prot · GV0936 · 2007-12-04 00:00:00 — Eftersom arbetsområdet för tolkar är så oreglerat tycker jag att det nog kan stramas upp lite så att de som behöver tolkning kan känna större trygghet och att arbetsuppgifterna och yrket därmed också kommer att uppmärksammas och värderas mer. I den statliga utredning som handlar om tolkförmedling och som överlämnades föreslog man flera åtgärder, som vi har hört här, för att förbättra situationen när det gäller tolkarna. Man föreslog bland annat en åtgärd som jag tycker är extra viktig, nämligen att man skapar en central myndighet som ska ha ansvaret för registrering och tillsyn över tolkförmedlingarna. Att skapa en tillsynsmyndighet skulle innebära att man får en myndighet som kan se över hur arbetet löper lokalt när det gäller upphandlingen. Men det är också viktigt för individen när det kommer till själva utförandet av tolkuppdraget. Yrket tolk skulle också uppvärderas. Jag vill höra vad utbildningsminister har för synpunkter när det gäller att garantera en bra tolkverksamhet framöver. Tycker inte ministern att det borde finnas någon typ av certifiering eller skyddad titel för tolkar? Det kan inte vara bra som det är att vem som helst ska kunna kalla sig för tolk. Hur ser ministern på ansvars- och tillsynsfrågorna som jag tycker är väldigt viktiga? De är också viktiga för den enskilde som är så utsatt. Han eller hon kan ju inte klaga om det blir rätt eller fel. Det är för att den enskilde inte ska komma till skada som jag har ett sådant engagemang i dessa frågor. 63 Utbildningsminister (): Jag tackar för interpellationen och för det engagemang som båda debattörerna visar för frågan. Regeringens arbete är så fördelat att vi har lite olika ansvarsområden. Mitt ansvarsområde handlar om utbildningen av tolkar. Men det är klart att utbildningen av tolkar är en nyckelfråga i detta sammanhang. Då frågar ni vad vi nu ska göra eftersom situationen inte är tillräckligt bra. Jag håller med om det. Svaret är att vi just har gjort en mycket stor reform. Innan vi gör nästa stora reform bör vi väl åtminstone vänta lite grann för att se vad den första reformen ledde till? Avsikten med den första reformen var att lösa många av de problem som ni pekar på i era frågor och i era inlägg. Jag vill peka på att när det gäller den gamla utbildningen, som kanske romantiserades väl mycket av interpellanten, var det bara 26 av de 1 000 som genomgick den som nådde målet att bli auktoriserade tolkar. De övriga hade inte tillräckliga kunskaper. Sanningen är att den utbildningen inte var bra. Den pågick ofta eller några korta perioder. Det fanns inga förkunskapskrav och inte heller några examinationskrav. Den nya utbildningen är effektiv tid. Man läser på halvtid under . Det finns förkunskapskrav, och det sker examination. Denna utbildning har just startat, och vi vet därför inte vilken effekt den får. Men det är svårt att tro något annat än att man lär sig mycket mer när man har effektiv tid än när man har på sig för utbildningen. En av bakgrunderna till interpellationen är att är orolig för att utbildningen kommer att ske på bara tre ställen i och att många då skulle få så långt till utbildningen att det blir svårt för dem att genomföra den. Till att börja med finns inte utbildningen på tre ställen utan på sju. Utredaren föreslog tre ställen. I verkligheten har vi nu lagt upp den på ett sådant sätt att den är på sju ställen. Dessutom är det fullt möjligt att läsa på distans, vilket är ett modernt sätt att studera. Man måste därför inte sitta i en universitetsaula, utan man kan läsa detta var man än befinner sig. Min bedömning är att på det sätt som utbildningen nu är upplagd har vi försökt lösa de kvalitetsproblem som fanns i den gamla utbildningen. Sedan får vi väl avvakta eller två innan vi kan dra slutsatser om vi tror att det behövs ytterligare åtgärder. Auktorisationen av tolkar sköts av Kammarkollegiet. Jag fick frågan här om det behövs en särskild myndighet. Svaret är att det finns en myndighet som