prot · GU09117 · 2007-05-31 00:00:00 — Den tidigare socialdemokratiska regeringen lanserade förslaget och efter utredning är det nu möjligt att genomföra. Vi måste dock komma ihåg att detta är långt ifrån tillräckligt för att den unga generation som kommer ut på bostadsmarknaden ska få en bostad. För att klara av den utmaningen behövs det byggas mer, och fler hyresrätter måste bevaras. Med dagens borgerliga bostadspolitik eller snarare avsaknaden av bostadspolitik där stödet till byggande av lägenheter slopas och allmännyttan ska säljas ut riskerar ett bra förslag som detta tyvärr bara att bli en parentes i det stora hela. Formuleringen i propositionen och betänkandet, Vissa bostadspolitiska åtgärder, döljer tyvärr en helt ny syn i bostadspolitiken. Systemskiftet på bostadsmarknaden fortsätter och den borgerliga bostadspolitiken slår nu helt undan benen på hyresrätten. De borgerliga tar sin hand från hyresrätten. skrotades allt stöd till bostadsbyggande, vilket har lett till totalt byggstopp av billiga hyresrätter och högre hyror i nyproduktion. Filosofin är enkel: Marknadsvindarna ska blåsa även inom bostadssektorn. Byggandet och bostadsmarknaden ska sköta sig själva utan politisk inblandning och statligt stöd. kommer nästa steg i nedmonteringen av den svenska bostadspolitiken. Den borgerliga regeringen vill avskaffa skyldigheten att begära tillstånd när allmännyttans lägenheter säljs ut och slopar kravet på information till hyresgästerna före beslut om utförsäljning. Till detta säger vi socialdemokrater nej. Hyresgästerna har rätt till information, och behöver fler hyresrätter inte färre. , region , har demonstrerat här utanför för att visa sitt missnöje med den förda politiken och för att rädda hyresrätten. Efter att ha träffat hundratals arga medborgare och eftersom jag vet att har över 36 000 namnunderskrifter på sina protestlistor känner jag mig stärkt i vår uppfattning att regeringens och borgerlighetens förslag är helt fel väg att gå. Den borgerliga regeringens politik innebär färre hyresrätter och leder till en snedvriden bostadsmarknad där man som ung, som arbetssökande eller inte minst som invandrare får svårt att komma in på bostadsmarknaden. Regeringens förslag leder till ökad segregation och otrygghet och riskerar att höja hyrorna. Det råder ingen tvekan om att det framför allt är lägenheterna i attraktiva lägen som kommer att ombildas. Vi ser det som händer i . Där pengarna finns att tjäna är intresset självfallet som störst. Det är förståeligt att vinsten är tilltalande för den enskilde. Men riskerar borgarnas politik att helt utradera allmännyttan . Ska det vara så att rika människor ska bo i innerstäderna och de fattiga utanför, i fattigbyar? Eller vilka är egentligen den borgerliga regeringens ambitioner? Vad vill ni? Vilka är era drömmar för ungdomar, för pensionärer och för låginkomsttagare? Alliansen säger att man månar om dem som bor i lägenheterna och vill ombilda. Men då glömmer man bort alla dem som berövas chansen att bo i lägenheterna. Det är människor som aldrig får ett lån till en egen bostad, unga människor med låga inkomster och otrygga anställningar. Det är tydligt att marknaden ska in och det sociala ansvarstagandet ut. Det här är en politisk viljeyttring och inte en fråga om ökad valfrihet. Alla ska ha rätt till en god bostad. Vi socialdemokrater sluter upp kring alla slags boendeformer: villa, bostadsrätt och hyresrätt. Som alternativ på bostadsmarknaden är det viktigt att hyresrätterna finns kvar och blir fler. Många tycker att det är ett tryggare val. Någon kanske planerar att bara stanna på orten och vill därför inte binda upp sig med en bostadsrätt som kan bli svårsåld. Någon annan vill ha en hyresrätt som första bostad för att se hur man trivs i området. En tredje kanske helt enkelt tycker att räntemarknaden känns osäker. Kort sagt: Valfriheten ökar med hyresrätter. Ingen annan boendeform kan förena trygghet och valfrihet som hyresrätten gör. Den kräver ingen kontantinsats och är därmed