prot · GU09128 · 2007-06-18 00:00:00 — Vad jag har erfarit är att samtliga asylsökande som beviljas uppehållstillstånd tillfrågas om de vill få hjälp med att ordna boende i en anvisad kommun. Detta gäller både för boende i anläggningsboende och för boende i så kallat eget boende. De flesta som som asylsökande har valt ett så kallat eget boende väljer dock att tacka nej till att få hjälp med bosättning i en annan kommun och bo kvar i den kommun som de bott i som asylsökande. Detta kan naturligtvis ha flera olika orsaker. Det finns för samtliga inom asylsystemet och efter ett eventuellt uppehållstillstånd möjlighet att få hjälp med bostad. Valet av boendeform är ett fritt val, men det är ingen asylsökande i som behöver vara utan bostad. Det måste jag säga efter att ha sett en del av de reportage som visas i medierna och som är något störande. Man framställer det ibland som att det är ett tvång att bo i en gammal bil eller utan tak över huvudet. Så är inte fallet. Vem som helst som behöver det i asylsystemet har möjlighet att kliva in till och be att få hjälp med att ordna en bostad, och då sker det också. 22 (): Tack för det fortsatta svaret, statsrådet! Jag håller helt med om att det är en svår process. Det är klart att man har rätt till en bostad. Man har säkert också bostäder, antar jag, även om de ibland kan vara trångbodda. I så fall är det ett självvalt förhållande. När man som asylsökande har valt ett eget boende hos släktingar, bekanta och så vidare, i det här fallet i , har man valt ett boende som säkert känns mycket tryggt åtminstone , tills man känner sig mer hemma i och inser att man inte längre lever i under hot av olika terrorgrupper. Men problemet uppstår när man märker att man vill ha ett annat boende, och det går inte att ordna i till exempel med den bostadssituation vi har. Här skulle det behövas starkare signaler till om att man ska ha , permanent kommunikation med de kommuner där de asylsökande har bosatt sig för att fortsatt informera om möjligheterna att få hjälp med annat boende. Jag vet att man har den rätten . Det är säkert några som utnyttjar den. Men jag tror att en ökad kommunikation mellan och de kommuner där de asylsökande bosätter sig på egen hand vore väldigt bra för att på frivillig väg lösa de problem som annars blir tvungen att lösa. Trycket inom partierna ökar när det gäller att hitta lösningar på detta problem. 23 Statsrådet (): Bostadssituationen är självfallet en viktig fråga för det som sist kommer till, nämligen integrationen. Personer som beviljas uppehållstillstånd omfattas av samma skyldigheter och rättigheter som övriga bosatta i . Det är viktigt att understyrka detta. Därför är det också viktigt att dessa personer etablerar sig i vårt samhälle så snabbt som möjligt. Av den anledningen är det inte heller önskvärt att personer fortsätter att vara inskrivna i mottagandesystem efter att uppehållstillstånd har beviljats, vilket ju har framförts som ett alternativ. Jag delar inte den uppfattningen. Det är viktigt att nyanlända ges förutsättningar att skapa sig en framtid i och att bosättning därför sker i kommuner med en god arbetsmarknad. På den sista punkten är vi nog överens. Det är viktigt och angeläget att uppmuntra människor att söka sig dit där jobben finns. Just därför har jag valt att som statsråd uppmärksamma den här frågan. förbereds en utredning som ska se över bland annat de asylsökandes boendesituation och hur regelverket ser ut. Det är också viktigt att understryka att även om man väljer ABO, anläggningsboende, behöver det inte bli trångbott. Det regelverk som finns ser till att familjer får egna lägenheter. Om man är ensamstående får man bo tillsammans med någon av eget kön. Man delar upp människor på ett sådant sätt att det inte handlar om åtta eller tolv personer i samma lägenhet. Den tid är förbi då vi tog gamla sjukhus eller militärförläggningar i anspråk för ABO. Anläggningsboendet utgörs av riktiga lägenheter. Detta är något som missas i debatten . Avslutningsvis vill