prot · GV0935 · 2007-12-03 00:00:00 — Till det här betänkandet har tio reservationer, och vi ställer oss naturligtvis bakom samtliga våra reservationer men för tids yrkar jag bifall endast till reservation nr 1 som handlar om inrättandet av regionala och lokala barnombudsmän. I det här betänkandet finns det många bra förslag till ändringar av regler och lagstiftning, med syfte att stärka stödet till barn och ungdomar inom den sociala barn- och ungdomsvården. ställer sig bakom de flesta av förslagen, men vi anser att betänkandet saknar ett antal förslag som skulle skärpa och ytterligare stärka stödet till dessa barn och ungdomar, därav våra reservationer. Under avsnittet En samlad lagstiftning för den sociala barnavården föreslår utskottet, i likhet med regeringen, att en utredning tillsätts för att skapa en samlad lagstiftning på detta område. menar att den särskilde utredare som regeringen vill tillsätta också borde få i uppdrag att se över hur stöd till barn i form av lokala och regionala barnombudsmän skulle kunna utformas och komma med förslag på de ändringar som krävs lagmässigt för att möjliggöra detta. driver och har länge drivit frågan om lokala och regionala barnombudsmän, och vi tar även upp frågan i den senaste budgetmotionen. Under Utskottets ställningstagande kommenterar utskottet att frågan om lokala och regionala barnombudsmän bör hanteras på lokal och regional nivå. Här har nog utskottet missförstått förslag. Vårt förslag innebär att en centralt organiserad funktion inrättas men att det sedan sker en lokal placering av barnombudsmännen. De lokala och regionala barnombudsmännens uppgifter skulle vara att finnas på barnens sida vid vårdnadstvister, omhändertaganden eller i samband med svåra hemförhållanden. De skulle också kunna företräda barnen. En annan särskilt viktig funktion skulle vara att barn som är placerade och inte har det bra ska kunna höra av sig själva till denna helt oberoende funktion med barnperspektiv. Under rubriken bevittnar våld lämnar regeringen inga förslag utan beskriver endast de aktuella statliga insatserna inom den sociala barn- och ungdomsvården. trädde den ändring i socialtjänstlagen i kraft som tydliggör att bör betrakta ett barn som brottsoffer om barnet bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna. Detta är ett nytt perspektiv på våld inom familjen, och det kan vara svårt att hantera i och med att våld i nära relationer är komplicerade problem och brott. menar att exempelvis länsstyrelserna bör få i uppdrag att utreda, redan nu , hur kommunernas socialtjänst har hanterat och agerat enligt den nya lagen. Utskottet menar att det är för tidigt att utvärdera. Det kan man förstås tycka, men genom att ställa frågor till om hur man hanterat den nya lagstiftningen visar man också hur viktiga dessa frågor är. Det finns goda skäl att påbörja ett uppföljningsarbete . Det handlar om på vilket sätt man har förberett sig för frågan inom , till exempel genom utbildningsinsatser och handlingsplaner men också att titta på hur man, sedan lagen infördes, har agerat i förhållande till barn som har bevittnat våld i de fall av misshandel mellan partner som man fått kännedom om. Utskottet lyfter under avsnittet Förebyggande arbete och tidigt stöd fram exempel på verksamheter som är viktiga ur ett förebyggande perspektiv. Men saknar förslag på hur dessa verksamheter skulle kunna förbättras, utvecklas och samarbeta bättre för att man ska kunna sätta in mer relevanta hjälpinsatser i ett tidigt skede. Ett stort problem som visserligen tas upp i betänkandet är tillgången till barn- och ungdomspsykiatriska kliniker, så kallade BUP. saknar dock en något djupare analys av BUP:s verksamhet, bristen på platser, långa köer och vilka orsaker som finns till dessa problem samt vilka åtgärder som skulle behöva vidtas. hade också gärna sett en större och mer detaljerad diskussion kring förskolans förebyggande betydelse för barn som riskerar att fara illa, exempelvis när det gäller problemet med stora