prot · GU0999 · 2007-04-26 00:00:00 — Det har också diskuterats mycket och diskuteras ganska intensivt inom kyrkan. Det finns saker som kommer att falla ut , bland annat kulturarvet. Det är också en av de saker som kyrkan har fått ta ansvar för och också har fått statliga pengar för. Uppgörelsen om detta löper ut , så är det en öppen fråga. har kulturministern sagt att detta uppdrag troligen måste fortsätta och att det måste fortsätta falla ut pengar. Men jag vet att det finns saker som kyrkan vill ta upp i samband med de diskussionerna. Fri församlingstillhörighet är en sådan sak. har vi ett samförstånd mellan två parter. Då känns det inte rätt att går in och tar ett sådant beslut. Också detta beslut måste tas i samförstånd. Den stora frågan är väl begravningsväsendet. Den har och KU behandlat tidigare under detta . Det finns en hel del att göra, bland annat när det gäller tillsynen. Den förra regeringen var medveten om detta och hade samtal med länsstyrelserna. Den nya regeringen utgår jag och utskottet från för samtal och bevakar den här frågan. Det gäller utbildning och det gäller stöd till begravningsombuden. Men man börjar också lära sig. Detta var en ny uppgift som man fick 2000. Jag läste senast att en församling i nu sänker begravningsavgiften på grund av att begravningsombudet har påtalat detta. Visst, man lär sig, och man får stöd. Men det behövs ännu mer. Även kyrkan själv jobbar mycket med den här frågan. Det biskopsbrev som kom tar också upp frågan hur detta ska hanteras och om man kan bli bättre på att ta till vara icke-medlemmarnas intressen. Det finns 800 församlingar som har hand om detta . De som har de största kostnadsproblemen är små församlingar som har många gamla kyrkorgårdar som vi vill behålla. Vi vill ju inte radera ut sådant, för det är en del av vårt kulturarv. Men i en liten by är man få invånare som kan betala för detta. Därför diskuterar kyrkan också om det behövs någon form av utjämningssystem. Det är säkert en sak som kyrkan kommer att jobba vidare med. Jag vet att man gör det. Eventuellt får vi upp frågan här i , men jag tror inte att det kommer att bli nödvändigt. De frågor som tar upp i sitt anförande har egentligen inte med KU att göra. Stödet till kyrkan och de andra församlingarna är en fråga för kulturutskottet. Vad vi däremot jobbar med är frågan om det ska vara tillåtet för de registrerade trossamfunden att få statlig hjälp med att få in sina avgifter. Det är åtta trossamfund som utnyttjar den möjligheten. Det har funnits några problem. För har det gällt brytdatumet . Man har inte uppmärksammat detta, och har man sedan kommit på att man kanske inte har råd att betala sin kyrkoavgift eller att man vill går ur kyrkan av något annat skäl, och då har det varit en månad . Detta har varit ett problem för . Man har försökt att jobba med detta genom information. Det har gällt inte bara utan också de övriga trossamfunden, så att man är medveten om detta. har ett annat sätt att registrera sina medlemmar. Detta har KU också haft på dagordningen. Vi har haft katolska kyrkan hos oss i utskottet. Bara för någon vecka sedan kunde jag läsa i att det förekommer att människor inte känner sig till freds med beslutet, men de får i så fall rättelse. sätter sig inte emot det. Man gör rättelser om människor begär det. Det är inte heller alla medlemmar som betalar: av katolska kyrkans medlemmar betalar. Jag tror heller inte att det finns skäl att ändra på den statliga hjälpen med medlemsavgifterna. Detta var också en del i överenskommelsen inte bara skulle få det, utan man skulle utvidga hjälpen så att den skulle erbjudas de andra trossamfunden också. Det finns säkert mycket att göra. Jag tror att denna överenskommelse, som efter mycket utredande kom till stånd , kommer att behöva bestå. Men det kommer att behöva ske justeringar. Jag har själv fått en inbjudan från stift till att diskutera den här frågan. Kyrkan är alltså aktiv i de här frågorna. Kanske övriga ledamöter också kommer att få sådana inbjudningar. Det som skedde i samförstånd bör också ske i samförstånd. Vi har ett kulturarv, och vi kan inte bara lägga tidigare verksamhet till handlingarna och helt avhända oss möjligheten till viss form av styrning. Det gäller många saker som staten har haft ansvar för. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna. 9 (): I det här betänkandet, KU13, behandlas tolv motioner från allmänna motionstiden , som berör bland annat trossamfunden och begravningsverksamheten. Samtliga motioner avstyrks av utskottet, men jag vill ändå beröra en del av dem. I två motioner föreslås att man ska likställa trossamfund med ideella föreningar och sekulära livssynsorganisationer. Jag kan inte riktigt hålla med där. Jag är själv medlem både i och i flera ideella organisationer, och jag har väldigt svårt att likställa dessa. Den andra frågan, som jag tycker är intressant i fråga om motioner, gäller att det ska vara fritt att välja församling. Som moderat är man ju mycket för det här med fritt val av skola, barnomsorg, vård och omsorg ja, hela vägen. Därför är det väldigt svårt att förstå att man inte skulle kunna välja vilken församling man vill tillhöra. Man ville att den reglering som gjordes när kyrkan och staten skildes åt skulle hålla över , men den här frågan är ofta uppe till diskussion. Vid kyrkomöte beslutade man att tillsätta en utredning som förutsättningslöst skulle analysera och klargöra problemen och konsekvenserna. överlämnades ett utredningsbetänkande till kyrkostyrelsen. Och års kyrkomöte behandlades frågan om friare församlingstillhörighet. Så det är en fråga som ständigt är på tapeten. Det är svårt att överblicka alla konsekvenser som ett bifall till motionen skulle medföra. Bland annat kan det bli ekonomiska svårigheter för vissa församlingar. Kyrkan har ju som krav att den ska vara en folkkyrka; den ska vara rikstäckande. Det kan vara svårt att uppfylla. Men alla sådana saker får man titta närmare på, och man gör det. Frågan är, som sagt, levande. När det gäller begravningsverksamheten finns det en motion där man vill att endast ska vara skyldig att ha denna verksamhet för medlemmar. Och i en motion tycker man att monopolet ska upphöra. Församlingen behöll ju detta efter skiljandet från staten. Det har varit diskussioner om kommunerna ska överta det, och kommuner kan få överta det i speciella fall. Men i Svenska Kommunförbundets remissyttrande motsatte man sig att obligatoriskt handha denna verksamhet. Man har också sagt att det är viktigt att det bara finns en huvudman. Man vill alltså ogärna dela på det så att kommunen har en del och en del. har , som det är upplagt på de flesta ställen, skyldighet att tillhandahålla gravplatser för alla, även för dem som står utanför kyrkan. Jag vill ta upp ytterligare en motion. Den handlar om kroppsmetaller och var de ska få begravas. Vid kremering får de inte plats. I en del länder kan man skriva på ett intyg om att pengarna för dessa ska skänkas till välgörande ändamål. Och de här motionärerna tycker att det vore bra om man kunde införa den möjligheten även i . begravs de delar som inte får plats i en urna på annan plats, på vigd jord men separat från det övriga. Detta är en fråga som jag gärna tar mig an igen när jag har satt mig in i det lite bättre. Jag avslutar med att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på samtliga motioner. 10 (): Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på samtliga reservationer det är två stycken. Jag menar inte att de är ointressanta eller att det inte skulle finnas anledning att diskutera en hel del saker. Det gäller framför allt principiella ställningstaganden. Det gäller de mycket komplexa relationer mellan stat och religion och kyrka som, som vi alla förstår, håller på att växa till mycket viktiga frågor i vårt samhälle. Det är en global trend där religionen får mer och mer betydelse. Det finns också vissa inriktningar inom vissa religioner där man gör anspråk på att åter reglera mer av det sociala