prot · GU0998 · 2007-04-25 00:00:00 — Landets kvinnojourer och mansjourer är en stor tillgång och resurs. Därför är det glädjande att det ekonomiska stödet ökar. Det ska inte vara så att de små kvinnojourerna, som ofta drivs med hjälp av ideella krafter, ska stå med mössan i hand och be om medel till det som är kommunernas skyldighet enligt socialtjänstlagen, nämligen att bistå kvinnor och barn som är i behov av hjälp och skydd. Kommunerna måste ta ett större ansvar både finansiellt och genom att säkerställa kompetens i den egna kommunen. Det räcker inte att kommunerna enbart finansierar en jourlägenhet. Det måste finnas personal som följer upp de här kvinnorna och ser till barnens situation. Jag tycker att den proposition som är lämnad till tar upp det på ett föredömligt sätt. Barnen är speciellt utsatta, och den lagändring som föreslås i betänkandet är ett steg i rätt riktning. Lagändringen innebär ett förtydligande av ansvar för insatser till brottsoffer, främst våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld. Det är också viktigt att det inom kommunerna finns personer med särskild kompetens för att man ska kunna hjälpa dessa kvinnor och barn. En kvinna som har blivit utsatt för våld behöver inte bara ett tryggt omhändertagande utan också ett kunnigt bemötande med möjlighet till fortsatt stöd och hjälp för att hon ska kunna förändra sin och sina barns situation. Precis som jag har sagt tidigare hoppas jag att kommunerna nu tar sitt ansvar och ser till att varje fall följs upp ordentligt. Att det nu ska utarbetas bedömningskriterier som är tydliga och enhetliga över hela landet är välkommet och absolut nödvändigt. Propositionen tar också upp det så kallade vistelsebegreppet. Det är en fråga som vi har tagit upp mycket när det gäller . Men vistelsebegreppet är också en problematik och kan leda till konflikt och sämre långsiktighet när det gäller hjälp till utsatta kvinnor. Vi kristdemokrater har framhållit att en långsiktig uppföljning är viktig och att konflikter mellan kommuner inte ska förekomma utan ska kunna lösas. Min fråga till statsrådet är därför hur hon ser just på vistelsebegreppet och dess betydelse när det gäller våld mot kvinnor. Det är särskilt allvarligt när värnlösa drabbas av våld. Jag tycker att på ett föredömligt sätt tog upp frågan om våld mot funktionshindrade kvinnor. Funktionshindrade kvinnor är överrepresenterade bland dem som drabbas av sexuella övergrepp och sexuellt våld. En del av dessa kvinnor vittnar om hur vissa män erotiserar deras handikapp, och kvinnan har svårt att sätta gränser och söker kärlek och omtanke. Kvinnor som utsätts för sexuella övergrepp får allt svårare att värna om sin integritet och blir därför ett lätt offer. Betänkandet behandlar också motioner som lyfter fram många viktiga områden. Jag ser fram emot den nationella handlingsplan som har aviserats, där även problematiken med hedersrelaterat våld kommer att ingå. 19 Statsrådet (): Jag känner och . I verkligheten heter de något helt annat. De bär berättelsen om hur svårt det är att leva med en man som slår och hur svårt det är att bryta upp från en man som slår. Det finns många kvinnor, och många av oss känner någon som lever i den här utsattheten. De flesta män i vårt land misshandlar naturligtvis inte kvinnor. Låt mig säga det först. Men det är ändå förskräckande många män som misshandlar kvinnor. Enligt anmäldes 24 000 fall av misshandel riktad mot kvinnor . Det är förstås toppen på ett . Utifrån specialstudier och brottsofferundersökningar uppskattar Brå att endast mellan av våldsutövandet mot kvinnor i nära relationer anmäls till polisen. Det har vi vetat länge, men vi har inte tacklat det på rätt sätt, och vi har inte arbetat på ett effektivt sätt. Den här debatten berör ett allvarligt och komplicerat samhällsproblem. Det handlar om brottslighet, om hot mot kvinnors liv och hälsa. Det handlar om de barn som tvingas se sin mamma bli slagen och misshandlad av någon de känner. Det är en folkhälsofråga, och det