barngrupper och vikten av att det finns många vuxna på förskolorna, det vill säga många med adekvat utbildning. Vi menar att om det finns många vuxna är chansen mycket större att varje barn hinner få sina specifika behov tillgodosedda. Ungdomsmottagningars arbete vill vi också lyfta fram som en viktig förebyggande verksamhet. Med utökade psykosociala resurser skulle de kunna ta ytterligare ansvar som att ta hand om de ungdomar som inte söker sig till och inte heller platsar inom vare sig barn- och ungdomspsykiatrin eller vuxenpsykiatrin, men som ändå är i stort behov av hjälp. En utbyggd primärvård med psykosocial kompetens är också en viktig förebyggande verksamhet. Mer psykosociala resurser i primärvården, inklusive BVC, skulle vara en stor avlastning för BUP och spara både pengar och lidande i ärenden som rör barns och ungdomars psykiska hälsa. En väl fungerande elevhälsa med nära kontakter mellan skolkuratorer, psykologer, läkare och sköterskor är en annan mycket bra förebyggande verksamhet, men om det finns inte heller något att läsa i detta betänkande. Enligt betänkandet bör inrättandet av ett nationellt riskbarnscentrum övervägas först när erfarenheterna från arbetet med utredningar avseende barn som avlidit i anledning av brott, nationellt utvecklingscentrum för tidiga insatser till barn och unga samt de så kallade barnahusens verksamhet sammanställts. menar att ett nationellt riskbarnscentrum bör inrättas med målgruppen barn och ungdomar som är eller misstänks vara utsatta för övergrepp. Brott mot barn är svåra att handlägga, och många myndigheter involveras i arbetet, vilket skapar samordningsproblem. Det är stora problem att förena vård- och omsorgsstrategier med rättsvårdande insatser. Frågan om ett nationellt riskbarnscentrum är utredd , bland annat redan i SOU 2001:72 och av . Vi menar att initiativ till ett sådant centrum inte behöver invänta utvärderingen av verksamheter som satts i gång. Avslutningsvis vill jag passa på att säga något om . Barnfrågor är inga särfrågor. Det är frågor som berör alla människor. Man kan lugnt säga att allt som är bra för barn är bra för samhället i dess helhet. Övergripande handlar det bland annat om att ge mer tid, tänka långsiktigt, ha fantasi, agera begripligt och ha ett medmänskligt beteende. är inte intagen i svensk lagstiftning. har ett antal gånger motionerat om att man borde göra detta. Vad finns det egentligen för skäl till att inte är svensk lag? Ett skulle kunna vara att vi i anser att vi gör det som säger att vi ska göra. Då skulle det å andra sidan inte vara några problem att ha konventionen i dess helhet i lagstiftningen för att markera ett ställningstagande, men så enkelt är det nog inte. Det är nog snarare så att det finns ett antal områden där barns behov inte fullt ut är tillgodosedda i såsom säger att de ska vara. Barn som är omhändertagna av samhället eller barn som riskerar att bli det är en särskilt utsatt grupp vars rättssäkerhet behöver bli så bra som den kan bli. Dessa barn skulle få ett starkare skydd om vore gällande svensk rätt. 55 (): När det gäller den sociala utvecklingen av barn- och ungdomsvården måste man mer än förebygga och tillsätta resurser. Det handlar om resurser och kompetens för de barn som är i störst behov av dem. Det kan inte vara så länge till att vi vuxna blundar för den verklighet som faktiskt är en realitet i ett där barnen inte får sina rättigheter utifrån tillgodosedda fullt ut. Låt mig ta ett exempel. Jag vill berätta om en liten tjej som placerades långt bort från mamma och pappa en julhelg. Hon sade: Alla de andra fick prata med sina föräldrar. Jag fick inte ens prata med pappa , vilket resulterade i att jag grät och mådde fruktansvärt dåligt. Hon skar sig. Alla skar sig på avdelningen, och personalen märkte det, men gjorde inte så mycket åt det. Vi måste lyssna på hennes sanning, för den kan ingen ta ifrån henne. Vi måste också ta reda på hennes inställning till det som samhället erbjuder henne. Det förslag som har lagts