livet. Det vet vi också. Det här är ett tema som hör till framtiden, och det är mycket viktigt att i alla fall börja diskutera det. Vi har också en fråga om jämställdhet mellan olika religioner och mellan kyrkan och sekulära organisationer. Det är också en viktig fråga för framtiden. Vi ser en tendens, att vissa sekulära grupper försöker erbjuda alternativ till de klassiska funktioner som kyrkan och trossamfunden har haft. Det här är känt. I finns det en lagstiftning som i princip gör det möjligt för humanister och andra grupper att få samma behandling som kyrkor och trossamfund har fått. Jag tror att det ska finnas en öppenhet inför den här utvecklingen. Komplikationen här är att allt leder tillbaka till principbeslutet , som har reglerat separationen eller skilsmässan mellan staten och kyrkan. Det var, som har påpekats, inte något enkelt beslut. Det tog att komma dit. Men det betyder inte att det inte borde förändras inom en viss framtid. Jag tror att det finns anledning till det. Anledningen är inte att det var fel då, utan att samhället utvecklas mycket fort. Genom invandring och globalisering får vi ett samhälle som inte bara är mångkulturellt eller multietniskt utan också mångreligiöst. Vi ser att nya religioner som inte har varit så vanliga i växer. Det växer också ett anspråk på att man ska bli behandlad på samma sätt eller kanske till och med på ett lite annorlunda sätt, eftersom man uppfattar sig som lite annorlunda. Här finns det en spänning som vi inte kan förneka mellan vår gamla religion, den som historien har gett oss, och de här nya yttringarna. Vi måste förstå att detta kan vara väldigt irriterande och uppfattas som problematiskt av dem som inte har samma historia som de flesta svenskar har. Det kan handla om att man ska vända sig till för att få någon begravd. Vi kan säga att det är oproblematiskt, men jag kan försäkra att det inte är oproblematiskt. Åtminstone jag känner människor som upplever detta som mycket problematiskt, och det ska vi ta hänsyn till. Vi vet att det finns en kompromiss när det gäller hur vi ska göra saker och ting. Men vi har fler och fler medborgare som kan uppleva detta som problematiskt. Och det här är någonting som jag tror undervärderas i svensk debatt. Det svenska samhället är utan tvekan mycket sekulariserat. Jag har läst undersökningar där det sägs att det inte någon annanstans finns så många människor som inte tror på något annat än vad vi har här på jorden. Det stämmer antagligen. Därför behandlar vi frågorna om tro och kyrka och mycket annat som mycket enkla och ganska okomplicerade frågor. När skolan ska avslutas går vi till exempel in i kyrkan och gör någonting där. Många svenskar säger: Det är bara symbolik. Kyrkan betyder ingenting. Men säg det till en person som kommer någon annanstans ifrån, att kyrkan inte betyder någonting. Jag har faktiskt sett många föräldrar som vägrar att vara med på de här ceremonierna för att de äger rum i en kyrka. De kan inte sluta tro att kyrkan betyder något, att korset betyder något, att vi har en historia som fortfarande betyder något. Vi kan säga att det här inte betyder någonting, att det är våra traditioner, lite roliga saker. Men jag tror att vi måste inse att vi har ett samhälle där det finns olika ståndpunkter. Och vi måste respektera dem. Därför tror jag att de här frågorna kommer att komma tillbaka och bli mycket viktiga. Det finns tre motioner som jag kort vill kommentera. Den första är från och andra vänsterpartister om att man egentligen ska likställa trossamfund med andra ideella organisationer. De vill börja med att avskaffa den konstitutionella särställning som de här samfunden har. I princip tycker jag att det här är helt korrekt. Jag tror att vi i det här mycket mångfasetterade samhället måste sträva efter en klar uppdelning mellan det sekulariserade och staten ska vara helt sekulariserad och religionen, som för mig ska vara en privat religion. Sammanblandning kan accepteras så länge vi har en rätt så okomplicerad