prot · GU09125 · 2007-06-13 00:00:00 — Man jagar inte individer, utan man försöker kartlägga hotbilder och sammanhang. Den senare, den polisiära verksamheten, bedrivs på hemmaplan och riktar sig mot enskilda som man misstänker för brott och vill lagföra. Inhämtning behöver inte vara i form av män med slokhatt och inte heller i form av en databurk, utan den kan se ut så här, som jag. Efter att ha arbetat med signalspaning på bör jag med fog kunna säga att jag vet vad jag pratar om. Jag har dessutom arbetat med både Säkerhetspolisen och Must, den militära underrättelsetjänsten, som uppdragsgivare. Gränsdragningen mellan dessa har aldrig varit föremål för frågetecken. Det finns gott om exempel på rena missuppfattningar i de reservationer som oppositionen lämnat in och som har framkommit med klar tydlighet här i debatten . Låt mig bemöta några av dessa. Punkt 1: Ändringen i mandatet för försvarsunderrättelseverksamhet från begreppet yttre militära hot till yttre hot. Det här har utmålats av kritikerna som ett paradigmskifte och att FRA nu ska börja spana på civila kommunikationer. För det första har FRA spanat mot icke-militär utländsk trafik sedan , och den här inhämtningen har gett betydelsefulla underrättelser för den oberoende konstellation. För det andra innefattar hotbilden mot vårt land så mycket mer än ett rent militärt hot. Det är snarare det minsta i sammanhanget. Hot kan vara, som tidigare nämnts, naturkatastrofer, politiska spänningar, kriminalitet och terrordåd. Det kan ju vara så att fienden finns mitt ibland oss. Kan det till och med vara så att fienden befann sig ibland oss här alldeles mitt i och planerade ett sprängdåd mot ett mål som befann sig här i staden, och att dådet kunde ha varit av samma kaliber som det i men avvärjdes tack vare underrättelseinhämtningen från FRA? Det är ju inte för FRA vi ska känna rädsla. Tvärtom har inrättats för att vi ska känna oss tryggare i en otrygg värld. Vi har varit förskonade från terrordåd i vårt land, och jag önskar givetvis av hela mitt hjärta att det så ska förbli. Men vi vet att terrornätverk har verksamhet i , och med den internationellt erkända underrättelseverksamhet vi har i vårt land kan vi i samarbete med andra länder förhindra ett nytt elfte september, eller . Det grundläggande övervägande vi har att göra är hur trygga vi vill känna oss i vår vardag. Punkt 2: Man talar om att utökningen av signalspaningen till att även gälla kabel och att det skulle innebära en generell och gigantisk avlyssningsverksamhet, som det står i reservationerna. Jag vill för det första framhålla orimligheten i att FRA skulle fungera som en stor dammsugare vilken skulle samla på sig all information i etern och marken via kablar för att bearbeta den. Det är tekniskt omöjligt. Med det informationsflöde vi har skulle FRA i så fall sluka större delen av statsbudgeten och förmodligen bli största arbetsgivare. Det är väl ändå inte så regeringen hade tänkt att vi skulle lösa arbetslösheten. Låt mig för det andra understryka att regelverket i föreliggande proposition förbjuder generell avlyssningsverksamhet. Tvärtom reglerar den avlyssningen på ett väldigt långtgående vis. Att inte ge FRA möjligheten att följa trafik i kabel och nät är som att utrusta polisen med cyklar och att jaga buset i Formel 1-bilar. Det handlar om att anpassa försvarsunderrättelseverksamheten till modern informationsteknik. Punkt 3: I reservationstexterna talas det om vådan av att signalspaningsmyndighetens personal kommer åt integritetskänslig information. Det ligger väl ändå i sakens natur inom underrättelseverksamheten att personalen hanterar känslig information av mindre eller större dignitet och omfattning. Det kan röra sig om olika företeelser och även enskilda personer. Märk väl det handlar för FRA:s del om utländska förhållanden. De anställda på FRA besitter mycket hög kompetens, bland annat inom kryptoforcering något som kan vara svårt att föra i bevis men som ändå är väldigt påtagligt bland