jag understryka en annan sak som är viktig i diskussionen. Jag tror absolut att det finns ett utrymme för ytterligare samverkan mellan kommun och stat på de här punkterna. Den utredning som vi nu kommer att tillsätta kommer också att få i uppgift att se över hur den samverkan fungerar . Jag vill också understryka att det här till syvende och sist är ett åtagande som går i bägge riktningar. Jag förutsätter att de asylsökande som hamnar ute i landets kommuner också betraktas som normala kommunmedborgare och inte som något man tar på sig som en extra börda eller motsvarande. Så får det inte vara, för det skickar fullständigt felaktiga signaler. 24 (): Tack, statsrådet, för fortsatta svar. Naturligtvis ska alla invånare, oberoende av varifrån i världen de kommer eller från vilka förhållanden de kommer, betraktas som normala kommunmedborgare. Vi är helt överens på den punkten. Det jag efterlyste är, eftersom situationen i åtminstone i vissa kommuner är akut, att man redan innan man börjar med utredningen klargör för att det gäller att samarbeta med de kommuner där asylsökande som ännu inte har fått uppehållstillstånd väljer att bosätta sig. Man måste samarbeta för att hitta de bästa lösningarna för den fortsatta processen. I har vi en situation där det inte alltid är enkelt att samarbeta med . Jag hoppas att det blir bättre med den nya ledningen, men det vore klädsamt och skulle underlätta processen om man pekade med hela handen och klargjorde att samarbetet måste finnas för att möjliggöra både den kommunala processen och i de fall det blir så att den fortsatta integrationen sätter i gång . Vi vill ju alla att de som söker sig hit ska lyckas på bästa möjliga sätt. 25 Statsrådet (): På den sista punkten är vi definitivt överens. Det är viktigt och angeläget att människor som söker sig till lyckas komma in på arbetsmarknaden, etablera sig och skapa sig en bra framtid. Som statsråd ska jag naturligtvis akta mig för att peka med hela handen. Vi har självständiga myndigheter i , och självständiga myndigheter fattar självständiga beslut utifrån det ramverk och regelverk som riksdag och regering ställer upp. Jag tolkar det som att vi är överens på tre viktiga punkter. Det gäller behovet av dialog mellan landets kommuner och staten inom ramen för de befintliga systemen eller inom ramen för sådana system som kan bli en följd av den utredning som regeringen kommer att ta initiativ till. Vi är också överens om att en asylsökande som beviljas uppehållstillstånd tillfrågas om huruvida han eller hon vill få hjälp att ordna boende i en anvisad kommun. Jag har inte fått några invändningar mot det. Vi är också överens om att ingen asylsökande behöver bo trångt eller vara utan bostad. Vi måste se över de system som har funnits . Det är lagen om mottagning av asylsökande kom till. Det finns all anledning att se över den, inte minst i ljuset av den inströmning som sker. Men det måste ske med utgångspunkt från arbetslinjen och från att allt som göras kan ska göras för att se till att människor får en bra start när de väl har kommit till . Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2006/07:542 om gränspolisens agerande och rätten till vård 26 Statsrådet (): har ställt fyra frågor till mig mot bakgrund av ett enskilt avvisningsärende gällande en man i behov av dialysbehandling som avvisats från . Med utgångspunkt från en beskrivning av gränspolisens agerande i samband med avvisningen har frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att liknande beteende från gränspolisen inte upprepas. Som minister varken får eller vill jag kommentera ett enskilt fall. Jag vill dock framhålla att efter ett avslag på en asylansökan och att beslut om avvisning har fattats är den enskilde skyldig att lämna . När ska verkställa ett avvisnings- eller utvisningsbeslut sker detta i nära samråd med personen som ska lämna landet. Bland annat upplyser myndigheten om vilket datum och vilken tid som avresan ska genomföras. Personen i fråga ges då tillfälle att genom