prot · GU09103 · 2007-05-09 00:00:00 — Jag skulle, fru talman, vilja fråga: Hur ska vi klara den svenska sjukvården framgent om inte de allra bästa studenterna, de unga kvinnorna och männen, vill välja ett vårdyrke? Självklart ska vi som politiker försöka se till att det finns en mångfald, olika alternativ i vården, olika driftsformer som man kan välja mellan. Varför säger jag att det ska vara de allra bästa? Jo, det är därför att organisationen och driftsformen är en andrahandsfråga. Om jag eller någon i min närmaste omgivning blir sjuk vill jag möta någon som kan sitt jobb, som kan behandla, bota och lindra. Jag vill möta människor med ett gott bemötande. Det är punkt A för mig. När man kommer in på akutmottagningen på , eller var man kommer in, är inte den första frågan man ställer: Vem får du din lön från? Det man är intresserad av är vilken vård och vilket bemötande man får. Det måste väl sägas en gång till, fast vi har sagt det så : Även framgent vill regeringen och vi ha en vård som är solidariskt finansierad, oavsett driftsform, och den som har de största behoven ska ha företräde. Det känns så angeläget att säga det, därför att där är vi helt överens. Trots att nämnde någonting om det här, att vi inte har haft en stopplag och att vi brukar hävda det i debatten, ska jag göra det igen. Det är märkligt att den svenska sjukvården under alla år har kunnat leva utan en stopplag. Jag är övertygad om att den signal som kommer att ge när vi ska votera och förhoppningsvis få majoritet för det här förslaget är rätt signal för god vård, för trygg vård och för en framtid där också sjukvårdssystemet eller sjukvårdens verksamhet på många sätt kan bli världsledande. Det känns oerhört viktigt att förstå att signalerna ut till vården är viktiga för att man ska kunna rekrytera duktiga människor. Det är också egendomligt att Socialdemokraterna tycker att det är så svårt att blanda privat och offentlig vård. Det verkar som att man tycker att det är bättre att en operationsavdelning står tom , i bästa fall, till . Det verkar som att det är bättre att den står tom än att någon använder den kapacitet som man har. Alla må ursäkta mig, men det förstår inte jag. För allas vår del är det väl bättre, eftersom vi alla är människor och har behov av vård. Står man i en kö är man oerhört tacksam om man kan komma till snabbt och bra. Därför tycker jag att det här ska ses som en möjlighet och att man inte ska känna en sådan rädsla. Jag vill med glädje yrka bifall till propositionen och hoppas och tror att den ska bidra med mycket positivt för oss alla i . 118 () replik: Med detta kommer vi att kunna bota sjukdomar som vi inte kan bota, sade . Ja, det är till att vara optimist. Några av dem som är bäst på att forska fram det som kanske kan leda till att vi kan bota obotliga sjukdomar, bland annat , har tvärtom framfört allvarliga farhågor just för förutsättningarna för den medicinska forskningen, som på inget sätt kan lova att bota sjukdomar men som kanske kan ge underlag för detta. Också den ansvarige ministern har, i alla fall verbalt, erkänt att det finns problem och att man därför måste vara noga med samarbetsavtal och samarbetsformer mellan en ny entreprenör för och . Men ser inga svårigheter utan bara möjligheter: Med detta kommer vi att kunna bota sjukdomar som vi inte kan bota. På vilket sätt, ? 119 () replik: När jag talar om att vi kan bota allt fler sjukdomar och att tekniken och forskningen går framåt gör jag det naturligtvis utifrån att vi måste ha de allra bästa verksamhetsformerna för detta. Vi behöver ha en verksamhetsform som gör att till exempel våra allra bästa ungdomar väljer vårdyrkena. Det här är en signal om detta. Inte tror jag att en startlag i sig kan bota allt fler människor, men jag tror att om vi kan bli effektivare och bättre och kan rekrytera fler kommer detta att ske. När det gäller forskningen är jag mycket oroad, inte minst för den kliniska forskningen. Men det är snarare den regering som satt i som får känna att