fram är gott, för det bästa är gott nog. Det ska alltid ske i nära samarbete med föräldrarna när det är möjligt och när det är lämpligt. Barnens bästa betyder faktiskt barnens bästa, inte föräldrarnas, inte samhällets och inte systemets bästa. Det handlar om vad just den här lilla flickan eller pojken behöver för att komma ur en svår livssituation och få den trygghet, den omsorg och det omhändertagande som varje barn har rätt till enligt . Det förslag som regeringen lägger fram om dessa svåra frågor kommer från en utredning som vi socialdemokrater tillsatte under den förra mandatperioden, den sociala barn- och ungdomskommittén. Vi stöder dessa förslag, men det krävs mer än regeringens förslag . Det krävs mer resurser och medel för att nå målen att alla barn ska få den hjälp de rätteligen ska ha. I vårt budgetförslag satsar vi 2,4 miljarder på psykiatrin för perioden 20082010, vilket är 1,4 miljarder mer än regeringen. Vi vill använda dessa medel till ökade anslag för barn- och ungdomspsykiatrin och till att göra särskilda insatser för ungdomar med psykiatrisk problematik som enligt vår mening får alldeles för liten hjälp . När det gäller omhändertagna ungdomar är den mest allvarliga och mest ingripande händelsen i deras liv att samhället skiljer barn och föräldrar åt. Bakgrunden kan vara, som vi har hört i de föregående anförandena, att föräldrarna inte klarat sin föräldraroll, till exempel på grund av egna problem med alkohol, missbruk eller narkotika. Men det kan också handla om barns egna problem. Det ska självfallet vara för barnens bästa utifrån deras egna situationer. Barn och ungdomar som växer upp i familjehem eller institutionsvård är en mycket utsatt grupp även som unga vuxna. Det redovisas i . Vi saknar en helhetssyn, ett samlat grepp och en långsiktig planering för att utveckla den sociala barn- och ungdomsvården. Det anser vi socialdemokrater, och vi kommer att följa denna fråga mycket noga. Förslaget att sammanföra bestämmelserna om skydd och stöd till utsatta barn i en samlad lagstiftning ser vi mycket positivt på. Vi hoppas att regeringens utredare kommer tillbaka med ett förslag. I propositionen talas det om den frustration som uppstår när inte kan förändra situationen för barn som man känner oro för. Här snuddar man vid en väldigt viktigt fråga. får ibland kritik och är utsatt för korstryck. anklagas man för att göra för lite och ibland för att göra för mycket när man skiljer barn och föräldrar åt. För att förbättra den situationen behöver personal mycket stöd. Det kan ofta bara ges lokalt. Men det finns saker som man kan göra på central nivå. En ökad tydlighet när det gäller den samlade lagstiftningen är en sak. Statligt stöd för utvecklande av metoder är ett annat sätt. Den här särskilda utredaren som har tillsatts ska titta på hur en ny evidensbaserad kunskap kan spridas och tillämpas i praktiken regionalt och lokalt. Kan man nå dit är mycket vunnet. Stödet för dem som jobbar lokalt är mycket ojämnt. En undersökning som presenterat angående visar tydligt att förutsättningarna skiljer sig markant mellan kommuner när det gäller möjligheter att hantera denna typ av ärenden. Tillsynen av den sociala barn- och ungdomsvården behöver förstärkas. I det korta perspektivet måste länsstyrelserna ges ökade tillsynsresurser så att all verksamhet kan granskas, inte minst viktigt mot bakgrund av att kommunen anlitar en rad olika privata verksamheter, till exempel hem för vård och boende, som man rimligen inte kan ha full uppsikt och kontroll över. Den utredning om stärkt tillsyn som just avslutats pekar ju på behovet av att kommunen inte själv granskar utan att det görs av en annan part, staten. Detta är ytterligare ett område som inte kan avgöras , här och . Lösningen får komma efter sedvanlig remissbearbetning och hantering av utredningen. En annan fråga som tas upp i betänkandet utan att avgöras är barns rätt till kontakter med utan att vårdnadshavaren informeras. Det här är en avgörande fråga vid till exempel