prot · GU09111 · 2007-05-23 00:00:00 — Men jag tror att de uppemot en miljon rwandier som blev slaktade i med omnejd med macheteknivar och annat hade behövt vapenmakt på plats för att kunna överleva. Vi svek dem, och resten av omvärlden, genom att vi inte ingrep. Det är den verklighet som vi lever i. De 5 000 kurder som gasades ihjäl av 1988 hade också behövt vapen. Befolkningen fick sedermera skydd av och som upprättade flygförbudszoner. Det är denna verklighet som vi måste utgå från. Jag säger inte någonting om att man ska negligera fredstanken eller inte lyfta fram olika förebyggande lösningar. De är viktiga. Och resolution är ett bra steg för att se hur man kan involvera kvinnor, hur man kan tänka på barns situation, och hur man via så kallade early warning system kan se att olika konflikter kommer att bubbla upp på olika ställen. Många krig skulle inte behöva bryta ut om vi faktiskt hade ett mer effektivt bistånd och om vi faktiskt hade en mer öppen värld som i större utsträckning såg tendenserna. Men jag tycker att det är väldigt oansvarigt att i dagens samhälle hävda att vapnens tid är förbi. Den är ännu inte förbi. Det är klart att de värsta vapnen måste fasas ut. Men vi kommer under en lång och överskådlig tid att behöva använda oss av vapen och militära insatser för att skydda det mänskliga livet. 207 HANS () replik: är det två företrädare för majoriteten som har beskrivit som ett delvis pacifistiskt parti eller ett parti som helt vill avskaffa svensk vapenexport. Dagens boktips till er i majoriteten är att ni faktiskt läser vad vi i skriver i våra motioner och reservationer. Det finns en risk att det så att säga är ett ganska torrt boktips. Men jag kan tycka att det är nyttigt och hederligt att man faktiskt läser på innan man kritiserar sina motståndare. Vi i har inte sagt att vi vill avskaffa svensk vapenexport. Vi har sagt att den behöver regleras tydligare. Jag håller fullständigt med om att varje land har rätt till ett försvar. Men vi kan aldrig acceptera att försvaret sker på vilka sätt eller på vilka villkor som helst. Jag tror att de flesta av oss är ganska glada över att man har förbjudit senapsgasladdade handgranater. Och jag tror att de flesta av oss är tacksamma för att granatkastarammunition laddad med mjältbrandssporer inte längre används. Och jag tror att vi alla ställer oss bakom om att endast militära mål får angripas. Det är därför som det känns så märkligt att vi nu har en majoritet i den här som företräds av ett statsråd som säger att ska behålla sina klustervapen och att man ska behålla bombkapsel 90. Jag tror att det krävs ett stort mått av politiskt mod för att hävda att bomkapsel 90 aldrig kan drabba civila. Jag tror inte att någon av oss här i den här kammaren eller någon annan kan lämna dessa garantier. Självklart finns det en överhängande risk att civila kommer att drabbas av den typen av vapen som bombkapsel 90 är. Jag vet att har varit en förkämpe för ett svenskt förbud mot klustervapen. Men står trots det i denna kammare och representeras av ett statsråd som faktiskt säger att vi ska behålla bombkapsel 90. Hur går det ihop, ? 208 () replik: Jag tror att vi alla ska vara ärliga och inse att klockan klämtar för den svenska bombkapsel 90. Om vi kommer att få ett internationellt förbud inom ett par års tid så är det väldigt märkligt om vissa vapen då skulle undantas. Jag tror att den utvecklingen är väldigt viktig att följa. Man kan fråga om det kommer att ske , om det kommer att ske senare, eller om det kommer att ske . Det viktiga är också att se hur vapnen utvecklats genom historien. Frågan är om kommer att kunna använda ett vapen som tillverkades 1986, bombkapsel 90, 2020 bekämpa främmande makt. Troligtvis inte, för det kommer att krävas andra vapen. Inte heller ser det svenska invasionshotet ut som det tidigare gjorde, utan det är andra utmaningar som vi står inför. Jag tror att alla vi som är väldigt glada över att, förhoppningsvis, få ett internationellt förbud mot klustervapen