bild, kanske en eller två religioner. Ofta har vi haft en, olika kyrkor och olika tolkningar, men det finns en konsensus. Men med alla de sammanblandningar som vi har diskuterat och som finns i betänkandet, till exempel när det gäller begravning och att staten ska blanda sig i och driva in pengar till samfunden, blir det mycket mer komplicerat. Då finns det två vägar som vi kan följa. Den ena är att ge fler och fler trossamfund samma rättigheter, till exempel att staten ska driva in pengar för fler och fler, att andra också ska ha en viss särställning. Jag tror inte att det är den väg vi ska gå. Jag tror att den vägen är oerhört problematisk. Vi vet vilka krav som ställs från den kyrka som vi känner till, men vi vet inte vilka krav som kommer att resas av andra trossamfund. Vi vet redan att vissa, till exempel muslimska organisationer, har sagt att de vill att deras imamer ska få blanda sig i något som vi tycker borde vara en helt civil process, en skilsmässa mellan man och kvinna. Vi accepterar sammanblandningar för vår kyrka men inte de andra sammanblandningarna: Vi accepterar inte att ge er vissa funktioner som vi tycker ska vara civila. Jag tror att det enda sättet att undvika den diskussionen är att klart definiera gränsen mot det sekulära. Där finns staten och skolan för mig, skolplikten till exempel som är en del av våra medborgerliga plikter. Där ska vi inte blanda in trossamfund och annat. Det ska vara en konsekvent linje. De frågor som vi diskuterar här har en bäring och landar i väldigt viktiga och kontroversiella saker. I princip delar jag den inriktning som vänsterpartisterna föreslår. Däremot är jag inte mogen att gå med på att vi förändrar den saken . Vi måste börja tänka på det. Två av mina partivänner, och , föreslår den andra vägen. Vi ska ge humanister och andra sekulära livssynsorganisationer, som det heter nu med ett lite norskt uttryck, samma rättigheter. Vi ska öka sammanblandningen. Vi ska ge fler organisationer samma typ av speciell ställning i samhället. Som sagt tror jag inte på den linjen. Jag förstår att mina partivänner har gått på den linjen för att de inte vill skilja på olika trosinriktningar och religioner. Det begriper man. Men jag tror att själva ansatsen att ge fler och fler rätt till att blandas samman med det som borde vara det statliga inte är rätt. kommer jag till avskaffandet av begravningsmonopol. Jag tror att vi här måste tänka lite mer kortsiktigt. Det här kan vi antagligen inte vänta med. Jag menar inte att vi ska göra det , men vi borde återkomma till det. Vi borde framför allt lyssna på alla dem som upplever detta som kränkande och problematiskt. Vi vet att det är så. Det finns utredningar och antydningar att det är så. Det här är mycket viktigt, inte minst för att vi inför de nya religionerna måste visa mycket respekt och förståelse, också för att sedan kunna säga att här går det en linje som vi inte får passera och som vi är överens om. Om vi är väldigt avvisande och inte lyssnar till saker som jag tycker är mycket befogade, som till exempel att man inte vill vända sig till för att få någon begravd, tror jag att vi skapar en känsla hos människor att inte vara en del av det här samhället. Det kan tyvärr stärka de grupper som är mer militanta i meningen att de driver religionens krav på att verkligen reglera det sociala livet, det vi kallar för fundamentalism. Det vore en mycket olycklig utveckling. Vi ska lyssna noga och ta till oss de berättigade krav som finns så att vi också kan säga nej med mycket stark röst till det som vi inte tycker är befogat. 