öppen för alla. Det är lätt att byta bostad eller att flytta. Hyresrätten är därför viktig för både individen och samhället inte minst för många av landets ungdomar och studenter. har varit instrument för att främja en social bostadspolitik. Skälet till att kommunerna äger och förvaltar bostäder har varit att främja målet goda bostäder till rimlig kostnad åt alla. Det finns enormt mycket som talar emot de borgerliga förslag som öppnar för ohämmade utförsäljningar av allmännyttan. Jag tänker här ta upp tre viktiga områden. För det första försvinner möjligheten att bedriva en social bostadspolitik. Enligt 1 kap. 2 § regeringsformen åligger det särskilt det allmänna att trygga rätten till bostad. Vi socialdemokrater vill ha en mångfald på boendemarknaden. Staten har ett ansvar för bostadspolitiken. Om man vill ha en bostadspolitik för alla människor så måste man också ta ett politiskt ansvar för att genomföra denna. Det går inte att frånhända sig alla politiska instrument och tro att marknaden löser alla tänkbara problem. Borttagandet av tillståndsplikten gör att samhället kommer att få sämre eller i många fall inga förutsättningar att bedriva en bostadspolitik för alla människor. Den borgerliga regeringen har ingen bostadspolitik och inga nya idéer. Orättvisorna på bostadsmarknaden kommer att öka. De skador som uppstår kommer inte att kunna repareras. För det andra ger slopad tillståndsplikt högre hyror. Borgarna tar ett steg närmare marknadshyror med detta förslag. Det kommer att drabba dem med minst resurser. Hyrorna höjs när det snart inte längre finns något kommunalt bestånd att jämföra med. Hyrorna kommer att skjuta i höjden, inte minst i storstadsregionerna. Den borgerliga politiken kommer att öka klyftorna och orättvisorna även på detta område. För det tredje förvärras ungdomars och studenters situation. Det finns anledning att särskilt lyfta fram unga människors situation på bostadsmarknaden kopplad till att underlätta för kommunerna att sälja ut det allmännyttiga bostadsbeståndet. Slopandet av det statliga stödet till byggande gör att inga hyresrätter byggs. Ombildningar och utförsäljningar gör att antalet befintliga hyreslägenheter minskar. Det blir svårare för ungdomar och studenter att finna ett eget boende. Detta leder till att många unga inte kan flytta hemifrån en ofrihet för såväl dem själva som för deras föräldrar. De tvingas flytta runt mellan olika boenden på löpande band. Andra-, tredje- eller fjärdehandskontrakt är definitivt inget unikt för landets unga generation. De har svårt att bilda familj och att få pengarna att räcka till och har oftast svårt att få banklån. De kanske inte heller önskar ta lån för sitt boende. Allt detta är känt. , som den borgerliga regeringen avvecklade efter maktövertagandet, pekade i sitt betänkande SOU 2007:14 på att majoriteten av de unga väljer att bo i hyresrätt för att det i deras livsfas är den mest flexibla och praktiska lösningen. Att man minskar andelen bostäder som denna grupp har möjlighet att bo i och som de faktiskt efterfrågar är en oroande utveckling som riskerar att förvärra en redan problematisk bostadssituation. Jag vill avslutningsvis säga att vi försvarar det svenska systemet och den socialdemokratiska bostadspolitiken, som värnar om en stor allmännytta för alla slags människor, fattiga som rika, och som verkar utan enskilda vinstmotiv, i motsats till den borgerliga alliansen som menar att det centrala i bostadspolitiken ska vara det enskilda ägandet. Jag kan bara hålla med , politisk chefredaktör på NSD i , som i gårdagens tidning skrev: Bruksvärdessystem, hyresnormer och besittningsskydd är kanske inte världens mest upphetsande ord, men ytterst handlar det om villkoren för landets alla hyresgäster. Ett systemskifte på bostadsmarknaden kommer att leda till en ökad bostadssegregation där rika bor i goda bostäder i attraktiva områden och fattiga får hålla till godo med sociala bostäder, som vi ser i länder som och . Det samhället vill vi socialdemokrater inte ha. Se till exempel på forskningen av och ! Den visar tydligt på hur allmännyttan kan bli en socialnytta ifall allmännyttan säljs ut i de attraktiva delarna och man bara får förlorarområdena. Hur ska man kunna utvecklas om man redan från början stämplas som förlorare? Vilka konsekvenser får den borgerliga politiken för klassklyftorna i samhället? Ja, jag säger som en äldre farbror i min s-förening brukar säga: Borgare är otäcka. I detta anförande instämde , , , , , , , och (alla s). 