ska se in i denna kontext. Jag tycker att bombkapsel 90 ska fasas ut. Det är bestämda åsikt i denna fråga. Sedan handlar det om förhandlingar. I grund och botten är det nog inte en fråga om om utan om när. 209 HANS () replik: I ett tidigare inlägg pratade jag om bristen på samstämmighet mellan olika delar av den här regeringens utrikespolitik. Här ser vi en brist på samstämmighet inom den borgerliga alliansen. Det är ju inte riktigt de här signalerna som vi fått från statsrådet . Klockorna klämtar möjligtvis för klustervapen. De skulle kunna klämta betydligt högre om den reservation som ligger på bord bifölls. Det är fullt möjligt att vi vid voteringen röstar igenom ett svenskt förbud mot produktion, handel och förvaring av klustervapen här i , inklusive bombkapsel 90. Klockorna skulle alltså kunna klämta betydligt högre än de gör. Det är möjligt att de här vapnen avskaffas om . Men det är , , som vi ska ge oss ut och förhandla runt om i världen om ett internationellt förbud. Frågan är vilken trovärdighet vi har när vi åker ut i världen och säger att vi ska verka för ett internationellt förbud som den entydiga signalen från den har varit att det här förbudet inte ska omfatta bombkapsel 90 gärna ett förbud men någon annanstans, för någon annan och någon annan gång. Vilken trovärdighet har alltså den när det gäller att agera för ett internationellt förbud när man så entydigt har sagt att bombkapsel 90 ska bevaras? 210 () replik: För tillfället är det viktigaste att vi får i gång ett ambitiöst och tillräckligt effektivt avtal mot klustervapen. Jag ser det själv som en omöjlighet att kommer att kunna behålla egna vapen. Det viktigaste just nu är att vi inte agerar som någon form av bromskloss i förhandlingarna utan att vi försöker flytta fram våra olika positioner. Men sett till just den vapentekniska utvecklingen tror jag, som jag tidigare nämnde, att klustervapnen, även den svenska versionen, väldigt mycket kommer att ha spelat ut sin roll. I en interpellationsdebatt om klustervapen som ägde rum här , precis inför julen, och där bland annat jag och debatterade med försvarsminister deklarerade han tydligt att svenska klustervapen inte skulle användas vid internationella insatser. Då blir frågan vad de ska användas till. Behövs de för det svenska invasionshotet? Enligt mångas bedömning är svaret nej. Då kan man fråga sig hur pass effektiva dessa vapen kommer att vara. Oavsett hållning i denna kammare i denna fråga tror jag att klockan, som jag inledningsvis sade, klämtar för dessa vapen och att de inom inte kommer att finnas kvar. 211 (): Om vi anser att , vårt land, ska ha ett militärt försvar har vi därmed sagt att det måste finnas vapen för det försvaret. Vi har därmed också, som vi alla säkert är helt överens om, sagt att vi gör oss beroende av andra länder och då med största sannolikhet inte med ett utan med flera länder. Vi är säkert också överens om att vi inte av andra länder kan kräva en moral som säger att de ska exportera till oss och att vi då, när vi har industrier som kan exportera, moraliskt skulle vara förmer och inte alls syssla med export. Sedan är jag den förste att tillstå att den här exporten ständigt ska vara under observans. Det ska resoneras om den, och det ska debatteras om den. Den här debatten kommer att fortgå. Så har det varit under olika regeringar, och så kommer det att vara också under den här och kommande regeringar oavsett kulör. Egentligen tror inte jag att det råder så väldigt delade meningar om det betänkande som så att säga är uppe på våra taburetter här . Men det är inte detsamma som att jag tycker att detta är oviktigt. Det är precis tvärtom. Jag tycker att det är angeläget att stryka under vissa meningar speciellt i skrivningarna här. Det talas om transparens och om parlamentarisk insyn. Det menar jag är mycket mycket viktigt, mycket mycket angeläget. Det har här också talats om att den här kampen i någon mån är kontrollerad. antar resolutioner, och i EU finns, som sagts här, en