är också en jämställdhetsfråga. Jag vill inleda med att tacka för utskottets välvilliga behandling av regeringens förslag. Jag vet att ni alla som är här anser att våldsutsatta kvinnor och deras barn behöver få bättre hjälp och stöd. En del av de frågor som har ställts kanske jag besvarar i mitt anförande. Resterande får vi återkomma till i replikväxlingarna. Propositionen, som ligger på bord i form av ett betänkande, är ett steg på vägen mot ett fullgott stöd och skydd för våldsutsatta kvinnor. Regeringens politik omfattar flera åtgärder, bland annat inom jämställdhetspolitiken och inom rättsväsendet. Regeringen har sjösatt en utredning som ska komma med konkreta förslag för att förbättra skyddet för förföljda kvinnor det som ofta blir nästa steg när en kvinna har brutit upp. Vi avser också att på olika områden initiera reformer som kan öka jämställdheten mellan män och kvinnor. En kraftig resursförstärkning görs genom att jämställdhetspolitiken tillförs för . Det är en tiofaldig ökning av anslaget. Satsningen ska användas till en handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor men också till forskning om kvinnors hälsa. Kvinnor och de barn som bevittnar våld utsätts för en fruktansvärd kränkning. Inte sällan handlar det, som vi vet, om återkommande och utdraget lidande, där kvinnan tvingas in i en beroendeställning som det är svårt att ta sig ur utan hjälp. Stödet till våldsutsatta kvinnor har utvecklats , men det räcker inte. Långt ifrån alla kommuner har möjlighet att erbjuda ett fullgott stöd, till exempel skyddat boende. Den statliga utredningen om stöd till våldsutsatta kvinnor konstaterar att det finns ungefär 160 kvinnojourer i landets 290 kommuner, dit ungefär 50 000 kvinnor vände sig . Det betyder att det är många kommuner, minst 130, som inte kan erbjuda skyddat boende. Det här problemet vill regeringen göra något åt. En våldsutsatt kvinna och hennes barn måste få det stöd och den hjälp de behöver oavsett i vilken kommun de bor. Alliansregeringens proposition består av flera åtgärder i samspel. Ambitionen är att stimulera målinriktade, strukturerade och samordnade insatser på den lokala nivån. Frivilligorganisationernas arbete kan inte nog värderas. Kvinnojourer, brottsofferjourer och kunskapen där måste stödjas och tas till vara. För att stödja genomförandet av denna ambitionshöjning satsas totalt för . Av dessa pengar går till kommunerna. Vad är det då vi föreslår lagstiftningsmässigt, och vad är det för uppdrag som ges? För det första föreslår regeringen en skärpning av socialtjänstlagen från att kommunen bör ge den våldsutsatta kvinnan stöd och hjälp till att kommunen skall göra det. Stöd och hjälp kan handla om olika saker ekonomiskt bistånd och också skyddat boende. Där kan naturligtvis en samverkan mellan kommuner ske. Men varje kommun har uppgiften att kunna hänvisa till ett skyddat boende. Merparten av det ekonomiska stöd som går till kommunerna bör användas för att stödja de ideella organisationerna, kvinnojourer och brottsofferjourer. För det andra måste kommunernas kunskaper om att erbjuda rätt hjälp till våldsutsatta kvinnor också bli bättre. Utvecklingen av ett mer heltäckande och mer strukturerat stöd från ska därför understödjas. kommer att få i uppdrag att ta fram vägledning till hjälp för arbete utifrån den nya lagen. Vidare kommer metoder i socialt arbete, IMS, att ta fram verktyg till arbete. På det sättet tror vi att skillnaderna mellan olika kommuner kan minska. Bedömningarna om vilka insatser en våldsutsatt kvinna och hennes barn behöver kan därmed bli mer enhetliga. För det tredje kommer att få i uppdrag att samordna länsövergripande frågor som syftar till att motverka våld mot kvinnor och barn. Tillsynen förstärks av arbete med våldsutsatta kvinnor. Det här tillförs särskilda medel för. Mäns våld mot kvinnor är ett mångfasetterat problem som kräver åtgärder inom flera områden, och vi måste lära oss att förstå och behandla de mekanismer som gör att våldet uppstår. Insatser som