prot · GU0987 · 2007-04-10 00:00:00 — Som framhåller i sin interpellation är det många faktorer som spelar in i fråga om inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män. De stora utmaningarna i arbetet för att skapa en jämställd arbetsmarknad och jämställda ekonomiska villkor ligger långt ifrån enbart inom arbetsmarknadspolitiken. Det behövs ökad mångfald och konkurrens inom de branscher, dominerade av offentliga monopol, där kvinnor utgör majoriteten av både de anställda och företagarna. Detta skulle främja nyföretagande bland kvinnor och ge de anställda en större arbetsmarknad med möjlighet till bättre löneutveckling. Det behövs också allmänt bättre möjligheter för kvinnor att starta och driva företag. Regeringen satsar på ett brett program för att öka nyföretagandet bland kvinnor och bidra till att kvinnors företag växer. Skatter och bidrag måste utformas så att det lönar sig mer att börja arbeta och att gå upp i arbetstid. Det redan nämnda jobbskatteavdraget är ett betydelsefullt steg. Regeringens ambition är att fortsätta i samma riktning för att ytterligare förbättra kvinnors och mäns ekonomiska utbyte av att gå från deltid till heltid. Det är slutligen angeläget att underlätta för människor att få vardagspusslet att gå ihop. Kvinnors möjligheter begränsas ofta av en ojämlik fördelning av det obetalda hemarbetet. sänks kostnaderna för att köpa hushållstjänster med ungefär hälften. Det är en viktig reform bland annat för att öka kvinnors frihet och öka jämställdheten inom familjen. Regeringen har dessutom aviserat införandet av en jämställdhetsbonus i föräldraförsäkringen. Införandet av en jämställdhetsbonus skulle öka familjernas ekonomiska möjligheter att fördela föräldraledigheten mer jämlikt och förbättra förutsättningarna för jämställdhet samt stärka barnens relation till bägge föräldrarna. Ett mer jämställt uttag av föräldraförsäkringen kommer att stärka kvinnors position på arbetsmarknaden och främja utvecklingen mot en jämnare inkomstfördelning mellan kvinnor och män. redogör i sin interpellation för att inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män ökade . Det är en tydlig indikation på att det behövs en ny politik för att få till stånd förändring. Min bestämda uppfattning är att den samlade politik som regeringen med kraft nu driver kommer att ge resultat i form av att flera kvinnor arbetar mer, att karriärmöjligheter och löner blir mer jämlika, att kvinnors företagande ökar och att de föräldralediga männen blir flera. 59 (): Tack så mycket för svaret. Att det behövs en annan politik än den som har förts är jag helt ense om. I vart fall behövs det en betydligt mer effektiv politik för att omfördela mellan kvinnor och män. Det är helt uppenbart. Men för min del anser jag att det bör vara en politik som i alla sina delar syftar till att minska inkomstklyftorna mellan kvinnor och män. Då blir jag förbryllad när jag ser vilka åtgärder den sittande regeringen har vidtagit. På punkt efter punkt ökar mäns ekonomiska utrymme och minskar kvinnors ekonomiska utrymme. Den slopade förmögenhetsskatten på är, ärligt talat, en present som riktar sig helt och hållet till män. Det är ju män som äger lejonparten av alla privata förmögenheter. Fördelningsprofilen på jobbskatteavdraget, som ministern så gärna tar upp, är faktiskt sådan att två tredjedelar av den skattesänkningen går till den tredjedel som har de högsta inkomsterna. Det är mycket väl känt att ju högre upp man kommer på inkomststegen desto färre kvinnor hittar man och desto fler män. En helt normal inkomst för ett vårdbiträde eller ett restaurangbiträde är . På den lönen ger jobbavdraget en skattelättnad på . Om man räknar av höjd a-kasseavgift och höjd avgift till facket återstår . får den som tjänar tillbaka från jobbskatteavdraget. Där utgör väl jag och andra kvinnliga riksdagsledamöter lejonparten av de kvinnliga arbetarna som har den typen av inkomster. I övrigt är det mest män som över huvud taget befinner sig i de inkomstlägena. Har man