FRA-anställda. Ytterligare är det känslan av yrkesstolthet och den solklara uppfattningen om vikten av att tala tjänst bara med dem det berör och att den livslånga tystnadsplikten tas på största allvar, även när man som jag har lämnat firman. Det kan också vara viktigt att veta att FRA:s system är hermetiskt tillslutna, och varje dokumentation eller operation man gör i systemet innebär att man loggas och lämnar en liten signatur efter sig. Det gör det lätt att spåra en anställd om ett misstag eller ett lagbrott skulle begås. Ett av skälen till att FRA bedriver signalspaning på uppdrag av andra myndigheter är att FRA innehar en unik kompetens på signalspaningsområdet och har arbetat med att bygga upp den kompetensen . Det vore väl samhällsekonomiskt ofördelaktigt om samma slags expertkompetens och mycket avancerad teknologi skulle behöva byggas upp på flera håll. På samma sätt har man resonerat i andra västerländska demokratier. Det är viktigt att understryka än en gång och här är jag rädd att det kanske blir något av en partsinlaga att i har en av världens högst ansedda underrättelseorganisationer. Vad jag vill fråga är vad oppositionen önskar åstadkomma med sin bordläggning. Vad jag inte behöver undra särskilt mycket över är konsekvenserna för FRA:s och landets räkning. Det innebär att ju mer av trafiken som övergår till kabel har nämnt att av informationen går via kabel desto mindre möjlighet har givetvis FRA att inhämta den informationen. Desto större blir vårt lands beroende av utländsk informationsinhämtning. Man ska veta att andra länder inte lättvindigt släpper ifrån sig underrättelseinformation om man inte får någonting i utbyte. Det här är långt ifrån någon välgörenhetsverksamhet. Vissa verkar ha låst sig väldigt tidigt i den här frågan, och det är beklagligt, beklämmande och även allvarligt. Jag delar besvikelse över detta. Jag yrkar bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på förslaget om bordläggning av ärendet. 142 (): säkerhetspolitik syftar till att bevara vårt lands fred, frihet och självständighet. Vi, alla kvinnor, män, barn och gamla, ska förvänta oss att vår utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik ska skydda oss från och förebygga konflikter och hot men även garantera våra fri- och rättigheter. Underrättelseverksamhet och signalspaning är ett instrument som en del av många andra som ska bidra till detta. Eftersom det sker en ständig utveckling, på gott och ont, måste vi göra avvägningar av hur vi ska förbättra och förändra våra möjligheter att möta nya hot och visa respekt för våra mänskliga rättigheter, vår yttrandefrihet, vår organisationsfrihet och rätten till personlig integritet. Ja, jag är helt övertygad om att min moster i , min moster i eller min mamma i inte kommer att avlyssnas eller få sin e-post kontrollerad av svenska staten eller . De är tre äldre damer som har fast telefon och använder mobilen i sällsynta fall. Deras telefoner kanske avlyssnades , då hela familjen delade på samma telefonlinje, eftersom några av mina bröder och kusiner var med i demonstrationer mot och samlade in pengar till FNL. Vad vet jag? Det är ju så hemligt. IB-affären och andra avslöjanden visade på hur åsiktsregistrering och hemlig spaningsverksamhet faktiskt påverkade . FRA är inte intresserad av vanliga svenskar. De och vi kommer inte att trilla in i FRA:s boxar. FRA kommer att via sökbegrepp fånga in ovanliga svenskar och andra människor som bor i andra länder som mejlar över landets gränser och kanske därmed utgör ett yttre hot. Tillstånd måste finnas för inriktningen men inte för sökorden. Jag vet att utskottet nu önskar att det även ska finnas i sökorden, men i propositionen är det inriktningen. Sökorden är hemliga. Men det är ju sökorden som faktiskt avgör vad som sållas ut och hamnar under FRA:s lupp. Alla vi som har rent mjöl i påsen kommer inte att fastna i garnen. Den nya lagen ska skilja agnarna från vetet. Artikel 13 i reglerar rätten till ett effektivt rättsmedel och säger att