prot · GU0970 · 2007-03-01 00:00:00 — För att det ska bli möjligt måste Ájtte få ansvaret, och staten måste ge pengar för att Ájtte ska klara av uppgiften. Jag vill i detta sammanhang uppmärksamma en fråga som principiellt ligger i linje med det som jag har tagit upp. Vid nämnda Sametingsmöte beslutade man också att kräva en fullständig identifiering av allt samiskt skelettmaterial i samtliga statliga samlingar och en repatriering av de mänskliga kvarlevorna till de områden där de hör hemma. Från sida anser man att alla museer och institutioner som omfattas av regeringsuppdraget om inventering av urfolks kvarlevor ska redogöra för sitt samiska skelettmaterial. Man vill också veta hur museerna och institutionerna har tillskansat sig materialet, om det skett genom gravöppningar eller på annat sätt. krav får mitt fulla stöd. avser att uppvakta kulturministern i denna fråga. Jag hoppas att då får ett positivt besked av kulturministern. Jag har en fråga till . Kommer du att verka för att din regering ser till att krav förverkligas? Jag vill även beröra det särskilda yttrandet som finns med anledning av avsnittet om uppmärksammande av nazism, antisemitism och kommunismens brott. I utskottets ställningstagande talas om att regeringen har höjt anslaget till Forum för levande historia med . I regleringsbrevet gav regeringen direktiv om att belysa och informera om kommunismens brott mot mänskligheten. I pressmeddelandet skrivs följande: En informationsinsats i tillägg till det arbete som Forum för levande historia gör om nazismen ska också ske om kommunismen. Uppdraget ska genomföras i samråd med lärosäten och forskningsfinansierade myndigheter samt andra berörda myndigheter och institutioner. I det särskilda yttrandet tar jag upp min kritik vad gäller forskning och beteckningen kirunasvenskar. Jag välkomnar forskning, men jag anser att det är viktigt att forskningen är fri och obunden från statliga direktiv. Det är särskilt viktigt när det gäller historisk forskning. Som ett exempel tänker jag på skönlitterära trilogi under som handlar om tiden före, under och efter inbördeskriget i . efter detta krig var den förhärskande finska historieuppfattningen av den tidens händelser den som segrarna i inbördeskriget gav. Jag vill också understryka att benämningen kirunasvenskar inte är en korrekt benämning på de människor som emigrerade till . Det är en uppfattning som för övrigt stöds av andra, till exempel , filosofie magister i historia. Han har för räkning utrett de svenska kommunisternas roll i Sovjetemigrationen. I boken skriver han i inledningen följande: De svenskar som emigrerade till på 1920- och början har oftast slarvigt klumpats ihop under beteckningen Kirunasvenskarna. Eneberg har tidigare påpekat att detta begrepp, myntat av , är ganska luddigt och felaktigt. Emigranterna kom inte bara från utan även andra delar av . använder begreppet svensk sovjetemigrant för en svensk medborgare som emigrerade från till för att arbeta. Jag håller på att läsa boken och kan säga att det är en redovisning med tydliga källhänvisningar och som jag uppfattar det utgår från faktiska historiska dokument. Låt mig ta några axplock som kanske gör er mer intresserade av att läsa den. I boken ställs frågan: Vilka var det som föreslog att svenskar, företrädesvis kommunister, skulle emigrera till ? I boken framkommer det bland annat att det i olika kommunala församlingar landet runt var socialdemokrater och borgare som motionerade om att de arbetslösa i kommunen skulle exporteras till . I till exempel fick en socialdemokrat igenom en motion 1931 om att man skulle ge till personer som kunde visa upp anställningsbevis och inresetillstånd till . Pengarna användes inte eftersom det inte fanns några arbetslösa som var intresserade av att emigrera. Bidraget avvecklades 1932. I min hemkommun beslutade kommunfullmäktige 1931 om ett resebidrag för arbetslösa som erhållit arbete i Sovjet-Unionen. Ingen representant