då en sådan tur att man har får man behålla om man även är med i fack och a-kassa. Det är nästan mer än vad en undersköterska eller ett restaurangbiträde får behålla. Vem som helst med de mest elementära kunskaper i matematik kan räkna ut att jobbskatteavdraget inte minskar inkomstklyftorna mellan kvinnor och män utan att de tvärtom ökar strukturellt. I andra ändan har man sänkt sjukpenningen och pensionen för dem som har haft sjuk- och aktivitetsersättning. Kvinnorna är överrepresenterade bland dem som är långtidssjukskrivna och bland dem som har sjuk- och aktivitetsersättning. Där det har skett indragningar har det framför allt drabbat kvinnor som redan har låga inkomster. Eftersom kvinnor från start har lägre löner och sämre pensioner blir omfördelningen helt obegriplig, om nu syftet är att minska inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män. Slutligen har vi frågan om a-kassan. hävdar att kvinnor i normalfallet inte påverkas mer än män av förändringarna i a-kassan. Jag skulle gärna vilja veta vad normalfallet är. Det är högst normalt att kvinnor arbetar deltid. Nästan hälften av LO:s kvinnor arbetar deltid, och det är de som procentuellt sett har fått den kraftigaste höjningen av egenavgiften i a-kassan. Det är också helt normalt att kvinnor har tillfälliga anställningar. Bland unga LO-kvinnor är det som jobbar visstid. De som jobbar deltid och visstid är de som i mycket högre grad än tidigare helt enkelt är berättigade till ersättning från a-kassan. Vad är det som är onormalt med detta? Det är precis så det slår. Det är kvinnor som har fått de största sänkningarna medan män inte alls har drabbats på samma sätt. Jag skulle gärna vilja veta på vilket sätt man anser att man på det sättet gynnar en bättre inkomstfördelning mellan kvinnor och män. 60 Arbetsmarknadsminister (): Jag vet inte hur räknar, men jobbavdraget är konstruerat så att man nu kan tjäna de första utan att betala skatt. För en normal LO-familj innebär det ungefär en tusenlapp mer i det första steget av de tre som är aviserade. Det är efter det att den förhöjda a-kasseavgiften är betald. Eftersom man kan tjäna de första utan att betala skatt tjänar förstås de som arbetar deltid eller har låga löner mest på jobbavdraget. Det är så det är konstruerat. Jag förstår inte riktigt hur den ekvation som räknar på går ihop. Men låt oss utgå från det som är den egentliga problembild som tar upp. Det är bara att konstatera att bara vart fjärde företag i startas av en kvinna. Män har en nettoförmögenhet som är över en kvinnas. Kvinnor har, med hänsyn till yrkesval och sektorer, en lön som är av männens. Det här har i princip varit oförändrat . Under tolv av de åren har varit stödparti åt den tidigare regeringen. Det är inte ett helt lysande betyg på er politik. Dessutom har vi, som bekant, fler män än kvinnor både i vd-rum och i styrelserum runt landet. Jag tycker att det här är ett fruktansvärt slöseri. Det representerar en förlorad kraft, som alla skulle ha kunnat ta en betydligt större del av både i styrelserum och i vd-rum och när det gäller förvärvsarbete i stort, nettoförmögenhetens uppbyggnad och företagandet i stort. Jag har dessutom rätt svårt att förklara det för min 14-åriga dotter när vi pratar om hennes framtid och hennes möjligheter framöver. Jag kan bara konstatera att om man gör som man har gjort kommer det att gå som det har gått. Den politik som står för och som hennes parti stödde under de tidigare tolv åren är det vi ser resultatet av . Det finns några saker som vi måste göra. För det första pågår just nu en avtalsrörelse, och den ska jag naturligtvis inte kommentera. Låt oss se vad den ger. För det andra handlar det naturligtvis om att vi måste föregå med gott exempel som arbetsgivare i den offentliga sektorn, inom staten. Det är helt korrekt. I övrigt måste vi se till att politiken leder till ett förbättrat resultat. Då vill jag återigen påminna om att den stora klyftan i svensk ekonomi går mellan dem som har arbete och dem som inte