prot · GU09115 · 2007-05-29 00:00:00 — På våra arbetsplatser, när det gäller arbetsgivarens skyldighet att följa gällande arbetsmiljölagar och arbetsmiljöregler, är polisen. Om ni vill minska olyckorna och sjukdomarna på arbetsplatserna kan man fråga sig om det mest effektiva sättet verkligen är att skära bort en tredjedel av resurserna till . Vi kan ju jämföra det med att vi skulle skära ned antalet poliser i med en tredjedel. Skulle det minska brottsligheten? Jag tror att det är få som menar det. Frågan är hur länge vi ska vänta på att det dolda arbete som pågår i regeringen för att hitta något annat ger resultat. Jag tycker att det låter väldigt märkligt. När vi nu har en fungerande verksamhet som bevisligen har effekt frågar man sig varför vi ska lägga ned denna verksamhet. Snarare borde vi satsa mer, för ett av stora problem har varit just att de inte har hunnit med alla inspektioner. I svaret nämns också regionala skyddsombud. Det är bara det att regionala skyddsombud inte kan ersätta arbetsmiljöinspektörer. De har inte alls de befogenheterna. De kan bara se felen på arbetsplatsen och uppmärksamma på dessa. Men om inspektörerna inte räcker till för att göra inspektioner kommer problemen inte att lösas. Dessutom har inte de regionala skyddsombuden tillträde till de arbetsplatser där det inte finns fackliga medlemmar. På de arbetsplatserna riskerar arbetstagarna ännu mer. Risken är ju att arbetsgivaren missköter sitt ansvar ännu mer på de arbetsplatserna. Det här är verkligen ingen lösning på problemen. är det många, framför allt unga flickor och kvinnor, som arbetar i hemmen. Inte minst de som kommer från andra länder utnyttjas väldigt mycket. Det finns till och med rapporter om att det förekommer sexuella trakasserier och att de här tjejerna får arbeta väldigt hårt för en väldigt liten lön. Det finns också ett regelverk kring au pairer. Med täckmanteln att man har en au pair hemma hos sig kan man få billig arbetskraft. Mot den bakgrunden borde tillsynen i hemmet verkligen öka så att de här tjejerna slipper bli utnyttjade på det här sättet. Det är också en viktig arbetsmiljö att värna. När en arbetsmiljöinspektör kommer ut till en arbetsplats och ser stora fel, till exempel en maskin som riskerar att klippa av händer och armar på arbetstagare det kan faktiskt handla om så allvarliga saker och till och med om liv eller död kan inspektören komma med en lista till arbetsgivaren. Det här och det här måste ni rätta till inom . Gör de inte det går frågan till domstol. Då kan det bli tal om vite. Företaget får helt enkelt betala böter för att man inte har åtgärdat problemen. I värsta fall kan hela arbetsplatsen stängas. Utan de här möjligheterna går det inte att sätta press på de arbetsgivare som inte sköter sitt uppdrag. Det här riskerar att bli en katastrof, tyvärr. 11 (): Jag begärde egentligen ordet och ville vara med i debatten därför att jag har ställt en skriftlig fråga om det här. Det gjorde jag utifrån ett besök på i , som har hand om som har ungefär 1 miljon invånare och 55 000 arbetsplatser. Det de berättade för mig var att de kan göra 7 000 besök på de här 55 000 arbetsplatserna. Med de neddragningar som alliansregeringen har gjort får de göra 1 000 färre besök. De här besöken handlar ju om, som har sagts innan, att inspektörer tittar på brister på en arbetsplats som faktiskt orsakar både olyckor och sjukdom. Det handlar också om att följa upp så att åtgärderna blir vidtagna. Det handlar dessutom om att vara med och överföra kunskap och utbildning så att arbetsgivaren själv ska kunna jobba med det systematiska arbetsmiljöarbete som ska göras. När det är allvarliga olycksfall och dödsolyckor mer än en människa dör i en arbetsplatsolycka i ska man faktiskt utreda det. Jag har väldigt svårt att förstå hur vi ska kunna få en bättre arbetsmiljö genom att göra de här besparingarna så att inspektörerna faktiskt kan vara mindre ute på arbetsplatserna. Då skulle jag vilja ställa en fråga till arbetsmarknadsministern. Ungefär