från något parti opponerade sig, och fullmäktige beslutade enhälligt att utbetala ett resebidrag på till varje vuxen och till varje barn. Pengarna utbetalades till de åtta personer med familjer som lämnat intyg om att de fått dessa anställningar. Det finns med andra ord, herr talman, mycket att studera när det gäller historia. Jag är själv väldigt intresserad av att lära mig något av den. Det tror jag att andra också är. Tyvärr kan man väl säga att den historieundervisning som jag med flera har fått ta del av handlade om en historia som låg väldigt långt ifrån den verklighet som man själv befann sig i, också geografiskt. Jag ser fram emot att man får ytterligare kännedom om de här frågorna. 164 HANS (): Jag tror att kulturmänniskor är de tappraste och de uthålligaste. I vart fall gäller det våra kulturpolitiker i . Vi är nu kvar här de sista timmarna av torsdagens ärendebehandling. Sedan är det fredag och plenifri vecka. Detta, herr talman, tycker jag bekräftar att åtminstone våra kulturpolitiker är de tappraste och de uthålligaste. Där kan nog flera av kollegerna instämma. När det gäller betänkandet om museer är vi överens om det mesta, närapå allt, från skrivningarna om ett i södra till ett , i , och . ställde en konkret fråga om samerna och det uttalande man hade gjort vid tinget senast. Jag utgår från att de också kommer att ta kontakt med och då framföra det. Jag passar lite grann på frågan, för jag tror att informationen, som jag uteslutande hitintills har fått av från talarstol, kanske inte är helt så fullödig att jag klart kan avge de exakta svaren. Däremot utgår jag från att i en sedvanlig diskussion efter en uppvaktning kommer att föra ett bra resonemang om just den konkreta frågan. Jag kan kontra med att ställa frågor till i stället. Då kommer vi in på några detaljer i betänkandet som jag ändå tycker är viktiga. Den första, och det är den viktigaste, är att med en alliansregering har vi äntligen till slut fått tilläggsdirektivet att Forum för levande historia inte bara ska granska nazismens brott mot mänskligheten utan även kommunismens brott mot mänskligheten. Jag tycker att det är oerhört glädjande. Tyvärr måste jag nog säga att jag inte är alldeles säker på att detta hade skett om vi inte hade fått ett regeringsskifte. Jag tror att en alliansregering har varit en förutsättning för att få det breddade mandatet. Inte därför att jag misstror Socialdemokraterna, för Socialdemokraternas historia har visat att man har försökt hålla en tydlig rågång mot kommunister, inom fackföreningsrörelsen och även ute i samhället. Däremot är jag rädd för att om vi hade haft en socialdemokratisk regering hade den i förhandlingar med framför allt kanske fått undvika att införa detta tilläggsdirektiv till Forum för levande historia. Jag tycker att det är viktigt. Jag tycker att det är bra att vi lyfter fram även kommunismens brott mot mänskligheten. har avgett ett särskilt yttrande. Där säger hon att forskningen ska vara fri och obunden från statliga direktiv. Det där gillar jag. Jag ska med varm hand överlämna det till våra utbildningspolitiker så att de kan använda det när vänsterpartister diskuterar svensk forskningspolitik, när det är dags för det i kammaren, herr talman, för det är en bra mening. Forskningen ska vara fri och obunden från statliga direktiv. Men sedan sade någonting, nämligen att hon tycker om historia. Jag delar hennes nöje när det gäller historia. Hon säger dessutom någonting som jag också håller med om: Vi ska lära av historien. Där tror jag att Forum för levande historia med det breddade mandatet, att undersöka även kommunismens brott mot mänskligheten, kan lära oss väldigt mycket om vår historia och just om kommunismens brott mot mänskligheten. Det är i så fall bra att vi alla här i salen genom det eniga betänkandet, sånär som på en reservation, delar grundsynen att kommunismen har utfört brott mot mänskligheten på samma sätt som nazismen. Och det är bra att Forum