prot · GU0950 · 2007-01-18 00:00:00 — Vi måste ha ett tydligt avståndstagande från terrorism, icke minst för att tvinga denna organisation att ompröva sin inställning. Har detta lyckats än så länge? Nja, men det finns vissa tecken som man inte ska bortse från. Jag vill inte säga att politiken har varit lyckad i denna del, men jag vill inte kalla den bojkott. Jag vill kalla den ett försök att påverka situationen, kanske inte framgångsrikt i varje del, men det är i alla fall det som har varit ambitionen. Och jag vill säga att vi nu måste försöka få till stånd en enighetsregering på den palestinska sidan som vi kan gå vidare med på ett mer konkret sätt i en fredsprocess, och då öppnas alla dessa frågor. Murar kan rivas. Det har vi lärt oss i vår egen del av världen. Det är inte alldeles lätt, men det är fullt möjligt. kommer också denna mur att på ett eller annat sätt rivas. Jag har en viss förståelse för, när man har träffat offren för terrorismen i , att det var nödvändigt att vidta säkerhetsåtgärder i det konkreta läge som rådde. Sedan har terrorismen reducerats högst avsevärt, mindre genom denna mur eller denna barriär men dock. Sedan har de dragit den på ett sätt som har varit kontroversiellt också inom och som får oacceptabla konsekvenser som strider mot folkrätten. Men förr eller senare, och det är det som måste vara vår position, ska en fred vara möjlig. Med fred kan man etablera demokrati och då kan man också riva murar. Det är den visionen vi gemensamt ska arbeta för. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2006/07:109 om arbetsgivarens medfinansiering av sjukpenningkostnaderna och ansvaret för rehabiliteringsutredning 112 Statsrådet (): har frågat mig om jag planerar att ersätta borttagandet av arbetsgivarens medfinansiering samt ansvar för rehabiliteringsutredning med andra insatser som kan säkra att arbetsgivarna också fortsättningsvis är med och bidrar i arbetet med att minska ohälsan. Låt mig inledningsvis konstatera att den svenska sjukskrivningsprocessen fungerar dåligt. Ett flertal rapporter har visat att lite görs för att sjukskrivna ska komma tillbaka i arbete och det som görs görs ofta försent. Vare sig arbetsgivarens ansvar för rehabiliteringsutredning eller medfinansieringsansvaret har bidragit till att flera människor kommit tillbaka till arbete. Ett alltför stort arbetsgivaransvar och främst då ekonomiskt ansvar för sjukfrånvaron leder i stället till att många arbetsgivare avstår från att anställa människor med tidigare sjukhistoria. som lämnade sitt betänkande fann att de nuvarande reglerna om att arbetsgivaren ska göra en rehabiliteringsutredning och att ska kalla till avstämningsmöte eller upprätta en rehabiliteringsplan endast genomförts inom föreskriven tid i av sjukfallen. Det är min uppfattning att vi måste skapa en ny sjukskrivningsprocess. och har kommit med förslag i den riktningen. Det är uppgift att i samråd med den försäkrade klarlägga dennes behov av rehabilitering. Även om arbetsgivaren framöver inte skickar en rehabiliteringsutredning till är det viktigt att arbetsgivaren ändå bistår i utredningen av vad som kan göras för att den försäkrade ska kunna komma tillbaka till arbete. Avstämningsmötet med alla berörda är ofta ett bra forum för att komma överens om lämpliga åtgärder. Jag vill också framhålla att regeringen inte avser att föreslå någon förändring av arbetsgivarens ansvar att svara för de åtgärder inom sin verksamhet som behövs för en effektiv rehabilitering. Det är viktigt att arbetsgivaren så snart det är möjligt genomför sådana åtgärder som kan behövas på arbetsplatsen. Företagshälsovården skulle kunna spela en ännu viktigare roll än den gör som stöd både för arbetsgivare och för arbetstagare. Regeringen avser att återkomma i frågan hur företagshälsovården kan utvecklas. Sammanfattningsvis vill jag betona att sjukskrivningsprocessen måste utvecklas. Arbetsgivarna kommer även i fortsättningen att ha en betydelsefull roll, men den ska handla om det som arbetsgivaren är bäst på. Jag hoppas att man på läktaren, där man teckentolkar, också har möjlighet att följa med i detta. 