man bär ansvar för det. Den kliniska forskningen har gått ned alldeles otroligt, och vi behöver ta krafttag för att få i gång den. Jag tror att vi då med stor ödmjukhet måste se vad som är det bästa sättet för oss som politiker att stimulera detta. Men vi kan inte komma och säga att forskningen, även den kliniska forskningen, hitintills är bäst och att det kommer att bli sämre. Så är det inte. 120 () replik: säger att vi ska ha de allra bästa verksamhetsformerna för sjukvården. Jag instämmer i det. Jag skulle vilja ställa en fråga. När vi här i kammaren tog beslut om den lagstiftning som ni nu vill upphäva sade så här i debatten: Det finns alltså ett starkt behov av att framtidens vårdarbetare får ha mångfald och någonting att välja på. Jag kan inte förstå. Det finns så långt jag vet inte några socialdemokrater som till exempel tycker att det är fel att det både finns Ica och Domus. finns också Lidl, och allt annat. Alla inser att konkurrensen är en positiv kraft för alla. Kvaliteten ökar, priserna blir lägre och tillgängligheten ökar. Det är bara positiva saker. Då vill jag fråga : Vad är skillnaden mellan avancerad sjukhusvård å ena sidan och matvaruaffärer å andra sidan? Finns det någon skillnad i de verksamheterna, och vari består den i så fall? 121 () replik: Jag är jätteglad för att citerar det jag har sagt i kammaren. Gör det lite oftare! Jag talar om olika konkurrens för ni socialdemokrater verkar inte förstå, för det är så farligt. Då tog jag exemplet med Ica och Domus för att man skulle förstå att det inte är något konstigt. Varför ska det här vara konstigt? Tyvärr behöver man ibland använda så enkla bilder för att människor ska få en aha-upplevelse, och det var det jag gjorde. 122 Socialminister (): Det här har varit en lång och intensiv och ganska belysande och bra debatt, tycker jag. Jag har haft ganska gott om tid att sitta och fundera lite för mig själv. Och jag har skrivit en liten , om jag får ta en sekund till detta, som är till : Det bor en kvinna i Eken som deltar i politiska leken. Hon stånkar och varnar, slåss mot väderkvarnar men glömt de egna sveken. (Applåder) Äsch, det var ju bara halva publiken. Jag tycker att det finns en del övertoner i den här debatten. Den lagstiftning som vi diskuterar kommer ju ingalunda att revolutionera den svenska sjukvården. Den gör det lika lite som den stopplagstiftning som infördes revolutionerade den svenska sjukvården. Men jag tycker att det finns viktiga saker som vi signalerar. Den röda sidan signalerade genom införandet av stopplagen att det är det offentliga som vet och kan bäst och att vi som politiker tar ansvar. De som genomför en startlag säger: Vi tror att det går att utveckla den svenska hälso- och sjukvården. Vi tror att det finns goda krafter utanför den offentliga sektorn eller krafter som finns i den offentliga sektorn som vill söka sig till andra arenor för att där bidra genom att göra lite annorlunda. På det sättet vill de bidra till en kvalitetsutveckling och till att man kommer bort från en del av de problem som finns i den svenska hälso- och sjukvården . Den signaleffekten ska man inte underskatta. Jag tror att den på kommer att spela en väldigt stor roll. Jag tror, precis som sade tidigare i debatten, att vi har all anledning att påminna oss om att vi har väldigt mycket att vara stolta över i . Svensk sjukvård är fantastiskt bra, på många områden till och med i världsklass. Och det är från den situationen vi börjar. Men vi ser också, förstås, betydande problem. Vi ser problem när det gäller tillgänglighet. Vi ser problem när det gäller kvalitet på vissa områden, och vi ser problem när det gäller valfrihet för den enskilde. Många människor, de allra flesta, är väldigt nöjda när de väl får vården. Men för många människor är vägen dit oändligt lång. I mötet med vården får man ofta beskedet: Ställ dig sist i kön! Svensk hälso- och sjukvård har köer för de allra enklaste ingreppen, som exempelvis att få en hörapparat utprovad. Det borde förstås