var och en vars fri- och rättigheter har kränkts ska ha rätt till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet. anser att det är långtifrån tillfredsställande att det endast är inriktningen som ska förhandsgranskas och att signalspaningsmyndigheten får relativt fria händer att därefter utforma sökbegrepp. Under den offentliga utfrågning som försvarsutskottet hade diskuterades sökbegreppen. På frågan om varför det inte skulle behövas ett tillståndsförfarande när man bestämmer dessa blev svaret det finns på s. 100 i bilagan till betänkandet att sökbegreppen inte är statiska, att de är mycket dynamiska och att de är mycket olämpliga att använda i tillståndsgivning eftersom de ändrar sig fort. Ett annat svar var att sökbegreppen består av ungefär en kvarts miljon parametrar som ständigt ändrar sig. Hur ska vi medborgare veta vilka ord, uttryck och meningar vi inte ska skriva om inte vår e-post ska fastna i garnen? När vi kontrolleras när vi ska flyga vet vi att vi inte får ha för mycket , tandkräm eller parfym med oss i kontrollen. Vi får köpa nytt vatten på andra sidan. Vi vet att våra bälten, navelsmycken och bh-band registreras av mätinstrumenten. Om jag inte är beredd att tumma på min egen personliga integritet och vill behålla skorna på, får jag välja ett annat transportmedel eller stanna hemma. Men hur ska jag kunna vara säker på att kunna passera signalspaningen utan att min personliga post till släktingar som bor i områden där talibaner eller krig härjar kontrolleras? Till skillnad från har många vanliga svenskar släktingar och vänner i länder där terroristhoten är stora och där allvarliga konflikter pågår. möjligheter till signalspaning och skanning kommer att bli enorma. Därför är det av yttersta vikt att den personliga integriteten skyddas med både hängslen och livrem. Regeringen tänker skapa nya myndigheter som ska kontrollera att lagarna följs och att FRA handhar all information och att alla uppgifter inhämtats på ett korrekt sätt. Det är gott. Under verksamhetens gång ska information från spaningen förstöras i vissa fall. När det beslutas att inhämtning ska upphöra eller uppgifter förstöras är skadan redan skedd och signalspaningsmyndighetens personal kan ha tagit del av integritetskänslig information. Artikel 8 i säger att var och en har rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Att försvarsunderrättelseverksamheten bör utvidgas till att omfatta spaning i tråd är troligen nödvändigt för att kunna bedriva en optimal och heltäckande signalspaning. Verksamheten innebär dock en omfattande risk för kränkning av människors personliga integritet. Hur effektiva metoderna kommer att vara, det vill säga hur ofta man har nytta av informationen, redovisas inte. Därför menar vi att analysen och avvägningen av proportionaliteten i förslagen är oerhört summarisk. Enligt 2 kap. 6 § i regeringsformen är varje medborgare skyddad mot bland annat undersökning av förtrolig försändelse och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande. Som Lagrådet framhållit utgör ett system som tillåter hemlig avlyssning ett intrång som kan komma i konflikt med grundlagsskyddet. Bestämmelserna i den föreslagna lagen om signalspaning får, enligt KU:s yttrande till försvarsutskottet i detta betänkande, anses utgöra en sådan begränsning av de fri- och rättigheter som omfattas av bestämmelserna om det särskilt kvalificerade förfarandet i 2 kap. 12 § tredje stycket i regeringsformen. Detta gäller också förslaget till lag om ändring i lagen om elektronisk kommunikation och utvidgning av tystnadsplikten för bland annat operatörerna. KU påtalar i sitt yttrande till försvarsutskottet att ingreppen som föreslås är av känslig karaktär och att integritetsskyddet och kontrollmekanismerna bör vara mycket starka. De menar i sitt yttrande att det uppnås en balans som är godtagbar, men att det inte går att bortse från att det kan finnas ytterligare rättssäkerhets- och kontrollmekanismer som är värdefulla och som skulle innebära