113 (): Jag tackar så mycket för svaret på min interpellation. Men jag anser inte att jag har fått svar på min fråga, om regeringen planerar att ersätta borttagandet av arbetsgivarnas medfinansiering samt ansvar för rehabiliteringsutredning med andra insatser som kan säkra att arbetsgivarna även fortsättningsvis bidrar i arbetet med att minska ohälsan. Regeringens budgetproposition föreslår att arbetsgivarnas medfinansiering av sjukpenningskostnaden avskaffas. Vidare avskaffas arbetsgivarnas rehabiliteringsansvar. Sammantaget innebär det att arbetsgivarnas drivkrafter att hjälpa sjuka medarbetare tillbaka till arbetslivet riskerar att kraftigt minska. I samband med att medfinansieringen infördes sänktes arbetsgivaravgiften så att reformen är kostnadsneutral för arbetsgivarkollektivet. De arbetsgivare som har många sjukskrivna får högre kostnader jämfört med arbetsgivare som har färre sjukskrivna och arbetar aktivt med rehabiliteringsfrågorna och snabb återgång i arbete på minst deltid. Tanken med reformen har alltså varit att minska de långvariga sjukfallen och att ge arbetsgivaren ett tydligt incitament att bidra i det arbetet. Men ska inte arbetsgivaren kunna drabbas av orimligt höga kostnader. Därför innehåller medfinansieringen ett högkostnadsskydd som innebär att de första i medfinansieringsavgift är ett fribelopp som inte behöver betalas. Medfinansieringen innehåller också ett kostnadstak som innebär att ingen arbetsgivare behöver betala av lönesumman i medfinansieringsavgift. Detta tak och golv utgör högkostnadsskyddet. Dessutom införde den tidigare socialdemokratiska regeringen målet att antalet sjukdagar skulle halveras , ett mål som den borgerliga regeringen valt att inte ställa sig bakom. Jag befarar att arbetsgivarnas incitament för att aktivt delta i rehabiliteringsarbetet kraftigt kommer att minska när medfinansieringsansvaret nu slopas och likaså ansvaret för att göra en rehabiliteringsutredning. Åtgärder får inte reduceras till införande av ekonomiska drivkrafter riktade mot försäkringstagarna med lägre ersättning till sjuka och äldre som arbetsgivarna eller andra som deltar i rehabiliteringsarbetet fråntas sitt ansvar. Vi liksom regeringen uppmärksammade inte minst under valrörelsedebatten att det finns människor i vårt samhälle som lever i ett utanförskap. Men om vi nu är överens om utanförskapets baksidor, varför ska då inte alla grupper vara med och ta ansvar för att alla kommer med? Min fråga till statsrådet kvarstår, för jag kan inte tänka mig att statsrådet tror eller tycker att har bättre kännedom om hur det är på arbetet än arbetsgivaren och de fackliga representanterna. 114 Statsrådet (): Om det hade varit en lyckad reform som Socialdemokraterna drivit igenom för att minska ohälsan och få människor tillbaka till arbete hade jag inte haft någonting emot det. Men det är precis det att det har havererat. Låt mig citera vad , före detta socialförsäkringsminister och mycket aktiv inom de här områdena, skriver med tanke på den situation som människor i utanförskap befinner sig i. Hon skriver i betänkandet som kom : Att studera hur sjukskrivningar i praktiken har hanterats i blir i stor utsträckning en studie i misslyckanden. Hon skriver vidare att vi har ett sjuktal i världstoppen som följer arbetsmarknadsläget snarare än sjukligheten och en stadigt stigande permanent utslagning. Det sista citatet lyder: En storskalig utslagning av unga via sjukförsäkringen är ett skrämmande och nytt fenomen. Detta står att läsa i utredningsbetänkande som handlar om utanförskap och ohälsa i . Det är faktiskt Socialdemokraterna som har haft ansvar av ohälsa och utslagning. Då kan jag konstatera att det väl inte är så konstigt att när en ny regering kommer på plats försöker man komma åt dessa misslyckanden som vi ser och ett ohälsotal som är i världstopp. Vi