har arbete. Den politik som parti har stött under de tidigare tolv åren har fatalt misslyckats i den delen. När var femte svensk står utanför och man har permanentat en arbetslöshet på en internationellt sett hög nivå har man verkligen misslyckats. Alltså är en jobbpolitik helt avgörande för att se till att minska inkomstskillnader. En politik för företag är också ett sätt att förbättra förmögenhetsutvecklingen. En politik för till exempel jämställdhetsbonus i föräldraförsäkringen är ett sätt att lägga en morot framför de pappor som jag tycker bör vara hemma med sina barn under det att föräldraförsäkringen gäller. 61 (): Det är spännande att konstaterar att det är män som sitter på nästan alla förmögenheter, och för att kompensera den lilla snedsitsen i förmögenhetsfördelning slopar man skatten på det. Det är väl inte jättelyckat. Att alla ska ha jobb återigen: Det har vi diskuterat , tror jag. Det anser även . Men vi anser inte att regeringen har en politik som skapar nya jobb. I varje fall anser vi inte att man har en politik som skapar jobb som med automatik gör att kvinnor kommer upp i mäns lönenivåer eller arbetstider. Den huvudåtgärd som arbetsmarknadsministern föreslår, när det gäller att kvinnor ska bli företagare i högre grad, innefattar visserligen en del stödåtgärder, men det stora man tänker göra är ju att privatisera den offentliga sektorn. Det är en huvudtes i ministerns svar. Det är ett märkligt resonemang att privatisering av offentlig verksamhet med något slags automatik skulle leda till högre löner och bättre arbetsvillkor för kvinnor. Jag har aldrig någonsin fått en förklaring på hur det ska gå till. För det första är lönerna inte alls högre för arbetare i privat sektor jämfört med i offentlig sektor. (Arbetsmarknadsminister (): Jo.) Nej, det är de inte för arbetare i tjänstesektorn. Kvinnor i privat och offentlig tjänstesektor har ungefär samma löner. Däremot är de könsrelaterade löneskillnaderna väsentligt större i privat sektor. Att det per automatik skulle bli mindre lönediskriminering med marknadslösningar är inte sant. Det har visat sig att inom offentliga verksamheter som har privatiserats har LO-anställdas löner inte stigit generellt. Tvärtom är det personalnedskärningar och ökad stress som har utmärkt de verksamheter som har privatiserats . Det är inte så konstigt, eftersom personalen är det som är dyrt i all serviceverksamhet. Och så länge det är skattepengar som ska finansiera verksamheten är det klart att det finns mindre pengar kvar till personalen, när vinstmarginaler också ska plockas ut. Det enda som kan öka löneutrymmet i offentligt finansierad verksamhet, oavsett vem som är utförare, är ökade ekonomiska resurser, att det tillförs mer pengar till verksamheten. Att påstå något annat är bedrägeri, om det är samma pengar det handlar om. Den enda relevanta frågan i sammanhanget när det gäller det är egentligen om regeringen tänker avsätta mer pengar till ett större löneutrymme för den offentligt finansierade verksamheten. Det är politik. Det är det vi menar med att ta ansvar som offentliga arbetsgivare, att se till att det finns pengar för att höja lönerna. Ni kan privatisera hur mycket ni vill det kommer ändå inte att finnas mer pengar till lönerna där om man inte är beredd att använda skattepengarna för det. Detta att kvinnor ska motiveras att jobba mer är också någonting som arbetsmarknadsministern ofta och gärna säger. Det är ganska oförskämt, med tanke på att det regeringen gör är att motsätta sig kvinnors rätt att få arbeta heltid. Motivationen att jobba mer finns där det är ett av de krav som kvinnor i hela servicesektorn, privat såväl som offentlig, har drivit år ut och år in. Men arbetsgivarna säger nej. Och köper regeringen deras argument. De anser bara att det är de arbetandes beteende som ska påverkas, men inte arbetsgivarnas. Ministern nämner också avdraget för så kallade hushållsnära tjänster och kallar det en jämställdhetsreform. Det är ganska skrattretande. För en förkrossande majoritet av landets löntagare är det mer lönsamt att gå ned i arbetstid och städa själv än att använda den här subventionen. Vad man gör är i stället att skapa en arbetsmarknad som är exklusiv för kvinnor med kort utbildning, som det står i propositionen, som då låses in i en sektor som är präglad av deltidsjobb, låga löner, minimala utvecklingsmöjligheter och litet inflytande över sin egen arbetssituation. Att kalla det en jämställdhetsreform tycker jag är ganska groteskt. 