11 (): Jag vill börja med att förklara att jag missade själva justeringstillfället vad gäller det här betänkandet. Därför finns det inte med några reservationer från mp. Om jag hade varit med vid mötet skulle jag ha reserverat mig på alla beslutspunkter utom punkt 2. Jag vill ha det klarlagt i protokollet. Jag väljer dock att för tids vinnande inte yrka bifall till några motioner eller reservationer. Om inte någon annan har någon annan åsikt kan vi undgå voteringen senare som är tänkt. Det är intressant med perspektivet att vi har jobbat fram en kompromiss som tog ungefär . Med anledning av det senaste inlägget från torde det vara ganska uppenbart att vi inte kan vänta ytterligare med några förändringar. Det händer så pass mycket i samhället som borde leda till att vi gör en del förändringar . Jag tänkte ta upp en del av de åsikter som vi från vill driva som förändringsförslag i frågorna om trossamfund. Det finns inskränkningar i riksdagsmajoritetens beslutsmakt, i grundlagarna och riksdagsordningen. Dessa lagar utgör de grundläggande reglerna för den politiska demokratin, men de anger inte politikens inriktning eller innehåll. De är motiverade av att snabba och ofta förekommande ändringar av reglerna under spelets gång, kanske till följd av skiftande och tillfälliga majoriteter, undergräver den demokratiska processen. Det finns dock ytterligare en kategori lagar där riksdagsmajoritetens vilja är inskränkt men där argumentet för denna inskränkning ter sig betydligt svagare. I 8 kap. 6 § andra stycket regeringsformen stadgas att det vid stiftande, ändring eller upphävande av lagar om trossamfund ska gälla samma regler som för riksdagsordningen: minst tre fjärdedels majoritet eller två beslut med mellanliggande val. I vårt samhälle finns det en mängd ideella organisationer, politiska, fackliga, sociala, kulturella och så vidare. Lagregleringen av ideella organisationer är och ska vara så begränsad som möjligt. Staten ska inte utan trängande skäl reglera människors självorganisering. Det är därför märkligt att det finns en särskild lag om en kategori av ideella föreningar, lagen om trossamfund. Dessutom finns det en särskild lag för ett av dessa trossamfund, , lagen om . Regeringsformens särbestämmelser om lagstiftning om trossamfund med den omotiverade inskränkningen av majoritetsprincipen bör upphävas. Dessa lagar tycker inte jag tillhör den kategori bestämmelser som motiverar särskilda regler som försvårar eller fördröjer deras ändring eller upphävande. Religionsfrihet är grundlagsskyddad i annan form. inre angelägenheter bör över huvud taget inte vara föremål för lagstiftning, och uppbördshjälpen är inte något som hör till den politiska demokratins grundläggande spelregler. Därför bör den nämnda paragrafen i regeringsformen upphävas. Regeringen bör också återkomma till med förslag till lagstiftning som innebär att alla kommuner ska ha huvudmannaskapet för begravningsverksamheten. åtskildes och staten, men inte fullt ut. har på entreprenad uppdraget att begrava våra döda. har inte monopol på själva begravningsprocessen eller gudstjänsten men däremot på att tillhandahålla begravningsplats eller byggnad vid själva begravningen. En begravningsavgift tas ut av alla svenskar för detta ändamål. samlas på detta sätt in via skatt under en svensk skattepliktig individs livstid. Det är dags att skilja begravningsväsendet från och låta ansvaret gå över till kommunerna. Dessa kan få i uppdrag att via avtal med berörda trossamfund reglera tillgången till och ansvaret för begravningsplatserna. För personer som inte tillhör något trossamfund får man överväga att inrätta kommunala begravningsplatser eller att teckna avtal om tillgång till begravningsplatser med ett eller flera trossamfund. En sådan lösning möjliggör självfallet för olika trossamfund att samarbeta och för det offentliga att med en part teckna avtal om ansvar för flera trossamfunds behov av begravningsplatser. Förutsättningarna för att ta ut en begravningsavgift bör ses över. får man som skattskyldig i betala en begravningsavgift även om man inte tillhör . Det är inte rimligt att människor som begraver sina avlidna på annat håll belastas med en kostnad för en tjänst de inte avser att använda. 