prot · GU09115 · 2007-05-29 00:00:00 — I det sammanhanget är det viktigt att man ges tillräckligt med möjligheter till praktik, tillräckliga möjligheter att prova på olika verksamheter så att man kan komma in och lära sig hur arbetsmarknaden fungerar. Därför är det djupt olyckligt att praktiktiden har begränsats , som det är enligt regelverket. Vi har två problem: dels det akuta problemet som innebär att det inte finns några medel alls till några praktikplatser över huvud taget, dels ett långsiktigt problem med att reglerna för hur lång praktiktiden får vara kommer även i kommande budgetar, om man inte ändrar reglerna, att vara en allvarlig begränsning för intellektuellt funktionshindrade. Det är ett stort bekymmer. Jag delar arbetsmarksministerns resonemang om andra åtgärder för att få bort diskrimineringen på arbetsmarknaden och skapa nya jobb. Det är ett väldigt klokt och bra resonemang. Problemet är att vi står inför en akut situation . Det finns inga pengar till praktikplatser. Det är naturligtvis bra att prata om framtiden, men min fråga handlar om vad vi gör åt den grupp som riskerar att hamna utanför just därför att det tillfälligt nu inte finns pengar på grund av att regeringen så kraftigt drog ned de totala arbetsmarknadspolitiska insatserna i budgeten . Jag har två frågor: Vad gör man åt den akuta situationen för den här gruppen? Är arbetsmarknadsministern villig att se till att ändra praktikreglerna så att de som behöver en längre praktiktid också kan få det och inte begränsa den ? 42 Arbetsmarknadsminister (): Låt mig säga att jag tycker att det är bra att har tagit upp den här frågan och belyser den på olika vis. Det är viktigt. Jag håller naturligtvis helt med om att det finns de med intellektuella och andra funktionshinder som inte syns. Ett sådant funktionshinder är inte mindre bara för att det inte syns. Jag håller helt med om det. Vi gör ett par saker här . Vi har jobb- och utvecklingsgarantin som kommer . Det är 9,8 miljarder brutto. I det ska ingå möjligheten till arbetspraktik. Jag får väl återkomma när det gäller längden, men jag har förståelse för den synpunkt som kommer med. Jag tror att det är bra med en flexibilitet när man gör den individuella bedömningen. Det är min utgångspunkt. Jag vill informera om en annan sak. Vi har från regeringens sida skickat in vårt äskande till när det gäller , alltså socialfondsmedlen för nästa programperiod. Vi har ansökt, totalt med vår motfinansiering från svensk sida, om 12,6 miljarder . I det ligger också möjligheten att jobba med det som kallas särskilda projekt för att bryta utanförskap och få personer in på arbetsmarknaden på ett bättre sätt. Det finns väldigt många mycket intressanta projekt som är finansierade den vägen och som jag tycker att det finns all anledning att ta vara på. Låt mig nämna några. Vi pratar till exempel om vi ska ha en interpellationsdebatt om det . Vi har pratat om Basta, kooperativet i , som är ett gott exempel där man har jobbat med en särskild målgrupp, i det fallet personer med drogmissbruk i bakgrunden, som har visat sig väldigt framgångsrikt. Jag tror att det finns goda förutsättningar att se motsvarande socialt företagande växa fram när det gäller personer med funktionshinder. Jag hoppas att det blir på det sättet. Det man märker där och jag har säkert varit ute på motsvarande saker är det starka personliga engagemanget. Det handlar om att utgå från vad personer kan snarare än vad personen inte kan, att titta på vad man kan göra för att ytterligare sänka trösklarna för personer med särskilda behov att komma tillbaka, inte bara till arbetslivet utan också i ett större sammanhang på olika vis. Jag tror inte att det finns någon som inte har en person med någon typ av funktionshinder ganska nära sig och vet hur pass viktigt det är att det fungerar på ett bra sätt. Som svar på frågan vill jag säga framför allt två saker: dels jobb- och utvecklingsgarantin, dels det som blir det nya ramprogrammet. Det hoppas jag på goda grunder ska kunna göra det möjligt för den typen av projekt att växa fram och också bidra till utveckling inom den ordinarie arbetsmarknadspolitiken. 