prot · GU0979 · 2007-03-21 00:00:00 — Det är klart, definitionsmässigt, att ju mer man sprider ut detta, desto större blir risken att kvaliteten på forskningen minskar. Den frågan är också väldigt viktig. Vi pratar ju, inte minst när det gäller psykiatrin, om att man ska veta vad man gör och ha lite mindre av fritt valt arbete, så att säga. Det är ju ganska bra om människor inte blir experimentdockor utan att doktorn vet vad han eller hon gör. Jag har faktiskt suttit med tio liberala landstingspolitiker, sjukvårdspolitiker, socialnämndsföreträdare och andra som är duktiga på de här frågorna, för att se vad vi ska göra för att stärka psykiatrin. Det som har lagt fram handlar bland annat om just att bristen på psykiatriker är betydande. Det var ett långt svar som borde ha kunnat vara bara ja. Det behövs fler utbildningsplatser. 105 () replik: Då hoppas jag att jag, när jag lyssnar på regeringen, kan lita på ord, för från fick jag ju inte samma svar. Där hette det att det inte behövdes fler utbildningsplatser. Jag vill ta upp min andra fråga, som jag också ställde till , om patientansvarig läkare. Det är ofta som jag exemplifierar med neuropsykiatriska team. Det finns flera yrkesgrupper som har kontakt med patienten, och kontinuiteten står kanske en annan yrkesgrupp för än en psykiatriker eller läkare. har ett förslag om att man skulle utvidga patientansvarig personal till andra yrkesgrupper än läkare. Jag frågar då vad han tycker om det förslaget. Motionen avslås ju, men här har vi möjlighet att debattera lite mer om frågan. Jag vill också ta upp synpunkter om och att vi om vi avskaffar monopolet ökar tillgängligheten och får billigare läkemedel. Jag hoppas att känner till att tillgängligheten till apoteken i är bra, och när vi jämför priser på läkemedel internationellt ligger bland de billigaste. Där ligger vi väldigt bra till. Tyvärr har de i , där man har avskaffat monopolet, apotek där det finns väldigt stora förråd med skönhetsmedel. 106 () replik: Det behöver inte vara något fel på skönhetsmedel. finns de dock på monopolapoteket, och det är egentligen konstigare än om de finns där det är flera som tävlar om kundernas gunst. Jag tycker att det är väldigt viktigt med kontinuitet. har länge drivit att man inom andra grupper när det gäller vård ska kunna se kompetenta, vidareutbildade sjuksköterskor ta ett större ansvar. Vi vet att det här bereds. Det är ingen hemlighet att har drivit frågan om familjeläkare eller husläkare för att just betona kontinuiteten. Det är väl kanske allra viktigast när det gäller det som vi började prata om, psykiatrin. Här om någonstans borde det vara uppenbart för alla att stafettläkare inte är någon riktigt bra lösning när det gäller att möta människor som mår dåligt så att de får byta läkare . Jag vill understryka frågan om fler utbildningsplatser. Det tillkommer ju , och det är alla för i alliansen. Det hoppas jag att också är för. Det är bara fråga om hur mycket som behövs. När det gäller psykiatriker ska man komma ihåg till exempel att det finns de som menar att effektiviteten där, att träffa en patient , som några menar sker ibland, är lite liten. Man skulle kunna få ut mycket mer av de resurser som finns. När det gäller läkemedel menar vi att det inte är rimligt att ha ett monopol på försäljningen av detta. Vi menar att det är viktigt att behålla kompetensen. Det jag känner oro för är att om man nu ska omreglera så kan man göra mycket för att förstöra det. Det är det som jag har redovisat på annat sätt. Farmaceuterna, som är en professionell grupp som ser till att människor ska ha rätt piller, tillräckligt med piller och inte för lite piller eller fel piller, visar sin oro i en debattartikel i , där man redovisar hur man tycker att gör allt för att lägga i stort sett hela under sig. Det är väl en överdrift, men det är inte helt i linje med regeringens avsikt. 