hedersproblematiken. Frågan kommer att tas upp i ett annat sammanhang. Jag vill bara här betona hur viktig denna fråga är så att den inte bara försvinner därför att det är så svårt att hitta en bra lagstiftning runt omkring. Det förebyggande arbetet kan aldrig bli stort nog, att upptäcka, att ge kunskap, att lära, att se till att föräldrar och barn knyter an till varandra och sätta in insatser är de bästa sätten att förhindra en negativ utveckling för barnet och föräldrarna i deras roll som mamma och pappa. Föräldracentraler och annan verksamhet som ger föräldrastöd under ett barns uppväxt är något som vi ser mycket positivt på. Det är faktiskt lite märkligt att det finns så lite samlad kunskap om dessa typer av verksamheter. Studier och kartläggningar skulle kunna visa vad som är det mest framgångsrika sättet att jobba på. Här har också fått i uppgift att göra en kartläggning. Avslutningsvis vill jag sätta fokus på en fråga som behandlas i det här betänkandet och som jag tror kommer att bli alltmer aktuell. Det är legitimation för socionomer. har pekat på behovet av en behörighetsreglering för de socialsekreterare som arbetar med planering, utredning och uppföljning av ärenden som rör barn. Detta skulle förstärka barnens rättigheter, det skulle stärka yrkets status och utvecklingsmöjligheter, och det skulle bidra till bättre hantering. Jag hoppas och tror att vi kan pröva denna fråga i positiv anda framöver och att regeringen driver på den här utvecklingen. 56 (): Det var drygt 20 700 barn och unga som hade heldygnsinsats . Vid en alldeles bestämd tidpunkt, , var det 14 900 barn som hade det, som fick sin vård, omsorg, skolgång och sitt boende någon annanstans än hemma. Av dem var det 10 100 som fick omsorg och vård med stöd av socialtjänstlagen och ungefär 4 600 enligt lagen om vård av unga. Dessutom var det 200 barn som var omhändertagna enligt samma lag. De flesta av dem fanns i familjehem. Bortåt vårdas enligt socialtjänstlagen och enligt lagen om vård av unga. Förutom insatser som pågår dygnet runt är det många barn och unga som får olika former av öppenvårdsinsatser. De bor kvar hemma men med stöd på något sätt. var det 28 100 barn och unga som hade en sådan insats. Det är många barn som behöver stöd och hjälp. I snitt är det 43 000 i vårt land som får hjälp på hemmaplan och utanför hemmet. Det är barn som kommer att påverkas, som kommer att ha de olika insatser de har varit med om med sig resten av sitt liv. Det vilar ett stort ansvar på den vuxenvärld som beslutar om att göra eller att avstå från att göra olika former av insatser för de här barnen. Jag hade förmånen att delta i den utredning som är grunden till propositionen vi behandlar , en utredning som ju tillsattes av den förra regeringen och som lämnade sitt slutbetänkande . Där lyfts en mängd olika frågor fram. Mycket tydligt för oss alla som satt i utredningen var att den sociala barn- och ungdomsvården är ett område som i mångt och mycket är outforskat, att insatser som görs inte alltid vilar på kunskap och beprövad erfarenhet och att barn och unga alldeles för sällan är medverkande i processerna. Utredningen hade en referensgrupp av ungdomar som tidigare hade varit placerade. De fick berätta om sina upplevelser och tankar. Man tog del av material från och andra. Parallellt med utredningen gjorde någonting som man kallade för höringar. Det var samtal med barn och unga som var placerade. Sammantaget kan man säga att det här materialet visade på en massiv önskan att bli sedd, att bli lyssnad till och att få vara med i beslutet. Jag har en del meningar som några av de ungdomar som var placerade formulerade. Soc skulle ringa minst en gång . Om du är fosterförälder ska du göra lika för alla barn i familjen. Man ska få träffa familjen innan man åker dit, två före. Kolla med släktingar! Lyssna på det som är bra också! Inga tillgjorda möten med städning innan och kaffe. Mer oanmälda besök! Det ska inte vara så många socialsekreterare. Man ska bli mer lyssnad till. Så