politiskt bindande uppförandekod för krigsmaterielexport. Men onekligen fordras det mycket mer av implementering när vi talar om vapenhandel och bestämmelser. Jag tycker, precis som mer eller mindre starkt uttalats från nästan alla håll, att det är bra att det nu finns formuleringar om klustervapen formuleringar som lett till ett i varje fall mycket större mått av samstämmighet i utrikesutskottet än vad som annars hade varit fallet. Det är också viktigt att vi får en tydlig internationell definition som är så objektiv som möjligt om vad som är klustervapen. Visst, man kan mycket väl fundera över formuleringen i texten: klusterammunition som förorsakar oacceptabla civila skador. Man kan vända på det och undra: Vad skulle vara acceptabla civila skador? Det är nog ingen enkel gräns att dra för något vapenslag, allra minst när det talas om klusterammunition. Det är också så när vi talar om små lätta vapen. Inte heller där finns det väl en definition som omfattas eller accepteras av alla. Det är säkert gränslöst viktigt i ordets egentliga betydelse att vi på de områdena får definitioner som omfattas internationellt. I varje fall jag tycker att det är viktigt att betona det ser vi kanske inte när vi talar om försvarsfrågor konflikter med stora breda fronter. I stället är det väldigt mycket av terrorism och krigstillstånd inom länder. Där är det svårt att avskilja frontavsnitt. Det är klart att man kan göra gällande att en viss diskrepans råder mellan att ha vapenembargo visavi och att handla med vapen med . Jag för min del tror att embargot riktat mot enbart är symboliskt, och det är väl bra med symbolik. Handeln med däremot är substantiell. Det finns en ambivalens i verkligheten som man kan tycka väldigt illa om men som, tyvärr, inte alltid är så enkel att hantera. Avslutningsvis vill jag växla in på ett spår som jag tycker är oerhört viktigt i de här resonemangen. Jag vill understryka att utrikesutskottet måste hålla isär fattigdomsbekämpning från militära insatser och vapenhandel. Detta måste sägas gång på gång. Om man börjar plädera för att militära insatser skapar förutsättningar för humanitära insatser säger man egentligen, menar jag, att allt bistånd skulle kunna slussas över till militära insatser. Det säkraste sättet flera har varit inne på detta eller i varje fall ett av de säkraste sätten att minska ropen på militära insatser världen över är att kraftfullt och konsekvent tränga tillbaka fattigdom och förnedring. 212 Statsrådet (): debatterar den förmodligen öppnaste redovisningen av svensk krigsmaterielexport som någon regering har lämnat. Regeringen ökar på fem centrala områden informationen om exporten av krigsmateriel. Denna utökade information kommer att lämnas till . Jag noterar med tillfredsställelse att utrikesutskottet och samtliga partier där uppmärksammat och välkomnat detta. Värt att uppmärksamma är att den svenska exporten har bytt karaktär. Det är bra att utrikesutskottet noterar det. Exporten av krigsmateriel för strid, alltså materiel med förstörelsebringande verkan, har minskat kraftigt. har exporten av det som kallas övrig krigsmateriel, till exempel övervaknings- och radarsystem, ökat och ökat starkt, närmare bestämt 2006. Den uppgick då till av den totala krigsmaterielexporten. Ofta talas det om den svenska vapenexporten och att den ökar. Det är alltså en inte alldeles rättvisande beskrivning, även om exporten är sådan att stora enskilda affärer får genomslag i statistiken direkt och därmed varierar med avseende på mottagarländer och innehåll mellan åren. Exportaffärer med krigsmateriel är mycket långsiktiga. De affärer som genomförs och som genomfördes kan ha inletts och prövats i flera omgångar av och dess rådgivande exportkontrollråd. Inspektionen har nämligen till sitt stöd ett parlamentariskt sammansatt exportkontrollråd, som består av representanter för samtliga riksdagspartier. Genom detta råd ges partierna insyn i och inflytande över exporten. Det är en viktig del, också den, i