107 () replik: berömmer sig av att har varit med och utvecklat svensk sjukvård. Jag vill gärna ge en eloge för det. Det har ofta varit i samarbete med vårt parti, och jag beklagar att är på andra sidan nu och jobbar med de andra kompisarna. Jag tycker att det är bekymmersamt att det är som styr i . Det var mycket bättre när det var som gjorde det. Då fanns det utrymme för sociala reformer. är det annat ljud i skällan. Jag är också glad att är så positiv till åtgärder när det gäller att komma till rätta med de långa väntetiderna till tidiga aborter. Jag hade också starkt stöd av din partikollega i interpellationsdebatten i går. När jag var ansvarig minister tog jag initiativ för att jag ville utreda om vi kunde förändra abortlagstiftningen just när det gäller att säkerställa valmöjligheten för kvinnor mellan medicinska och kirurgiska aborter och för att titta på frågan om barnmorskorna kan ta ett större ansvar för de oönskade graviditeterna precis som man gör för de önskade graviditeterna, där ju barnmorskan tar ett mycket stort ansvar. I beredningen av det här upptäcktes det att det inte fanns någon som helst kunskap. hade ingen kunskap om att det alls fanns några väntetider att tala om. hade ingen kunskap. Vi vände oss till Kommuner och Landsting. De hade aldrig hört talas om problemet. Mot den bakgrunden tillsatte vi den här förberedande undersökningen, den som nu har redovisat, för att få underlag för en annan utredning. Vi tog alltså itu med det här problemet, och jag måste säga att väntetiderna visade sig vara ännu längre än vad jag befarade. Det mest anmärkningsvärda i den här rapporten är ju att när man frågar huvudmännen och klinikcheferna svarar de att de inte har några väntetider. De svarar på en direkt fråga: Vi har inga väntetider. Men har de uppgett att många kvinnor får vänta i för ett första läkarbesök. Detta är oerhört alarmerande mycket värre än vad jag befarade. 108 () replik: Jag kan bara instämma: Det där är verkligen konstiga budskap som inte går ihop. Vad gäller och dess historia av social reformism kan jag bara konstatera att vi gick hand i hand med en kraftfull arbetarrörelse som satte viktiga ideal om rättvisa, solidaritet, flit, skötsamhet och personligt ansvar ungefär lika högt när man skulle bestämma hur vi skulle forma samhället. Sedan tycker jag att ni drog iväg åt fel håll och fick ett fokus som ibland blir felaktigt. Det visar sig på det här området. Vi gillar den offentliga vårdens kvalitetsutveckling, och vi gillar kanske idéburna organisationer, men när vi kommer till privata vårdföretag tycker jag att ni får en olycklig låsning, en låsning som vi nu försöker lösa upp. Vi har en mycket stark tilltro till allianssamarbetet, och mina ingångar och de möjligheter vi har att påverka och forma politiken från kollegerna i alliansen här i gentemot är mycket goda, vill jag understryka. Jag ser fram väldigt mycket emot de år som vi har framför oss. När det gäller aborterna och hur man ska ge denna möjlighet och undvika det lidande som det innebär att vänta vill jag säga att jag träffar barnmorskor som berättar om hur de ser på det här och vad de tror att man kan göra. Det gäller dels att förebygga så att det aldrig behöver bli en sådan diskussion, vill jag understryka det är det absolut bästa, som var inne på tidigare dels vad man själv kan medverka till och vilket ansvar man kan ta. fanns inte detta med i uppdraget att diskutera när kom med sin rapport . Men när vi nu får mer kunskaper om detta utgår jag ifrån att den frågan kommer att beredas inom ramen för regeringssamarbetet och . 