för sig för mig om jag skulle i väg . Klockan är i. Det här var en av de frågor som ledde till att jag blev politiskt aktiv . Jag var då ensamstående mamma och jobbade heltid som vårdbiträde i . Det var verkligen svårt att få vardagen och livet att fungera på ett vettigt sätt. Det är definitivt inte lättare med tanke på alla krav som ställs i samhället och på arbetsmarknaden. I min egen hemkommun har nattis faktiskt funnits . Min egen dotter var för övrigt ett av de första barn som började där. Där har vi gjort den politiska prioriteringen. Det är jag väldigt stolt över. Men det är inte rimligt att tillgången på barnomsorg på obekväm arbetstid ska vara beroende av vilken kommun man råkar bo i. Det finns också tyvärr exempel på att man har tvingats tacka nej till jobb för att man inte lyckats lösa sin barntillsyn. Hur ställer det sig i relation till regeringens ambitioner att hävda arbetslinjen? går jag till svaret. En kartläggning från visar, säger i svaret, att det stora flertalet kommuner ordnade barnomsorg på tider som familjen hade behov av. Men när jag läser utbildningsutskottets betänkande som hänvisar till samma kartläggning och som antogs av så står det där att drygt varannan kommun, eller ungefär 150 av 290, ordnar omsorg till barn som har föräldrar som jobbar , nätter eller . Det betyder ju att hälften av landets kommuner inte gör det, och det är illa. Det tycker inte bara jag utan också . Förskolan är naturligtvis en jättebra start i livet för att få goda relationer till andra men också för olika former av pedagogiska utmaningar, säger barnombudsmannen . Jag tror att håller med. Därför vore det bättre om höll sig till skollagens ord om att förskoleverksamhet ska tillhandahållas i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller barnets eget behov i stället för att peka på lagens förarbeten, där det framgår att det är önskvärt men inte ett krav att erbjuda barnomsorg på obekväm arbetstid. Jag skulle vilja fråga vad han anser att de föräldrar ska göra som bor i en kommun som inte tillhandahåller barnomsorg på obekväm arbetstid. Ska man flytta till en kommun som erbjuder detta? Där kanske det inte finns några jobb. Ska man tacka nej till erbjudet jobb, eller kanske byta jobb, trots att man har utbildat sig ? Vad ska man göra? 160 (): Jag kommer in i debatten som ledamot i kulturutskottet. Jag vill gärna ta upp att frågan om barnomsorg på obekväm arbetstid är en fråga som är väldigt viktig och berör många kulturarbetare. Barnomsorg eller barntillsyn måste kunna erbjudas helst i barnets hem om det är möjligt när skådespelare, musiker och andra arbetar . Kulturarbetarna är en grupp som redan har drabbats hårt av alliansens nya a-kasseregler. Regeringen måste nu se till att skollagen ändras så att kulturarbetarna i alla fall får hjälp med barntillsyn den tid då de ska sköta sitt arbete.