öppenheten kring exportfrågorna. Huruvida har en strikt krigsmaterielexportpolitik avgörs främst av kvaliteten på kontrollen, inte bara av siffrorna , som man ibland får intryck av i debatten. Om ett land köper till exempel JAS är det en affär stor nog att förändra hela statistiken. har ett grundläggande säkerhetspolitiskt intresse av tillgång till högteknologisk materiel. Detta förutsätter en försvarsindustri som samarbetar med andra länder. Detta i sin tur kräver att export av försvarsmateriel tillåts. Sedan det har den svenska försvarsindustrin i bred enighet genomgått en omfattande internationalisering. Den ägs numera till stor del av utländska företag. Utveckling av nya produkter sker i mycket nära samarbete med andra länders försvarsindustrier. När produkter tas fram sker det med sikte på användbarhet i flera länders försvarsmakter. Det utvecklas knappast längre system avsedda att enbart möta det svenska försvarets behov, men det sker heller inte utveckling av system enbart för andras behov. tillgång till nödvändig högteknologisk materiel utgår från internationell samverkan, från utbyte av kunskap till försäljning av gemensamt utvecklade system och import av resterande materielbehov. Denna förändring av försvarets materielförsörjning och försvarsindustrins villkor har under en rad år i denna riksdag skett i brett politiskt samförstånd. Den tekniska utvecklingen går så fort att inte kan vara nationellt självförsörjande med försvarsmateriel. Vi klarar inte att på egen hand försörja Försvarsmakten med högteknologisk materiel på alla de områden som det behövs. Det går inte heller att upprätthålla den breda kompetens som behövs för att möta försvarets alla behov eftersom utvecklingen av försvarsmaterielsystem är oerhört kostsam. Däremot kan väl möta kraven på ett begränsat antal teknologiområden och inom dessa upprätthålla en egen utveckling och produktion av försvarsmateriel. Övrig materiel importeras. För att säkerställa en fortsatt god teknikutveckling och materielförsörjning behöver exportera försvarsmateriel. På det sättet delar vi på utvecklingskostnaden med andra länder och säkerställer vår egen tillgång. Det säkerhetspolitiska läget har förändrats. För del har närområdet blivit tryggare. befinner sig svenska soldater ofta i mycket farliga situationer när de deltar i internationella insatser. När sänder svenska soldater på fredsbevarande uppdrag till krigsområden och krisområden måste de ha tillgång till bästa tänkbara utrustning. Det handlar om deras säkerhet. är militärt alliansfritt, men vi deltar i Natoledda operationer. Det internationella samarbetet kräver också att den materiel som vi använder är kompatibel med andras. Vidare är det så, fru talman, att vad som är en svensk produkt är entydigt. En produkt som vi känner som svensk kan i själva verket ha ett stort internationellt inslag. Ett exempel är att en JAS Gripen numera till ungefär hälften består av amerikanskt innehåll. JAS utvecklades från början av och såldes sedermera av både och . Flygplanet har efterhand Natoanpassats och kräver amerikanskt tillstånd för teknologiöverföring för att kunna exporteras. Det krävs entydigt bättre europeisk samverkan om reglerna för försvarsmaterielexport. Vid tillståndsgivning i tillämpas också EU:s uppförandekod för vapenexport med åtta kriterier som ska beaktas. De behandlar sammanfattningsvis situationen i mottagarlandet, situationen i mottagarlandets regioner, avsändarlandets och mottagarlandets internationella åtaganden. har aktivt arbetat för att EU-länderna ska anta en ny, moderniserad och bindande uppförandekod för försvarsmaterielexport. En sådan finns också framtagen , men antagandet blockeras alltjämt. har restriktiva regler gällande försvarsmaterielexport jämfört med andra EU-länder. Vi förordar starkare EU-regler för att länderna ska agera mer sammanhållet. Vikten av att mänskliga rättigheter respekteras är central för svensk utrikespolitik. Också det tar de svenska reglerna för försvarsmaterielexport fasta