109 () replik: Det låter positivt. Jag sätter stort hopp till engagemang när det gäller abortfrågan. Med den nya kunskap som vi nu har genom den rapport som lämnat menar jag att det vore rimligt att vidta vissa åtgärder för att stoppa de inhumana väntetiderna. En sådan åtgärd borde vara att varje kvinna självklart skulle ha rätt att få veta var den kortaste väntetiden finns. Det visar sig nämligen att det kan vara stora variationer i väntetiderna också inom ett och samma landsting. Det vore därför rimligt att sätta upp mål för hur lång den maximala väntetiden ska vara. I de få landsting som har ett sådant väntetidsmål är målet . Även det är för vård som klassas som akut. När man väl bestämt sig, och upplever hur graviditeten upptar hela sinnet och kroppen, är väntetiden en oerhörd påfrestning för kvinnan. Dessutom medför det ökad medicinsk risk. Jag tycker att det är rimligt att också titta på barnmorskornas roll. När man har en önskad graviditet står barnmorskan i allmänhet för ultraljudet och för de olika bedömningarna av graviditeten. Barnmorskan är den som följer graviditeten. Barnmorskan är den som ansvarar för förlossningen och också för komplikationerna. Barnmorskan har att bedöma och använda olika utrustningar. Vid oönskad graviditet krävs att en läkare gör ultraljudet och konstaterandet. Jag är ganska säker på att man med en vidareutbildning av barnmorskor skulle kunna lägga ansvaret för normala graviditeter på dem, i ett första skede, just när det gäller sådana bedömningar. Det är där de längsta väntetiderna finns. Jag får tacka för det här utbytet. Jag sätter stort hopp till vad gäller att driva på abortfrågan. 110 () replik: kan vara helt säker. kommer att driva på den. 111 (): Det här är ett område som i allra högsta grad gäller oss alla. Trygghet i sjukvården är i sig en oerhört viktig hälsofaktor det är mitt första t. Känner man oro över att man själv eller ens närmaste ska bli sjuk är även tillgängligheten mitt andra t mycket viktig. Jag brukar säga att vi alla under livscykeln får anledning att besöka sjukvården, och om vi inte haft anledning så lär vi få det. Många har stor erfarenhet av den svenska sjukvården, och vi vet att de som kommer nära den oftast är mycket nöjda. Alltså är tryggheten ett viktigt t. Också tillgängligheten är synnerligen angelägen. När man blir sjuk vill man snabbt ha hjälp. har lämnat kammaren, men jag vill säga att rapporterna om de långa väntetiderna, när man bestämt sig för en abort, ger vid handen att tillgängligheten är viktig. Den är naturligtvis oerhört viktig när man står inför en abort. Även jag lovar att göra allt för att minska dessa väntetider. Korta väntetider är viktiga också vid sjukdomsbehandlingar. De som varit länge i vet att vi många, fått strida för en vårdgaranti eftersom vänsterkartellen tyckt att det ibland till och med är farligt med en vårdgaranti. Det handlar också om tillgång till personal det fjärde t:et. Jag tror att det var som tog upp det. Jag skulle vilja säga att det inte hjälper hur mycket pengar vi än pumpar in i hälso- och sjukvården om vi inte har människor som kan ge vård, som kan operera, som har kunskap att skriva ut rätt läkemedel, om vi inte har sjukgymnaster som kan sköta den kroppsliga rehabiliteringen, psykiatrer, psykologer och psykoterapeuter som kan ge psykiskt sjuka hjälp och så vidare. Alltså är tillgången till personal en nyckelfråga. Jag skulle vilja påstå att den tidigare regeringen på många sätt glömde bort att personalförsörjningen är en fråga om långsiktighet. Man kan inte utbilda en psykiater på en termins läkarutbildning. Det tar åtminstone , och därför måste man ha långsiktighet. Jag har varit runt på en del onkologkliniker och hört hur frustrerad och oroad man är för att det inte finns personal som sköter strålbehandlingen; den blir allt vanligare i . Vi kan nämligen använda strålbehandling även som smärtlindring i ett palliativt skede. Det är en oerhört framgångsrik behandling. Mitt sista t handlar om tillit. Om vi har tillit till vården, tillit till den doktor vi själva kan välja, blir tryggheten mycket större. Att kunna ha tillit till att systemet fungerar, att bildligt talat veta att kan rycka ut när det brinner i en människas liv så att han eller hon snabbt kan få hjälp är en oerhört viktig del. Tillit är viktigt det stavas lika från båda hållen. Jag är lycklig över den nuvarande regeringen. Det är helt fantastiskt att vi under endast kunnat göra så enormt mycket. Att ojar sig och säger att inte förmår göra något är näst intill oförskämt, men jag kan förstå varför. Det