kontakt med vårdgivare i hemlandet planera in behandling i omedelbar anslutning till hemkomsten. Om han eller hon motsätter sig verkställighet och inte samarbetar med kan ärendet överlämnas till polisen. Att arbeta med verkställighetsarbete i utlänningsärenden kräver erfarna poliser med en väl utvecklad förmåga att bemöta människor i svåra situationer. Polisen ska uppträda på ett sätt som inger förtroende och som inte kränker den enskildes rättigheter och värdighet. Att detta är särskilt viktigt i utlänningsärenden behöver knappast understrykas. Det pågår ett omfattande arbete på för att skapa en än mer rättssäker och effektiv verksamhet på detta område. har vidare frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att förhindra att personer som är svårt sjuka och inte kan få vård i hemlandet avvisas samt hur svenska myndigheter ska garantera och följa upp att mycket sjuka personer som avvisas får vård i mottagarlandet. I utlänningslagen ges möjlighet att bevilja uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande omständigheter förutsatt att uppehållstillstånd inte kan beviljas på någon annan grund. Då görs en sammantagen bedömning av personens hela situation men vissa omständigheter beaktas särskilt, bland annat personens hälsotillstånd. Saknas adekvat vård i hemlandet för en enskild som lider av en livshotande sjukdom kan det vara ett skäl att bevilja uppehållstillstånd. Vid bedömningen av möjligheterna att erhålla vård i hemlandet ska en avvägning göras huruvida det är rimligt att vården ges i . Det faktum att kan erbjuda bättre vård än hemlandet eller mottagarlandet anses inte vara tillräckligt skäl för uppehållstillstånd. kan inte ta ett ansvar för vård i utlandet av en person som inte har laglig rätt att stanna i . Vi kan inte heller påverka hur andra länder sköter sin hälso- och sjukvård. Slutligen har frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att bedömningen av säkerhetsläget för PLO-sympatisörer i ska ske i överensstämmelse med svenska konventionsåtaganden. Enligt den instans- och processordning som infördes prövar , migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen ärenden i enlighet med utlänningslagen som i sin tur baseras på de konventioner är bundet av. Regeringen är inte längre vägledande instans och kan inte påverka tillämpningen av lagen. I det enskilda fallet måste de relevanta uppgifterna i första hand tillhandahållas av den asylsökande själv. Bevisbördan ligger hos den som åberopar en viss omständighet. har, i egenskap av förvaltningsmyndighet, ett ansvar att tillse att varje ärende utreds i tillräcklig mån. I domstolen åligger det parterna att lägga fram den bevisning och information som de anser är viktiga för rättens bedömning. Domstolen har även ett utredningsansvar. På så vis har kraven på rättssäkerhet tillgodosetts med den nya process- och instansordningen. 27 (): Jag får tacka statsrådet för svaret, som jag tyvärr tycker är rätt innehållslöst och lite uttrycker att man varken kan eller vill göra något. Men förhoppningsvis utvecklar statsrådet sina tankar och sin politiska vilja här i talarstolen. Kanske medger han också att det behövs en förändring. avvisar nämligen dödssjuka personer utan att de garanteras vård i mottagarlandet. Jag tog upp ett enskilt fall för att visa att så är faktum. Jag skulle kunna ta upp fler fall tyvärr. Jag tänker också på gränspolisens agerande. Vi har haft gränspoliser i här i . Det skulle nog vara att utvärdera deras arbete, vilka konsekvenser det har fått och hur det faktiskt fungerar och se om några förändringar skulle behövas. Jag skulle vilja att statsrådet tänkte sig följande: Tänk att du själv är politiskt aktiv och tvingas fly från ditt hemland till en diktatur där du blir en människa utan rättigheter och där politisk aktivitet anses vara släktsmittande. Du trakasseras och förföljs. Människor i din omgivning, din släkt, till och med dödas på grund av politisk aktivitet. Då flyr du till ett tredje land. Du kommer hit till , och