på. Export bör inte ske till länder där omfattande grova kränkningar av MR förekommer eller där vapen kan användas för internt förtryck eller hot mot grannar. Respekt för MR är ett viktigt kriterium när man prövar tillstånd. Svensk krigsmaterielexport kan bara komma i fråga när det finns säkerhets- eller försvarspolitiska skäl som talar för det och när det inte strider mot utrikespolitik. Den svenska hållningen i försvarsmaterielexportfrågor har varit att titta på effekterna av snarare än formerna för olika styrelseskick. Vi ska inte sälja till länder där materielen från kan komma att användas för internt förtryck eller hot mot grannar. ISP fattar med stöd av EKR, , beslut i enskilda exportärenden. ISP kan också välja att överlämna ärenden till regeringen för avgörande, men det sker mycket sällan. Regeringen påverkar via riktlinjer och via lag. Världen har förändrats, och den gamla modellen för redovisning av krigsmaterielexporten var inte längre ändamålsenlig. Ökad öppenhet och transparens kring exporten av krigsmateriel är viktiga, menar vi. Det bidrar till en mer precis debatt och ett ökat förtroende och stöd för den nödvändiga exporten för . Det är också någonting som länge har efterlysts av ideella organisationer och som regeringen nu tillmötesgår i . Det gäller för det första information om exporten av små och lätta vapen. Begreppet omfattar i princip handeldvapen som bärs och avfyras av en person och lätta vapen som är avsedda att bäras och användas av upp till tre personer. Lätta vapen är inte ett stort svenskt exportområde. Enligt en redovisning baserad på FN:s definition av små och lätta vapen uppgick den svenska exporten 2006 till ungefär 1,3 miljarder. Men det finns anledning till oro för spridning av lätta vapen. Om man ser, precis som nämnde, till terrorism, brottslighet och förtryck av mänskliga rättigheter är lätta vapen tveklöst det mest använda medlet. Globalt sett är kontrollen på detta område förmodligen sämre än för större vapensystem. Det andra vi lyfter fram i den här skrivelsen till är svensk export av Manpads, alltså handburna luftförsvarssystem. Det tredje är leasing, som ingen regering har särredovisat. Leasingavtal med utländska kunder har inte ingått i exportstatistiken, av den enkla anledningen att det inte är fråga om försäljning. Att detta nu ingår är ett exempel på hur regeringens redovisning utvecklas för att möta exportens förändrade karaktär. Svensk försvarsindustri och har i allt större omfattning kommit att sluta leasingavtal med utländska kunder. Det har skett för att man ska kunna möta de ökade internationella behoven av snabb tillgång till materiel för internationella insatser. Det kan vara fråga om leasingkontrakt för försvarsmateriel som inte längre behöver till följd av försvarets neddragningar, till exempel JAS-plan. Det fjärde regeringen nu tillför i redovisningen handlar om upplåtelse av tillverkningsrätt utanför och samarbetsavtal med utländska företag. Prövning av ärenden gällande upplåtelse av tillverkningsrätt och samarbete med utländsk part sker alltid med de strängare kriterier som gäller för export av krigsmateriel för strid. Det femte vi nu tillför i informationen till handlar om en utförligare beskrivning av produkter med dubbla användningsområden och utförligare statistik om förhandsbesked och förfrågningar. Dessutom ingår en förteckning över företag i som tillverkar produkter med dubbel användning. Detta gör vi i perspektiv av att vi ser att risken för spridning av massförstörelsevapen i världen är betydande. Vi vill uppmärksamma också detta som en risk för världen . Merparten av de produkter som har dubbla användningsområden och exporteras med tillstånd från ISP i är telekommunikationsutrustning. En annan stor produkt i detta sammanhang är, faktiskt, värmeväxlare. deltar i omfattande internationella operationer. Försvarsindustrin äger och utvecklar system internationellt. Vi hämtar försvarsmateriel från ett antal länder, och vi säljer också materiel till andra länder. Det är nödvändigt för landets och våra internationella styrkors säkerhet. Det sker med respekt för svenska utrikes- och säkerhetspolitiska intressen samt med ansvar för mänskliga rättigheter. Svensk materiel ska inte användas för att skapa regional oro. För att öka insynen i krigsmaterielexporten har regeringen därför lämnat den förmodligen mest öppna redovisning av svensk krigsmaterielexport . Avslutningsvis noterar och välkomnar jag att alla partier i utrikesutskottet välkomnar detta. 