115 (): Jag vill så här inledningsvis hälsa bostadsminister välkommen till civilutskottets arbetsplenum. Jag hoppas att statsrådet under sina kommer att utveckla och informera om regeringens bostadspolitik. Vi har med stor spänning väntat på att få höra hur tänker sig den. Jag vill också säga att är välkommen till civilutskottet för att diskutera bostadspolitik med oss även där. Jag hoppas att statsrådet kommer att avlägga ett besök där. vill att avslår regeringens förslag till ändring i lagen om allmännyttiga bostadsföretag, den så kallade Allbolagen, i dess andra kapitel. yrkar därför bifall till den gemensamma socialdemokratiska, vänsterpartistiska och miljöpartistiska reservationen i betänkandet CU27, som så förledande heter Vissa bostadspolitiska åtgärder. För alliansregeringen, för borgerligheten och för bostadsminister är boendet bara ännu en konsumtionsvara bland andra. Det är något att jämföra med ett inköp av en bil eller tillgången till ett konserthus, något man väljer att köpa eller avvara, alternativt förflyttar sig till för att man ska få tillgång till det. Med en sådan utgångspunkt är det tydligt att människors boende i alla lägen antas spegla ett medvetet val. Principen är att alla som kan betala för ett visst boende även har tillgång till utbudet av bostäder. Fokus ligger ständigt på alla människors likvärdiga utgångsläge ställt i förhållande till bostaden som objekt. När försäljningen av allmännyttan kommer på tal är det ständigt detta man väljer att betona: individens valfrihet. Tankar om individens valfrihet och rätten att äga sin bostad är motivet bakom de ombildningar till bostadsrätter som genomdrivits i framför allt storstadsregionerna. Samma mantra upprepas nu när Allbolagen ska förändras till nackdel för det allmännyttiga beståndet och till nackdel för hela hyresmarknaden. Frågan man aldrig öppet vågar ställa är vems frihet det handlar om, vilka som har möjligheter att välja. Att valfrihetens baksida är en stor osäkerhet hos åtskilliga individer tycks man inte ens vara medveten om, ännu mindre respektera. När vi diskuterar utförsäljningen av allmännyttan till bostadsrätter handlar det ytterst lite om valfriheten att äga sin bostad. Den valfriheten finns för den som kan och vill. Valfrihet är nämligen inte penninglös. Valfriheten handlar om vilka resurser den enskilde individen har. Den valfrihet som alliansen pratar om är bara till för den som redan har, och målet tycks vara att än tydligare cementera olikheterna mellan invånarna, nu när våra gemensamma hyresrätter ska säljas ut till varje pris. Valfriheten urholkas i själva verket mer och mer för . Valfriheten urholkas för landets hyresgäster. Valfriheten urholkas för dem som borde ha rättigheten att välja var de vill hyra sitt boende. Borgarnas utlovade valfrihet blir extremt problematisk när möjligheten att hyra sin bostad decimeras alltmer. Jämförelser har gjorts mellan iver att avyttra allmännyttiga bostäder och de utförsäljningar som genomförde av sin motsvarighet till vår allmännytta. Även där vändes den påstådda viljan att ordna bostäder till alla samhällsgrupper till att äganderätten som upplåtelseform prioriterades, och med facit i hand visar exempel att utförsäljningarna inte har gett något bra resultat. Områdena har inte blivit stabilare, och blandningen av upplåtelseformer har inte ökat. Valfriheten har visserligen ökat för dem som har råd att köpa sin bostad, men för dem som är beroende av att kunna hyra sin bostad har försäljningarna enbart lett till en