har ansvaret för auktorisation, och det är Kammarkollegiet. Att inrätta en ny myndighet bara för att lösa det som en annan myndighet redan har ansvar för ska vi väl akta oss för. Men jag vill inte utesluta någon åtgärd . har vi gjort en stor reform. Den gamla och den nya regeringen har haft samma inställning till detta. fullföljer vi det. När detta har satt sig får vi utvärdera om det finns behov av ytterligare förändringar på detta område. Själva grundengagemanget för frågan delar jag med er, och att utbildningen inte var bra tidigare är vi helt överens om. Men har vi vidtagit en del rätt så radikala åtgärder, och vi hoppas att de ska ge effekt. 64 (): Utbildningsministern har betonat vissa punkter som jag vill ta upp. Jag är bland annat orolig över att det inte finns tolkar inom vissa områden som är auktoriserade, till exempel inom sjukvården och rättsväsendet. Även EU ställer krav på att den som ska förhöras i domstol har rätt till en kvalificerad tolkning på sitt modersmål om han eller hon inte förstår språket. Jag håller med utbildningsministern om att det är bra med en sammanhållen utbildning. Men då måste den finnas på flera platser än på bara tre eller sju, annars kan det innebära att det blir svårt med rekrytering om många sökande inte har möjlighet att studera på sin hemort utan måste studera långt bort från sina familjer. Det är bra att utredningen har föreslagit, precis som utbildningsministern har nämnt, att det ska finnas en distansutbildning. Då kommer det i alla fall att finnas några dörrar öppna. Jag hoppas att vi har samma uppfattning. Men det som jag är orolig för är att denna utbildning blir koncentrerad till bara fyra plus tre ställen, som utbildningsministern säger. Då är det nämligen svårt, som jag sade, för många som vill studera och bli tolkar. De har inte möjlighet att göra det. Därför vill jag ställa några frågor till utbildningsministern. Har utbildningsministern uppfattningen, om jag har tolkat honom rätt, att utbildningen ska finnas på bara fyra plus tre platser? Avser utbildningsministern att ha en myndighet där alla tolkar registreras och där deras kompetens framgår? 65 (): Det är bra att man har påbörjat en översyn och en ny utbildning för tolkar. Precis som ministern säger var det inte bra förut. Men eftersom tolk inte är ett skyddat begrepp kan man fortfarande använda sig av vem som helst och säga att man tolkar. Det är därför som det blir fel ute i samhället. Det har ibland visat sig att någon har tolkat fel när det har handlat om uppehållstillstånd och annat. Om det då inte är en auktoriserad tolk utan en person som kallar sig för tolk finns det ingen att ställa till ansvar. Jag tycker att det är bra att det är utbildningsministern som svarar på detta. När sjuksköterskor utbildas, som har ett viktigt yrke precis som tolkar, är språket viktigt. Det är det vi uttrycker oss med. Om man vill klaga på sjuksköterskor och läkare inom sjukvården kan man vända sig till . Grunden i allt vi gör är att vi kan kommunicera. Då tycker jag att det är konstigt att man kan lämna över detta till vem som helst när det gäller så viktiga saker som sjukvård, domstolar och polis. Det har hänt att det har blivit fel. Jag tycker att det är bra att utbildningsministern har ett engagemang i dessa frågor eftersom detta handlar om en liten grupp människor som inte kan göra sig förstådda. Det är en liten grupp människor som inte kan uttrycka sig på det svenska språket. Därför drar dessa människor kanske inte till sig någon större uppmärksamhet. Men vi kan själva tänka efter hur det är när vi är i andra länder och man förstår att de har tolkat fel. Det kan man ibland förstå av svaren. Men dessa människor kan aldrig själva göra sig förstådda. Därför är det viktigt att man följer frågan och att man tittar på ansvarsfördelningen. Vem ska ha ansvar när man anlitar en tolk som tolkar fel, och hur ska man komma till rätta med detta? Vi måste ha en tillsynsmyndighet. Jag tycker att det är bra om ministern följer frågan. Sedan måste jag uppmana ministern, som när det gäller skolan kräver att myndigheterna ska samverka, att ta med sig denna fråga till justitieministern och till de andra ministrarna och samarbeta om denna så angelägna fråga. 