43 HANS (): Det är naturligtvis positivt att arbetsmarknadsministern säger sig vara villig att fundera över begränsningen av praktiktiden . Jag kommer att noga följa den frågan för att se hur det kommer att bli i praktiken framöver. Som jag sade i mitt förra inlägg tycker jag att alla de åtgärder och goda exempel som arbetsmarknadsministern pekar på är väl värda att lyfta fram. Vad jag tycker är tragiskt i den här situationen är att vi, trots alla de vackra orden och den stora enigheten när vi står här i kammaren och diskuterar, har en grupp människor som får beskedet: Ni får ingen praktik, för det finns inga pengar. Tyvärr har arbetsmarknadsministern inte gett något som helst svar på frågan hur vi löser den akuta situationen. Det tycker jag är djupt tragiskt. Jag har heller inte fått något svar från arbetsmarknadsministern på frågan om han tycker att det är rimligt att staten bara lämnar en grupp därhän helt plötsligt och kallt utgår från att kommunerna inte med gott samvete kan sitta och se på hur dessa människor far illa. Kommunerna är naturligtvis skyldiga att ta hand om dem på ett riktigt sätt, och det kommer de nog att göra efter allra bästa förmåga. Men jag kan inte tycka att det är rimligt att staten springer ifrån sitt ansvar och skyfflar över det till kommunerna. Det tycker jag är helt orimligt. Jag efterlyser än en gång svar på frågorna: Vad gör man åt den akuta situationen? Hur kan man tycka att det är rimligt att kommunerna ska ta över statens ansvar i det här sammanhanget? 44 Arbetsmarknadsminister (): När det gäller att lämna en grupp därhän lägger vi den här mandatperioden ungefär 1 miljard mer än vad man har gjort. Jag kan inte säga att det är att lämna någon därhän. Jag vill också påminna om att det finns 90 000 programplatser inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. De kommer att öka , som vi ska diskutera i kammaren , och det finns många tiotals miljarder i anslag totalt sett för arbetsmarknadspolitiken. Vi genomför nu en omläggning där vi försöker undvika att låsa fast personer som ligger nära arbetsmarknaden i arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att kunna lägga lite mer på dem som har de stora problemen, de som befinner sig längre ifrån arbetsmarknaden. Jag kan förstå att man på Ams nu gör allt man kan för att få denna omläggning att fungera så smidigt som möjligt, även om jag inser att det naturligtvis innebär väldigt mycket jobb när vi ändrar organisationen och inför en enhetsmyndighet . Min bedömning och förhoppning är att denna extra miljard, tillsammans med de 9,8 miljarderna brutto för jobb- och utvecklingsgarantin och de 12,6 miljarderna totalt när det gäller verksamhet de kommande sju åren, ska lägga en god grund för det som både och jag vurmar för, nämligen att öka möjligheterna för personer med funktionshinder att ta sig in på arbetsmarknaden. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2006/07:544 om 45 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig dels vilka åtgärder jag avser att vidta för att kunskap och erfarenheter från projektet ska tas till vara i Ams arbete, dels om jag kommer att verka för att det i jobb- och utvecklingsgarantin finns särskilda resurser för att möta de långtidsarbetslösa 50-plussarnas behov. När det gäller att bedöma mervärdet i enskilda arbetsmarknadspolitiska projekt och hur kunskaper och erfarenheter som genereras inom dessa kan tas till vara i den praktiska arbetsmarknadspolitiska verksamheten är detta i princip en fråga för berörda myndigheter. Det är där som den konkreta kunskapen och relevant professionalism finns. I myndighetsansvaret ligger också att till regeringen föra fram eventuella förslag till hur den arbetsmarknadspolitiska verksamheten kan förbättras. Ams har ett allmänt uppdrag att utveckla den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Vad gäller just mål 