minskad valfrihet. Vem är överraskad? I visar siffrorna redan att den uttalade avsikten att förmå hyresgäster i yttre förorter att ombilda sina hyresrätter till bostadsrätter i stället har lett till att de områden som redan innan haft en hög andel bostadsrätter även är de områden som omvandlats i högre utsträckning. Mönstret är tydligt i innerstaden och i vissa närförorter. Bortrationaliseringen av hyresbostäder i attraktiva delar av staden leder enbart till en stegrad segregation, ingenting annat. Alliansens valfrihet kräver att man redan från början har fått en lägenhet från allmännyttan, och när dessa bostäders tillgänglighet minskar blir en del av segregationsprocessen att vissa människor kommer att få det mycket svårt att alls ta sig in på bostadsmarknaden. Samma människor kommer aldrig att ha möjlighet att välja att bosätta sig i ett attraktivt område. Allt tyder på att det är en medveten strategi från borgerligt håll, en strategi som redan har förverkligats i bostadsminister och statsminister hemkommun . Det är nämligen de välbeställda kommunerna som driver på segregationen. När kommuner prioriterar att bygga dyra och exklusiva bostäder blir en följd att resurssvaga grupper tvingas flytta till andra kommuner. Av bostadsmarknadsenkät till kommunerna i landet framgår att bara 15 av 26 kommuner anser att det är en angelägen och viktig fråga att få i gång byggandet av hyresrätter med rimliga hyror. hör självklart till den del av länet som inte anser att detta är viktigt. och är två andra exempel. Borgerligheten fortsätter ändå att påstå att deras utförsäljningar syftar till en större variation vad gäller upplåtelseformer och andelen bostadsrätter i förorter. Minskad segregation är ledordet för att berättiga detta övergrepp. Men vad är då segregation? Alliansens idé är att hyresgäster ska erbjudas valmöjligheten att köpa sitt boende. Köpen ska ske i de områden som domineras av allmännyttiga hyresrätter och som i den borgerliga sinnevärlden räknas som segregerade, till skillnad från det välbeställda som räknas som integrerat. Enligt är segregation ett rumsligt åtskiljande av befolkningsgrupper som sker utifrån socioekonomisk status, hudfärg eller etnisk tillhörighet. Segregationen kan vara såväl frivillig som ofrivillig. För alliansen handlar problematiken dock enbart om vissa socialt marginaliserade bostadsområden, ofta de vars invånare har en stor etnisk mångfald. I verkligheten inbegriper segregationsprocessen självklart hela staden. Det är därför kommuner av Täbys slag är den största drivkraften i den segregationsprocess där vissa delar av en storstadsregion kommit att präglas av specifika ekonomiska, sociala och etniska tillhörigheter. Orsakerna är inte bara individuella utan i lika hög utsträckning strukturella. , och deras så kallade vänner fortsätter dock glatt att förenkla problematiken och undantar sina egna bostadsområden från diskussionen. Det är inte bara trångsynt utan även skamligt att förlägga hela segregationsproblematiken till vissa utpekade områden och på fullaste allvar tro att det egna kvarteret i är integrerat. På detta sätt fortsätter deras särintressen att utmynna i säråtgärder för att integrera vissa personer i samhället, vilket därmed förväxlas med ett behov av en integrationsprocess som borde innefatta alla samhällets medborgare och bostadsområden. och andra kommuner har sålt ut sina bostadsföretag, och bostadsbyggandet inriktas på boenden för höginkomsttagare. De driver medvetet på en segregationsprocess där olika områden får olika socioekonomisk och etnisk prägel. Försäljningen av kommunala bostadsföretag är en del i en strategi för en fortsatt social, ekonomisk och etnisk uppdelning av inte minst storstädernas bostadsmarknader. Invånare med högre medelinkomst än övriga invånare har en rad valmöjligheter till följd av sin ekonomiska situation men väljer oftast att bo etniskt och geografiskt avgränsat. Dessa personer ser sig aldrig som segregerade, eftersom de i och med sina ekonomiska förutsättningar