för levande historia har fått det tilläggsmandatet. Det gör att envar som hädanefter vill kalla sig kommunist ska uppmanas att ta en historielektion. Lär av historien! Det särskilda yttrandet och slutet av inlägg handlade om kirunasvenskar. Det är förvisso alldeles sant det säger, att det var fler än personerna från som emigrerade till . Men det som hände i och det som framför allt författaren har visat i böcker och tv-inslag är ju den tystnadens kultur som mötte dem som lyckades ta sig tillbaka hem till från . Det var inte alla som gjorde det. En hel del gick under i . Men det var ett antal familjer som kom tillbaka. De möttes av den tystnadens kultur som i ganska hög utsträckning var knuten just till din hemort, nämligen , där man inte togs på allvar, troddes eller vågade framföra de ohyggligheter man hade upplevt i det man trodde skulle vara den nya arbetarstaten. Därför finns det en poäng i att man lyfter fram just kirunasvenskarna. Det förnekas inte därmed att det finns även andra personer från andra delar av som också emigrerade till och som kom tillbaka och bar vittnesbörd om vilka ohyggligheter som utfördes i kommunismens namn. Det, herr talman, gör att jag fortfarande tycker att det är relevant att prata om kirunasvenskar. Men jag är beredd att också prata om de andra sovjetemigranterna och deras vittnesbörd om ohyggligheterna i . Jag är glad åt, herr talman, att Forum för levande historia har fått det breddade uppdraget att även undersöka, granska och lyfta fram kommunismens brott mot mänskligheten. Det gör att jag är väldigt glad åt att ha fått en alliansregering. Med de orden, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut. 165 () replik: Jag uppfattade inte riktigt frågan från sida. Men jag antar att det handlade om att det fanns emigranter som kom från . Det är helt riktigt. Det har jag inte heller på något sätt förnekat. Det som jag tycker är oriktigt är själva beteckningen. Det är det mitt särskilda yttrande också handlar om, att man bör använda en mer korrekt beteckning. Där har också , som jag också sade i mitt anförande, vidgått att beteckningen kirunasvenskarna är slarvig och inte en riktigt bra beskrivning av de människor som emigrerade till . Jag kan beklaga att man inte har forskat tillräckligt. Det är intressant att det finns journalister som har skrivit utifrån sina utgångspunkter om historiska händelser. Det finns ju många exempel på det. Det har ju också journalisten gjort. Det finns säkert mycket man behöver ta upp vad gäller till exempel det som hände med dem som återvände från . Det finns ju saker och ting som jag har fått höra men som jag inte direkt har forskningsbelägg för. En del av dem som återvände från till blev internerade i interneringsläger under . Jag tror att det handlade om att dessa människor nog från olika håll blev behandlade eller bemötta med skepsis. Det vore oerhört intressant att få det klarlagt. 166 HANS () replik: har gjort storartade insatser för att just lyfta fram det öde som drabbade de så kallade kirunasvenskarna och även en del andra sovjetemigranter. Därför är det också oerhört glädjande att av regeringen har utsetts till ledamot av Forum för levande historia. Det är ytterligare ett led i den önskvärda breddningen som jag tycker är väldigt bra att alliansregeringen har genomfört. Det som då hände de så kallade kirunasvenskarna och det har lyft fram var just att de möttes av det hon kallar, och jag tycker att det finns en rimlighet i att kalla det så, tystnadens kultur. Som också har visat var inte minst ett antal kommunistiska personer och partiet lokalt aktiva med att hjälpa personer att komma till . uppfattades vid vi pratade om av många som ett drömland, därför att man hade genomfört revolutionen. Där skulle kommunismen förkroppsligas i ande, själ och stat. Det gjorde att många kom dit, därför att de verkligen trodde att det var det nya lyckolandet. Vad de möttes av var ett slavsamhälle, förtryck och förföljelser. Sedan kom de som fick, kunde och överlevde hem till igen och berättade om detta. Det är klart att det var en krock mot dem som fortfarande trodde på kommunismen som idé. Men jag gläder mig så uppfattar jag också inlägg här nu åt att hon håller med mig om att den som kallar sig kommunist ska vi tillsammans uppmana att ta en historielektion. Vi ska lära av historien. 