har tittat bland annat på hela sjukskrivningsprocessen. Där instämmer jag också med , som säger att man gör en sak i taget i i stället för att göra många smarta insatser . Vi har haft långa vårdköer i land. Innan man får vård, kommer till doktorn, får behandling och rehabilitering har det gått eller . Med socialdemokratisk ohälsopolitik blir man sjukskrivning automatiskt förtidspensionerad. Tidningarna har varit fulla med artiklar om unga människor som ber: Låt mig inte få förtidspension! Dessutom innebär det inte bara en utslagning från arbetslivet och från social gemenskap utan också en klart försämrad ekonomisk situation för de personerna. Vi försöker naturligtvis göra det här. Jag kommer i mina andra inlägg tillbaka till frågorna om medfinansiering och rehabiliteringsutredning. Jag kan bara säga att när det gäller sjukskrivningsprocessen har det nu kommit en rapport från , och där man säger så här: ska vi försöka snabba upp sjukskrivningsprocessen. Det har jag och regeringen tagit fasta på. Man ska försöka agera på olika sätt, , kraftfullt, med många åtgärder och med rehabilitering vi kommer med en proposition . Det ska bli möjligt att agera för att människor inte ska bli utslagna. Jag tror inte att tycker att det har varit en bra situation. Därför försöker vi göra någonting åt den. När det gäller riktlinjer handlar det alltså om att vi ska snabba upp. Det gäller alla aktörer som på olika sätt är involverade i sjukskrivningstider, från arbetsgivaren som får möjlighet att ge tidiga signaler till sjukvården som gör snabba insatser när det gäller . I av sjukfallen har det hållits ett avstämningsmöte . Min uppfattning är att om vi har passerat tre månaders sjukskrivning ringer den första signalen om utanförskap. ringer den andra signalen, och då är risken uppenbar att man kommer in i långtidssjukskrivning och vidare i förtidspension. 115 (): Jag delar mycket av statsrådets synpunkter. Vi har precis haft i socialförsäkringsutskottet som har dragit sitt förslag. Men vad jag vill koncentrera mig på är att man nu river upp den reform som bara har på nacken. Som jag ser det är det detta att arbetsgivaren finns med i ett tidigt skede som är den stora poängen med arbetsgivarnas medfinanisering och ansvar för rehabiliteringsutredningen. Att som arbetsgivare kunna sätta sig ned tillsammans med den enskilde medarbetaren, samtala, och gå igenom den uppkomna situationen och sedan skriva en rehabiliteringsutredning är ett mycket verksamt instrument. Jag vet det. Till arbetade jag som avdelningschef inom sjukvården i , och jag hade just den här uppgiften. Många har ett tufft jobb. Personalen blir inte yngre, och ohälsan drabbar många av oss i takt med att vi blir äldre. Det kan handla om kroniska sjukdomar, förslitningsskador, depressioner eller utbrändhet. kom vi mycket snabbt överens om åtgärder. Det kunde vara att vi bestämde att vi snabbt behövde se till att företagshälsovården kommer in, och så tog vi de kontakterna. Eller också såg vi att vi behövde samla en gemensam träff med alla inblandande, och det kunde vara ansvarig läkare, försäkringskassa, företagshälsovård, arbetsgivarrepresentanter och fackliga företrädare, eller vilka som var involverade. För att vara helt ärlig kan jag säga att de gånger som det drog ut var när inte kunde hitta tider för träff. Annars kunde det gå väldigt fort. Så var det i alla fall i . behövdes det bara små åtgärder, som att testa med en ny arbetsstol eller en bättre dataskärm, att göra en schemaändring så att man slapp börja tidiga morgnar eller jobba sena kvällar. Men ibland behövdes det naturligtvis mer genomgripande förändringar. Min poäng är att som arbetsgivaransvarig känner jag mina medarbetare, och jag kan på ett tidigt stadium ta samtalet om hur vi kan underlätta arbetet för att successivt återgå till arbetet. Detta tillfälle för det naturliga samtalet försvinner nu och läggs utanför arbetsplatsen, den plats som jag anser är den självklara, naturliga arenan för