riktar sig till våldsutövande män är därför en oerhört central och viktig del i arbetet med att bekämpa och förebygga mäns våld mot kvinnor. Bara så kan vi långsiktigt lösa problemet. Regeringen har i budgetpropositionen avsatt särskilda medel för att förbättra insatserna för våldsutövande män. Mäns våld mot kvinnor är en prioriterad fråga för regeringen. Och har en betydelsefull roll i det här. I och med regeringens proposition ges förutsättningar för stöd och skydd till våldsutsatta kvinnor men också till de barn som bevittnar våld. Barn som bevittnar våld måste betraktas som brottsoffer. Och insatser måste också omsluta barnen, både när det gäller skyddat boende och när det gäller gruppverksamhet för barn som behöver andra vuxna som förklarar och berättar, som behöver träffa andra barn i samma utsatta situation. Gruppverksamhet för den här gruppen barn har visat sig vara väldigt framgångsrik. Detta finns på mycket få ställen i landet. Vi behöver få det som en arbetsform. Regeringen vill naturligtvis nu också verka för att den nya lagstiftningen ska bli verkningsfull och efterlevas, därav den ökade tillsynsskyldigheten för länsstyrelserna och uppföljningsansvaret för länsstyrelserna. Den här propositionen innebär en ny politisk markering av hur viktigt det är att brottsoffer det är både våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnar våld får det stöd och den hjälp de behöver. Att en våldsutsatt kvinna inte får det stöd och den hjälp hon behöver kan inte accepteras. Det kan inte heller accepteras när det gäller barnen. Och den här rätten ska finnas oavsett var i landet de bor. Genom att skärpa bestämmelsen i socialtjänstlagen lyfter vi fram och tydliggör skyldighet att ge stöd och hjälp. , och alla andra kvinnor som lever i denna utsatta situation ska kunna känna sig trygga i att de kan få stöd och hjälp, och deras barn som bevittnar våld ska veta att det finns vuxna utanför familjen som kan erbjuda skydd och också stöd och hjälp. Det här är ett steg framåt mot en ökad trygghet för kvinnor och barn. Mer kommer att göras, och mer behöver göras. Men det här är ett steg på vägen, och jag skulle vilja säga att det är ett oändligt viktigt steg. Min förhoppning är naturligtvis att ska ställa sig bakom förslagen. I detta anförande instämde och (båda kd) samt (). 20 () replik: Som kanske noterade i mitt anförande är vi från kritiska till att regeringen inte valde att gå på utredningens förslag när det gäller lagtextförändringar. Utredningens textförslag hade också ett väldigt starkt stöd av nästan samtliga remissinstanser. När och presenterade det här förslaget via ett pressmeddelande uppfattade de flesta att regeringen just hade gått på utredningens förslag. I pressmeddelandet säger man så här: Regeringen föreslår därför en skärpning i socialtjänstlagen från att kommuner bör ge den våldsutsatta kvinnan stöd och hjälp till att kommunerna skall göra det. Det upprepade också nu under sitt anförande. Utredningens förslag var precis så här. De föreslog att det skulle heta: skall vid behov ge stöd och hjälp till kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående. Men regeringens förslag, enligt propositionen, låter så här: skall särskilt beakta att kvinnor kan vara i behov av stöd och hjälp. Detta är för oss en väsentlig skillnad på lagtextskrivning. Och den här kritiken delar vi även med andra organisationer, bland annat Amnesty. Mina frågor till är då: Kan förstå att det uppstod lite missförstånd efter det här pressmeddelandet, att många trodde att ni skulle gå på utredningens förslag? Och varför valde regeringen att frångå utredningens förslag till förändring av lagtexten? 