66 Utbildningsminister (): Det ställs en del följdfrågor om tolkverksamheten i övrigt som jag måste säga att jag inte riktigt behärskar och som inte är mitt ansvarsområde, till exempel hur det ska fungera i sjukvården och så vidare. Men ansvaret för utbildningen har jag. Jag gläder mig över att vi är överens om att den reform som har gjorts är en första startpunkt för ett kvalitetslyft i fråga om detta. Vi har en rejäl utbildning som tillåts ta effektiv tid. Det finns förkunskapskrav och examinationskrav. Det omedelbara som händer är att det blir något färre som går utbildningen därför att de här kraven finns. Å andra sidan nådde merparten av dem som tidigare gick den gamla utbildningen aldrig målen, så det är inte färre som når målen än det var . Tvärtom är det nu fler. När det gäller det som här föreslås att det ska krävas auktorisation är det så att det i förarbetena till förvaltningslagen tydligt står att myndigheterna ska använda auktoriserade tolkar. Man får använda en oauktoriserad tolk bara när det inte finns en auktoriserad tolk att tillgå. Jag antar att det kryphålet måste finnas. Finns det ingen så finns det ingen. En del processer måste ändå fortgå. Man kan ju inte vänta med att gå till eller doktorn om det är en akut situation. Att vi ska ha tillräckligt med auktoriserade tolkar måste vara hela målet. När det gäller hur många ställen tolkarna ska utbildas på är det, så som svenskt utbildningsväsende fungerar, varken ministern eller regeringen som bestämmer exakt var utbildningen ska vara förlagd och på hur många ställen den ska finnas. En utredare har föreslagit tre ställen, men det är alltså ett utredningsförslag. är det här lagt på . De lägger ut dessa utbildningar. Utbildningar finns fysiskt på sju platser i , alltså på mer än dubbelt så många som utredaren föreslagit. Dessutom går det att studera på distans. Det är många utbildningar i som är mycket viktiga för svensk samhällsfunktion och som inte finns på så många platser. Det är möjligt att det går att sprida utbildningen till ännu fler ställen. Det här är dock inte så dåligt jämfört med mycket annat. Dessutom är distansutbildning ett sätt att studera egentligen var man än befinner sig i . Några enstaka gånger åker man i väg för att delta i olika aktiviteter vid en utbildningsinrättning. Däremellan studerar man hemifrån via modern teknik och så. Spontant tycker jag inte att antalet platser är någonting som är bekymmersamt. Det handlar ju om rätt många platser . Dessutom har vi, som sagt, distansundervisning, så det är väl sörjt för detta. De frågor som ställts om hur tolkverksamheten sedan fungerar i rättsväsendet och i sjukvården exempelvis är med all säkerhet berättigade frågor. Jag får ta med dem till mina ministerkolleger. Sedan får ni väl ställa era frågor också till dem. 67 (): Det är bra att utbildningsministern ställer sig positiv i dessa utbildningsfrågor. Detta är väldigt viktigt, för det är stor skillnad mellan en auktoriserad tolk och icke auktoriserad tolk inom, som vi nämnt, rättsväsendet eller sjukvården. Jag är dock inte överens med utbildningsministern när det gäller det sista han svarade på. När det gäller direktiv till domstolar och andra myndigheter om att använda auktoriserade tolkar ligger ansvaret i första hand inom . Därför tas inget initiativ i den frågan. Jag förstår att utbildningsministern inte kan ta hela ansvaret; det är jag medveten om. Men att utbildningsministern helt och hållet avstår här är, tycker jag, oacceptabelt. Det är ju utbildningsministern som ger möjligheter till dessa tolkar som är viktiga på både det ena och det andra området, inom olika institutioner, när det gäller att tolka. Det är utbildningsministerns ansvar att det finns tolkar som ger rätt tolkning. Såväl jag och som utbildningsministern har betonat att det är väldigt viktigt att det tolkas rätt, för annars kan det till exempel kosta människor livet. Statsrådets svar i det avseendet gör mig inte så glad. Jag skulle alltså vilja ha ett bättre svar från statsrådet. Jag kan konstatera att vi står långt från varandra också i synen på rättsväsendet och på rättssäkerheten. Jag skulle, som sagt, önska ett bättre svar från utbildningsministern angående att föra fram detta till justitieministern och att se till att det genomförs. 