62 Arbetsmarknadsminister (): Det var många saker på en gång. Låt mig för det första ta upp detta med förmögenhetsskatten. Det faktum att den har drivit ut ur landet och investerats någon annanstans är väl ändå ett tecken på en dålig politik. Låt oss se till att de pengarna stannar hemma och utnyttjas till att investeras i företag i , som ger jobb i ! Det måste väl vara den enda rimliga utgångspunkten. Sedan ger de en avkastning i som ska beskattas på sedvanligt sätt. Det är inga konstigheter. För det andra säger att vi inte har någon jobbpolitik. Men med all respekt om man gör som man har gjort kommer det att gå som det har gått. Den politik som parti har stött har visat sig verkningslös på det här området. Vi har en politik som förstärker och förlänger konjunkturen. Som till exempel KI:s decemberprognos visar kommer 30 000 nya jobb enbart som en direkt effekt av regeringens ekonomiska politik. När det gäller konkurrensutsättning av olika delar av den offentliga sektorn vill jag bara konstatera att fler arbetsgivare gör att det finns fler att gå till. Större flexibilitet i schemaläggning och så vidare blir ett resultat av detta. Det ser vi till exempel i friskolorna, i privata sjukhem och annat. Det handlar också om att arbetsgivarna måste konkurrera om arbetstagarna, och då blir lön och högre lön ett väldigt bra verktyg för att locka till sig de anställda man vill ha. Det är förmodligen också därför som lönen i privat sektor är högre än i offentlig sektor. Det gäller både män och kvinnor, och det finns i bil. 4 till budgetpropositionen . Det är bara att läsa. Personal är det som är dyrt i tjänsteföretagen, säger . Ja, det är helt korrekt. Det är också därför som vi steg för steg sänker arbetsgivaravgifterna just för tjänstejobben. Vi gör det för de unga från . Vi har gjort det när det gäller nystartsjobben. Vi vill sänka lönekostnaderna för att anställa. Det är precis det som vi kan göra härifrån, för att underlätta för fler att komma i arbete. Då handlar det inte om att hålla på att sänka löner eller någonting sådant det vill jag understryka, för det hör man ofta som slaskargument i debatten utan om att sänka lönekostnaderna, och den del vi kan påverka är arbetsgivaravgiften. Mer resurser ja, det är också därför den här regeringen satsar mer på välfärdstjänsterna som utförs i den offentliga sektorn än vad den tidigare regeringen gjorde. Vi sätter verksamheten främst, inte olika former av ersättningar, bidrag eller vad du vill kalla det. Slutsatsen, fru talman, är att det inte är alldeles komplicerat att ansluta sig till delar av den verklighetsbeskrivning som ger uttryck för i interpellationen. Jag tycker att det är ett slöseri, och jag har enormt svårt att försvara och förklara dessa inkomstskillnader och förmögenhetsskillnader, inte minst för min egen dotter, som jag sade förut. Jag har väldigt svårt att tro att mer av den politik som pläderar för, och som den tidigare regeringen gick bet på, skulle leda till ett bättre resultat. Ingenting har i princip hänt . 