kunnat välja var och hur de bor. Valfriheten förknippas således med betalningsvilja, vilket negligerar att människors vilja att bo någon annanstans inte behöver betyda att de verkligen kan välja att bo där på grund av att de saknar ekonomiska förutsättningar. Om man menade allvar med att uppnå ett mindre segregerat samhälle skulle man genom en aktiv bostadspolitik, som utförsäljningen av allmännyttan anses vara, i stället rikta uppmärksamheten mot bostadssituationen i sin helhet. För detta krävs en statlig bostadspolitik som överbryggar de ideologiska skillnaderna på nivå och som verkar för en bostadspolitik där alla aktörer medverkar till en bättre integration. I slutbetänkande pekade man på hur avgörande det är för en framgångsrik bostadspolitik att den är väl förankrad i kommunen. Det finns en tydlig skiljelinje mellan oss som anser att kommunen är skyldig att tillhandahålla boende för sina invånare och dem som främst lägger detta ansvar på individen eller på en större region som helhet. Kommuner som säljer ut allmännyttan tar sämre ansvar för att ordna bostäder åt sina invånare. Det blir ofrånkomligt svårare att påverka bostadssituationen. Att vissa kommuner undviker detta ansvar är ett symtom på och en del av en segregationsprocess där vissa kommuner och områden får en specifik socioekonomisk prägel. När allmännyttan säljs, och de privata värdarna höjer kraven för att få hyra en bostad som i kommuner som är förlorarna ungdomar, studenter, ensamstående föräldrar och personer utan fast anställning, det vill säga alla de som varken får social förtur eller har tillräckligt gott om pengar för att kunna köpa en bostad. Kommuner som står inte frikopplade från resten av samhället, även om det tycks vara deras önskan. Tvärtom tvingas deras resurssvaga grupper att lämna kommunen för att alls ha möjlighet att få ett boende. Resultatet är att man lägger över ansvaret på sina grannar och förlitar sig på att inte alla resonerar så egoistiskt som man själv. I tvingades kommunen i efterhand att reservera hus för att där kunna placera sociala förturer, men övriga invånare utan ekonomiska tillgångar har man lämnat vind för våg. Det är en strategi som otvivelaktigt får segregerande effekter och stöter bort resurssvaga grupper från kommunerna som valt att prioritera kategoriboenden för ekonomiskt välbeställda i stället för att tillgodose alla invånares behov av boende. I krävs det dessutom att man är folkbokförd i kommunen för att man ska kunna stå i Täbys bostadskö. För att kunna flytta till kommunen krävs det med andra ord att man är beredd att köpa sitt boende. På detta vis manifesterar kommunen sin ovilja att ta emot inflyttade personer. Icke önskvärda personer kan på detta sätt hållas på ett betryggande avstånd. Bara 8 av 26 kommuner i svarade att segregation eller integration av olika grupper i boendet är ett aktuellt problem för kommunen. Den segregation som blir följden av att välbeställda hushåll väljer vissa attraktiva och statusfyllda kommuner och kommundelar där mindre bemedlade inte har möjlighet att bosätta sig är just den typ av individuella val och kommunala strategier som får negativa konsekvenser i andra kommuner och i förlängningen för samhället i sin helhet. Resultatet av den förda politiken blir inte som regeringen hävdar en ökad valfrihet utan en bostadsmarknad där marknadskrafterna fullt ut tillåts råda. Marknaden räknar pengar. Den tar inga sociala hänsyn. De som får betala priset för denna omläggning av bostadspolitiken är de ekonomiskt mest utsatta grupperna. Särskilt för de nytillkomna på bostadsmarknaden, bland annat ungdomar, studenter och invandrare, kommer svårigheterna att få en första bostad att öka. Det finns också en uppenbar risk för en ökad social, etnisk och ekonomisk segregation på bostadsmarknaden. Detta är helt oacceptabelt. Därför, fru talman, yrkar jag bifall till reservationen och avslag på förslaget om ändring i Allbolagen. 