68 Utbildningsminister (): I lagstiftningen står det, som sagt, att myndigheterna i första hand ska använda auktoriserade tolkar. Man får använda oauktoriserade bara när auktoriserade inte finns att tillgå. Jag förstår egentligen inte hur en annan reglering skulle kunna se ut. Det är klart att man om det sägs att det inte finns en auktoriserad tolk inte har någon tolk alls. Vi vet ju att det är brist på tolkar. Då går man till doktorn utan tolk. Det är väl trots allt inte bättre. Det är samma regelverk som det som gällde under den förra regeringen, så jag vet inte hur långt vi som partier i denna riksdag står från varandra. Jag uppfattar att har varit fullständigt enig om de här reglerna. Det vi kan göra är att se till att vi har en utbildning som möjliggör att de som utbildas till tolkar får en bra utbildning så att de kan bli auktoriserade. Problemet med den förra utbildningen, som funnits i , var att en massa individer gick på utbildningen. Men väldigt få nådde målen och kunde inte bli auktoriserade. Det är det vi , fru talman, rättar till. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2007/08:189 om kulturarbetarnas villkor 69 Kulturminister (): har frågat mig vilka initiativ jag avser att vidta för att förbättra villkoren för kulturskaparna i vårt land. I sin interpellation lyfter särskilt fram frågan om kulturskaparnas problem med att lösa omsorgen om barnen då arbetstiderna ofta är förlagda till kvällar och . Oavsett vilka problem konstnärsgrupperna drabbas av inom ramen för de generella välfärdssystemen finns det oftast en relevant koppling till kulturpolitiken. Möjligheterna till omsorg om barnen på så kallad obekväm arbetstid, vilket inte är ett ovanligt behov för delar av den konstnärliga arbetsmarknaden, är ett exempel på en sådan koppling. Jag avser att noggrant följa frågans fortsatta utveckling. påstår att regeringen genomfört stora försämringar som inga som helst förbättringar riktats mot konstnärsgrupperna. Jag delar naturligtvis inte slutsatser och påståenden i dessa delar. När det gäller förändringarna av arbetsmarknadspolitiken har jag i tidigare debatter i kammaren med understrukit vikten av att utvecklingen följs avseende konsekvenserna för olika grupper. har jag också tydliggjort min ambition att verka för att konstnärers beroende av generella stödsystem ska minska och för att dessa system ersätts av bättre möjligheter att leva av sitt arbete och konstnärskap. När det gäller insatser för att utveckla den konstnärliga arbetsmarknaden har regeringen, i motsats till vad påstår, initierat betydande insatser. Särskilt viktig är den kraftfulla och tydliga satsningen med ytterligare för att utveckla den så kallade alliansmodellen på dansområdet och för att etablera en ny musikallians. Detta är insatser som starkt efterfrågats av berörda konstnärsgrupper. Som en jämförelse kan nämnas att den tidigare regeringen behövde hela , åren 19992006, för att nå upp till sammanlagt till dessa allianser på teater- och dansområdet. : och jag delar som vanligt engagemanget för kulturen och konstnärerna, medan våra mål och medel inte sällan skiljer sig åt. Där Socialdemokraterna ser förändringar och nytänkande som hot mot det bestående ser jag utvecklingskraft och nyskapande. Nya kontaktytor och offensiva idéer stimulerar till ett ökat intresse för konstnärliga verk och presentationer, som konstnärernas ekonomiska och konstnärliga förutsättningar kan förbättras. 