en tredjedel av sjukskrivningarna och förtidspensioneringarna beräknas nu vara arbetsrelaterade. upptäcker faktiskt att folk är sjuka när de är förtidspensionerade i väldigt mycket större utsträckning än man har trott. Det här beräknas kosta 35 miljarder. Andra beräkningar i andra länder pekar någonstans uppåt 100 miljarder, men säg att det är någonstans mellan 35 och 100 miljarder. Är det värt att spara de här miljonerna som får de här stora konsekvenserna på inspektioner? Den andra frågan jag skulle vilja ställa är: Orsakar inte det här mer utanförskap? Jag förstår inte arbetsmarknadsministerns beskrivning av att han ska koppla det här till utanförskapet. Jag skulle vilja ha en konkretisering där. Som jag ser det ökar detta utslagningen. När man blir sjukskriven och förtidspensionerad får man dålig ekonomi, sämre hälsa och ställs utanför. I det svar jag fick stod det också att det är viktigt att arbetsmarknadens parter jobbar bra. Det är självklart. Arbetsgivarna har ju huvudansvaret, men facket jobbar här också för arbetstagarna. När jag har träffat fackliga representanter har de uttryckt en stor oro för den här utvecklingen. Jag skulle vilja ställa frågan till ministern: Vad har du fått för reaktioner från de fackliga organisationerna? Har de sagt till dig att det går jättebra? Det här tar vi över. Vi behöver inte det här stora stödet. Det går bra med mindre. Det är en fråga som jag gärna skulle vilja ha ett svar på. Sedan kan jag se en utveckling. Jag var själv ute vid hemtjänstföretaget som finns i och är satt i blockad. I senaste numret av läste jag att skyddsombudet kanske inte var någon av arbetstagarna. Det var i alla fall ett frågetecken. Det var brodern till ägaren. Allt fler kommer i privatiseringens tecken att på små företag få arbetsgivare med dålig arbetsmiljökunskap, till exempel inom äldreomsorgen där man kanske inte är fackligt ansluten och där ägaren motverkar detta. Man kommer alltså nu att få sämre möjlighet till en bra arbetsmiljö. Då skär ni ned på inspektionerna, när det egentligen finns ett behov av att öka dem. 12 Arbetsmarknadsminister (): Jag skulle vilja ta som antogs som utgångspunkt, för det har varit även min utgångspunkt i de här diskussionerna. Den arbetsmiljöstrategi som finns på EU-nivå tycker jag är viktig att följa upp och göra till en svensk nationell strategi. Det är det arbetet som vi nu har inlett. Jag har naturligtvis full respekt för att man tycker att allting borde ha varit klart helst i förrgår och gärna långt innan den europeiska arbetsmiljöstrategin fanns på plats. Men är inte det fallet, utan vi har inlett detta arbete. Min utgångspunkt är att vi naturligtvis ska ha det preventiva utgångsläge som finns, det vill säga att man inte ska behöva skada sig, råka ut för olyckor eller sjukdomar när man går till jobbet. Det är en naturlig utgångspunkt. Men jag skulle gärna vilja se detta också i ett lite bredare perspektiv. frågade om jag har pratat med fackföreningarna om detta. Jag var senast på och diskuterade precis de här frågorna. Svaret är ja på den frågan. Jag tycker att det är intressant, för har jobbat fram ett tiopunktsprogram för en god arbetsplats. Där återfinns mycket av det som jag tycker är en vettig utgångspunkt för en diskussion mellan arbetstagarorganisationer och arbetsgivarorganisationer om hur man ska utforma en arbetsplats. Den ska inte bara ha detta preventiva inslag utan också ta sin utgångspunkt i sådant som schemaläggning av arbetstiden och olika typer av andra förhållanden som styr upplevelsen av att bli mottagen på sin arbetsplats med den värdighet och respekt som man förtjänar och att man går ifrån arbetet när jobbet är slut för dagen och känner att man har gjort ett bra arbete. Det här är oerhört viktigt. Jag skulle vilja ha in den dimensionen på ett tydligare sätt i det nationella arbetsmiljö- och strategiarbetet som vi nu ska jobba vidare med. Det finns goda erfarenheter från många andra ställen. har nämnts i några inslag i debatten. Jag var