här blir du också svårt sjuk. Men inte hjälper det, utan du utvisas på ett kränkande sätt det är till och med våldsinslag. Och det sker utan kontroll av att du får vård i det land som du sänds till. ligger du där i sängen och vet att det dröjer tills du får tillgång till den vård som du behöver för att över huvud taget överleva. Du är helt utlämnad till andra personers givmildhet för att överleva. Dessutom vet du att säkerhetspolisen kommer att förfölja dig. Du har redan blivit arresterad, och de kommer igen, för det har de redan gjort. Jag hoppas att statsrådet aldrig hamnar i den situationen. Jag anser inte att någon människa borde hamna i en sådan situation. Det här är en mycket inhuman politik. Jag skulle vilja uttrycka det som uttrycker det i ett brev till statsrådet. Den här personen kommer sannolikt att avlida, och bör förklaras skyldigt om han avlider. Men det här är väl inget som statsrådet vill ska hända igen? Därför kommer väl statsrådet att se över det regelverk som vi har ? Ministern verkar tro, enligt de svar han givit, att man kan likna detta att söka asyl i ett land med att åka iväg på semester. När man då får beskedet att man inte får stanna är det bara att lyfta på telefonluren och ringa och beställa tid hos doktorn. Men har inte ens kollat upp om det finns tillgång till den vård som de faktiskt hänvisar till, utan det har andra personer fått göra. Det visar sig att den sjukvård som både och ambassaden i hänvisar till faktiskt inte finns tillgänglig. Man har missat att personen i fråga har hepatit B. Då är det en väntetid i landet. Det här tycker jag kännetecknar en dålig handläggning av ett ärende som rör en människas liv. Min fråga till statsrådet är: Anser statsrådet att vi på något sätt ska ändra regelverket så att vård ska garanteras i det hemland som man skickar personer till framöver och att de annars inte ska avvisas? Det tycker jag skulle vara ett minimikrav i en humanistisk stat. 28 (): Det är nästan överflödigt att gå upp i talarstolen efter inlägg. Det här handlar om en man från vårt närområde som naturligtvis hamnade i en väldigt besvärlig situation. Han hämtades direkt utanför sjukhuset, fick inte åka hem och hämta sitt pass, fick inte hämta några tillhörigheter, utan skickades direkt ned till och sedan vidare ut. Det är klart att man hämtade honom direkt efter att han hade varit på dialys med tanke på uppfattning om vad ett verkställighetshinder är. Några tjänstemän på var med på en debatt som vi hade . Där förklarade de att verkställighetshinder är om man hinner dö på vägen, så att säga. Och den här mannen hann naturligtvis inte dö på vägen, utan han skulle sedan försöka hitta sjukvård någonstans. Han klarade sig till i alla fall. Det är väldigt svårt för oss vanliga normala att förstå att lagen faktiskt tillämpas på det här sättet. Det känns väldigt märkligt att ett verkställighetshinder enbart finns från det att man sätts på planet i till det att man faktiskt släpps av på flygplatsen på hemmaplan. Jag har tagit upp den här frågan tidigare, just om asylsökande som har blivit så sjuka här i att man faktiskt inte kan garantera vård i hemlandet. Då får man inte bryta de här vårdkedjorna. I det här fallet har man brutit vårdkedjan. Det minsta eller då borde göra är ju att se till att den här personen har en möjlighet. skulle självt kunna ordna med läkarkontakt etcetera i personens hemland innan personen åker hem. Det är ju som säger. Det första en människa gör när hon eller han blir utvisad är inte att ringa på telefon och säga: vill jag ha en läkartid. Så går det naturligtvis inte till. En människa som har flytt från ett land kan inte bara återvända hur som helst även om anser att den personen inte har rätt att vistas här. Man kan också fråga sig: Vilka anses ha rätt att bo i det här landet? Vi anser ju till och med att de kristna i som mer eller mindre slaktas inte ska få stanna av flyktingskäl utan i stället av synnerligen ömmande omständigheter etcetera. Vi har en väldigt restriktiv syn på vilka