21 Statsrådet () replik: När en lagtext ska manglas är det alltid många som ska ha ett ord med i laget. Så är det naturligtvis också i det här fallet. Det här är en text som har granskats av många, och många har haft ett ord med i laget. Det finns jurister, och det finns politiker. Här finns många inblandade. När det handlar om den text som ligger på bord, och som är förslaget i propositionen, skulle jag vilja säga att den mer än väl svarar mot det som också var utredningens intentioner. Det finns ingen skillnad därvidlag. Och de förändringsförslag som lägger fram i sin reservation skulle egentligen inte göra någon skillnad rent tillämpningsmässigt. Vi måste ju ändå komma ihåg att socialtjänstlagen och det här ryms inom socialtjänstlagen inte är en absolut rättighetslagstiftning på samma sätt som exempelvis LSS är, utan det handlar om att man här gör en biståndsbedömning. Med den här skrivningen och med den tillsynsfunktion som vi har via länsstyrelserna, med tydligt uppdrag, svarar det mot de intentioner som fanns i utredningen. 22 () replik: är då övertygad om att regeringens förslag till skrivning är bättre än utredningens. Den uppfattningen delar inte vi. Som vi ser det är det inte bara jurister som ska läsa det här, utan det är naturligtvis även socialnämndens tjänstemän och chefer och så vidare. Vi tycker att det hade varit bättre om det hade stått ett klart och tydligt skall och inte att man skall särskilt beakta och kan vara i behov av. Men jag har en fundering. Hur tänker regeringen och kontrollera och följa upp att den här förändringen i lagtexten verkligen får den effekt som man önskar, att de stora brister som finns försvinner eller blir betydligt mindre? I propositionen har jag inte kunnat hitta någon text om någon direkt samlad uppföljning av de här förändringarna. Däremot kan man läsa att ska ta fram ett vägledningsstöd för tillämpningen. IMS ska utveckla bedömningsinstrument och kunskapsstöd. Länsstyrelserna ska stödja länsövergripande samordning och förstärka tillsynen av . Och regeringen tänker tillsätta en utredning om statistik. Jag har en fundering, och jag skulle gärna vilja ha ett svar. Kommer att kunna stå här och svara på frågan om det har skett någon förändring eller förbättring när det gäller stöd till våldsutsatta kvinnor, med anledning av den här nya texten i lagstiftningen? 23 Statsrådet () replik: Det är flera saker vi gör. Hela propositionen talar ju om att det är en ambitionshöjning, och det är en politisk markering av att vi tycker att det måste finnas kraftfullare insatser. Det är en skyldighet att göra allt vad man kan. Det är inte så att det bara är en lagtext som förändras. Här ges nu uppdrag för att ta fram metodverktyg för ett strukturerat arbete ute i . Det tror jag är väldigt betydelsefullt, inte minst för mindre kommuner där en socialsekreterare har att hantera väldigt många olika sorters problematik. Jag tror att ett metodverktyg är mycket betydelsefullt för arbetets utveckling. Vi gör också ökade insatser på tillsynsområdet just för att kunna följa upp det här. Jag skulle vilja säga att statistikinsamling inte är oviktigt i sammanhanget, inte heller det arbete som vi funderar på att sjösätta vad gäller mer av kvalitetskriterier på arbete. Det är en bristvara att vi har så bristande kunskap om verksamhet över huvud taget , inte minst inom ansvarsområde. Det här är en viktig del att kontinuerligt följa upp. Det handlar om en kontinuerlig tillsyn av länsstyrelserna, men vi behöver också mäta på samma sätt i alla kommuner, och också kunna följa förbättringsutvecklingen. Det hoppas jag naturligtvis ska vara för handen användning av lagstiftningen. 24 () replik: Jag har här regeringens riktlinjer för fördelningen av medlen till kommunerna, de övergripande målen för satsningen. Det står att våldsutsatta kvinnor som söker stöd och hjälp ska få det, oavsett i vilken kommun de bor, och att stöd till våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld ska förbättras och kvalitetsutvecklas. Kommunernas arbete ska vara mer målinriktat, strukturerat och samordnat. Då är min fråga till : När anser regeringen att alla våra kommuner i ska kunna erbjuda skyddat boende till alla behövande? Det handlar om handikappade, kvinnor från samkönade relationer, äldre som unga, missbrukare, offer för människohandel. När ska regeringen stämma av målet? När ska det vara uppfyllt? 