63 (): Återigen vill jag säga att vi i inte har fått genomslag för alla krav som vi driver, och det vet ministern mycket väl. Vi företräder en linje där man vill att det ska anställas fler i den offentliga sektorn, vilket vi menar faktiskt skulle förbättra kvinnors arbetsvillkor. Vi vill tillföra resurser för högre löner där. Vi vill individualisera föräldraförsäkringen. Och det handlar om mycket fler satsningar. Det finns alltså mängder av saker som inte är genomförda ännu och som vi faktiskt inte har sett effekterna av. Men det är i alla fall lite svårt att se hur en försämring i förd politik när det gäller fördelning mellan kvinnor och män skulle kunna leda till en förbättring. Det är det som är hela min poäng här. Man säger att man vill minska inkomstklyftorna, och så börjar man med att genomföra en lång rad reformer som faktiskt ökar inkomstklyftorna. Om vi är överens om att kvinnor har lägre pensioner än män undrar jag varför man sänker dem. Om vi är överens om att kvinnor i högre grad är sjukskrivna undrar jag varför man sänker sjukpenningen. Om vi är överens om att män äger en större del av förmögenheterna i det här landet undrar jag varför man tar bort den beskattningen, som ju faktiskt i andra änden används exempelvis till offentlig välfärd som också kommer kvinnor till del och så vidare. Sedan skulle jag bara vilja säga att lönerna inte är högre i privat sektor för LO-medlemmar. Det är fel. Lönerna är högre för tjänstemän. Lönespridningen är betydligt större, men lönenivåerna för LO-medlemmar, kvinnor, är inte högre i den privata sektorn. Och arbetsgivare i privat verksamhet som är skattefinansierad har inte mer pengar att ge i löner till kvinnorna än vad man har i offentligt drivna verksamheter. Det är hokus pokus att påstå det. Jag skulle återigen vilja ställa frågan: Kommer man att avsätta mer pengar för att skapa utrymme för högre löner i välfärdssektorn? Om inte undrar jag varifrån pengarna till de höjda lönerna för vårdbiträden och undersköterskor, när de sedan har privatiserats, ska komma. Vi kommer väl att få se i den här lönerörelsen, som i alla tidigare, att man i kommuner där det finns vänstermajoritet avsätter pengar till högre löner. Men i de andra ställer man sig emot detta. 64 Arbetsmarknadsminister (): Med risk för att återupprepa allting som jag har sagt tidigare kan jag bara konstatera att jobbavdraget gör att man kan tjäna utan att betala skatt det gäller de första man tjänar. Det är klart att det för den som är lågavlönad innebär väldigt mycket mer, procentuellt sett, än för den som är högavlönad. Det betyder naturligtvis också väldigt mycket för den som kanske arbetar deltid. Så är det. Om man då går med på eller tror på eller ser på den statistik som anför och går med på att det finns fler, vilket är sant, lågavlönade kvinnor än lågavlönade män är det också de lågavlönade kvinnorna som tjänar mer. Det är den enda logiska slutsatsen av detta. Det är det första. Det andra handlar naturligtvis om att se till att vi får fler i arbete återigen. Den stora klyftan går ju mellan dem som har ett arbete och dem som inte har ett arbete. Att vara arbetslös kvinna jämfört med att vara arbetande man där har vi naturligtvis den absolut största klyftan. Borde vi då inte se till att föra en politik som leder till fler arbeten, mer sysselsättning, till att fler kommer ut och får ett riktigt reguljärt permanent heltidsarbete? Ja, det är ju den politik vi för. Jag förstår naturligtvis att står för en radikalt annan politik. Det är en högskattepolitik, och man var naturligtvis också med och stödde den förra regeringens undantag för de allra rikaste när det gällde förmögenhetsskatten och så vidare. Men då har jag lite svårt att ta den här kritiken på fullt allvar, om jag ska vara helt ärlig. för vi en politik som leder till att fler kommer i arbete. Jag såg senast en siffra. Vi har 17 000 färre arbetslösa ungdomar än vi hade . Det är väl en alldeles utmärkt politik. Den vill vi förstärka och fördjupa just för att se till att undvika den typ av klyftor som den tidigare regeringens politik ledde till. