prot · GU0982 · 2007-03-27 00:00:00 — Det stämmer, som uppger, att det finns personer som vill ha ett bankkonto, men av olika anledningar nekas ett sådant och därför inte heller får tillgång till kort eller giro av olika slag. Till följd av detta tillhör de en grupp som i större utsträckning än andra använt sig av tjänster över disk hos för att betala räkningar och ta ut kontanter. Enligt reglerna för bank- och finansieringsföretag är institut som tillhandahåller kontoformer som omfattas av den statliga insättningsgarantin, skyldiga att ta emot insättningar på sådana konton från var och en. Undantag från skyldigheten får bara göras om det finns sakliga skäl för institutet att vägra någon att öppna ett inlåningskonto. Sådana skäl kan vara lagliga hinder, tidigare misskötsel eller ohederlighet mot banken. För tilläggstjänster som är knutna till konton, exempelvis kort och giro, finns det däremot ingen lagstadgad skyldighet att tillhandahålla sådana tjänster bara för att kontona omfattas av insättningsgarantin. I syfte att verka för att bankerna har en tillfredsställande hantering av inlåningskonton och tillhörande banktjänster utfärdar rekommendationer i form av allmänna råd. Där anges att kontohavare bör ges möjlighet att koppla tilläggstjänster till ett inlåningskonto, om det inte finns skäl mot det. Bevakningen av att de allmänna råden efterlevs av instituten sker löpande av , som också får rapporter från Konsumenternas Bank- och om eventuella missförhållanden. Någon skärpning av reglerna är inte aktuell enligt uppgift från . Som framgått av tidigare utredningar som gjorts rörande betaltjänster, har det varit fråga om ett mycket begränsat antal personer som inte får tillgång till banktjänster i form av inlåningskonto och betaltjänster. Och i de allra flesta fall hade problemen kunnat lösas när kunden fått information om hur de ska agera. Vi ser, genom de åtgärder som föreslås i propositionen Statens ansvar för vissa betaltjänster, en utveckling med tillgång till mer lättillgängliga och billigare betaltjänster inom handeln. Där krävs det inte att kunden har koppling till ett bankkonto. För majoriteten av dessa personer innebär förslaget med upphandling en möjlighet att få tillgång till nya, billigare och enklare tjänster. Därmed kan personer som nekas bankkonto dra fördel av utvecklingen av de nya betaltjänsterna. Mot den bakgrunden har regeringen valt att i propositionen inte föreslå någon särskild åtgärd med avseende på personer som nekas bankkonto. Jag är medveten om att en framtida avveckling av kan innebära en stor omställning för den aktuella gruppen men det är viktigt att komma ihåg att det även i fortsättningen kommer att finnas möjlighet för dem som nekas bankkonto att göra in- och utbetalningar över disk på bank. 70 (): Tack för svaret. Problemet med denna debatt, statsrådet, handlar om hur den egentligen ska gå till när detta nästan uteslutande rör banklagstiftningen. Jag utgår från att statsrådet kommer att kunna debattera dessa frågor fullt ut och inte hänvisa till sin kollega i detta sammanhang. Det vore orimligt att behöva göra ytterligare en interpellation om banklagstiftningen kring detta. Det bör noteras att propositionen har kommit. Det hade den inte gjort när jag skrev interpellationen. Den kunskapen hade jag inte i det sammanhanget. Utredningen som ligger till grund för propositionen behandlade de så kallade särskilda grupperna. Det var äldre, handikappade, människor i glesbygd och människor som inte har möjlighet att få något bankkonto alls. Kring detta gjordes ingen samlad bedömning. Det var en av de största invändningarna man kunde ha mot utredningen. Det gjordes ingen total, samlad bedömning. Man konstaterade att för äldre såg det ut så här och då var slutsatsen att det inte behövdes några särskilda insatser. Det var på samma sätt med de handikappade, och så vidare. Man gjorde ingen samlad bedömning av vad det är som behövs ur ett totalt perspektiv. Det den socialdemokratiska regeringen