25 Statsrådet () replik: Det är precis det som är ambitionen, att alla kvinnor som kommer och söker sig till eller via en kvinnojour ska kunna få hjälp och stöd. Vi vet att det inte ser ut så . av socialdemokratiskt maktinnehav har det inte nämnvärt förbättrats. vill vi göra en ambitionshöjning. Den hoppas jag att vi är politiskt överens om för att kunna få en måluppfyllelse där naturligtvis målet måste vara nolltolerans mot män som slår. Det är det första. Det är där som ytterligare insatser behöver sättas in så män över huvud taget inte slår kvinnor, att den typen av kränkning inte förekommer i vårt land. Jag tror att vi har talat lite för lite om den typen av förebyggande verksamhet. Här kommer det att ske ytterligare satsningar. De är väldigt viktiga i sammanhanget, för det är bara så vi långsiktigt kan lösa problematiken och få ned antalet kvinnor som blir slagna. Därmed kommer också behovet efter hand att minska. Långt ifrån där är vi , men målsättningen med den här propositionen är ju att kvinnor oavsett var de bor ska kunna känna sig trygga. Detta är ansvar, delvis , men gör vi en skärpning av lagtexten som vi tillför resurser för att markera att man måste utveckla metoder och måste ha tillgång till ett skyddat boende. Om man är en liten kommun kan det ske i samverkan med en annan kommun, men man ska kunna hänvisa till ett skyddat boende. Via uppföljningen får vi kunskapen. Vi har inte satt för det, men vi kommer självklart att följa upp det via de tillsynsmyndigheter som står till förfogande. Det här är ett eftersatt område där det inte finns tillgång till statistik, tyvärr. Vi behöver förbättra kunskapsinhämtandet. 26 () replik: Jag fick inte svar på min fråga om när regeringen ska stämma av att målen har uppfyllts. Det är faktiskt du, , som har ansvaret . Då får du kliva ur oppositionsrollen och ta tag i de frågor som du ansvarar för. ska svara på de frågor som jag ställer. Då upprepar jag frågan: När ska regeringen stämma av målet? Och vad ämnar regeringen göra om inte målet uppfylls, om det skyddade boendet inte byggs ut som lagstiftaren har menat? Vad händer då? 27 Statsrådet () replik: Jag kan inte upphöra att förvånas över efterfrågan på målformuleringar. Det har tydligen inte uppenbarats under tolv års regeringsinnehav att inga mål sattes upp och att inga mål följdes upp. Det måste vara den stora bristen att så lite hände. har vi lagt fram propositionen. Jag är glad att vi kan ha så stor politisk enighet om den. Målen är, som mycket väl framgår av propositionen, inte tidsbestämda på det sätt som nu efterfrågar. Det sker däremot en kontinuerlig uppföljning som kommer att ge oss den nödvändiga kunskapen om hur utvecklingen kommer att se ut. Det kan finnas skäl att återkomma med fler åtgärder. Det är precis det som nu funderar över när det gäller handlingsplanen. För det här är inte den enda insats som görs, och det måste ses i ett sammanhang. Handlingsplanen kommer att ytterligare förstärka det förebyggande arbetet mot män som slår. Vi har flera andra saker som kommer att komplettera bilden, insatserna, resurserna och lagstiftningen. Vi avser att börja mäta det som görs ute i kommunerna så att vi får kunskapen om hur det ser ut. Det är ju det som är bristen , att den sammanfattande kunskapen där något mäts på samma sätt i alla kommuner inte finns tillgänglig. Därför kan man inte heller sätta ett mål. Det är orimligt. Kunskapsläget möjliggör inte ett målsättande på den nivå som efterfrågar just . Men det är många satsningar som görs på ett sätt som är väldigt tydligt och som är en signalgivare ut till verksamhet. Vi vill se en förbättring på det här området. Det är oacceptabelt att vi har en så dålig rättssäkerhet för kvinnor och för barn som bevittnar våld. Här tar vi steg för steg i den riktningen för att se till att man kan få ett bra bemötande, ett bra omhändertagande, bra stöd, skydd och hjälp den dag man behöver det. Men den främsta målsättningen är att minimera att våld över huvud taget utförs mot kvinnor. 