tillsammans med i för sedan och besökte motsvarigheten till . Vi ville lära mer, ta intryck och se vad som har fungerat och vad som inte har fungerat och hur man har jobbat med en nationell strategi . Den har visat sig vara effektfull. Jag har här i debatten hört ganska tvärsäkra uttalanden om det beräknade antalet inspektörer och anställda framöver. Jag kan inte uttala mig lika tvärsäkert om det eftersom planeringen för hur detta ska se ut framöver pågår på . Men jag kan konstatera att arbetsmiljöarbetet är viktigt. Det finns siffror som tyder på att dålig arbetsmiljö kostar oss av bnp i utebliven tillväxt. Det är viktigt att ta fasta på. Det är dock inte samma sak som att säga att det finns ett rakt samband mellan anslagen till rakt upp och ned och det som blir utfallet i statistiken. Den kraftiga ökningen av anslag till har inte följts av motsvarande nedgång i antalet arbetsplatsrelaterade sjukdomar och olyckor. Det tydliga sambandet finns inte. Att frågan är viktig gör att vi avser att återkomma med en nationell strategi som säkerligen kommer att diskuteras i kammaren framöver. Jag vill inte nonchalera frågan, men det finns inte detta raka tydliga samband som jag ofta hör i debatten. 13 (): Det är intressant att ministern tar upp frågan om EU-perspektiv. Det är naturligtvis intressant. Jag hade tänkt att ta upp EU-frågan senare, men jag kan börja med den . Vi vet att arbetslivsforskningen är i strykklass. läggs ned, och det finns inga perspektiv, inga riktlinjer, på vart det ska ta vägen. Det enda som finns är att har fått något slags uppdrag att jobba med toxikologiskt inriktad kriterieverksamhet. I övrigt finns inga besked. Som ministern sade ser man i EU gärna att de nationella forskningscentrum som finns ska samarbeta mer och utbyta erfarenheter över gränserna. Men eftersom ska läggas ned, var hamnar de frågorna? Vad jag har förstått sade ministern i att det här kan hamna på . Det är en kommentar som det skulle vara intressant att höra något mer om. Var i sådana fall får verket pengar till detta? Även om det inte finns ett rakt samband som ministern tycker behövs, en koppling mellan resurser och arbetsinsats finns naturligtvis en koppling. Mer resurser ger faktiskt större möjligheter att göra ett bra jobb. Vad är alternativet till det nationella forskningscentrumet? Finns det något annat sätt att göra det på? Om vi inte hakar på kommer vi att halka efter även i den här statistiken. Jag pratar ofta med borgerliga politiker om att ligga i topp på olika listor. Det är poppis bland borgerliga politiker att ligga i topp. Det ska vara listor från och så vidare. Där vill man ligga i topp. Men i de här frågorna är det inte så viktigt. Det visar hur den här regeringen egentligen agerar. Det verkar vara det rätta ansiktet för hur det ser ut. Man är inte så intresserad av vanliga arbetstagares väl och ve. Det handlar om andra saker. Man pratar om olika saker, men i praktisk politik fungerar det inte. Ministern var inne på frågan om olyckor på arbetsplatser. Jag har ställt en fråga om en nollvision. Går det att ha en nollvision i antalet dödsfall i yrkes- och arbetslivet? Då hänvisar ministern till tidigare svar, nämligen att det inte går att förutsäga något sådant. Men är det så svårt att säga att man vill ha en nollvision? Det är väl inte så svårt att säga om man vill ha noll olyckor som leder till dödsfall på arbetsplatserna. Det borde kanske vara lättare att faktiskt bedriva en sådan politik. Då kan det bli en realistisk nollvision. Det går inte med den här regeringens politik, framför allt inte när man drar ned på de resurser som ska förhindra olyckorna. Det är problemet med de svar som kommer på frågor om arbetsmiljö och arbetsmarknadspolitik. Det finns ytterligare en sak att ta upp om tjänstesektorn. Vi var inne på frågor om facklig aktivitet och så vidare. Det finns en sak som arbetsgivare och arbetstagare kan göra tillsammans. När det gäller hushållsnära tjänster finns en koppling som är svårare att ta till sig. I hemmet, i hushållet, är det inte så givet att arbetsmiljön kan kontrolleras. Det är problematiskt. Det är oproblematiskt att införa denna sektor, det vill säga hushållsnära tjänster, men det är problematiskt att se till att frågan om arbetsmiljön når ända in. Hur gör man för att få det att fungera? Annars blir det ytterligare en bransch där människor som är i beroendeställning till sin arbetsgivare göms undan. Därmed har de svårt att få makt över och påverka sin egen arbetssituation i arbetslivet oavsett om det är fråga om schemaläggning eller vad som helst. 