213 () replik: Som jag sade i mitt anförande är det här en bättre redovisning. Den var spännande att läsa. Det var en bra genomgång som statsrådet gjorde på sina här i kammaren. Men han lyckades inte nämna det som har varit den politiskt spännande diskussionen, nämligen det internationella förbudet mot klustervapen. Jag har försökt , men jag tar chansen nu igen. Vi har varit aktiva i CCW-förhandlingarna inom FN-systemet. Det har varit viktigt. har gått in i Osloprocessen och har varit en av kärnstaterna där. Vi har skrivit under Oslodeklarationen. Vi har ett enigt utrikesutskott i riksdag med samtliga sju partier som inför kammaren lägger fram ett förslag om ett internationellt förbud i enlighet med Oslodeklarationen. Och så väljer den att inte företrädas på det sammanträde då man ska behandla de svåra frågorna! Som sade: blir det svårt. Det är nu vi ska göra det på riktigt. ska vi behandla texterna. Jag har svårt att tolka detta som någonting annat än att det gick lite för fort för den . Man kanske inte hade räknat med att samtliga sju partier skulle vara så här tydlig. Det gick nog lite för fort, och regeringen hade nog gärna velat harva i CCW-processen ett tag till innan man tydligt tog ställning för ett internationellt förbud enligt Osloprocessen. Min konkreta fråga till är: Varför är inte Tolgfors, eller möjligen Bildt i och företräder ? 214 Statsrådet () replik: Jag noterar med tillfredsställelse till att börja med att Socialdemokraterna välkomnar den öppenhet som den här regeringen tillför debatten och som de själva valde att inte tillföra den. Jag tycker också att det är intressant att se att det i opposition är självklart för Socialdemokraterna att en ny lag, som man hade på sig att ta fram, nu ska tas fram av en annan regering än den egna. Jag noterar också att det råder en total splittring i det tilltänkta regeringsunderlaget från Socialdemokraternas sida om vad denna nya lag ska innehålla. Vi kan gärna återkomma till de aspekterna. När det gäller konkreta fråga är det på det här viset: Frågor som gäller det svenska försvarets beväpning hanteras av försvarsministern. Frågor som gäller denna konferens hanteras inom UD av utrikesminister . Den position är följande: Vi bejakar internationell reglering för att komma till rätta med de erkända problem som klustervapen kan innebära. Inget av de förslag som diskuteras internationellt innefattar ett totalförbud. Utgångspunkten är, som , och andra har redogjort för i debatten, att förbjuda klustervapen som förorsakar oacceptabla civila skador. Vapnen är olika. Det handlar bland annat om stridsdelarnas varaktighet. redogjorde här för att bombkapsel 90:s stridsdelar avaktiveras ganska snabbt. redogjorde också för att har deltagit aktivt i arbetet i Osloprocessen tillika med det mötet. Men ni kanske vill höra det en gång till, och jag ska gärna upprepa det. Uppfattningen är att det huvudsakliga arbetet i frågan bör bedrivas inom ramen för FN-arbete i ett forum som omfattar ett större antal stater inklusive stora tillverkare och användare av vapen. 215 () replik: Tack, det var tydligt! Det är alltså så att regeringen säger att man vill fortsätta i CCW. Man struntar i den eniga riksdag som säger att Osloprocessen och ett internationellt förbud är det som vi vill förorda. Därför väljer man att inte fortsätta att delta och att inte fortsätta att vara en av kärntrupperna, som man faktiskt sade sig vilja vara. väljer att träffa i stället. Det är skönt att få tydlighet i den frågan.