gjorde, och som också redovisas i propositionen, var att ta reda på vilken grupp som stod helt utanför systemet. Det var i huvudsak människor som av geografiska skäl inte hade tillgång till . Man kom fram till 175 000, om jag inte minns fel. Det är förmodligen så att regeringen har helt rätt. Som det ser ut är antagligen den enda lösningen att lägga ned . Det beror på många olika orsaker. Det som är tråkigt i svaret är att det bara hänvisas till insättningsgarantin och den nuvarande banklagstiftningen och att den i detta sammanhang skulle räcka. Jag tror inte att den gör det, fru talman. Det behövs faktiskt bara att man har haft en betalningsanmärkning så blir man ifrågasatt i banksystemet . Har man dessutom fått näringsförbud är det nästan omöjligt att få ett bankkonto. Det blir dyrare, jobbigare och besvärligare att sköta sina betalningar. Och det som vi pratar så mycket om , nämligen att betala över Internet, blir praktiskt taget omöjligt. Bland dem som oftast nekas konto har vi också gruppen missbrukare och hemlösa. Det är den gruppen som i princip går och tar ut sina pengar och konsumerar dem på olika sätt. Det som bekymrar mig är att man helt och hållet ignorerar denna grupp. Det är precis som om den inte finns. Man säger att gruppen är så liten, men det är väl desto större anledning att kunna hitta en möjlighet att få en bra banklagstiftning som är enkel. Man har rätt att ha ett bankkonto, man har rätt att betala sina räkningar över detta bankkonto och man kanske till och med ska ha rätt att på något sätt ha ett uttagskort. Jag tycker att det är skandalöst att regeringen inte vill ställa upp på denna lilla grupp och att man inte kan lösa detta. Det skulle kunna lösas på ett bra sätt. Återigen: Vad vill statsrådet göra för att denna grupp ska få en trovärdig betalningsmöjlighet, även om den är liten och även om det handlar om ett antal människor som står långt ifrån samhället och har missbruksproblem och ingen bostad? Det är denna grupp som det handlar om, och det är väl här som samhällets solidaritet borde sträcka sig som längst. Betaltjänster är i detta sammanhang något som är grundläggande för att kunna leva i ett samhälle som vårt. 71 (): Precis som nämnde i sitt inlägg har det kommit en proposition som tar upp en hel del av dessa frågor. Men det är angeläget att redan nu kunna diskutera frågan. Jag kan konstatera att enligt finns det drygt en halv miljon människor i som har betalningsanmärkningar eller som finns med i Upplysningscentralens register. Dessa kan ha svårighet att öppna ett transaktionskonto i en bank. ser vi, precis som ni nämner i propositionen och som framgår av interpellationen, att de som ofta besöker minskar . Vi tycker från Vänsterns sida, och det har vi framfört länge, att bankerna egentligen åker snålskjuts på systemet. De säger bara: Vi lägger ned kontor. Ni får gå över till Internetbetalning, giro eller vad det kan vara. Och så lämnar man vissa grupper kvar, som hänvisas till att betala över disk till en hög kostnad. Sedan kommer man på nästa steg: drar vi oss tillbaka ytterligare. Vi lägger ned kontoret ute i någon liten by eller ort. Vi skjuter över hela vår verksamhet till Kassaservice. Om man dessutom lägger ned Kassaservice på orten eller säger att vissa människor inte får öppna konto skjuter man över dem också dit. Ett sätt att komma åt detta vore faktiskt, precis som säger, att mycket mer strikt kräva att alla människor rimligtvis ska ha rätt att ha ett konto där de kan betala ut och få pengar insatta. Även om de har en kriminell bakgrund, om de har sociala problem, missbruksproblem och så vidare, är det inte rimligt att man från bankernas sida bara skor sig på samhället och säger: Det här får samhället betala. Vi tänker inte vara med och betala fullt ut för den vinst som vi faktiskt gör på att Kassaservice finns. Då är det en rimlig åtgärd att säga att då får faktiskt ni inom det finansiella systemet i ökad utsträckning vara med och betala vad det kostar att vi behöver ha den här typen av betaltjänst och kombinera det med att alla i princip ska ha rätt att ha ett transaktionskonto där man kan göra in- och utbetalningar. 