116 (): Som vi har hört tidigare så är boendet en mänsklig rättighet som vi från sida verkligen värnar. I betänkandet Vissa bostadspolitiska åtgärder behandlas elva olika yrkanden som har väckts med anledning av propositionen i ärendet. Samtliga yrkanden avstyrks av majoriteten som vanligt. Majoriteten i utskottet tillstyrker regeringens förslag med en argumentation som jag tycker ganska tydligt säger just det motsatta mot det man avstyrker. Det tycker jag, fru talman, är en ganska märklig ordning i den här . Den utförsäljning av de kommunala bostadsföretagen som regeringen med den här förändringen av Allbolagen förbereder innebär nämligen precis tvärtemot vad man i sin argumentation påstår en minskad valfrihet och en minskad flexibilitet på bostadsmarknaden. Jag tycker att det är konstigt att majoriteten trots alla de övertydliga signaler som alla aktörer har redovisat inte tycks ha förmåga att ta till sig detta faktum. Den förändring som man nu genomdriver leder alltså till en minskad valfrihet och en minskad flexibilitet på bostadsmarknaden, kanske inte för alla men för väldigt många. Man skulle även kunna påstå att i den mån som några nu får en ökad valfrihet så sker det på andra bostadskonsumenters bekostnad. För vilka är det som driver på ombildningen av kommunala hyresrätter till bostadsrätter? Det har vi tydligt fått lära oss under behandlingen av ärendet. Inte är det de som vill bo i de aktuella fastigheterna. Nej, det är oftast några som ser en möjlighet till snabba pengar och som sedan flyttar från fastigheten. Det är väldigt tydligt att det i första hand inte är en valfrihetsfråga som är motivet, om man nu inte är av den uppfattningen att den indirekta valfrihet som en fetare plånbok kan ge är det som är drivande. Nej, det är faktiskt tvärtom vanligt att de som har övertalats att ställa upp i bildandet av bostadsrättsföreningar känner sig ganska lurade när initiativtagarna drar vidare för att göra snabba pengar på nya ställen. Förändringen handlar helt enkelt enbart om att gynna en affärsidé, inte om att skapa en rättvisare eller mer flexibel bostadsmarknad. De privata hyresrätterna har i det närmaste halverats i landet. Man kan undra om det kommer att gå lika snabbt att halvera de kommunala hyresrätterna. Var ska de som då vill etablera sig på bostadsmarknaden hitta en bostad? Att binda sig med stora lån till en bostad ger inte mycket utrymme över för flexibilitet på en allt svajigare arbetsmarknad där anställningstryggheten minskar. Även för dem som har ekonomiska möjligheter att tidigt i livet ta ett sådant steg är det inte en särskilt lyckad manöver om man vill vara tillgänglig arbetskraft. Enligt önskar dessutom av svenskarna ha möjlighet att hyra en bostad. Den fortsatta argumentationen från majoriteten i betänkandet är att man ska gå vidare med andra åtgärder för att förbättra bostadsmarknadens funktion. Det är naturligtvis helt rätt. Om man avvecklar en stor del av de befintliga hyresrätterna behövs det verkligen stora åtgärder för att folk ska kunna få tag på en bostad. Följdriktigt säger majoriteten att de vidare åtgärder man avser att vidta är att stärka hyresrättens ställning. Om det nu betyder att man har förstått att det behövs hyreslägenheter på bostadsmarknaden är det lite underligt. Varför börjar då majoriteten med att underlätta en utförsäljning av hyresrätten? För den som läser betänkandet är det glasklart att regeringen försöker med konststycket att både äta kakan och ha den kvar, vilket vi ju alla vet är en omöjlighet. Dessutom tycker jag att det skadar förtroendet för hela det politiska systemet när de som regerar inte vågar erkänna effekterna av sina beslut. Det vore mycket hederligare om majoriteten rakryggat talade om att man helt enkelt inte har för avsikt att ta något ansvar för dem som inte har möjlighet att köpa sin egen bostad. Det är ju det man gör. Med denna ändring av Allbolagen stimulerar man den redan pågående utvecklingen mot att dem som inte kan köpa sig en bostad får allt färre alternativ att välja på. Det behövs fler hyresrätter, inte färre.