detta viktiga arbete. Jag ser en risk i att regeringens politik för sjukförsäkringar kommer att innebära att ohälsan ökar ännu mer genom att arbetsgivarnas medfinansiering avskaffas och genom att regeringen också avskaffar arbetsgivarens rehabiliteringsansvar. Sammantaget innebär det att arbetsgivarnas drivkrafter att hjälpa sjuka medarbetare tillbaka till arbetslivet kommer att minska. Det kommer framför allt att drabba kvinnor, eftersom kvinnors ohälsa är betydligt större än mäns. 116 Statsrådet (): kom, som säkert är bekant, med sitt betänkande . Där står det bland annat att arbetsgivarna inte gör rehabiliteringsutredning inom den lagstiftade tiden. får en sådan utredning. Vad vi har sett är att det på marginalen har hjälpt den anställde tillbaka. Interpellanten har erfarenhet från det här området. Jag har själv arbetat som företagssköterska , i närheten av . Jag tror att vi tillsammans har mycket erfarenhet. I den bästa av världar och om det här hade varit möjligt hade det kanske kunnat hjälpa till men signalerna är entydiga, nämligen att arbetsgivarna inte har kunskap och de har inte förmåga. Det handlar inte om att de inte ska bry sig. Vi kommer att ge arbetsgivarna möjlighet att bland annat stödja upp med sjukintyg från dag 1. Självklart ska de följa alla arbetsmiljölagar som finns. Det fråntas dem inte. Vi kommer tvärtom att kunna stärka kravet på att arbetsgivarna till ska leverera allt som behöver för en bra bedömningsgrund. Problemet har varit att arbetsgivarna inte har klarat att göra det. Då har inte kunnat ha avstämningsmöten, och så har det hela dragit ut . Interpellanten höll delvis med mig om att det system som har varit inte har fungerat när det gäller rehabiliteringsutredningen och så vidare. Vi har enormt långa ohälsoprocesser. Vi måste därför göra något annat. Jag lovar att jobba intensivt för att se till att vi minskar ohälsan och se till att färre människor kommer in i den onda cirkeln av långtidssjukskrivningar och förtidspensioner. vet säkert att har kommit med en rapport som heter Förtidspension utan återvändo. Den visar att har gått tillbaka till arbetet. Från Socialdemokraternas sida har man inte klarat att erbjuda dem som kommer från utanförskap en plattform i arbetslivet. Vi vill ha ett anpassat arbetsliv kanske i form av fler lönebidrag, mer nystartsjobb som gör det billigare för arbetsgivaren så att man inte blir skrämd för att anställa någon som har varit länge i utanförskap, jobbavdrag med mera. Vi kan inte bara öppna dörren till en förtidspension och säga: Varsågod och gå ut. Man måste gå ut till någonting. Vi ska se till att minska ohälsan, hjälpa människor så att de inte kommer i utanförskap, hjälpa dem tillbaka till arbetslivet och ha insatser så att de kan hitta sina plattformar. Jag tror inte att arbetsgivarens rehabiliteringsutredning är nyckeln. Det har ju visat sig att den inte är det. Jag tror inte att medfinansieringen heller har varit det. Den har tvärtom skrämt bort många arbetsgivare. Partikolleger till interpellanten, , ordförande i , och , ordförande i , säger att man gläder sig åt att arbetsgivarnas sjuklöneansvar tas bort. De säger: Vi anser att det drabbar kommuner och landsting omotiverat hårt och att det också är negativt för de grupper som redan har en svag förankring på arbetsmarknaden. Det säger företrädare för Socialdemokraterna i landsting och kommun. Vi vill ta bort hindren för att människor ska kunna komma tillbaka i arbetslivet. Det gör vi med en mångfald insatser. Vi gör det bättre när det gäller utredning och rehabilitering, när det gäller att ta bort medfinansiering och när det gäller att satsa på flera jobb för de människor som har varit länge i utanförskap. 