3-projektet har i delfinansierat detta och nämnden torde därför vara väl förtrogen med verksamheten. Vidare har Svenska , som ansvarig myndighet för bland annat Europeiska socialfondens mål 3-program, haft ett särskilt uppdrag att till regeringen redovisa erfarenheter i den samlade projektverksamheten inom mål 3, vilka myndigheten bedömer kan bidra till att utveckla den nationella politiken och verksamheten. Vad gäller frågan om särskilda resurser för äldre är min uppfattning att vi bör vara försiktiga med att slentrianmässigt tala om, och göra särskilda insatser för, särskilda grupper. Det finns en risk i fråga om äldre att vi gör åldern i sig till ett problem när det just är det omvända vi vill åstadkomma. Regeringens jobbpolitik tar primärt sikte på dem som står allra längst från arbetsmarknaden och allra mest behöver arbetsförmedlingens stöd. Tid i arbetslöshet är en viktig indikator i sammanhanget. Viktig är också strävan mot att sätta individen i centrum och utgå från var och ens förutsättningar och behov. Förslaget om jobb- och utvecklingsgarantin bör ses mot denna bakgrund. Med detta sagt är det förstås så att äldre arbetslösa kan möta problem av ett annat slag än andra arbetssökande på arbetsmarknaden. Detta avspeglas också i arbetslöshetsstatistiken. Och det kommer också det är jag övertygad om att avspeglas i andelen äldre inom jobb- och utvecklingsgarantin. En indikation på detta är att närmare tre av tio nya deltagare inom aktivitetsgarantin var gamla. Många som kommer att vara hänvisade till jobb- och utvecklingsgarantin finns inom aktivitetsgarantin. Jobb- och utvecklingsgarantin är i den meningen i sig en satsning på de många äldre som efter lång frånvaro har svårt att återetablera sig på arbetsmarknaden. Jag vill också gärna framhålla nystartsjobben som en ytterligare viktig åtgärd för att ge äldre arbetslösa nya chanser på arbetsmarknaden. För den som fyllt slipper arbetsgivaren att stå för arbetsgivaravgiften under dubbelt så som om personen hade varit frånvarande från arbetslivet. 46 (): Tack, statsrådet, för svaret. Jag har frågat om erfarenheterna när det gäller för erfarna, och arbetsmarknadsministerns svar handlar om arbetsmarknaden för äldre. Jag tror att vi ska akta oss lite för det där begreppet äldre. , arbetsmarknadsministern, kommer du och jag att höra till gruppen äldre, om det är det vi menar, på arbetsmarknaden. Eftersom det är ett ord som används i många andra sammanhang tror jag att det leder fel. Det leder tankarna till någon som är gammal och skröplig och behöver samhällets stöd. Det vi talar om är människor som är i full sving i arbetslivet eller borde vara det, för man har alla möjligheter att arbeta fullt ut och bidra på ett bra sätt både till sin egen försörjning och till den tillväxt som vi behöver i samhället för att finansiera vår välfärd. Det visar sig att redan när man har fyllt 50 tilltar svårigheter på arbetsmarknaden. Många människor upplever just detta, och det är mycket frustrerande att göra det. Få insatser har varit riktade just till denna grupp på arbetsmarknaden. för erfarna är en ganska unik verksamhet som har funnits . Den har gett mycket goda resultat och har, menar jag, skaffat sig mycket kunskaper och erfarenheter. Jag tycker att det vore olyckligt om den erfarenheten inte togs till vara i ett vidare perspektiv. Problemet kan se ut så här: Du är en arbetssökande som kanske har varit borta från arbetsmarknaden . Du har alla möjligheter god kompetens, god erfarenhet, inga små barn längre. Du söker jobb och får veta att du har jättebra kompetens, faktiskt den bästa av de sökande. Men var det ju så att man hade tänkt sig någon yngre. Detta är i allmänhet grundat på fördomar. Det är attityder från arbetsgivare som för den enskilde är oerhört knäckande. Hur känns det om man får höra att man är för gammal för ett arbete som man är fullt kompetent, kanske mest kompetent, för? Och hur tar det innan man själv känner sig nära döden om man får höra det ? Men det är inte bara ett problem