som ska få stanna och inte. Gränspolisens metoder är också någonting som vi har haft uppe ett antal gånger. Vi hade en hearing i socialförsäkringsutskottet. Vi hade också ett frukostmöte med det tvärpolitiska nätverket här i där vi diskuterade just de frågorna. Jag vet inte om migrationsministern också blir uppringd av många människor som har sådana här problem, men jag blev uppringd av en man som togs på gatan. Han har inte varit gömd ens en gång, utan han har bott hemma med sin fru. Han har rätt att bo här, men han måste åka till sitt hemland för att söka uppehållstillståndet för att sedan komma hit. Han skulle hämta sonen, eller hennes son, på flygplatsen. Han fick inte göra det. Sonen stod där i och väntade på sin pappa och fick inte veta någonting om vad som hade hänt etcetera. Polisen hade hämtat honom och satt honom i förvar här. är det här en man som är gift här i och borde få stanna här. Men man säger att han ska åka hem och söka uppehållstillstånd. har han sagt att han ska försöka, men i alla fall. Jag skulle vilja att migrationsministern verkligen tittar på det här med vårdsituationen. Vad kan vi i göra när vi hamnar i situationen att en människa ska avvisas? Vad kan vi göra för att garantera att den personen får vård? Och vad kan vi göra för att garantera att gränspolisen sköter sig? Innan jag lämnar ordet till statsrådet vill jag bara vara mycket klar med att ni balanserar på gränsen till hur man får använda enskilda fall. Vi behandlar inte enskilda fall. Man kan använda enskilda fall som exempel, men det är inte rimligt att dra detta för långt. Det är inte vi som ska behandla dem. 30 Statsrådet (): Det är ju så att för ett statsråd är det väldigt klart definierat vad man får lov att tycka och tänka och vad man får lov att uttrycka i den här talarstolen och rent allmänt i ämbetet. av det som ni har tagit upp här har jag ingen möjlighet att kommentera, och därför kommer mitt svar också att bli ganska kort. Jag kommer att inrikta mig bara på de delar som handlar om regelverkets tillämpning i sig. Man kan titta på hur utlänningslagen är skriven. Där ges möjlighet att bevilja uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande omständigheter, men det är under förutsättning att uppehållstillståndet inte kan beviljas på någon annan grund. I ett sådant läge om man lämnar in en ansökan och får den prövad med det ingångsvärdet gör man en sammantagen bedömning av personens hela situation, men beaktar då särskilt vissa omständigheter, bland annat personens hälsotillstånd. Saknas adekvat vård i hemlandet när man gör den här bedömningen för en enskild som lider av en livshotande sjukdom kan det alltså, enligt hur lagen är stipulerad och uppställd, vara ett skäl för att bevilja uppehållstillstånd. Men jag betonar att det kan vara ett skäl inte att det är ett skäl. Det kan vara ett skäl. Vid bedömningen av möjligheterna att erhålla vård i hemlandet ingår också i lagstiftningen ett krav på att man gör en avvägning av huruvida det är rimligt att den här vården ges i eller inte. Den saken kan man säkert sedan diskutera, men det är inte upp till mig som statsråd att ha synpunkter på hur myndigheterna gör bedömningar i de här frågorna, och det är inte jag som tolkar lagstiftningen. Det faktum att i vissa fall säkert kan erbjuda bättre vård än hemlandet eller mottagarlandet anser inte heller lagstiftaren riksdag som har lagt fast ramarna för det här arbetet vara tillräckligt skäl för uppehållstillstånd. Varför det är så är också ganska givet, faktiskt. kan inte ta ansvar för vård i utlandet av en person som faktiskt inte har laglig rätt att stanna i . Inte heller kan vi, med utgångspunkt i det här resonemanget, ställa upp krav eller synpunkter på hur andra länder i vår omvärld väljer att lägga upp sin hälso- och sjukvård, vilka krav man ställer och hur man väljer att ställa upp profilerna i övrigt för dem som söker vård. Det här tycker jag är viktigt och angeläget att slå fast. Den lagstiftning som vi har är bra. Den är utformad på så sätt att den ger goda möjligheter för den enskilde att få sitt fall prövat rättssäkert i alla instanser, såväl av som av de domstolar som har att göra den slutgiltiga bedömningen och utröna det enskilda fallet i processen. Jag ser ingen anledning till att ta initiativ till att förändra den nuvarande lagstiftningen. 