117 (): Vi ledamöter i socialförsäkringsutskottet fick en dragning om verksamhet. Jag fick då veta att besparingar och eventuella uppsägningar var i antågande. Det bekräftades ju av generaldirektör , som i TT sade att ska minska antalet anställda med ca 1 400 . Jag ser en stor risk för att handläggningstiderna kommer att öka och att avstämningsmötena kommer att försenas. Man kan fråga sig vilken service de sjukskrivna arbetstagarna kommer att få. Jag vill avslutningsvis tacka för debatten. Jag kan konstatera att vi har olika syn på vikten av arbetsgivarens roll när det gäller rehabiliteringsansvaret. Min oro för regeringens politik i denna fråga kvarstår. Jag kommer naturligtvis även fortsättningsvis att med stort intresse följa den här frågan. 118 Statsrådet (): Det är ingen skillnad när det gäller vårt synsätt och vår vilja att få människor tillbaka till arbetet. Det vinner de på. Det vinner de på som får sjukvård och behandling. Det vinner företagaren på som klarar sin produktion och sitt arbete. Det vinner staten på som kan använda pengarna bättre på annat sätt. Vi är helt överens om detta. Vi bara förändrar något som inte fungerar. Vad gäller besparing vill jag påminna om att beslutet om förändring av organisation har tagits här i . Man beslöt att göra en förändring av . Det blev en styrelse med fullt eget ansvar. Jag har förtroende för att den styrelse som har tagit ett beslut om att minska personalstyrkan med 1 400 personer har gjort det med ansvar för den verksamhet man ska bedriva. Man har fullt eget ansvar i . Jag förlitar mig på att de gör en riktig bedömning. Jag har fått information om att 700 kommer att gå i naturlig avgång. De övriga 700 har man sagt beror på att man vill kompetensväxla. Man vill göra ett jobb där man är mer anpassad till dagens situation. Jag har fullt förtroende för . Jag är ledsen om inte interpellanten har det. För att de 700 som sägs upp ska få lämna i god ordning har vi utökat anslagskredit . De ska kunna använda pengarna bland annat till att i lugn och ro göra denna kompetensväxling. Det svaret vill jag ge interpellanten. Man kan använda dessa av anslagskrediten eftersom man har gjort prognosen att genom den stora förändring som man gjorde kommer att hämta hem en besparing. Då kan man låna av sig själv för att kunna göra denna avveckling och kompetensväxling i god ordning. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2006/07:117 om förtidspensionärernas ålderspension 119 Statsrådet (): har frågat mig vilka effekter jag bedömer att regeringens förslag avseende ändrad beräkningsgrund för ålderspensionsrätt har för landets förtidspensionärer och om jag avser att vidta några åtgärder med anledning härav. Frågan ställs med anledning av regeringens förslag i budgetpropositionen och innebär att av den beräknade antagandeinkomsten ska grunda rätt till ålderspension i stället för . har godkänt förslaget. Eftersom tillväxten och den ekonomiska utvecklingen i landet påverkar de framtida pensionerna går det inte att ange vad åtgärden innebär i praktiken för en enskild, men generellt sett innebär förändringen att ju fler år en person uppbär sjukersättning och ju högre pensionsgrundande inkomst en person har haft, desto mer påverkas hans eller hennes ålderspension. För dem som har haft de lägsta inkomsterna reduceras effekten genom garantipensionen och genom att bostadstillägget till ålderspensionärer blir högre, eftersom det är inkomstprövat. Till detta kommer att skatteuttaget är mindre vid en lägre pension. Personer med sjuk- och aktivitetsersättning som har haft relativt höga inkomster och som har kvar till ålderspensionering kommer således förändringen att ha större påverkan medan förändringen för personer med lägre inkomster kommer att ha relativt lägre påverkan genom garantipension, bostadstillägg och lägre skatt. För en grupp med högre inkomster och långt kvar till ålderspensionering påverkas dock den framtida pensionen av ett antal faktorer där samhällsekonomins utveckling är en viktig del. Regeringens förslag avseende ändrad beräkningsgrund för ålderspensionsrätt är en del av alla de åtgärder som vidtas för att bekämpa utanförskapet och föra tillbaka till full sysselsättning. Dessutom vill jag erinra om att regeringen i