ytterligare marginal i förhållande till de skilda minimikrav som uppställer. Godtagbar, ytterligare marginal, minimikrav här vägs orden på guldvåg. Men hur kommer förslaget att påverka verkligheten hellre fria än fälla eller, tvärtom, hellre spara information än förstöra? I den debatt som föregått dagens debatt har det framförts att beslutet om signalspaning i tråd måste fattas , eftersom dröjsmål allvarligt kan hota våra utlandsstyrkors säkerhet, och att det är särskilt viktigt att ha lagstiftningen på plats innan vår nordiska stridsgrupp, , ska ut i tjänstgöring 2008. Men tillåt mig tvivla på att signalspaning i tråd är avgörande för att garantera styrkan säkerhet. Vi har ju anmält och bygger upp denna styrka redan innan lagstiftningen finns på plats, och det är beslutet att bygga upp NBG fattades. NBG-styrkan kommer självklart inte att snabbinkallas till ett område där en helt okänd konflikt blossat upp från ingenstans. I många av de områden där allvarliga konflikter eller hot råder finns en god kännedom om de säkerhetspolitiska riskerna. Dessutom är det många områden som är sargade av krig och konflikter och där fattigdomen är stor, och där finns kanske inte ens en garanterad strömförsörjning, än mindre kablar och datorer att använda för spaning. Där är det nog etern, konventionell underrättelseverksamhet och andra spaningskanaler som gäller. Visst, vi behöver förstärka och förbättra FRA:s möjligheter men inte inför det halvår då NBG ska tjänstgöra, utan vi ska ha en stark och robust lagstiftning som stärker vårt skydd . Det kan även vara så att de erfarenheter som vi får utifrån NBG-perioden gör att vi behöver se över lagstiftningen ett varv till för att täcka eventuella luckor och ytterligare förstärka våra utlandsstyrkors säkerhet. Rikets säkerhet, vår alliansfrihet och våra fri- och rättigheter är grundbultar i vårt samhälle. Vår befolkning kvinnor, män och barn ska skyddas från krig, hot och terrorism. Men balansen mellan den personliga integriteten och yttrande- och organisationsfriheten har också ett okränkbart värde. Vi måste vara varsamma och noggranna när vi väger dessa värden i vågskålarna. Vi måste känna tillit till dem som handskas med dessa värden. Det råder alldeles för stor osäkerhet hos för många om detta förslag till en anpassad försvarsunderrättelseverksamhet följer rådande konventioner och lagar och om förändringarna kommer att flytta gränser för både verksamheter och individer. Jag tillstyrker yrkandet om avslag på propositionen och yrkar att förslaget ska vara vilande . 143 (): Anledningen till att jag och andra stoppade förslaget var att det brast i rättssäkerhet. Det var inte tillräckligt förutsebart, och avvägningarna var inte tillräckliga. Jag talar om det förslag som den socialdemokratiska regeringen arbetade fram . Det var inte tillräckligt bra. Vi sade då väldigt tydligt att vi skulle fortsätta arbetet, som mycket riktigt hade påbörjats med bland annat en departementspromemoria och de olika remissinstansernas svar som sedan skulle ha lett fram till det lagtekniska arbetet. Detta arbete skulle fortsätta , naturligtvis under förutsättning att vi vann valet. Det var det här som var utgångsläget. Socialdemokraterna tyckte alltså inte själva att det fanns tillräcklig rättssäkerhet. Med den utgångspunkten tog och den borgerliga regeringen över. Då är det mycket märkligt att man i princip lägger fram samma förslag som vi själva i regeringsställning har sagt nej till och att man över huvud taget inte hör av sig till försvarsutskottets ordförande förrän lagrådsremissen läggs fram, trots att man har haft på sig. I stället hänvisar man till någon jullunch eller julmiddag med gruppledaren. Det är inte på det sättet man seriöst arbetar fram ett förslag om man vill ha enighet. kom promemoria, alltså under den nuvarande borgerliga regeringens tid. Man kom fram till slutsatsen att detta förslag kraftigt stred mot mänskliga rättigheter, och så vidare. Detta framfördes också av min efterträdare, , som