inte vara svårare att få en hörapparat än vad det är att få ett par glasögon. Du och jag kan gå ut, hur snabbt som helst, och skaffa ett par glasögon på eller någon plats här i närheten. Men inom vården är det för många människor som behöver en hörapparat, runt om i vårt land, månader av väntan. Varför är det på det viset? Kan vi göra någonting åt det? Eller ska vi vara nöjda med situationen som den ser ut ? Köerna i vården är ett slöseri med ekonomiska medel, men det handlar naturligtvis framför allt om människors välbefinnande. Människor drabbas av ett onödigt lidande. Det leder till ökade anspråk på våra gemensamma trygghetssystem och på hälso- och sjukvården. Sjukskrivningsperioderna blir längre än vad de borde vara. Hälsoproblematiken och lidandet för den enskilde förvärras som man väntar. Därmed ökar behovet av andra vårdinsatser . Måste det vara så här? Nej, jag tror inte det. Köer är inte ofrånkomliga, men jag tror inte heller att det finns några enkla lösningar, ett enda alexanderhugg som kommer att lösa alla problem. Jag är däremot övertygad om att det finns politiska idéer och tilltag som på ett entydigt sätt försämrar tillgänglighet och effektivitet i vården. Ett exempel på det är den stopplag som vi just nu debatterar. Idén om en stopplag är en del av ett slags socialistiskt arvegods. Det här har till exempel utvecklats väldigt väl, tycker jag, av , tidigare socialdemokratisk anställd i , tidigare riksdagsledamot och socialdemokratisk chefredaktör, som har skrivit en artikel. Jag kan inte låta bli att citera ur den, för jag tycker att det är väl formulerat. Han beskriver det gamla Sovjetsamhället, där valfrihet över huvud taget inte existerade. Allting gjordes på precis samma sätt överallt. Och köerna var oändliga till det mest basala, vare sig vi pratar om en telefon eller om en bil eller bröd. Och så för han ett resonemang som leder fram till följande: Jag har svårt att tänka mig samhällsområden där någon ledande socialdemokrat skulle kunna tänkas beskriva köer som något nödvändigt och fördelningspolitiskt eftersträvansvärt. Möjligen då med undantag för sjukvården. Socialdemokratins officiella linje är fortfarande att sjukhus inte får drivas av företag med vinstintresse. Sådana företag sägs kunna skapa gräddfiler till snabbare vård och kortare kötid för vissa och skall därför hållas borta. Om det är så att köerna till olika sjukvårdsbehandlingar är reella uttryck för en betydligt större efterfrågan av vissa behandlingar än vad det finns tillgång, så lär oss erfarenheterna från andra sammanhang att utförarledet behöver förstärkas. Det naturliga för socialdemokratin borde därför vara att använda företagens inbyggda intresse för vinster och ökad produktivitet för att skapa gräddfiler till snabb vård för alla. Men på detta område stöter den socialdemokratiska rationaliteten på patrull. Obearbetade tankerester och ryggmärgsreflexer från förr lägger ännu hinder i vägen för förnyelsen. Det vore naturligtvis mig fjärran att ge råd till Socialdemokraterna om hur de ska utveckla sin politik, men jag tycker ändå att detta är ganska tankeväckande. På något sätt blir det ju så att det som är privat produktion misstänkliggörs och framställs som hot. Bara för att man tar på sig en rock som kommer från någon annan arbetsgivare än den offentliga är man plötsligt någon krämartyp som inte förväntas vilja människors bästa. Det tänkandet är väldigt främmande för mig. Jag tycker att vi borde komma bort från det området och pröva saker och ting med ett öppet sinnelag. Det är i erfarenhetens ljus som man kan bedöma riktigheten i en idé. kan vi ha uppfattningar på mer eller mindre goda grunder, och verkligheten visar vad som kommer att vara rätt. Med tanke på det borde påfundet om den offentliga produktionens överlägsenhet vara dött. Där det här har använts har det inte fungerat särskilt väl. I de socialistiska var det kö till allt från bilar till bröd, som jag var inne på. Det rådde en ständig brist, och det är ingen slump, för