167 () replik: Jag tycker att både och jag kunde uppmana alla att ta en historielektion och lära sig av historien. Jag tycker också att det är viktigt att man känner till att det inte är någon objektivitet i historien. Som jag försökte beskriva, kanske lite otydligt, är det oftast segrarna som skriver historien. Det gällde till exempel . Det är då viktigt att man kan belysa saker och ting från olika håll och kanter. Den bild som jag får är att det säkert var kommunister som for till . Men den bild som också blir väldigt tydlig, som man måste sätta in i ett sammanhang, är att det var en massdepression och en stor arbetslöshet i världen av globala mått. Det gjorde att till exempel förkortade sina arbetstider, och det blev svårare och svårare att försörja sina familjer. Av samma skäl som gör att många flyr eller reser till andra länder för att få ett arbete och kunna bygga en ny framtid fanns här den drivande kraften. Man ska inte bara se fyrkantigt på människor och säga att det var politiska drivkrafter. Politiska drivkrafter är starka, men man måste komma ihåg att det är de sociala drivkrafterna att ta ett arbete och bygga en framtid som dominerar i de här sammanhangen. 168 HANS () replik: Även om jag är historiskt intresserad och har försökt läsa lite får jag nog säga pass till när det gäller det och tolkningen av historien. När det däremot gäller just detta att folk sökte sig från till är det möjligt att man också kan hitta den typen av förklaringsmodeller som har, att det var depression och fattigt. Men det intressanta är varför man valde just . Det fanns ju ett antal andra länder som man kunde välja. Skälet var också att det fanns en ideologisk grund. Man ville till därför att det var, vad man trodde, den nya arbetarstaten förkroppsligad. Alla kommunismens ideal och idéer skulle genomföras i . Sedan kom de som överlevde hem och kunde då berätta att det som var kommunismens drömland hade slavläger, förtryck, censur och avrättningar. Det är klart att det är och var en oerhört stark kontrast, tror jag, till dem som ideologiskt var övertygade om att kommunismen menade någonting gott. Det är därför jag tycker att vi ska lära av historien, precis som säger. Jag lär av historien, och jag hoppas att lär av historien. Jag kommer, uppmuntrad av detta, så fort jag träffar på någon som kallar sig kommunist att säga: Lär av historien! Ta en historielektion! Med de orden yrkar jag än en gång bifall till utskottets förslag till beslut och konstaterar att kulturfolket har varit tappert uthålligt som har lyssnat på och min replikväxling. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 12 § Mediefrågor m.m. Föredrogs kulturutskottets betänkande 2006/07:KrU3 Mediefrågor m.m. Förste vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) 13 § Övergripande kulturfrågor Föredrogs kulturutskottets betänkande 2006/07:KrU4 Övergripande kulturfrågor. 169 (): ska vi debattera kulturutskottets betänkande 2006/07:KrU4, Övergripande kulturfrågor. Det finns kulturpolitiska mål, mål som handlar om att vi ska värna yttrandefriheten, främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet, som handlar om att kulturen ska ges förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft i samhället, en kultur som ska främja bildningssträvanden, internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer i vårt eget land. Den här debatten kommer delvis att handla om våra jämlikhetsmål, som innebär att kulturen ska vara ett ovärderligt medel för att levandegöra människors mångfald och okränkbara värde och bidra till att pröva och