är inte lätt att som minister ha fått lämna . Det är möjligt att det beror på det. Vi har tagit det ena initiativet efter det andra, inte minst inom äldreomsorgen och äldresjukvården. Alliansregeringen har lagt upp en hemlöshetsstrategi med medföljande pengar för de 17 00018 000 hemlösa i vårt land. Vi har aviserat en cancerplan. Vi har det fria vårdlaget. Vi har på gång en startlag, det vill säga att vi tar bort stopplagen. Det är lite egendomligt att den proposition som regeringen och lagt fram skulle vara en sådan jättestor fråga. I själva verket har vi inte haft en stopplag mer än ett par . Före det fanns inga sådana lagar, och sjukvården fungerade hyggligt ändå. Jag kan inte förstå hur folkvalda politiker gång på gång kan hävda att landstingspolitikerna inte begriper någonting, och eftersom de inte begriper hur de på bästa sätt ska uppfylla hälso- och sjukvårdslagen måste vi peka med fingret och säga ajabaja. Som huvudmän för hälso- och sjukvården är det landstingens uppdrag att uppfylla hälso- och sjukvårdslagen på det sätt de finner lämpligt. Därför vill vi säga till landstingspolitikerna: la bonne heure! Gör det på det sätt ni tycker är bäst. Det tror vi på. Låt mig beröra några av de frågor som tagits upp. Gräddfil är ett ord som blivit etablerat. Anledningen till gräddfilerna, kära socialdemokrater och vänsterpartister jag vet inte om även från nämnde dem är att den här sektorn är misskött. Som sade är anledningen till gräddfilerna helt enkelt att en kvarts miljon människor tvingats betala två gånger för sin vård. Det hade aldrig varit aktuellt med den nu sittande regeringen. Målet är att vi inte ska behöva ha några andra försäkringar. Sjukvården ska klara av att sköta det ändå. har sagt att i alliansens ska man inte behöva ha privata försäkringar. När det gäller abortsituationen är det viktigt att ta tag i problemet med de långa väntetiderna. Utskottet har skrivit att vi väntar på . När man väl har beslutat sig för abort är det klart att det är viktigt att den genomförs så fort som möjligt. Enligt de rapporter som jag har fått har dock inte köerna i något fall gjort att man har fått använda en annan metod enbart på grund av väntetiden. Det känns i alla fall bra. Jag vill säga något om jämställdheten i den svenska sjukvården. Kvinnor ska ha samma rätt som män. Det har vi pratat om i opposition minst. Men den förra regeringen lyckades tyvärr inte heller. Jag ska inte enbart se negativt på det, för jag vet att en del forskning är svår att göra på kvinnor även om vi vill. Åtminstone säger en del forskare det. Vi vet också att kvinnor och män är olika, fast det ibland låter som att vi är precis identiska. Den här regeringen kommer att göra allt den kan för att få det så jämlikt och rättvist som möjligt. Frågan om ensamståendes rätt till assisterad befruktning är jättesvår, och det finns verkligen anledning att problematisera den. Det är inte vilken rättighets- eller valfrihetsfråga som helst. Det handlar om barn, som har rättigheter när de väl har fötts. Enligt har i princip varje barn rätt att växa upp med sina föräldrar. vet vi att verkligheten inte är sådan. Men att stifta en lag som i grunden utesluter detta tål verkligen att fundera på. Utskottsmajoriteten har skrivit i betänkandet att man förutsätter att regeringen noga följer frågan och återkommer till om regeringen finner det motiverat. Det känns som en bra hållning. När vi jobbade med frågan läste jag i en proposition som Socialdemokraterna lade fram 2004/05, där man helt höll med om inställningen att även om ett barn tillkommer via insemination måste man se till att barnet får två föräldrar. Den här regeringen har också många utmaningar för framtiden. Det ska vi inte sticka under stol med. Det handlar främst om de grupper som inte själva kan, orkar eller vågar tala för sig. Jag tycker att vi inte har gjort tillräckligt. Det handlar om människor i livets slutskede. Det finns oerhört stora skillnader i landet på vilken vård man får när man ska ta avsked från