14 (): Det är lite märkligt att använda arbetet på EU-nivå som ett argument. Det är egentligen precis tvärtom. har till och med lyft fram frågorna eftersom man ser med oro på en ökad mängd arbetssjukdomar och olyckor i EU. Man lägger fram tydliga krav. Vi ska ha nationella forskningscentrum som samarbetar, och mer resurser ska ges till inspektionsverksamhet just sådant som håller på med. Därför förstår jag inte hur man kan motivera att dra tillbaka dessa resurser med tanke på vad som händer på EU-nivå. Det borde i stället vara ett starkt argument att behålla resurserna och tillskjuta mer resurser. Det är också märkligt att det ska spela en roll hur människor blir sjuka, skadade eller dör. Om man blir skadad i en bilolycka på väg till jobbet är det ett problem, och då gäller nollvision. Men blir man dödad på jobbet därför att arbetsgivaren inte har tagit sitt ansvar och sett till att till exempel användandet av maskinerna i fabriken inte leder till döden, är det tveksamt om det här är ett allvarligt problem. Det måste självklart vara minst lika viktigt att i dessa fall rädda liv och förhindra sjukskrivningar. Många i landet är sjukskrivna på grund av att de har skadats i arbetslivet. Arbetet med dessa frågor måste förstärkas snarare än försvagas. Det är också märkligt att se att arbetet på inte har haft någon effekt. Tvärtom har vi sett att det har blivit lite bättre, men ser vi att inspektörerna inte räcker till. De hinner inte komma ut på alla arbetsplatser. Det är det som är orsaken till att det fortfarande finns så stora problem, i kombination med den svarta verksamhet som har vuxit fram i . Det finns byggarbetsplatser där byggjobbarna på sin höjd har ett rep runt midjan eller ingenting alls. 15 (): Den första fråga jag vill ställa till ministern gäller att ni först ska se över politiken, men först drar ni in pengarna. Vore det inte lämpligt att göra tvärtom, det vill säga se över politiken på arbetsmiljöområdet och se om de resurser som finns behövs eller om det krävs ökade resurser? Det känns som en bakvänd ordning. Visst träffar statsrådet fackliga organisationer, men jag har inte fått svar på vad de tycker. Är de positiva till neddragningarna? Tycker de att det hjälper till att få en bättre arbetsmiljö på arbetsplatserna? Vad har de för åsikter? Det hoppade statsrådet över. Man har inget emot det bredare perspektivet. Men vad säger att det är bra att dra ned på och inspektionerna, stödet, informationen och motverka ökade kunskaper hos arbetsgivaren? Jag förstår inte det. Jag förstår absolut inte de lösa orden om att vi vill koppla denna fråga till utanförskapet. Vi kan tydligt se att många människor drabbas av arbetsrelaterade sjukdomar eller olyckor. Mängden kvinnor som upplever psykisk stress i jobbet har ökat från . har det planat ut lite. Antalet belastningsskador har sjunkit lite, men inte så mycket. För männen ökar stressen lite, och antalet belastningsskador har sjunkit lite. Den utveckling vi kan se framöver pekar inte på att vi får väldigt mycket mindre arbetsskador. Jag skulle gärna vilja att du svarar på detta: Hur kan till exempel låglönejobb, tillfälliga anställningar, ökade krav på förtidspensionärer etcetera minska utanförskapet? Hur kan ett försämrat arbetsmiljöarbete minska utanförskapet? Jag förstår inte det. 16 (): Tack, , för en jättebra interpellation! I interpellationen har du påpekat att regeringen i budgetpropositionen minskar anslaget till med