budgetpropositionen angett att den viktigaste åtgärden för att förbättra situationen för personer med aktivitets- och sjukersättning är att undanröja hinder för och stimulera till återgång i arbete. Vidare angavs att regeringen kommer att fördjupa analysen av dessa personers ekonomiska situation som situationen för dem med dessa förmåner som inte kan återgå i arbete bör förbättras. Därför avser regeringen att återkomma till frågan om förbättringar av bostadstillägget även för personer med sjuk- och aktivitetsersättning när det ekonomiska utrymmet så medger. Jag vill i detta sammanhang framhålla att regeringen redan i budgetpropositionen föreslog en förbättring av bostadstillägget för ålderspensionärer, som godkänts av , samt att regeringen har för avsikt att föreslå ytterligare sådana förbättringar när det ekonomiska utrymmet så medger. 120 (): Jag ska börja med att tacka statsrådet för svaret. Det var ett intressant svar eftersom det är helt fritt, kliniskt fritt, från siffror som på något sätt åskådliggör effekterna av regeringens försämringar av förtidspensionärernas ålderspension. Jag efterfrågade i interpellationen om regeringen hade bedömt vilka effekter detta får. Det uttrycks i svaret bara att det kan ha effekter i större eller mindre utsträckning. Men det talas inte om på vilket sätt. Det låter ju inte så farligt. Därför har vi låtit sätta lite siffror bakom detta. Vi kan lita på , och man har räknat ut de ekonomiska effekterna. Jag kan ta ett exempel. En ung förtidspensionär som har haft en normallön och som har drabbats av en allvarlig trafikolycka eller insjuknat i en neurologisk sjukdom, ms eller som på något annat sätt mister arbetsförmågan helt får med det förslag som regeringen har drivit igenom en sänkning av ålderspensionen med . Det blir i total sänkning av pensionen om han eller hon lever som genomsnittspensionären. Är det rimligt och är det rättvist att pensionen för en ung trafikskadad människa ska sänkas så mycket? För den stora gruppen äldre förtidspensionärer är effekterna också tydliga. De flesta av dem har mist arbetsförmågan efter ett hårt arbetsliv som slitit ut armar och axlar eller gett dem skador som tvingat ut dem från arbetslivet. Ofta har de tidigare haft periodvisa längre sjukskrivningar, och rehabiliteringsåtgärder har prövats. Det har varit fråga om anpassningsgrupper och omplaceringar. Men när kroppen inte längre orkar, när ohälsan blir för stor, då hamnar de i förtidspension . Här visar att den försämrade pensionen på grund av regeringens besparingsförslag blir , vilket utslaget på hela pensionstiden blir i sänkt ålderspension för industriarbetaren, för lokalvårdaren och för förskolläraren. Det är personer som blir dubbelt drabbade. Det är inte nog med att de får avsluta sin tid i arbetslivet tidigare. De får dessutom en kraftigt sänkt ålderspension. Är det rimligt, och är det rättvist? Var regeringen över huvud taget medveten om dessa effekter när man lade fram förslaget om en sänkt antagandeinkomst? Om underlaget från departementet var utformat enbart som statsrådets interpellationssvar, så kan man ju misstänka att inte alla i regeringen hade full koll på vilka effekter det faktiskt hade på individnivå. Hade ni konkreta exempel på effekterna framme när förslaget godkändes i regeringen? Det är min fråga till statsrådet . Var ni i regeringen medvetna om effekterna? Jag frågar detta eftersom statsrådet i en debattartikel skriver att regeringen lovat att inte försämra de ekonomiska villkoren för personer som har sjuk- och aktivitetsersättning. Trots det driver man igenom ett förslag som innebär en besparing på . Är inte det en försämring? Trots det driver man igenom en försämring som innebär att en ung trafikskadad människa blir av med i ålderspension. Är inte det en försämring? Trots det sänker man pensionen med för en människa som slitits ut i arbetslivet. Är inte det en försämring? Min grundläggande fråga återstår: Är man medveten om vilka effekter detta har?