livet. Inom psykiatrin pågår, som flera av mina kolleger har sagt, en remissbehandling efter utredning. Jag tänker på de demenssjuka. har lagt fram en proposition med en äldresatsning för att de äldre ska få det bättre. Vi behöver göra ännu mer. Jag tänker också på våra mycket gamla personer som inte har anhöriga eller närstående. Det är personer som vi behöver värna om särskilt. Avslutningsvis vill jag nämna den hemlöshetsstrategi som regeringen har lagt fram och som ska bli verklighet. Det handlar om värdighet och varje människas unika situation. Vi måste framför allt se till att vräkningarna minskar. vräks åtminstone tusen barn från sina lägenheter med sina föräldrar. Det är inte värdigt. Vi har många utmaningar , men med tanke på den takt som regeringen har jobbat i har jag stark tilltro till att det ska hända mycket positivt framöver. Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande. 112 () replik: Här har de andra borgerliga partierna, det ena efter det andra, försäkrat att man har tilltro till socialministern och att man har goda kontakter med . Jag måste ändå ställa mina frågor till . Jag gissar att det ändå är som har de bästa kontakterna med . Det är två frågor som vi har lyft fram. Det handlar om ensamståendes rätt till assisterad befruktning och barnmorskors rätt att utföra medicinsk abort. Jag hörde och i P 1. Vi har hört flera från regeringspartierna bedyra att de stöder jag tolkar det i alla fall så förslaget till ensamståendes rätt till assisterad befruktning och att de förutsätter att regeringen kommer att genomföra det förslaget. Med tanke på debatten på radio vill jag fråga : Kommer och också att stödja förslaget? Kommer regeringen att komma fram till att det ska vara tillåtet för ensamstående att få assisterad befruktning? 113 () replik: Jag ska säga till att jag kommer att leva efter den mening som utskottet har tagit som sin och som vad jag förstår också Socialdemokraterna har ställt upp på. Vi kommer att följa frågan. Den lever i allra högsta grad. Men utgångspunkten för oss som allianspartier kommer naturligtvis att vara både barnen och den situation som vi nu befinner oss i. När det gäller barnmorskors rätt att utföra abort på eget ansvar väldigt många barnmorskor utför aborter med en läkare bakom sig har uttalat att han ville invänta , som har kommit nu i dagarna. Det får vara också mitt besked. Det är också en fråga som man behöver grunna lite extra på ur flera perspektiv. Frågan är aktuell och finns med i den fortsatta diskussionen. 114 () replik: I mitt anförande tog jag upp att dagens familjer ser väldigt olika ut. Bilden av mamma-pappa-barn stämmer inte överens med väldigt många familjebildningar. Det finns ensamstående kvinnor som åker till , eller och skaffar ett barn. Sedan går och de kanske bildar familj med en man eller en kvinna som har flera barn. Familjen ser då väldigt annorlunda ut än ursprungsfamiljen gjorde när kvinnan skaffade barnet. Inte alla som är i kammaren lyssnade på på radio , men utifrån den diskussion som fördes på radio drar jag slutsatsen att bild av familjen stämmer väl överens med ursprungsbilden av familjen, mamma-pappa-barn. Då är det svårt att acceptera och strida för ensamstående kvinnors rätt att få assisterad befruktning. Är min beskrivning riktig? 115 () replik: är det så, , att det inte är som har kommit på att det behövs en man och en kvinna för att ett barn ska komma till. Den makten har vi inte. Utifrån det perspektivet hävdar vi att barnen behöver en mamma och en pappa. Det tycker jag är en bra grundläggande princip. Sedan vet jag att det inte alltid är så, . Vi lever i en situation där det önskvärda inte alltid är den verklighet vi har. Men min åsikt är att vi ska göra så gott vi kan för att alla barn ska garanteras så trygga uppväxtvillkor som det bara är möjligt. Barn har också rättigheter. Det är inte bara vuxna som har mänskliga rättigheter utan även barnen. 