28 () replik: Först vill jag säga att jag tycker att det är väldigt roligt att statsrådet är med i den här diskussionen. Däremot när det gäller beskrivningen tror jag att det är mycket riktigare att säga att vi är överens om mycket, inte allt, och bygger vidare på vad väldigt många kvinnor, i kvinnorörelsen men också politiker, främst kvinnor, har jobbat . Det tycker jag är en riktigare beskrivning än att säga att det inte hände något . För det tycker inte jag är en sann bild. Det här var en privatfråga för som man skulle lösa inom hemmets väggar. Vi har kommit en bra bit på väg. Jag skulle vilja ställa några frågor. Hur ska vi se till att det långsiktiga stödet till kvinnojourerna säkras? De lever nästan ur hand i mun, och man har ofta för lite pengar, inte minst för lite pengar så man inte kan ge stöd till medföljande barn. I min hemkommun har vi fixat det när det gäller barn och ökat stödet så man kan ge det, men så ser det inte ut överallt. Jag tänkte också ställa en fråga när det gäller stöd till funktionshindrade kvinnor som utsätts för mäns våld. Det räcker inte med att säga att det ska finnas skyddat boende. Boendet måste vara tillgängligt. Personalen måste ha kunskap om funktionshinder och kunna samarbeta med funktionshinderverksamheten. För vissa grupper som psykiskt funktionshindrade kvinnor och en annan grupp, missbrukande kvinnor som kanske är de mest utsatta, platsar inte på kvinnojourerna för att man inte kan ha dem ihop med barn och andra kvinnor i en traumatisk situation. Då måste vi bygga upp något särskilt. Vi har föreslagit att man ska utbilda personalen, lägga pengar på det och på resursforum för psykiskt funktionshindrade och missbrukande kvinnor och bidra till att göra kvinnojourerna tillgängliga. Det är inte lätt för kvinnojoursrörelsen att börja hitta pengar och få tillgänglighet. Jag skulle vilja veta vad statsrådet vill göra på de områdena. 29 Statsrådet () replik: Ja, , det långsiktiga stödet till kvinnojourerna är väldigt angeläget för att man ska känna trygghet och kunna bygga upp sin verksamhet. Stödet kommer från flera parter. Staten är en bidragsgivare, men det finns också ett kommunalt ansvar att sörja för att verksamhet fungerar väl. Kombinationen mellan det offentligas verksamhet och de ideella organisationernas är oumbärlig och ovärderlig i det här arbetet, och samarbetet där emellan måste fungera väl. Detta är centralt för att vi ska kunna ge ett bra bemötande, ett bra omhändertagande och ett bra skydd åt kvinnor. Jag instämmer alltså verkligen i vikten och betonandet av långsiktigheten. Det är ett ansvar som faller på kommunerna. Enligt mitt förmenande skärper vi detta ansvar med den förändring i lagstiftningen som vi nu gör. När det gäller de statliga insatserna ger vi inledningsvis ett stöd på 120 miljoner för 20072008. Det stödet ska betraktas som en långsiktig satsning. Frågan om funktionshindrade är en svår problematik, men det är väldigt viktigt att det fungerar. Precis som säger finns det ett kompetensbehov, och det hoppas jag delvis ska kunna tillgodoses med hjälp av det metodverktyg som tas fram till personal. Detta är viktigt och bör kunna omfatta även kvinnojourernas personal. Den här typen av kompetensverktyg är ju användbara i både den ena och den andra organisationen. Jag tror att det blir ett viktigt instrument och att just de här grupperna, som vi kanske inte alltid har uppmärksammat, kan uppmärksammas och få en bra kunskapsbakgrund. Helt kort vill jag också kommentera att tillgänglighetsproblemen är stora, och när det gäller detta har vi en handikappolitisk plan. Men det får vi ta i nästa replikskifte. 30 () replik: Vi skulle vilja att man, gärna i samverkan med kommunerna, gav ett långsiktigt statligt stöd så att kvinnojourerna kunde leva ett mer stabilt och framåtplanerande liv. Det har vi lagt fram som förslag från . Metodstödet är bra, men när det gäller våld mot funktionshindrade kvinnor är det inte bara personal som behöver kunskap.