för individen. Det är också ett problem för samhället, för vi har inte råd med arbetsgivare med en sådan attityd. Vi behöver också dem som är över 50 i arbetskraften, och vi behöver få tillbaka dem som har stått långt borta från arbetsmarknaden, också de som har fyllt 50. Dessa fördomar och attityder hos arbetsgivarna har vi alltså inte råd med. Och det borde vara en huvudvärk, tycker jag, för arbetsmarknadsministern hur man ändrar detta och hur man ska ta till vara de goda erfarenheter som för erfarna faktiskt har skaffat sig . Vad ska man annars göra om man är arbetssökande och får veta att man har fel kompetens? Ja, då finns ju möjligheten att skaffa sig den kompetens som saknas, och om man saknar en viss erfarenhet kan man försöka skaffa sig den erfarenheten. Men om man får veta att man är för gammal, vad gör man då? Det är väldigt lätt att ge upp, eftersom man ju inte kan påverka sin ålder och de förändringar som sker så att säga går i den andra riktningen. Jag vill fråga arbetsmarknadsministern om han inte är bekymrad över de fördomar och attityder som finns i svenskt arbetsliv och vad han i så fall tänker gör åt det. 47 Arbetsmarknadsminister (): Det här skulle kunna bli en väldigt enkel interpellationsdebatt eftersom jag håller med i alla delar. har helt rätt. Vi kämpar mot en situation där det finns väldigt mycket fördomar, precis på det sätt som beskriver. Jag har besökt för erfarna. Margó , som är ordförande, var vänlig nog att ta hand om mig någon timme och beskrev då verksamheten där. Och det är oerhört lätt att bli engagerad och väldigt positiv, därför att man just är bekymrad, som säger, över att de som är något äldre på arbetsmarknaden ses som något slags stor kostnad eller belastning, när det i själva verket är precis tvärtom. Jag håller helt med om detta. Vi behöver göra det enklare för fler att stanna kvar längre på arbetsmarknaden och arbeta mer. Jag tror att det var som brukade säga att ung ålder är ett övergående problem. Jag kan ansluta mig till att det är på det sättet. Ålder medför erfarenhet och kontaktytor. Vi alla i arbetslivet är nog lite grann som ett årgångsvin; vi blir lite bättre . Jag tror att det är på det sättet. Framför allt kännetecknas en bra arbetsplats av en blandning av alla möjliga ingående variabler, ålder, kön, etnicitet och vad det nu kan vara, som är bra. Jag noterar också att det tyska ordförandeskapet i EU har lagt ned ganska mycket krut på någonting som de kallar silverekonomi. Man har samma grundfrågeställning: gör vi det lättare och billigare för folk att vara kvar längre på arbetsmarknaden, det vill säga mer lönsamt att vara kvar? Här måste ett individperspektiv, ett samhälleligt perspektiv och ett företagsperspektiv komma in. frågar mig om jag är bekymrad. Ja, det är jag. Det ska erkännas. Vi har inte råd att förlora fullt friska personer som råkar vara äldre än vad och jag är. Framför allt vill jag själv se till att det finns en möjlighet och en arbetsmarknad för oss och andra som är något yngre även när vi blir lite äldre. Jag tycker inte att utgångspunkten för den arbetsmarknaden ska vara att den är speciell, att den är annorlunda, bara för att man råkar ha fyllt . Den måste kännetecknas av ungefär samma grundläggande förutsättningar och attityder. Det var möjligen det jag försökte antyda i svaret. Om man ser på äldre som en särskild grupp som det är lite synd om, tycker jag att man är fel ute. Det tror jag inte heller att menar. Den andra frågan handlar om vad vi ska göra för att säkerställa att de erfarenheter som har gett oss tas till vara. och har varit delfinansiärer av verksamhet och förväntas samla ihop den erfarenhet som har kommit därifrån och också bygga vidare på den och förse och andra debattörer med just den typen av erfarenhet. Jag hoppas också att styrelsen och de aktiva i , som jag känner som väldigt verbala och skickliga debattörer, engagerar sig i debatten för att sprida den här kunskapen och motverka de fördomar som finns mot äldres deltagande i arbetslivet. 