närmare 300 miljoner . Vad som då styr regeringen är motivet att minska den statliga byråkratin. Det är det här som vi från Socialdemokraterna, och också , vänder oss emot. Det är tyckande. Man gör inga analyser av verksamheten, utan det är rent ideologiskt tyckande som styr regeringens agerande. Gamla arbetsmiljörisker som buller, tungt arbete, kemikalier och skadliga arbetsställningar finns kvar, och nya, som hot och våld samt psykosociala påfrestningar, växer. Då drar man ned den verksamhet som både arbetsgivare och skyddsombud har sagt medverkar till en bättre verksamhet. Det måste vara oekonomiskt att göra så. Kostnaderna för arbetsrelaterad sjukfrånvaro ligger på flera miljarder , och jag får inte ihop det när man drar ned 300 miljoner på . Jag undrar, precis som alla andra har frågat: Hur har regeringen tänkt att det här ska kunna medverka till en bättre arbetsmiljö? På något sätt är det vad som ska komma ut av det. Färre arbetsmiljöinspektörer och hårdare krav i arbetslivet ska leda till bättre arbetsmiljö. Eller ska det leda till tystare arbetstagare, som inte ifrågasätter sin arbetsmiljö? Vilka möjligheter finns det att vända sig till en arbetsmiljöinspektör? Jag har själv tidigare varit skyddsombud ända till , innan jag kom in i , och vet att förändringen av en arbetsmiljö är svår. Det är inte enkelt att påverka. Man får använda sig av arbetsmiljölagens medel tillsammans med arbetsgivaren för att åstadkomma förändringar, men ibland måste man koppla in . Risken är , med minskade anslag till , att dessa arbetsmiljöinspektörer inte har möjlighet att komma ut på arbetsplatser och att det uppstår ännu fler arbetsolyckor. Frågan till Littorin blir då: Hur får ni ihop det här? Hur minskar antalet arbetsolyckor på grund av att ni drar ned anslag? under debatten, herr talman, sade statsrådet så här: Se det ur ett bredare perspektiv. Jag förstod inte riktigt vilken bredd jag skulle ha på perspektivet. Jag förstår att det kommer in fler människor på arbetsplatserna det är vad Littorin har anfört men jag förstår inte hur det skulle kunna leda till en bättre arbetsmiljö att man får städa hemma hos någon, att det automatiskt innebär att man får en trygg arbetsmiljö för att det försvinner arbetsmiljöinspektörer. Det skulle jag gärna vilja höra statsrådet utveckla. 17 Arbetsmarknadsminister (): Låt mig börja med , eftersom det har kommit upp här. Jag vill påminna om, som jag brukar göra, att fyra femtedelar av den forskning som är arbetslivsrelaterad redan före årsskiftet låg utanför , nämligen på universitet och högskolor. Vi har haft den här diskussionen förut. Doktoranderna har samtliga fått nya positioner, och av de disputerade forskarna som jobbade på har näst intill samtliga fått nya forskartjänster. har överförts till . Kriterieforskningen är hanterad, och arbetslivsforskningen i mår väl, trots den förändring som vi gjorde. frågade mig om nollvisionen. Det enklaste svaret är naturligtvis: Vill vi ha olyckor på arbetsplatsen? Vill vi att folk ska dö på jobbet? Svaret är naturligtvis nej det är klart att ingen vill det. Då handlar det om att ha en så pass effektiv och bra politik som möjligt för att det ska undvikas. Det bredare perspektivet har jag fått en del frågor om, bland annat av , som tycker att allt det här bara är tyckande. Ja, vi tycker att det är fel med utanförskap och arbetslöshet. Det är vad vi tycker är fel. När vi med knappa resurser i statens budget ska prioritera vad vi lägger pengarna på har det självklart haft en väldigt hög prioritet. Det har betytt att vi också har sparat på . är vi tillbaka på nivåer när det gäller anslagen som var desamma för sju . Då är frågan: Varför är detta med utanförskap viktigt ur det breda perspektivet, som vi har hört bland annat ställa en fråga om, om det inte hade varit bättre att ta det i en annan ordning? Den största försämringen i ohälsa noterar vi hos folk som har gått från arbete ut i utanförskap och framför allt långtidsarbetslöshet. Där har vi den största