31 (): Tack, statsrådet! Som jag sade i min inledning tog jag upp ett enskilt fall för att utifrån ett konkret fall visa hur det faktiskt ser ut och att det finns flera sådana fall. Utifrån det ville jag ha en principiell diskussion om statsrådet anser att det är meningen att vi skulle gå in och ändra i de regelverk som finns och att man skulle garantera, från vårdgivande myndigheters sida, att vård kan ges i hemlandet, om det skulle kunna vara ett sätt att förbättra den här situationen och den här hanteringen. Den frågan kvarstår, eftersom jag tycker att statsrådet fortfarande inte har svarat på den. har tillskrivit statsrådet. Jag vet inte om han har hunnit läsa det ännu, men det var ungefär. Man skriver så här: Bland de flyktingar som utvisas från ingår människor med livshotande sjukdomstillstånd. Flera njursjuka i dialysbehandling har utvisats utan att varken eller polisen som verkställande myndighet har förvissat sig om att den njursjuke får behandling vid ankomsten. Att den utvisade bedöms överleva flygtransporten är det enda som krävs enligt regelverket. Utifrån detta tycker jag att det kunde vara rimligt att ställa frågan till statsrådet om han anser att detta är en human hantering. Sedan kan vi gå in lite mer på det här med gränspolisen. Alltför , i alla fall i mitt hemlän, kan man läsa i tidningarna om att både våld och andra kränkande inslag har varit i bruk från gränspolisens sida. Visst är det säkert en väldigt svår situation man hamnar i, i en trängd situation där en människa kanske ser hela sitt liv falla sönder, men man borde ändå på något sätt garantera en mer rättssäker tillämpning. Det här sker upprepade gånger utan att man gör något åt situationen det är så man upplever det när man tar del av de här berättelserna. Jag vet också att anmälningar har lämnats in och att de inte har hunnit hanteras . Det skulle vara intressant att höra vilka erfarenheter statsrådet har fått ta del av från andra delar av landet och om det är samma bild som vi har fått från vårt hemlän. Det tycker jag är en mycket etiskt viktig princip, för jag anser att även gränspoliser tydligare borde ha en mer humanistisk inställning och en mer etisk inställning i sitt agerande. I det enskilda fallet, som jag vet att statsrådet inte kan kommentera, var det till och med så att man inte ens fick ta med sig sin medicin, som man behövde för livsuppehållande insatser, utan det vägrade gränspolisen att tillåta. Det måste väl ändå vara en helt orimlig hantering? har de personliga tillhörigheterna inte heller kommit fram. Jag hoppas att statsrådet kan utveckla sina tankar utifrån om han anser att vård i hemlandet ska vara garanterad innan man blir utvisad från , eller om han anser att det är rätt att man bara ska klara av flygtransporten, oavsett om man sedan överlever i det land man utvisas till eller inte. Är det rätt hantering från vår sida? 32 (): Jag är också mycket väl medveten om att migrationsministern inte kan kommentera enskilda fall. Det jag tycker är det viktiga i just den här frågan är vårdsituationen att kunna garantera vård. Jag vill alltså snarare att vi ska ha det här som en diskussion och lyfta upp frågan. Migrationsministern kan naturligtvis inte påverka hur tillämpar lagen eller hur migrationsdomstolen tolkar lagen, men däremot kan vi här i kammaren, om lagen är dålig, faktiskt förändra den. Jag tycker att när det gäller just vårdsituationen så brister det. Att skicka en människa till en säker död kan man inte acceptera i ett samhälle som anser sig vara humant. Jag upplever att det är så i vissa situationer: Vi skickar människor rakt ut till döden. Men sedan är det också en fråga om gränspolisen och hur de agerar.