48 (): Tack för det engagemang som arbetsmarknadsministern nu visar! Jag vill ändå polemisera på en punkt. I svaret säger att man ska vara försiktig med att slentrianmässigt göra särskilda insatser på arbetsmarknaden för dem som är . Problemet är ju att det slentrianmässigt har satsats mindre på denna grupp. Det är förvisso inte arbetsmarknadsministerns fel, utan det har jag ett större ansvar för. Men det visar att det slentrianmässiga ligger åt andra hållet, det vill säga att man slentrianmässigt satsar mindre på denna grupp. Just därför behöver man överväga särskilda insatser, och det behöver man också göra av ett annat skäl. Erfarenheterna från visar att de stora problemen handlar om arbetsgivarens attityder och fördomar och också delvis om de arbetssökandes självförtroende. Efter att ha fått veta att man är för gammal för ett jobb som man är fullt kompetent och kanske mest kompetent för naggas självförtroendet ganska hårt i kanten. Om det stämmer att det är detta som är problemet är inte lösningen att göra det lite billigare att anställa. Då är det inte i första hand en ekonomisk fråga. Det blir relevant när man ska anställa någon där arbetsgivaren bedömer att det tar tid att lära upp den personen därför att den inte är fullt kompetent för jobbet från början. Men när man är fullt kompetent, och det handlar om fördomar och attityder och kanske också självförtroende, är det andra insatser som behövs. Här tror jag att det är viktigt att arbetsmarknadsministern själv också lyfter fram de här frågorna oftare, annars kommer de slentrianmässigt inte att få tillräcklig uppmärksamhet av de myndigheter som har att ta in alla erfarenheterna. Det finns ju väldigt många projekt inom ESF och väldigt många olika mål-3-projekt som ska samlas ihop. Vi har ju också ett uppdrag från EU när det gäller Lissabonstrategin. Där ligger väl till i jämförelse med många andra länder, också i jämförelse med , men det finns ändå väldigt mycket mer att göra när det gäller arbetskraften . Det tror jag att vi är överens om. Jag skulle vilja fråga vilka åtgärder regeringen tänker vidta för att säkerställa att vi lever upp till Lissabonstrategins målsättningar när det gäller att behålla och se till att den äldre arbetskraften har möjlighet att återinträda på arbetsmarknaden. Det är precis den frågan vi talar om här, nämligen möjligheten att återinträda när man är fullt kompetent, fullt frisk och verkligen vill och kan arbeta och där också bedömningen av arbetsgivarna är att man kan det men att man är för gammal. 49 Arbetsmarknadsminister (): Jag vill börja med att tacka för en spännande, intressant och viktig diskussion. Det är det verkligen. Jag delar också bedömning att detta i huvudsak handlar om en attitydfråga. Jag har svårt att förstå hur man resonerar som arbetsgivare, och jag har trots allt varit arbetsgivare och dessutom drivit eget. Jag har svårt att förstå hur man resonerar när man har som utgångspunkt att kompetensen finns men att personen har för mycket på nacken. Det är rätt obegripligt för mig. Jag skulle tycka att det är precis tvärtom. Där gäller det väl också att lite grann försöka föregå med gott exempel själv när man på olika sätt och vis anställer personer i sin omgivning. Jag kan förstå om reagerar på ordet slentrianmässigt. Vad jag vill ha sagt med det är att jag blir bekymrad när man gör riktade insatser i huvudsak för att ta bort sitt dåliga samvete. Man säger att om vi lägger lite pengar på eller något annat ställe är problemet ur världen och man behöver inte bry sig mer. Man tror att man har gjort någonting, och sedan är det klart. Det är den slentrianmässigheten som jag vill varna för. Sedan tror jag att har helt rätt när det gäller självförtroendet. Det som jag upplevde som den kanske allra största fördelen när jag besökte var att man kände att man fick ett personligt bemötande. Man var en person och inte bara en siffra i statistiken. Den erfarenheten tycker jag är oerhört väsentlig att ta till vara. Det är en erfarenhet