sade de. Det har hänt mycket i vårt land, både på de som har gått sedan socialtjänstlagen kom till och på de som passerat sedan lagen om vård av unga kom. Därför anser regeringen, och utskottet stöder den tanken, att det är ett stort behov av att se över och överväga att föra samman bestämmelser för skydd och stöd för barn och unga i en samlad lagstiftning. Själva betänkandet handlar ju inte bara om det utan om ett stort antal andra frågor som hänger samman med den sociala barn- och ungdomsvården. I betänkandet finns förslag som handlar om barns och ungas rätt till information, precis det de efterlyste. Där ska det nu införas bestämmelser både i lagen om vård av unga och i socialtjänstlagen. Här finns förslag om att samla ihop kunskap och sammanställa erfarenheter om familjecentraler, som ju först och främst arbetar förebyggande och stödjande. Det är precis det vi behöver. Där finns inte någon samlad erfarenhet eller kunskap, precis som talade om. Det har fått regeringens uppdrag att göra. Det finns förslag om att införa bestämmelser i socialtjänstlagen om hur vården ska genomföras. Det ska inte bara finnas en vårdplan, det ska också vara en genomförandeplan som visar vilka mål man har, när insatser ska ske, hur det ska gå till och hur kontinuerliga kontakter ska skötas. Självklarheter, kan man tycka, men det har inte tidigare varit reglerat. Det handlar om att ge tydligare förutsättningar för familjehem, vilka kriterier man ska ha då man bedömer ett familjehem och vilket stöd de ska ha. Regeringen kommer att tillsätta en utredare som ska få det här uppdraget. Det kommer också att föras in en bestämmelse i socialtjänstlagen som reglerar att det är socialnämnden som ansvarar för utredningen av ett familjehem. Dessutom kommer det att regleras att ett jourhem inte får vara jourhem , för att barn inte ska behöva ha många snabba uppbrott. När det gäller forskning framgår det tydligt att det behövs insatser som stimulerar och som underlättar utvecklingen av en socialtjänst som är kunskapsbaserad. Därför har en särskild utredare fått i uppdrag att precisera hur formerna för ett stöd bör se ut. kommer att få möjligheter att ta prov för att kontrollera alkohol- eller drogpåverkan. Det är en självklarhet, tycker jag, för att de ska kunna garantera ett tryggt och drogfritt boende. behövs det verktyg för att nå ett sådant mål. Ett sådant verktyg är utökade möjligheter till drogtester. Jag tänkte avsluta mitt anförande med att ytterligare en gång referera vad som sades av några av de barn och ungdomar som var omhändertagna för samhällsvård av en eller annan anledning när utredningen till en chans gjordes. Det handlar om deras syn på hur en önskevuxen ska vara. De ska ha minne och komma ihåg när vi fyller år, vad de har lovat och om vi har berättat om något. De ska vara omtänksamma. De ska vara lite stronga när det behövs. De ska ha regler, men inte för strikta. De ska se oss som människor och inte som ungdomar, och de ska inte tro att de alltid vet bäst för att de är vuxna eller för att de är personal. Jag yrkar bifall till utskottets förslag. 57 (): Utveckling av den sociala barn- och ungdomsvården är en proposition som till sitt innehåll borde ha varit självklar . Det gör den inte mindre viktig tvärtom. Det finns hemskt mycket att ta igen. Att ett samhälle har barn som far illa är på alla vis ett misslyckande. Barn som far illa är ett samhälles absolut svagaste länk, och man säger ju att ingen kedja är starkare än den svagaste länken. anser att det allra viktigaste arbetet som vi har framför oss när det gäller barn och unga i riskmiljöer är det förebyggande arbetet att få in det arbetet på alla nivåer och i alla miljöer där barn och unga befinner sig: dagis, BVC, förskolor, skolor, ja, precis överallt. Där barn finns ska det också finnas vuxna, vuxna som har ett ansvar att se hur barn har det. De flesta har också en möjlighet att på något sätt föra vidare det som de ser. Om vi skulle klara av det så skulle vi inte behöva ha så