bristens logik bor i det socialistiska systemet. Det är naturligtvis ohyggligt viktigt för oss att stryka under det som jag tror har sagts av varje enskild talare här , nämligen att vården ska vara solidariskt finansierad, att vården fortsatt ska fördelas efter behov och inte utifrån ekonomiska förutsättningar. Sjukvård är inte vilken vara eller tjänst som helst. Det handlar bokstavligen om liv eller död. I råder det en bred enighet om att ska erbjuda alla medborgare en god vård på lika villkor. Men man begår ett stort misstag om man tror att allt blir bra, att vi kommer till rätta med de problem som vi ser inom svensk sjukvård, genom att säga nej till privata alternativ. Man begår ett misstag om man låter rädslan för förnyelse och förändring vara den vägledande principen. I har vi alltför länge diskuterat om vården ska drivas privat eller offentligt. Den diskussionen är inte särskilt relevant, mina vänner. Vi behöver flytta fokus i den svenska debatten, så att patienten och hans eller hennes behov och rätt att välja sätts i centrum. Det är vårdens innehåll och kvalitet som är det centrala och hur vi skapar förutsättningar för att nå dit som vi önskar. Vi behöver vara tydligare när det gäller målen, mindre dogmatiska i frågor om drift och organisation. Regler som främst syftar till att värna vissa system snarare än att sätta patienten i centrum kan vi mycket väl ändra eller avskaffa. Perspektivet måste vara att vården är till för patienten, inte tvärtom. I motionen från med flera med anledning av propositionen hävdas det att vi öppnar för en uppdelning av patienterna i ett A- och ett B-lag. Detta är trams. Detta är skrämselpropaganda, ingenting som har med verkligheten att göra. Man kan åtminstone reflektera över att det vi nu diskuterar är avskaffande av en lag som har funnits i lite . Har allt varit jämmer och elände fram till dess? Jag tror inte att de flesta tycker det. Det är lite löjligt att tala om systemskifte och att vi nu öppnar för gräddfiler. Det var under det socialdemokratiska regeringsinnehavet som efterfrågan på privata sjukvårdsförsäkringar rusade i höjden. Långa köer ledde till att människor köpte sig före köerna. När det offentliga inte kan motsvara de behov som finns skaffar sig människor andra vägar. De med större plånbok än andra eller som hade arbetsgivare som kunde betala såg till att köpa sig förbi köerna. Långfil blev gräddfil i Socialdemokraternas . Vår politik ändrar inte grundvalarna när det gäller svensk hälso- och sjukvårdspolitik, men den skapar bättre förutsättningar för utveckling, förnyelse och nytänkande. Om vi inte skapar förutsättningar för hälso- och sjukvården att utvecklas för att möta människors behov undergrävs de grundvalar som svensk hälso- och sjukvård vilar på. Då kommer befolkningen att delas upp i ett A- och ett B-lag. När den offentliga vården inte är tillgänglig, när den inte levererar betalar allt fler gladeligen för en gräddfil. I vårdköernas kommer den solidariska finansieringen att ifrågasättas i ett längre perspektiv. Jag vill inte komma dithän. Jag vill att vi ska ha en offentligt finansierad omsorg som förmår att möta de behov som faktiskt finns. Det brukar sägas att höjden av dårskap är att göra samma sak om och om igen men att förvänta sig ett annat och bättre resultat. Att skapa förutsättningar för vården att utvecklas så att den på ett bättre sätt, snabbare och med högre kvalitet kan möta medborgarnas behov, krav och förväntningar ser jag som huvuduppgiften för den här regeringen. Jag är då väldigt glad att det finns en bred samsyn, i alla fall om vi tittar bort lite från den här kammaren, när det gäller de utmaningar som svensk hälso- och sjukvård står inför. När tidigare här i sitt inlägg beskrev hur jag när jag presenterade startlagen satt tillsammans med vd:n för glömde hon bort att där satt också representanten för , representanter för , representanter för den ideella sektorn genom ordföranden i Famna, och där fanns arbetsgivarorganisationerna. Många