utmana invanda levnads-, tanke- och kulturmönster och att alla ska få möjlighet till delaktighet i kulturlivet, till kulturupplevelser och till eget skapande. Utskottet har behandlat 18 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden , och utskottet har avstyrkt samtliga förslag. De avstyrkta motionerna handlar om till exempel förslag som rör prioriteringar av ungas kultur, kultur och hälsa, jämställdhet och HBT-kompetens inom kulturlivet. HBT är en förkortning för homosexuella, bisexuella och transpersoner. Majoriteten i utskottet står bakom betänkandet i dess helhet. I betänkandet finns fem reservationer och två särskilda yttranden. Med det överlämnar jag detta betänkande för debatt och beslut i kammaren. 170 (): Jag yrkar bifall till reservation 4, Feministisk handlingsplan för jämställd kultur m.m., och reservation 2, HBT-kompetens inom kulturlivet. I Plats på scen, betänkande av inom scenkonstområdet, SOU 2006:42, skrivs mycket klokt. I slutordet finns detta: Utifrån dagens situation med faktisk ojämställdhet, kan konsten inte sägas vara fri, eftersom förutsättningarna för att skapa konst inte är lika goda för kvinnor som för män. Kommittén anser att konsten blir fri först då förutsättningarna är lika. Så länge friheten inte är lika för män och kvinnor, måste den ständigt återkommande frågan bli: Konstnärlig frihet, för vem? Jämställdhetslagen åsidosätts på scenkonstens institutioner med hänvisning till särskilda skäl. Här är kommittén tydlig och menar att det inte finns några konstnärliga eller andra hänsyn som gör att man kan sätta jämställdhetslagen på undantag. Den konstnärliga friheten inskränks inte av ökad jämställdhet. Det blir precis tvärtom. Den konstnärliga friheten ökar. Jämställdhetsmålen på kulturområdet ska handla om att styra resurser, inte styra de konstnärliga processerna. Slutordet avslutas med följande: Förutsättningarna för det kulturpolitiska arbetet måste helt enkelt ändras så att den konstnärliga friheten gäller lika för båda könen. Det är först då som jämställdhet kan verka som obestridd och påverkande kraft inom scenkonstområdet. I ett avsnitt i betänkandet, Informella nätverk och icke-transparanta beslutsprocesser, tar man upp informella beslutsprocesser när det gäller repertoarer och nyrekryteringar. I beslutsprocesser som präglas av informalitet förstärks mäns inflytande på kvinnors bekostnad. När beslut tas i slutna rum gör man som man brukar, och de rådande strukturerna består. Det beskrivs så här i betänkandet: Informaliteten medverkar således till att reproducera den befintliga ordningen som de som faller utanför diskrimineras. De informella nätverken och kontakterna finns i stor utsträckning inom scenkonstområdet, något som och betecknar som Praktiserat broderskap. I betänkandet konstateras det att kvinnor utgör en högst närvarande majoritet som publik till teatern, dansen och operan medan män i stället utgör en majoritet på ledande poster inom organisationerna samt präglar repertoaren och de erfarenheter som står i fokus där. I reservation säger vi att utredningen på scen utgör ett stort och viktigt steg framåt för att synliggöra maktstrukturer och kvinnors underordning i förhållande till män inom konstområdet. Vi vill gå vidare och ta fram en feministisk handlingsplan för hela kulturområdet. Vi föreslår att regeringen tillsätter en aktionsgrupp liknande den som arbetade inom barnkulturområdet. Aktionsgruppen ska kartlägga kulturlivet ur ett könsmaktsperspektiv både vad gäller dem som skapar kulturutbudet och dem som använder det. Planen ska utmynna i en rad konkreta åtgärder som regeringen bör lägga fram en proposition om. I samma reservation skriver vi också om att bör få i uppdrag att i sin anslagsfördelning uppmuntra verksamheter som främjar interkulturell jämställdhet. Kulturen är ett område där kvinnor och män, flickor och pojkar från olika folkgrupper kan dela med sig av sina erfarenheter också när det gäller jämställdhet