72 Statsrådet (): Jag tror att det som säger är jätteviktigt. Det här handlar inte om att ignorera någon. Det är ju därför det har skett ett parallellarbete här, ett väldigt noggrant övervägande för att identifiera människor som är i behov av att ha den service som finns inom . Vi vet att de minskar undan för undan. Det är färre och färre människor det handlar om. Det är därför vi sitter i den situation som mycket riktigt redovisar. Annars hade vi inte behövt förändra organisationen och lägga ned Kassaservice. Men för att gå tillbaka till frågeställningen: Det är ju därför som får i uppdrag att ta ansvar för att informera och utbilda för att hjälpa de människor som finns inom Svensk Kassaservices hägn så att de kan få hjälp till nya och enklare betaltjänster. Det är mycket tydligt angivet. Med anledning av att det är Post- och ansvar kommer vi naturligtvis också att följa upp det. Jag tror att det är av avgörande vikt, för jag tror inte heller att det är datateknik eller IT som tar över här. Det är helt andra grupper som är aktuella. När det gäller att man enkelt och lättvindigt blir blockerad från att erhålla ett bankkonto har vi ju kollat upp det med . Där säger man att betalningsanmärkningar i sig inte är tillräckligt för att en kund ska nekas bankkonto med tilläggstjänster. Det anges till och med på deras hemsida. Så ska det enligt deras uppgifter inte försiggå när man blockerar människor från att få bankkonto. Men, som sagt var, fortsättningsvis tror jag att det är viktigt att vi från alla parter också vidare följer övergången då avvecklar och andra verksamheter tar över deras service. Då är det vikigt att vi noga följer det här arbetet just för att den här gruppen faktiskt ska få hjälp att fortsatt kunna erhålla de här tjänsterna. 73 (): Först vill jag säga något om detta som sade om att man inte ignorerar det. Det är ju alltid så att det är när man gör en förändring i systemet som man har en chans att ställa krav på bankerna och säga att nu måste ni göra det här eller det här. Om man har ett system som fungerar för de allra flesta men som inte fungerar för en liten grupp är det mycket svårare att göra en sådan förändring. Både och jag har säkert varit med om detta i vårt politiska liv. Man har stångat pannan blodig för att göra den minsta lilla förändring av någon lagstiftning trots att det kanske finns goda förutsättningar, och det kanske till och med finns en politisk enighet. Det finns alla möjliga hinder i vägen för att göra detta, men i de här fallen brukar det åtminstone finnas en möjlighet. Jag måste invända mot det som sade om att man har gjort en noggrann kartläggning. Jag konstaterar att det börjar på s. 141 under kapitel 6:27. Det avlutas ungefär på halva s. 142. Så den utredningen var väl inte så förbaskat noggrann i det här sammanhanget. Man har tittat på frågan, det har man gjort. Och vad man har tittat på har i huvudsak varit hur många anmälningar som har kommit in till och till den här konsumentbyrån för bankkunder. Sedan säger något intressant. Hon säger att betalningsanmärkningar i sig inte är något hinder för att ha bankkonto. Nej, inte för att utnyttja insättningsgarantin, men bankerna är ju precis som alla andra näringsidkare. Det finns inget krav någonstans på att man måste acceptera någon som kund om det inte finns annat skäl, till exempel diskriminering. Man har faktiskt rätt att avvisa en kund om man inte vill ha den kunden. Det är precis det man använder sig av i de här sammanhangen, där man har haft någon som kanske varit halvkriminell, missbrukare och så vidare. Och så finns det en annan intressant sak som jag har sett när jag besökt , vilket jag har gjort ett antal gånger. Frågan är hur det blir på det fina kontoret mitt inne i staden jag hade kunnat ta min egen stad, men jag ska avstå från det med de välputsade glasrutorna. Vi