snabbt blev nedtystad och inte längre har någon åsikt i denna fråga, och inte så mycket i andra frågor heller för den delen. Men det var ett faktum. Detta var under den borgerliga regeringens tid, och det kanske är dags att påpeka det med anledning av att man talar om att vi skulle vara splittrade. Detta var en minister och ett departement som framförde dessa synpunkter. Lagrådsremissen lades fram trots att varenda tjänsteman på Försvarsdepartementet och naturligtvis också den nya politiska ledningen visste vår ställning. Vi sade då direkt om propositionen och jag stod just i denna talarstol att vi är för FRA, men vi anser att förslaget är för dåligt. Vi återkommer med synpunkter och får vi inte dem tillgodosedda och kan komma överens är det en naturlig väg att begära att den ska skjutas upp. svar blev då att det inte är något att bry sig om. Det och säger spelar ingen roll. Han använde uttryck som nullitet och annat som folk fick springa och slå upp, men som vi jurister känner till. Det innebar att det inte fanns något ställningstagande alls trots att det hade sagts i . Det betydde ingenting; det var reaktionen. Vi kom med våra tio förslag byggda på en överenskommelse mellan försvarsutskottet naturligtvis, som har huvudfrågan, och justitieutskottet. Vi hade tittat mycket på hur det såg ut i andra länder. Alla som har sett våra tio förslag kan se att det inte är några konstiga eller orimliga förslag. Vi var till och med själva osäkra på hur långt vi kunde gå med detta med domstolsprövning trots att det finns bland annat i och andra länder. Vi sade att vi i varje fall ville utreda frågan ordentligt, se hur regeringens ställning ska vara och om det kan finnas något alternativ på det sätt som det har skärpts i säkerhetsärendena. Det var vad vi begärde. har man fortfarande god tid på sig på Försvarsdepartementet att ta tillbaka detta, fråga vad man ska göra och om man ska ha en ordentlig diskussion. Att tillsätta en utredning är inte särskilt svårt när man kan ge ett justitieråd eller JK i uppdrag att titta på detta. Vi krävde inte mer än en utredning på området. I stället lyckades man komma ganska långt i förhandlingarna. med flera har gjort ett mycket bra jobb. Medan man slutförde diskussionerna huruvida det skulle göras en utredning om domstolsprövning gick ut och sade att det inte finns på kartan. Det finns inte på kartan! Sådan respekt visade han sina partikamrater i försvarsutskottet. Det är klart att om det inte ens finns på kartan är det inte så stor mening att göra en utredning och undersöka saken. Jag tror att alla förstår att det inte fanns något som helst allvar bakom detta. Detta ska läggas till det som sade om att man inte behöver Socialdemokraterna. Uttrycker man sig på det sättet har man själv sett till att det inte finns några förutsättningar i längden. Det är en förolämpning inte minst mot de egna partikamraterna som verkligen har slitit med frågan. Det är synd att har gått. Man tycker att han i varje fall borde stanna på en sådan här debatt. Också här brister han i respekt inte mot oss, vi kan leva med detta, men mot sina egna partikamrater. Med tanke på det sätt som man har skött det från regeringens och sida är jag rädd att man har gett uttrycket högmod går före fall ett ansikte. hade alla chanser att få till en uppgörelse. Vi var tydliga med att vi var för FRA. Han kom till ett departement där förslagen låg framme och var väl förankrade. Vi var tydliga med våra tio punkter, och vi var öppna för diskussion. Men det går inte att agera på det sätt som han har gjort. Det är beklagligt och tråkigt. Vi hade kunnat få en uppgörelse. I bästa fall eller möjligtvis, som sade, , eller kanske . Då hade det i varje fall inte behövt skjutas upp ett eller, som det blir i praktiken, , det vill säga fram till 2009. Jag ska inte säga att allt detta arbete inte har varit värt besväret. Man har kommit fram till bra saker och förbättringar har gjorts. Man har tid att fortsätta det arbetet. Och det är ingen hemlighet