som jag tror inte bara gäller äldre. Den gäller naturligtvis alla som går in på till exempel arbetsförmedlingens förmedlingskontor. Jag deltog i en diskussion på om den goda arbetsplatsen. En av de punkter vi diskuterade handlade just om detta. Jag tror att det var den gamla SAS-chefen som sade att SAS rykte hängde på incheckningsdisken. Det är det första man möter när man kliver in som avgör om man tycker sig ha blivit bra behandlad eller inte. Jag tror det är lite grann på samma sätt när man kommer in på arbetsförmedlingen eller något annat kontor i det offentliga. Det är just den första kontakten, och att man sedan bli sedd som en person och en individ genom systemet, som är oerhört viktig. Som svar på fråga om vad vi ska göra skulle jag vilja säga att jag tror att det handlar om att arbeta tillsammans med alla som har ett intresse av att jobba med attitydfrågorna. Det är naturligtvis komplicerat, men jag pratar gärna om det på ett engagerat sätt. Jag är engagerad i den här typen av frågor. Jag tycker att man också gärna ska göra det tillsammans med representanter för arbetsmarknadens parter. Man kan gärna göra det mellan partierna där inte just detta borde vara en stor konfliktyta. kan det handla om kostnader, och pratar jag om sänkta arbetsgivaravgifter, nystartsjobb eller annat. Det kan vara ett sätt att illustrera att denna fördom faktiskt inte äger giltighet. När det gäller funktionshinder vet vi att har man väl anställt en person med funktionshinder försvinner fördomen nästan med en gång eftersom man inser att detta inte är något problem. Det är ofta på det sättet, och jag tror att det också gäller när man anställer personer som råkar vara äldre än vad och jag är. Det handlar också om det vi nu försöker åstadkomma med arbetsförmedlingen, nämligen en enhetsmyndighet med tydligare ramverk runt omkring sig där erfarenheterna från och andra liknande ställen bättre ska tas till vara. Jag delar den bedömningen. 50 (): Det finns en slentrianmässig diskriminering på arbetsmarknaden av människor som är . Det finns en slentrianmässig nedprioritering inom arbetsmarknadspolitiken av människor . Jag har inga fler inlägg, men jag vill uppmana arbetsmarknadsministern att åtgärda den slentrianmässiga diskrimineringen och nedprioriteringen av 50-plus på arbetsmarknaden. Jag vill ta fasta på vad arbetsmarknadsministern sade i sitt senaste inlägg, nämligen att han också tror och gör bedömningen att det handlar väldigt mycket om attityder. Om det handlar om det handlar ansvaret också om politiskt ledarskap, och det hoppas jag att arbetsmarknadsministern ska visa i den här frågan. 51 Arbetsmarknadsminister (): Jag tar gärna den pucken gärna tillsammans med , Margó , och också gärna tillsammans med arbetsmarknadens parter och andra som är intresserade av detta. Slentrianmässig diskriminering är något som vi inte ska ägna oss åt, utan vi ska se till att försöka bryta detta och försöka se på de fördelar som det faktiskt innebär att ha personer som råkar vara äldre än och jag med på arbetsmarknaden. Det är viktigt, och vi ska försöka göra vad vi kan för att det ska åstadkommas. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2006/07:517 om fastighetsskatten och 52 Finansminister (): har frågat mig vad jag avser att göra för att främja småhusägarna i . frågar också om jag avser att fortsätta främja på bekostnad. Den nuvarande fastighetsskatten är orättvis, saknar folkligt stöd och legitimitet. Skatten drabbar enskilda personer som valt att spara och investera i eget boende på ett orättfärdigt sätt. Skatten drabbar egnahemsägare på ett oförutsägbart sätt utan att den boende kan påverka situationen märkbart. Detta drabbar särskilt äldre personer som efter ett långt, strävsamt liv amorterat ned sina skulder i syfte att kunna bo kvar även när inkomsterna blir lägre. Ingen skatt har ett så svagt folkligt stöd som fastighetsskatten. Mot denna bakgrund kommer den statliga skatten på bostäder att avskaffas och ersättas av en låg fastighetsavgift.