har alla sett de här banklokalerna. Dit kommer den hemlösa, berusade mannen eller kvinnan in och ska försöka få ut sina pengar som man har fått utbetalat från socialen. Hur kommer de att hanteras i det här systemet? Man ska ha klart för sig att den upphandling som man gör i det här sammanhanget i huvudsak handlar om de ställen där det inte finns något alternativ. Jag har till exempel alltid undrat varför det över huvud taget ska vara mitt inne i . Det har jag aldrig riktigt kunna försvara, för där finns ju hur många möjligheter till betalning som helst. Det andra, som jag också tycker är väsentligt i det här sammanhanget, är när man hänvisar till att handeln har så många möjligheter. Är det så att handeln på något sätt skulle utveckla ett nytt slags betalningsverksamhet som vi inte känner till? Det redovisas i alla fall inte i propositionen. Det finns definitivt inte med i utredningen. Det är bara i svar på min interpellation som det här återkommer. Jag har inte sett att det finns några möjligheter att till exempel betala sina räkningar genom att komma in i handeln. Det är mycket riktigt att utredningar pekar lite grann på handeln, men det är ju ändå inte så att det bara var det man tittade på när man gjorde utredningen. Det är ju något som har kommit på . 74 (): anser att det är viktigt att samhället tar ansvar för en fungerande betalservice, men vi tycker att banksystemet och andra finansiella institut borde ta ett större kostnadsansvar. Med det nuvarande systemet har vi en utveckling som leder till att bankerna kan rationalisera sin verksamhet. Man drar ned servicen till miniminivå. Man övervältrar kostnaderna och säger: Ni får sköta era bankaffärer via Internet eller, ni som inte har det, får gå till Kassaservice. Så kan man dra ned. Det är ingen hemlighet att våra banker gör miljardvinster som Kassaservice har svårt att få ekonomin att gå runt. Då är det inte bankerna som kommer att stå först i kön och säga till dem som har olika problem och betalningsanmärkningar: Välkomna hit. Ni kan göra era betalningar över disk hos oss. Det är ett faktum. Man tycker att det är rimligt att vi som lagstiftare går in och reglerar. Det måste alltså vara en rättighet att ha ett konto där man betalar och får inbetalningar. Om man säger till bankerna att de får vara med och betala betalservicen tror vi att det skulle innebära ett mer ödmjukt sätt mot dem som vill öppna bankkonto. Om man inte får ha ett konto i banken måste man få betala någon annanstans. Det är ju lätt för bankerna att säga att så länge någon annan betalar är det bra. Då spelar det ingen roll. Men om bankerna själva fick betala för servicen kanske det skulle sätta lite press på dem att vara mer tillmötesgående mot alla blivande kunder även mot dem som i livet har problem med betalningar. Man ska inte drabbas av ett livslångt straff. 75 Statsrådet (): är ju ett dotterbolag till . Vi har över statens budget lagt ungefär 400 miljoner till för att detta ska skötas så som det har gjorts. Det här är identifierat som statens ansvar. Staten har tagit ett ekonomiskt ansvar för att den servicen fortsättningsvis ska kunna fungera utanför . När det gäller de som är kunder hos sade jag att detta var, efter noggrant övervägande, kopplat till den grupp som fortsatt har behov av Svensk Kassaservices service. I det sammanhanget valde vi, som vi skriver i propositionen, att ålägga att identifiera gruppen och genomföra informations- och utbildningsinsatser för att hjälpa dessa personer. Det är ett mycket tydligt uppdrag, i linje med det som efterfrågar, för att hjälpa dem till nya och kanske enklare betaltjänster och för att kunna lotsa människor vidare när Svensk Kassaservices kontor läggs ned. 76 (): Man har tänkt att de 400 miljonerna skulle användas till detta. Men om man tittar noga på vad som står i budgetpropositionen och har stått i budgetpropositionen är det inte till som de här pengarna ska vara. Det var för att klara postdistributionen så att man får postdistribution