att mellan skål och vägg i detta hus finns det massor av borgerliga ledamöter som är djupt kritiska till detta förslag. De säger till och med öppet till mig som socialdemokrat att de inte vill att det ska gå igenom. Så sent som gick ut och var kritisk mot att man ska rösta för förslaget. Det är ingen hemlighet; det finns i alla partier. Så kom inte och tala om någon oenighet inom Socialdemokraterna. Vi har tvärtom varit väldigt tydliga med att ange vår position . Och när man går tillbaka ser man att det sätt som vi har uttryckt oss på följer en röd tråd, fram till . Det finns också andra problem, herr talman. Vi måste förtydliga och förklara vad detta är. Det är väl acceptabelt att man använder ordet signalspaning, men man bör lägga till vad det egentligen handlar om. Signalspaning är inget annat än massavlyssning. Det är vad det är frågan om. Det är massavlyssning, bland annat av oskyldiga människor. Vi anser att det är nödvändigt, men vi ska kanske ändå kalla det vid dess rätta namn. Man hör vad människor säger, man läser vad människor skriver i mejl och man kontrollerar vad människor skriver i sms. Vi behöver det för vår trygghet, men vi kanske ska kalla det vid dess rätta namn. Det som är mer oroväckande är att försvarsministern och hans statssekreterare gång på gång upprepar att detta inte gäller enskilda människor. Vilka ska man då lyssna av, om det inte är enskilda människor? Det är klart att det är, och det står uttryckligen i propositionen. Tänk att säga så här: Här ska man avlyssna, men det gäller inte enskilda personer. Det står uttryckligen att det också kan vara enskilda personer man siktar på, det vill säga enskilda individer, om man också anger någon form av verksamhet. Och det är klart att det är en omständighet. Vem som helst förstår att det inte är två personer som är ute på picknick eller semester utan att det handlar om någon form av brottslig verksamhet, terroristverksamhet eller försvarsverksamhet. Det är inte särskilt svårt att lista ut att man kan lägga till den omständigheten, och då har man en vanlig individuell avlyssning. Ett liknande problem är när försvarsministern dessutom säger att detta inte berör människor i . Det är fullständigt nonsens och felaktigt. Det är djupt allvarligt när en försvarsminister gång på gång upprepar felaktigheter och bland annat säger att det inte är så. Vi vet om problemet med telefoner, men det är inte bara så. Det står faktiskt i propositionen på s. 43 att det också gäller personer som vistas i . Och det är ett problem om den minister som är ansvarig för propositionen inte ser detta. Att det också gäller personer i säger jag heller inget om. Det kan vara fullt naturligt om personer tar sig in i . Det vore mycket märkligt om vi inför ett ytterligare ökat hot inte får fortsätta avlyssningen. Jag har egentligen inga synpunkter på det; det är naturligt. Men jag har stora och starka invändningar mot att man inte säger som det är. Det försvårar debatten. Med det faktum att vi har enskilda som ska avlyssnas också i har vi två parallella system. är en av uppdragstagarna eller uppdragsgivarna beroende på hur man ser det. Det kan också vara intressant för dem som säger att det inte handlar om att bekämpa brottslig verksamhet. Varför ska då vara inblandat? Man har alltså två parallella system. Antingen kan gå via FRA med enskilda personer och ange någon verksamhet eller så går man via det mer rättssäkra systemet och säger att det föreligger en risk för en terroristattack och därför måste vissa personer avlyssnas. Det var det förslag som vi lade fram , och det var mycket intressant att och då ansåg att man inte skulle få göra så. Man sade nej till att skulle få avlyssna personer som riskerar att begå terroristbrott, misstänkta personer med domstolsprövning. Men man säger ja till att avlyssna personer som kan vara oskyldiga, utan domstolsprövning. Det är den logik som man har kommit fram till i och . Förklara det den som kan! Vi anser alltså att man ska gå vidare i arbetet.