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2006/07:413 om merkostnadsersättningen för plusjobb 65 Arbetsmarknadsminister (): har frågat statsrådet om han avser att ta initiativ till att kompensera kommunerna för det inkomstbortfall som slopandet av merkostnadsersättningen för plusjobben innebär. Arbetet i regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Jag har fått närmare tjugo interpellationer och skriftliga frågor med frågeställningar liknande . Den aktuella problematiken är således väl belyst här i kammaren. Jag ska därför fatta mig kort. ökade antalet plusjobb mycket kraftigt på ett sätt som rimligen inte gick att förutse. Regeringen valde efter mycket noggrant övervägande att finansiera de kostnader som ökningen förde med sig genom att avskaffa merkostnadsersättningen för plusjobben. Jag har stor respekt för att detta beslut kan leda till oro och vissa problem i kommunerna. Några kommuner har satt sig i en svår situation genom sitt sätt att använda merkostnadsersättningarna. Oron avspeglas här i kammaren. vill jag understryka att regeringen i varje läge har ett ansvar för den nationella politiken, på arbetsmarknadspolitikens område och i övrigt. Oförutsedda problem och utmaningar som dyker upp måste hanteras. Och det innebär att val måste göras. Ett centralt politiskt intresse är att ha en god kontroll på statens utgifter och därmed en god ordning i statsfinanserna. Jag avser, mot bakgrund av vad som här redovisats, inte att vidta åtgärder som innebär ytterligare utgifter i sammanhanget. Vad gäller de praktiska effekterna av regeringens beslut vill jag slutligen gärna påminna om att subventionen av plusjobbarens lön behålls oförändrad på per dag. Detta är den högsta subvention som finns inom arbetsmarknadspolitiken. Och den finns trots att personer med plusjobb vanligen inte tillhör dem som står allra längst från osubventionerade arbeten. 66 (): Jag vill tacka statsrådet för svaret. Men vi som interpellerar en minister brukar ju inte vara nöjda med svaret. Som statsrådet själv säger i svaret har det varit ett 20-tal interpellationer och skriftliga frågor om plusjobben. Det visar ju bara på den oro som har skapats ute i landet i och med att ni har tagit bort medfinansieringen för kommunerna i fråga om plusjobben. Och vi som är riksdagsmän blir nu givetvis kontaktade från alla håll i landet av oroliga kommunföreträdare. Antingen kommunerna är socialdemokratiskt styrda eller borgerligt styrda undrar de hur man kan ta bort den här merkostnadsersättningen. Det finns då ett avtal, en överenskommelse, mellan kommun och stat om att det ska gälla. Plusjobben skulle ju inte bara vara en chans till ett jobb , utan skulle de som fick plusjobben också utvecklas. Det skulle vara en bättre introduktion, handledning, utbildning och allmänna utvecklingsinsatser för att stärka dem så att de, när plusjobbstiden var slut, skulle kunna ta ett jobb på den reguljära arbetsmarknaden. För detta fick man en merkostnadsersättning på . Tog man emot en plusjobbare som kom från aktivitetsgarantin var det ytterligare i merkostnad. Detta innebär nu att kommuner runt om i landet överväger att avveckla plusjobb. Framför allt måste man avveckla de människor som står för den andra biten i plusjobben. Det gäller just utbildningsinsatser och introduktion för att stärka dem som har plusjobb. Jag tror säkert att statsrådet har fått del av de brev som har kommit. Men jag skulle ändå vilja avsluta den här delen med ett rop från kommun. De säger så här: Har inte regeringen för avsikt att ta någon hänsyn till beslutens ekonomiska konsekvenser för kommunerna, som gjort avtalsmässiga, ömsesidiga åtaganden med staten? Hur ska kommunerna i fortsättningen kunna lita på statens trovärdighet i att leva upp till ingångna avtal mot bakgrund av regeringens beslut ? 67 (): Jag får tacka interpellanten och statsrådet, interpellanten för frågan och statsrådet för svaret. Här sades det att antalet plusjobb ökade mycket kraftigt. Ja, fattade faktiskt just här i kammaren beslut om 20 000 platser, så det kan inte ha varit någon överraskning för den nya regeringen. Dessutom skrev staten avtal med kommunerna när det gällde just merkostnadsersättningen. Den här merkostnadsersättningen var riktad till utvecklingsinsatser för just personer som fick plusjobb. Där skulle man få utbildning. Coachning var också någonting som man hade i åtanke när det gällde merkostnadsersättning.