mycket av den här varan, ungdomsvård. Föräldrar är de personer som har störst betydelse för sina barn och blir i och med det också de som påverkar barnen allra mest. Därför är det angeläget att föräldrar får den hjälp och den stöttning som de behöver under hela barnets uppväxt. Stöttningen ska även bestå i att visa föräldrarna på sin egen kraft och förmåga. Vi har varit duktiga på att plocka bort det från föräldrarna och i stället visa att professionen är bättre. Men om inte föräldrarna klarar av det allra viktigaste arbetet och också klarar av att ta ansvar för sitt barn så kommer vi att få ännu fler än de 40 000 per dag som vittnade om. Familjeförskolor och familjecentraler, som finns i vissa kommuner, är bra exempel på verksamhet dit barn och föräldrar kan komma. Där finns all kompetens som behövs under samma tak och under friare former. Regeringen föreslår nu en samlad lagstiftning för den sociala barn- och ungdomsvården, och det är ju bra. Att alla institutioner runt barnet och den unge samarbetar är viktigt, för annars händer det så lätt att barnet eller den unge faller mellan de berömda stolarna. Facit visar, då det gäller familjehemsplacerade barn, att samhället inte alltid varit så bra på och lyckats så bra med att ta hand om de mest utsatta barnen. Det finns många unga vuxna och vuxna som kan berätta om hur deras barndom präglats av flytt mellan olika fosterhem, behandlingshem och tillbaka till det egna hemmet för att sedan göra resan om och om igen, att aldrig veta från dag till dag, att ingen berättade vad som skulle hända, att inte kunna känna sig trygg eller säker någonstans, oron över vad som händer med föräldrarna och så vidare. Det kan ju hända att när man bodde hemma var man den som tog hand om föräldrarna. Vem gör det nu? Trygghet är, som bekant, det andra trappsteget på behovstrappa. Regeringens förslag om att det i socialtjänstlagen införs en bestämmelse om att en plan för hur vården ska genomföras ska upprättas när ett barn vårdas i ett familjehem eller hem för vård eller boende tycker är positivt, och egentligen är det ju väldigt självklart. Om man ska ta hand om ett barn och barnet har ett behov så är det väl ytterst självklart att man gör upp denna plan. Jag tror faktiskt att de flesta socialkontor gör det, och då är det väl väldigt bra att det sätts på pränt här. Det fanns då det var praxis vid placeringar att alltid skilja syskon åt eller att hitta familjehem så långt borta som möjligt från det egna hemmet. vet vi, som tur är, bättre. Att kunna ha kontakt med föräldrar och släktingar är ovärderligt om en familjehemsplacering ska fungera. Om barnet eller den unge behöver placeras ska det alltid i första hand övervägas om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående. Men även här är det självklart så att det är det som är det bästa för barnet som ska beaktas. Regeringen föreslår en rad regelförändringar som ska stärka och skydda barn inom den sociala ungdomsvården. Förslagen syftar till att stärka barns och ungas ställning och skapa förutsättningar för en säker och sammanhållen vård. Denna vård ska ges i enlighet med evidensbaserad kunskap och beprövad erfarenhet. I de nu föreslagna bestämmelserna stadgas att barn och unga ska få relevant information om vad som händer dem. Det var precis det som de inte fick, de som dag för dag inte hade en aning om vad som skulle hända . Vad var det som gjorde att de blev omhändertagna? Vad händer hemma? Vi kommer att sätta på pränt att allt detta ska göras. När det gäller de barn som har en problematik där det finns både psykiska och sociala problem är det ytterst viktigt att det finns en kvalitet och ett gott samarbete med den sociala ungdomsvården och med barn- och ungdomspsykiatrin. En nödvändig förutsättning för ett sådant samarbete är att tillgängligheten till barn- och ungdomspsykiatrin förbättras. Regeringen avser därför att förstärka vårdgarantin inom barn- och ungdomspsykiatrin. Vi måste veta vad som händer på BUP, barn- och ungdomspsykiatrin.