av dem som är verksamma i vården längtar efter att något händer, att man får fler arbetsgivare att välja mellan, att det öppnas möjligheter för en snabbare kvalitetsutveckling än vad enformigheten lätt leder till, en viss stagnation. Vi behöver öppna upp på det här området. Det finns en enighet hos många om att vi inte ska låsa oss fast vid vad som har varit, att vi måste hitta nya lösningar för att möta framtidens utmaningar. Vi behöver lära oss att använda våra resurser på ett allt smartare och mer effektivt sätt. Vi måste våga tänka nytt. För om vi inte tänker nytt kommer saker och ting att förändra sig av sig själva och långt ifrån alltid till det bättre. Vi behöver tänka nytt för att se till så att vi upprätthåller den höga nivån på svensk hälso- och sjukvård och se till så att människor även fortsättningsvis kan känna sig trygga att vården finns där när vi behöver den, för det behöver vi alla till och från. 123 () replik: Vad var det vi gjorde när vi införde den nuvarande lagstiftningen? Jo, vi såg att vi hade en utveckling med allt fler olika aktörer och entreprenörer inom sjukvårdens område. Vi tyckte att det var rimligt att det är sjukvårdshuvudmännen som själva avgör när och om man vill använda sig av entreprenörer i sjukvården. Det kan bidra till en förbättring. Det gör det . Vi fick redovisat från . Det går inte att säga vad som är bättre eller sämre. Det finns inget entydigt svar, men det är rimligt att sjukvårdshuvudmännen kan använda sig av entreprenörer. Det var en ny situation att man också ville lägga ut sjukhus på entreprenad. Vi ansåg att det var rimligt att man ska kunna göra det men att det då också måste finnas vissa regler som ska gälla så att vi säkerställer grundvalarna för svensk sjukvård. Vi införde fyra enkla regler, att universitetssjukhusen som har en sådan viktig roll för forskning och utbildning och som representerar en spetskunskap inte skulle läggas ut på entreprenad, att man inte ska blanda finansiering för att det leder till att det trots allt blir två väntrum inom sjukvården, eftersom den som betalar med privata pengar självklart vill ha något för de pengarna, snabbare eller bättre vård, och det sker på någon annans bekostnad, nämligen de skattebetalande. Vi införde också reglerna att vinsten ska återinvesteras i verksamheten, komma patienterna till del och att inget landsting ska vara helt utan sjukhus i egen regi. Det här, , är ingen socialistisk kvarleva. Det är en modern lagstiftning för en sjukvård med en mångfald och möjlighet till olika utförare. Det är en modern lagstiftning som säkerställer de grundläggande värderingarna och principerna i sjukvården men som öppnar för att olika utförare kan användas. 124 Socialminister () replik: Om man försöker bena ut den tankemässiga grunden för Socialdemokraternas argument när det gäller om det kan vara privat eller om allting måste vara offentligt säger uppenbarligen, eftersom man ännu inte har förbjudet det i alla fall, att privata tandläkare är all right och att det är okej att driva privata vårdcentraler. Det är okej, men storleken är på något sätt det som avgör om det är ideologiskt korrekt eller inte. Jag har lite svårt att bena ut det där tankemässigt. Var exakt går gränsen mellan när det blir ideologiskt oacceptabelt och när det är okej? Jag skulle gärna vilja ha det belyst. När det gäller att inte blanda finansieringen är det ju så att det blandas på det vis som jag har varit inne på i mitt anförande. Många människor har under tid i regeringen valt att skaffa sig privata sjukvårdsförsäkringar för att man inte litar på att den offentliga vården finns där när man behöver den. Är det inte så att de pengar som tillförs då ger de personerna en särställning? De går före när det gäller vård i förhållande till människor som har en mindre plånbok eller inte har möjligheten att på annat sätt skaffa sig den vården. Om en viss verksamhet är utlagd på entreprenad och den som sköter entreprenaden visar sig kunna uppfylla allt det som har beställt man har läkare, sjuksköterskor, annan vårdpersonal och lokalerna varför skulle man då inte få använda det för att erbjuda vård och på det viset sammantaget få ned vårdköernas längd? Varför är det ena alldeles okej men det andra alldeles förfärligt förkastligt? 