mellan könen, maktfördelning och sätt att fungera i vardagen. Någon kanske undrar vad som menas med begreppet interkulturell. Det betecknar en process i vilken majoritetskulturen och minoritetskulturen samverkar till skillnad från begreppet mångkultur som sällan inbegriper majoritetsbefolkningen, endast minoriteten. När det gäller förslag om HBT-kompetensen inom kulturlivet framhåller vi att de kulturella uttryckssätten har en stor betydelse för att påverka attityder och fördomar. Osynliggörandet gör HBT-personer till icke befintliga personer. Vi lever i ett samhälle där HBT-personer fortfarande osynliggörs, ifrågasätts och tvingas till utanförskap. Eftersom heterosexualiteten fortfarande ses som det normala utgår de flesta människor från att alla i deras omgivning är heterosexuella. De institutioner i samhället som har till uppgift att stödja och stimulera kultur bör uppmärksamma kulturens betydelse för att synliggöra homosexuellas, bisexuellas och transpersoners liv och erfarenheter. Vi vill att och andra anslagsgivande institutioner på lämpligt sätt ska verka för att HBT-kompetensen inom kulturlivet förbättras. Utskottsmajoritetens svar innebär att man i stort sett hänvisar till de kulturpolitiska målen och till att kulturinstitutionerna ska ges frihet att själva utforma sin verksamhet utifrån dessa mål. Svaret är: Goddag yxskaft! Jämför med utskottsmajoritetens svar på föregående avsnitt om barns och ungas rätt till delaktighet i kulturlivet och till eget skapande! Då talas det om regleringsbrev och barnperspektiv. Ja, jag tycker att det är viktigt med barnperspektiv. Men varför tycker man inte från majoritetens sida att HBT-perspektivet eller HBT-kompetensen är viktig? Menar man allvar med att man, som det står i ett av målen, vill verka för att alla ska få möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande? Jag och anser att det är avgörande att öka jämställdheten och förbättra HBT-kompetensen för att detta kulturpolitiska mål ska kunna uppnås. 171 (): Jag tycker faktiskt att det är ganska trevligt att stå här och debattera ett sådant viktigt område som kulturen. Så länge det inte är är det väl helt angenämt. Kultur åt alla är ett klassiskt socialdemokratiskt mål, och är ett rikt kulturland. Det kan vi nog alla enas om. Kultur erbjuder nya perspektiv och kunskaper om oss själva, vår historia det har vi hört tidigare och vår samtid. Ett samhälle utan konst och humanism är ett tråkigt, kallt och också farligt samhälle. Det har också historien visat. Kulturen har ett stort egenvärde i ett civiliserat samhälle, liksom den konstnärliga friheten och integriteten, och ska inte styras av marknaden. Kultur är inte en individuell utan en gemensam angelägenhet och ett gemensamt ansvar. Kulturlivet ska vara öppet för nya konstnärliga uttryck och nya sätt att möta och locka publiken. Och grunden för detta är en stark offentligt finansierad kultursektor. Alla, oavsett var man bor eller vad man tjänar, ska ha rätt att ta del också av en icke kommersiell kultur, och det ska märkas i kulturlivet att består av människor som har sin bakgrund över hela världen med många språk, traditioner och kulturer. Den nationella kulturpolitiken är viktig, och dess utformning är av stor betydelse för kulturpolitiken på regional och nivå. Det här gäller inte minst barn- och ungdomskulturen. I det här betänkandet har vi socialdemokrater en motion, Kr231, som belyser detta och som jag också yrkar bifall till genom reservation nr 1. De borgerliga partierna gick till val med ett valmanifest utan kultur. Och nuvarande kulturministern uttalade sig i : Det är klart att jag hade varit glad om det hade stått mer, inte minst av kosmetiska skäl. Ja, det är ett märkbart uttalande, tycker jag. Ord kan ju säga mycket. Men, herr talman, barn och unga har rätt till kultur. Det slås ju fast i artiklarna i . Vi socialdemokrater ser brister, och vi vet att mer behöver göras för barns och ungdomars rätt till kultur.