116 FINN (): När det gäller den här delen om prioriteringar inom hälso- och sjukvården skulle jag vilja lämna några viktiga kommentarer till utskottets ställningstagande som finns sammanfattat på s. 52 i det aktuella betänkandet: Det är enligt utskottets mening av stor betydelse att arbetet med prioriteringar fortlöpande utvecklas och förbättras. Det är något som jag och på alla sätt ställer oss bakom. Ställningstagandet går tillbaka till den breda parlamentariska uppslutning som visade för de riktlinjer för prioriteringar inom hälso- och sjukvården som antogs . Här återfinns bland annat den så kallade etiska plattformen, bestående av tre grundläggande principer: människovärdesprincipen, behovssolidaritetsprincipen och kostnadseffektivitetsprincipen. Fyra breda prioriteringsgrupper exemplifierades. Den fortsatta etiska och parlamentariska beredningen av prioriteringsarbetet har bland annat innefattat Prioriteringsdelegationen, som lämnade sitt slutbetänkande , styrelses framställning 2004/05:RRS2 samt ett uppdrag från den tidigare regeringen till , , att kartlägga på vilket sätt hälso- och sjukvårdens huvudmän arbetar med prioriteringar. Utan att föregripa det senare, som ska redovisas för regeringen , vill jag fästa kammarens uppmärksamhet på arbetet fram till . I alla dessa forum har man noga betonat att varje fall är unikt och ska bedömas utifrån den enskilde patientens behov och att prioriteringar av enskilda patienter aldrig bör ske efter i förväg fastställda mallar eller kriterier. Glädjande nog vidhåller nu utskottet med kraft sin uppfattning att riktlinjer för prioriteringsarbetet inte låter sig förenas med någon lista där vissa sjukdomar generellt prioriteras före andra. Men, herr talman, mot detta decennielånga breda parlamentariska arbete med prioriteringar inom hälso- och sjukvården har en till viss del subversiv verksamhet inom området bedrivits av en del sjukvårdshuvudmän. Ett exempel på detta är mitt hemlän . Där har man med ett rödgrönt styre under den gångna mandatperioden enligt min mening närmast missbrukat de goda intentionerna med det nationella prioriteringsarbetet genom att sammanblanda uttrycket prioritering med begreppet ransonering. Genom toppstyrande politiska direktiv avkrävdes verksamhetscheferna i just en sådan här lista på sjukdomar, rangordnade från ett till tio, från olika medicinska discipliner. Listan kom raskt att kallas för den svarta listan, som faktiskt är en bra beskrivning. Den ledde nämligen till att man i ett första steg tog ett beslut som gjorde att man undanhöll östgötarna mer än ett 60-tal medicinskt motiverade diagnoser och åtgärder från det offentliga åtagandet utan att förslag till alternativ eller ens individuella överprövningsmöjligheter för de drabbade patienterna hade förberetts. Allt detta motiverades med att man primärt skulle hålla budget. En besparing på utlovades. Av detta sparbeting kunde inför valet inget konkret redovisas. Men man hade ändå lyckats frångå såväl intentionerna i hälso- och sjukvårdslagens portalparagraf om en lika vård till alla som upprepade påtalande om att någon lista med generella prioriteringar för alla patienter helt enkelt inte låter sig förenas med prioriteringsbegreppet utifrån den etiska plattformen. Hur, herr talman, kunde man hamna så snett i ett regionalt prioriteringsarbete? Min förklaring till detta är att man med den socialistiska grundsynen har lätt att se en prioritering som liktydig med en ransonering, så länge kollektivets intressen prioriteras framför enskilda individer. Då håller man också budget, det vill säga man har identifierat skenande sjukvårdskostnader och tycker att det är viktigare att åtgärda dem än att reflektera över om kraftiga besparingar i sjukvården inte är dyrare för samhället. Det handlar om att se sjukvård som en investering. Det är en investering i hälsa för var och en. Det är en investering för att man ska leva upp till människovärdesprincipen och behovssolidaritetsprincipen, och det är en ekonomisk investering för att man ska leva upp till kostnadseffektivitetsprincipen på rimligt lång sikt.