70 (): Jag vill tacka ministern för svaret. Men i ministerns svar finns det väldigt lite av ambitioner och färdriktning inom kulturpolitiken, framför allt när det gäller kulturarbetarnas villkor. I min interpellation tar jag upp frågan om bristen på en barnomsorg som är anpassad till kulturarbetarnas speciella arbetstider. Nästan alla kulturarbetare, åtminstone skådespelare, arbetar på tider när de flesta andra är lediga. Det är inte ovanligt att båda föräldrarna är engagerade inom teatern. får de lita till släktingar och vänner för att klara av tillsynen av barnen. Det är inte bra för barnen, men skapar också frustrationer bland kulturarbetarna som i sitt arbete måste ge allt av sig själva. Det kan vara på sin plats att här understryka att barnomsorg i första hand är till för att ge barnet en god, stimulerande och trygg uppväxt. Det är viktigt för alla barn. Därför får lösningen för kulturarbetarna inte begränsas till barnpassning utan måste också handla om omsorg som ges av utbildad personal. Det här är ett konkret problem som går att lösa. Jag vill betona att det handlar om barnomsorg som täcker upp repetitioner på förmiddagar och föreställningar . redovisar på ett tydligt sätt de bristande möjligheterna att förena jobb och föräldraskap. I jämställdhetsdelen av en enkät som sändes till medlemmar fick man svara på frågor om hur det fungerar att kombinera arbete med föräldraskap. Totalt , nästan lika många män som kvinnor, svarade att det inte går att kombinera förvärvsarbete med föräldraskap. av de svarande ansåg att deras arbetsgivare arbetade för att det skulle gå att kombinera förvärvsarbete med föräldraskap. Varannan person vill att ska engagera sig i frågor om barnomsorg på udda tider. Jag var själv på ett seminarium där utredningen redovisades. Det framgick klart att behoven är stora beträffande barnomsorg på udda tider. Det är att vi går operasångerskan förslag till mötes. Hon föreslår en lagstadgad rätt till barnomsorg på obekväm arbetstid för kulturarbetare. Det är något som borde vara en självklar rättighet för alla kulturarbetarna och kulturutövarna. Jag förstår att denna fråga berör även ansvarsområde. Är kulturministern beredd att ta upp frågan om skollagens innehåll till behandling med utbildningsministern? Flera organisationer agerar i syfte att påverka regeringen när det gäller barnomsorg på obekväm arbetstid. erbjuder vissa kommuner barnomsorg i hemmet, men det är inte obligatoriskt enligt skollagen. Är ministern beredd att lösa problemet med bristande barnomsorg för kulturarbetare eller är det här inte ett problem för ministern? 71 (): Jag har länge levt i kulturens värld, och jag tycker mig se ett mönster. Det finns en stilig respekt för retorik kring kulturen. Vi är väldigt stolta över våra kulturinstitutioner, de stora konstnärliga verken och de konstnärliga genierna. blir det Nobelfest, och då får vi visa upp det bästa vi har. Vem frågar efter hur många timmar en kulturarbetare tränar, repeterar om och om igen och alltid jobbar övertid förutom att klara av sina barn och sin familj? Jag minns min period med småbarn. Utan min mor och far hade jag aldrig kunnat jobba på med långa repetitionsdagar och sena spelkvällar. Det blev ett lyft när 1963 gav oss spelfria . Det är väl inte så mycket som har hänt . Framför allt har det blivit mycket svårare för ensamstående föräldrar. Mor- och farföräldrar finns av olika skäl inte längre på plats som . Det borde kunna gå att få barnpassning på exempelvis kulturinstitutionerna. Den diskussionen inleddes på , men den rann ut i sanden. Det var en bra idé som skulle kunna utredas. Men vill jag tala om alla dessa frilansande kulturarbetare. Det gäller alla de som får tidsbegränsade uppdrag och projektanställningar. Det är de kulturarbetarna som inte har någon trygghet i institutionerna och som har överlevt på a-kassa. Det är människor som ofta har en dyr utbildning bakom sig. Det är människor med stor begåvning, kreativitet och känslighet. Det är människor som ingenting hellre vill än att arbeta och bedriva sitt