överallt i landet. Det ligger så långt tillbaka i tiden som när man ändrade det gamla till . Då fick man de här 400 miljonerna. Däremot har vi i den politiska debatten från tid till annan tyckt att pengarna kunde gå till eftersom leveransen av posten har varit så lönsam. Vilka är de noga övervägandena, statsrådet? Ni har ju inte gjort några överväganden. Ni har sagt att man ska följa detta. Ni ska utbilda och informera. Men vad gör man om man inte kan få ett bankkonto, om man inte har rätt att ha sina pengar någonstans, om man inte kan uträtta de här ärendena därför att man inte har något konto? Grunden för att jag ska kunna betala mina räkningar är ju att jag har ett bankkonto. Om jag inte har några pengar eller något bankkonto kan jag inte göra mina betalningar. Det är grunden. Det är inte att ni har gjort några noggranna överväganden. Jag tror att det när det gäller en del grupper som har ansetts som svaga, till exempel pensionärer, krävs utbildningsinsatser. Där kan man göra mycket. Men det handlar om att man inte kan få enkla eller bra betalningstjänster om man inte har ett konto. Det är det hela debatten handlar om. Jag beklagar verkligen att vi inte kan hitta en lösning för den grupp som och jag är överens om kanske inte är så stor. Det kanske kan lösas på ett bra sätt om vi samarbetar kring dessa frågor för att hitta en lösning. 77 Statsrådet (): Jag kommer tillbaka till som går med underskott och har erhållit från den statliga budgeten för att man ska ansvara för de tjänster som ingår i . När det gäller den grupp som säger inte är så stor är det tydligt ålagt att ta ansvar för detta. Det innebär också ett ansvar att följa upp hur man når grupperna och var det finns brister. Det är klart att det här är en omställning. Det är alltid en omställning när infrastruktur förändras på det här sättet. Låt oss ändå se det ansvar som åläggs att identifiera de grupper som har starkt behov av detta och inte har möjlighet att finna någon annan service än den som ligger under . Låt oss återkomma med detta. Det är min ambition att vi när vi i propositionen lägger detta ansvar på har som syfte att nå den här gruppen med sitt behov av hjälp som pläderar för. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2006/07:387 om nedläggning av 78 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att trygga framtiden för de anställda hos . Inledningsvis vill jag klargöra att den promemoria som refererar till, och som remissbehandlats, utgör underlag för regeringens proposition 2006/07:55 Statens ansvar för vissa betaltjänster som överlämnats till . I propositionen tydliggörs förutsättningarna för personalen vid ytterligare, jämfört med promemorian. Frågan om hur statens ansvar för de grundläggande betaltjänsterna ska utformas har varit föremål för utredning . Det har fått till följd att Svensk Kassaservices verksamhet länge bedrivits under stor ovisshet beträffande framtiden. Både de fackliga organisationerna och de anställda vid har länge efterfrågat ett klart besked från regeringens sida när det gällt Postens skyldighet att tillhandahålla nuvarande grundläggande kassaservice. Genom de förslag som lämnas i propositionen får Posten möjlighet att påbörja en avveckling av . Jag vill understryka att det är och ledning som har ansvaret för att bolaget, som arbetsgivare, följer gällande regler och avtal när det gäller åtgärder som påverkar de anställda. Eftersom de drygt 1 000 anställda vid till övervägande del är kvinnor med en genomsnittlig ålder kommer sannolikt både omställnings- och avvecklingsåtgärder att bli aktuella. Förutom sitt omställningsprogram har Posten även pensionslösningar som kommer att omfatta den som är anställd i dotterbolaget . Posten har gjort omfattande avsättningar för avvecklingskostnader för att kunna erbjuda de anställda vid skäliga villkor vid en avveckling. Jag är övertygad om att Posten tar sitt ansvar som arbetsgivare och löser uppgiften på ett ansvarsfullt sätt. 79 (): Kammaren får