125 () replik: Om har svårt att utbena den tankemässiga grunden hos oss kan jag säga att det också är ganska svårt hos . Men jag tyckte att det var välgörande att få höra socialministern säga att den här propositionen inte kommer att revolutionera den svenska sjukvården. Det var något helt annat som vi hörde från den förra kristdemokratiska företrädaren i debatten. Det var också välgörande att få höra att sjukvård inte är vilken vara som helst och vad jag förstår då inte heller kan jämföras med försäljning av varor på Ica och . Det tycker jag var bra, men det är motstridiga uppgifter som kommer från som ju trots allt är ett ganska litet parti. Det finns de som har privata sjukvårdsförsäkringar. De köper sjukvård i den privata sjukvården. Det finns en privat marknad för sjukvård. Jag tycker att en sådan marknad ska få finnas. Jag ser ingen anledning till att politiker ska sätta regler för det. Däremot är det en annan sak med den offentligt finansierade sjukvården. Det är en helt annan sak att köpa sig sjukvård med privata pengar i den offentligt finansierade sjukvården. Det är det som kommer att leda till att vi får en uppdelning i ett A- och ett B-lag i sjukvården. sade tidigare att han inte kunde förstå hur det kunde uppstå väntetider i den offentligt finansierade sjukvården som det inte är några väntetider när han ska köpa nya glasögon. Jag ska förklara skillnaden. Skillnaden är att den offentligt finansierade sjukvården är offentligt finansierad. Det leder per definition till att man måste göra prioriteringar. Jag tycker inte att det är bra med väntetider. Det tycker ingen. Men alla gånger där det finns en offentlig finansiering finns det en begränsad mängd pengar, och man måste prioritera. Det är svåra frågor som vi här har som uppgift att fastställa vissa riktlinjer för och som man har att hantera professionellt ute i sjukvården. Det är skillnad mot att köpa glasögon där det inte är någon offentlig finansiering. Det finns inte heller något behov av att göra prioriteringar, utan plånboken styr. Det är rimligt att det gör när det gäller glasögon. Jag har inte någon mer replik. Jag vill avsluta med en liten . En blåögd minister från styr sjukvården från nord till syd. Vill omorganisera och privatisera. Besked till den sjuke: marknadens villkor lyd. 126 Socialminister (): Jag går först till styr sjukvården i limericken. Där går en liten skiljelinje. Vi på vår sida säger att vi tror att vi vet ganska mycket. Vi tror att vi har rätt. Men vi kanske ändå inte ska detaljstyra för vården i , , Västa eller . Det kanske är så att man ska överlåta det till den nivån. Vi förväntar oss att de ska ta ansvar för att vården ska fungera där, eftersom de är vårdhuvudmän. Vi ska stötta på olika sätt. Men vi tror att vi ska lämna så stor frihet som för dem så att de har befogenheter att sköta det som de har ansvar för. Jag vägrar att acceptera resonemanget om att själva finansieringen av vården leder till att det blir köer. Jag tror att det går att organisera verksamhet på ett sådant sätt att vi inte har köer om vi bara är mer flexibla och låter ett större mått valfrihet råda. Jag är inte naivt blåögd. Jag kan inte säga att det går att utrota alla köer. Men vi kan göra väldigt mycket mer än vad som har gjorts genom att organisera vården på ett annat sätt än vad vi gör . Där finns det väldigt mycket att fundera på. Det gäller till exempel ersättningssystemet runt om i våra landsting, möjligheten för upphandlingarna och vårt sätt att upphandla i olika sammanhang. Jag tycker avslutningsvis, , att vi har gjort en klok sak när vi avskaffar stopplagen. Det kommer inte att revolutionera vården. Men det sänder en väldigt viktig signal om att privata aktörer gör sig gärna besvär.