ohälsorisken. Det är alla dem som ni i Socialdemokraterna under tolv års styre av detta land lämnade efter er, det femtedelssamhälle som ni permanentade, där hundratusen ungdomar står utanför, där var femte svensk i arbetsför ålder inte har ett jobb att gå till. Där är ohälsoproblemen som allra störst. Är det en poäng att jobba med att bryta utanförskapet också för att minska ohälsan hos dem som inte har någon representant i Folkets hus kongressal eller var det nu kan vara? Det är dem som vi ska jobba för så att de kan komma tillbaka. Det ligger ingen motsättning i det angreppssättet och den attityden, som tar upp och som jag delar. Det är klart att ingen ska behöva skada sig, bli sjuk eller förolyckas på jobbet. Det borde vara en stor självklarhet. nämnde att kvinnors arbetsrelaterade ohälsa har ökat från , om jag hörde rätt, . Ja, vem var det som hade regeringsmakten i det här landet då? Det var ju Socialdemokraterna med stöd av parti. Det ligger väl lite i konstaterandet att detta är ett ganska problematiskt område och inte alldeles lätt. Jag är övertygad om det var också utgångspunkten för till exempel den diskussion jag hade på att arbetstagarorganisationer tillsammans med arbetsgivare, när man diskuterar igenom vad som kännetecknar en god arbetsplats och en god arbetsmiljö, också kommer att förstå och inse på vilket sätt det spelar en roll hur man organiserar arbetet, hur man leder arbetet, att chefer har utbildning i den här typen av frågor och bryr sig om hur de anställda och medarbetarna mår på jobbet. Detta inser man ju i allt högre grad. Det är oerhört centralt. När det gäller det vidare arbetet var det någon som tyckte att det var fel att vi har inväntat EU-arbetet på det här området. Det skulle jag inte säga är huvudorsaken, men när det finns en strategi på EU-området är det väl bra om vi utnyttjar den också för inhemskt bruk och ser över vad vi kan lära av andra länder, till exempel av . Det arbetet pågår nu för fullt. 18 (): Jag blir lite överraskad av arbetsmarknadsministerns koppling. Enligt regeringens dekret skulle jag alltså välja antingen arbetslöshet eller bra arbetsmiljö. Han ställer de sakerna mot varandra. Det är oerhört märkligt, tycker jag. När man pratar om utanförskap och att det är det som skapar problem med hälsa och sådant är det självklart att det gör det. Men kan vi inte välja båda, att ta bort arbetslöshet och ha en bra arbetsmiljö? Enligt vårt sätt att se på det går det alldeles utmärkt att göra det, bara man sätter in resurserna där de ska vara. Den här regeringen prioriterar skattesänkningar före bra arbetsmiljö. Och så pratar man om utanförskap och att skapa jobb. Vad man gör är att skapa låglönejobb och lägre ersättningar i a-kassan. Man skapar problem för dem som måste leva utanför arbetslivet, för dem som inte har ett jobb. Det är det som är problemet. Det andra som jag tycker är ett lite enkelt sätt att slippa undan är när man pratar om att av forskningen bedrivs på andra ställen än . Men det är , , som är vårt nationella centrum. Det är de som samordnar, som ser till att det här på något sätt ska föras ut och att man får tillbaka erfarenheter från andra länder inom EU. Det är det man pratar om i EU. Det är oerhört märkligt. Var hamnar i så fall det nationella centrumet? Eller ska vi inte ha något nationellt centrum för arbetslivsforskning? Ska det bara finnas utspritt? Vad får man för nytta av det i så fall? Det tredje är nollvisionen. Jag har ännu inte hört om några åtgärder i debatten över huvud taget för hur man ska nå nollvisionen och hur man i så fall bär sig åt genom att dra ned medlen till . Det är en helt absurd tanke. Jag tycker att det är väldigt ihåliga argument från ministern när det gäller de här bitarna. Det finns alltså inga svar. Man pratar om saker som utanförskap och att man tycker att det är viktigt med arbetsmiljö, men man gör precis tvärtom. Det är oerhört märkligt, speciellt när man tycker sig ha en bra arbetslöshetspolitik. Det är ännu värre. Men det tar vi . 19 ():