yrke. Dessa människor har varit tvungna att gå på a-kassa, det vill säga in i en gråzon. har de arbetat hårt i lönndom, arbetat gratis med det som de har vigt sitt liv åt, det vill säga kultur och konst. Vilken annan arbetslös gör det? Jag har mött många som har skämts, känt sig förnedrade över att behöva gömma och dölja sitt arbete och sin arbetslust för att få mat för dagen. Vad var det för system som många kulturarbetare blev fjättrade vid? Detta har brutits upp och måste ersättas med något annat. frilansande kulturarbetare är en stor resurs av kreativitet och arbetsglädje, och vi måste erkänna dem. De kan ge tillväxt åt . Hur ska vi gå till verket med detta, kulturministern? 72 (): Jag skulle vilja börja i den ända som själv tog upp i sitt anförande. Jag blev nämligen lite konfunderad när jag läste interpellationen eftersom jag uppfattade att den egentligen borde ha varit ställd till det statsråd som precis lämnade kammaren. De problem som beskriver är inte isolerade till kulturarbetare. Det finns fler yrkeskategorier som har de problemen. Det gäller bland annat poliser, viss flygpersonal och andra. Icke desto mindre kan jag instämma i den frustration som ger uttryck för. Jag har följt frågan . Kulturarbetare inom framför allt scenkonsten har problem med det som kallas delad arbetsdag. Det är ofta en förutsättning för att över huvud taget kunna verka i yrket. De har arbetsplatsförlagd tid för repetitioner och genomgångar. Sedan är det paus, och därefter ska de återkomma mellan 18 och 22 och prestera i en föreställning. Det går inte att kombinera med den barnomsorg som finns i de flesta kommuner. Ofta ska dagis kombineras med nattis. Vissa har fått förslaget att de kan komma och hälsa på sina barn mellan dagis och nattis, men de får inte hämta och lämna som de vill. Det är klart att det här inte är en hållbar lösning. I skollagen sägs att förskoleverksamhet och skolbarnomsorg ska tillhandahållas i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete, studier eller barnets eget behov. säger , som precis har avgjort två fall, att förskoleverksamhet visst ska tillhandahållas i den omfattning som krävs, men den kan förläggas till de tider som passar de flesta föräldrar och det föreligger inte någon skyldighet att tillhandahålla barnomsorg och . Det här ställer till eftersom dessa personer kan stå till arbetsmarknadens förfogande. Min infallsvinkel är att detta är en viktig fråga när det gäller upprätthållandet av arbetslinjen. Om den ska gälla måste barnomsorgen fungera. Av den anledningen har jag väckt en motion till i frågan. I motionen föreslår jag att kommunen ska erbjuda barnomsorg på obekväm arbetstid, att barnomsorgen ska utgå från föräldrarnas behov och att detta också bör fastslås i skollagen. Där tror jag att och jag är överens. Låt oss nu var för sig prata med våra partier jag kommer att prata med mitt parti och mina allianskamrater och försöka se om det går att uppnå någon form av framgång i detta. I det läget vill jag välkomna fråga. Däremot blev jag bekymrad när jag läste interpellationen när det gäller det departement som vi diskuterar här, nämligen kulturområdet. Jag kan inte låta bli att instämma lite i frustration när man talar om hur bilden ser ut för dem som arbetar inom kultursektorn i . Här har det i princip bara blivit problem och försämringar för många löntagare. Faktum är att mycket av det som regeringen fattat beslut om vad gäller skattesänkningar för låg- och medelinkomsttagare bland annat också gagnar kultursektorn. Det handlar om att se hur man ska kunna skapa möjligheter för fler att försörja sig inom kultursektorn. Jag hoppas att Socialdemokraternas förslag inte är att börja mixtra med a-kassan igenom för kulturarbetare. Det kan väl inte vara så att det är vad man ska sitta och hålla på med, att tricksa med arbetslöshetsförsäkringen? Var är förslagen som gör att människor i stället får utkomst av sitt arbete och gör att det lönar sig att investera i kultur även för näringsliv och andra?