12 HANS (): Jag är genom demokratiska, öppna val i utsedd till riksdagsledamot. Det är jag väldigt stolt och glad över, och det tror jag att samtliga av oss 349 valda ledamöter i den här kammaren också är. Jag är dessutom, herr talman, i likhet med och ledamoten , också valt ombud på kyrkomötet högsta beslutande församling. Ledamoten som sitter här i kammaren just nu har en dotter som även hon är ledamot av kyrkomötet, och det är även ytterligare drygt 200 personer. Det innebär att när jag nu talar så gör jag det huvudsakligen som folkvald folkvald i riksdag men även mot bakgrund av att jag är engagerad och aktiv i . Mitt inlägg börjar där slutade. Jag tror nämligen att förhållandet mellan samhälle, stat och kyrkor och samfund kommer att bli viktigare och viktigare . Vi ser det i , och vi ser det i olika former av debatter men också i eruptioner i samhällsutvecklingen och i vår egen tid. Därför tror jag att just samspelet mellan religion, politik, stat och samhälle kommer att bli allt viktigare. Jag tillhör dem som är glada över att vi bättre än tidigare synliggör alla de barn som finns i vårt land och i resten av . Det finns någonting som förenar de grundläggande, stora religionerna muslimer, judar och kristna. De sistnämnda kan indelas i de tre grupperna lutheraner, som vi i traditionellt har tillhört, den romersk-katolska kyrkan och de ortodoxa. Jag tror att det finns mycket som förenar barn, och jag tror också att barn kan göra stora insatser för de samhällen de är aktiva i. För någon vecka sedan befann jag mig på en middag där bland andra , rabbin, och , företrädare för några av landets muslimer, och ärkebiskop deltog. Jag tycker att de genom de samtal de förde med varandra och med andra illustrerar glädjen över att vi har den typen av företrädare i vårt land. Var och en av dessa företrädare ärkebiskop , och är ju barn i . Till dem skulle man ha kunnat lägga katolska kyrkans biskop eller vår biskop i , , som biskopsvigdes för någon vecka sedan. Detta var en kommentar inte så mycket i polemik mot , utan snarare för att lyfta fram kyrkornas betydelse och roll i samhället i . Jag skulle också vilja kommentera vad i sade. Det är ju inte ofta jag håller med socialdemokrater, herr talman. Det får jag faktiskt bekänna. Men mycket av det i pekade på är något jag delar hennes uppfattning om. För det första när det gäller begravningsväsendet tror jag att erfarenheten i många av landets kommuner är att det fungerar rätt väl. Det finns också en historisk ordning för detta. Det har fungerat så i många, många . För det andra är det otvivelaktigt så att staten via sina organ hjälper till att samla in medlemsavgifter till , men man ska också vara medveten om att detta inte sker på ideell basis från statens sida, utan man tar ut en avgift för det. Och det finns nog ibland skäl för samfunden att ifrågasätta avgiftens storlek. Samfunden skiljer sig inte från medborgarna på den punkten. beklagar man statens avgifter. För det tredje, vilket kanske är det viktigaste och som jag tycker att i lyfte fram, har ju inte kyrkorna uppstått i ett vakuum. Kyrkorna och samfunden i vårt land har vuxit fram historiskt. Det är en process som har pågått . Där har det också funnits en intimitet mellan kyrkorna, inte minst som vi har den , och staten . Vi har här i kammaren vår svenska flagga, vår svenska fana, som är en traditionell korsfana. Det är ett gult kors på blå grund. Så ser det ut även i övriga nordiska länder. Det är ett tecken på att kyrkan har varit en intim del av det svenska statsbygget. Jag tänkte i min avslutning uppehålla mig kring en av de frågor som gäller relationerna mellan och svenska staten. Jag tänker på församlingstillhörigheten. Vi ska vara medvetna om att vi i ibland talar om att vi har separerat från staten. Detta är inte riktigt sant. Det handlar snarare om en relationsändring. Det finns en lag som reglerar trossamfundet , och det har också lyfts fram i flera av de andra inläggen. Därför är det klokare att tala om en relationsändring och inte om en separation. Syftet med relationsändringen har också varit att kyrkan ska få vara fri att få vara kyrka. Det är vad själv säger: Man vill vara fri att vara kyrka.