ursäkta, men i de här två debatterna blir jag tvungen att återupprepa mig eftersom de handlar om samma sak. Det ska bli rätt i protokollet. Jag tackar för svaret, men jag måste säga att jag inte har hört någonting om vad man ska göra. Man säger att vi tar ett politiskt beslut och lägger ned . Vi kan väl i och för sig vara överens om att det kanske inte finns någon annan utväg, tyvärr. Sedan är det Postens sak att ta ansvar för de anställda. Det tycker jag är en underlig inställning. Här har vi att göra med statens kanske mest trogna medarbetare. Många av damerna har arbetat i det tidigare och har sedan gått över till . De har jobbat där ända sedan de slutade skolan. Det är lite häpnadsväckande att säga att vårt ansvar är att ta bort möjligheterna för damerna att arbeta. Men ministern säger över huvud taget inte i propositionen åt vilket håll man vill gå, hur detta ska hanteras. Vad har ministern att säga till dem? Så här säger ministern egentligen: Fråga inte mig. Ni är inte mitt ansvar just . Jag struntar i er. Ni är Postens ansvar. Är det en ansvarsfull politik mot dem som har jobbat inom Posten ? Statsrådet säger också att detta är ett efterlängtat besked av facket. Ja, det är ett efterlängtat besked såtillvida att man vill ha ett klart och tydligt besked: Vad kommer att hända med ? Så långt är vi överens. Men därefter är vi inte ett dugg överens. Jag har ett antal gånger, vid tvåsiffriga tillfällen, träffat representanter för facken på både tjänstemanna- och kollektivsidan. De har tydligt uttryckt att de vill ha besked inte bara om vad som händer utan om vad som händer dem när de får sluta i Posten. Det handlar inte om några som i första hand det ska naturligtvis alltid prövas kan tänkas komma tillbaka till nya arbeten och nya möjligheter, utan det här handlar i huvudsak om sådana som har jobbat så pass länge att de har något eller kvar till pensionen. Det är inte något som vi normalt sett hanterar. Då brukar det vara ett antal personer något så när utspridda i årskullarna. Så är inte fallet här. Det är därför det är motiverat att ställa frågan. Återigen: Ge ett konkret svar , ministern. Vad vill man göra för personalen när de måste sluta på ? Uppenbarligen finns av olika skäl få möjligheter att vara kvar i , men vad vill man göra? Det måste rimligen gå att avkräva ett svar från statsrådet så att hon inte bara hänvisar till att hon inte har med det att göra och att det är Postens ansvar. Det är ett fegt svar. I detta anförande instämde (). 80 (): På en skriftlig fråga från mig om framtid har svarat: Alla förslag som presenteras i promemorian har tagits fram i syfte att förbättra situationen både för kunder och anställda. Det är gott och väl så långt. I promemorian nämns dock bara på några få rader på vilket sätt man kommer att hantera personalen. Det skapar naturligtvis en stor oro hos de berörda. påpekade att det till handlar om kvinnor med en genomsnittlig ålder på . Dessa är dessutom verksamma på orter med begränsade arbetsmarknader. Jag tror att vi kan utgå från att de flesta av de berörda inte kommer att få ett nytt jobb. Jag vill naturligtvis fråga om hon ser detta som en omställningsfråga eller en avvecklingsfråga. Den fackliga organisationen har också framhållit ålderstrukturen och arbetsmarknadsläget på de berörda orterna. I många fall kommer det naturligtvis att handla om att hitta pensionslösningar för den personal som måste gå. som personalchef vet jag av egen erfarenhet att personalavveckling kostar stora pengar om man har ambitionen att avveckla på ett värdigt sätt. Det utgår jag från att staten har. Det handlar inte om några få medarbetare. Det är faktiskt drygt 1 200 medarbetare som berörs. Det kan inte vara rimligt att dessa kostnader bara ska belasta . Jag menar att staten har ett stort ansvar för avvecklingen. Det är ju vad det kommer att vara. Den ska ske på ett för dessa trotjänare socialt anständigt sätt. Det går inte att bara hänvisa till att Posten har detta omställningsavtal med Futurum.