prot · GU09129 · 2007-06-19 00:00:00 — Viktigast av allt är att medborgarnas förtroende för EU-samarbetet måste öka och att EU kan fortsätta att lösa de gemensamma problem som vi står inför. 43 () replik: Jag vill passa på att berömma regeringen för en sak som den faktiskt har gjort bra. Jag tyckte att ministern var alldeles för blygsam när hon beskrev regeringens kamp för att Köpenhamnskriterierna, de regler som gäller för , inte ska föras in i fördraget. Om man ska tro på det som regeringens representanter har berättat för oss i utskottet och jag tror på det är det till stor del den att så inte kommer att ske. Det är väldigt bra gjort. Varför är det då så bra gjort att inte i fördraget föra in de regler som ändå gäller? Jo, för att om man för in dem får man en kraftigt försämrad förhandlingsposition vad gäller utvidgningen. Det skulle kunna äventyra eller åtminstone försvåra utvidgningen om man skrev in dem. Jag tycker att regeringen har gjort ett bra jobb på den här punkten. Däremot har inte regeringen uteslutande gjort ett bra jobb. Jag tänker på frågan om det principbeslut om det gemensamma försvaret som ingår i konstitutionen. Det finns en skrivning i som säger att den gemensamma försvarspolitiken skulle kunna leda till ett gemensamt försvar. I konstitutionen ska den ersättas med en skrivning som säger att den gemensamma försvarspolitiken kommer att leda till ett gemensamt försvar. Visserligen kommer detta att ske först när medlemsstaterna i enighet så beslutar, men detta innebär icke desto mindre en kraftig försämring av förhandlingsposition. vet jag att ministern själv är motståndare till svensk alliansfrihet och kanske inte skulle motsätta sig att vi gick med i ett europeiskt försvar. Jag vill ändå fråga ministern: inte den skrivning som ligger på bordet en kraftig förstärkning av den förhandlingsposition som ministern själv önskar se? 44 Statsrådet () replik: Jag tackar för berömmet. Det var roligt att höra att vi gör någonting bra, och det är sant att vi kämpar intensivt i frågan och en del andra frågor. Det ska vi fortsätta att göra in i det sista. Frågan om försvaret fanns med i kompromissen och har diskuterats i förra och i denna riksdag. Det har inte funnits någon anledning att ändra den frågan. Det tyckte inte den förra , och det tycker inte denna riksdag heller. Vi har därför inte fört in den, eftersom vi inte har fört in någon av de nya institutionella frågorna i förhandlingsfrågan. Det innebär inte att EU kommer att utveckla ett försvar. Om det sker är det ett beslut som ska fattas enhälligt av medlemsländerna. Jag tycker att svarade väldigt klokt på den frågan. Jag ser inga förutsättningar för att ett sådant beslut skulle kunna fattas eller . Däremot tycker vi att det är viktigt att EU utvecklar sin utrikespolitiska förmåga. Det tror jag att också tycker, i alla fall dess majoritet. Jag tycker att det är jättebra att EU finns närvarande på ett dussintal platser runt omkring i världen, där man ibland tillsammans med FN, ibland på egen hand både militärt och civilt försöker verka för att utveckla säkerheten, för att se till att val kan genomföras, kanske i ett land, och för att se till att underlätta i det nationsbyggande som krävs efter krigs- och konfliktsituationer. Att detta samarbete utvecklas och att ska ta ansvar för tycker jag är väldigt glädjande. Jag är stolt över det. Men skrivningarna i fördraget ger som sagt inte anledning till någon annan tolkning än att beslutet fattas enhälligt. Jag har väldigt svårt att tro att ett sådant beslut kommer att fattas. 45 () replik: Beslutet om det gemensamma försvaret kommer inte att fattas , eller ens . Det kommer nog att dröja betydligt längre än så. Men är det ändå inte så att om man skriver in en paragraf där det står att det kommer att bli ett gemensamt försvar, om man säger att det ska bli så, om man går med på principen, har man då inte försvagat förhandlingsposition för oss som inte vill ha detta? 46 Statsrådet () replik: Nej, det har man inte. De länder som har en utrikes- och säkerhetspolitik med vissa reservationer, till exempel , och , har gjort samma bedömning och tolkat det som att det är ett beslut som kräver total enhällighet. Det är riksdag som i så fall skulle fatta ett sådant beslut. Jag ser inget sådant beslut komma. 47 (): Vi socialdemokrater vill ha ett som är så bra som möjligt. Vi tror inte att det går att få ett fördrag som är bättre än det tidigare framförhandlade förslaget. Däremot kan det bli sämre. Framför allt är det så att fördraget blir sämre ju tunnare det blir. Risken finns att det utvecklas ett slags minimalistiskt EU som bara inriktar sig på de ursprungliga kärnfunktionerna. I så fall blir det ett marknadens och kapitalets EU. Det vore en olycklig utveckling, tycker vi socialdemokrater. Om den process som pågår just , en process i en egentligen lång rad processer i arbetet med fördraget, finns en del att säga. Det är beklagligt att det har varit slutna rum och en del mystik kring hur det här arbetas fram. Det tjänar inte EU och EU-arbetet på. Det bidrar bara till mytifieringen och mystifieringen av vad det här egentligen handlar om. Ändå har genom sitt sammansatta konstitutions- och utrikesutskott lyckats glänta lite grann på de slutna dörrarna och fått höra vad som diskuteras inne i de slutna rummen. I någon mån har det varit så. Jag har inte den totala överblicken över parlamenten i de 27 medlemsstaterna, men jag tror att vi åtminstone är ganska ensamma om den öppenhet och insyn som vi i lyckats åstadkomma. Det tycker jag är bra, men det vore önskvärt att hela processen vore mer öppen. Det troliga och möjliga resultatet är beklagligt, om det nu blir ett resultat , vilket jag hyser stora tvivel om. Men och andra i både den och de andra medlemsstaternas regeringar får gärna överraska oss. Slutresultatet kommer att vara mindre tydligt, mindre överskådligt och mindre pedagogiskt än det förslag som låg till ett nytt konstitutionellt fördrag. Syftet var att det skulle vara ett tydligt, samlat och lättläst dokument. Den fördelen och pedagogiken kommer av allt att döma att gå förlorad när man nu går den väg som det tyska ordförandeskapet har stakat ut och följer. Jag känner en viss ivrighet med att vi ändå ska komma till skott. Även om jag har kritik mot bristande öppenhet och att det kanske går lite väl fort har jag ändå en iver att vi ska bli klara med regelboken och spelplanen för EU. Det är det nya EU, det EU som kan fortsätta att utvidga sig och att fördjupa sitt samarbete på de politikområden och med de verksamheter som medlemsstaterna är överens om att fördjupa sitt samarbete kring. Det är ett EU som vi kan fortsätta att fylla med politiskt innehåll. Diskussionen om formerna skymmer det viktiga att diskutera innehållet. När man hör Vänstern och här och läser deras reservation är slutsatsen att de helst skulle vilja ha förslaget först och sedan att vi ska ta ställning till vad vi ska skriva i vårt betänkande. Det är ett bakvänt tänkande. Vårt betänkande ger en förnyad förhandlingsposition för den . Det är utifrån det betänkandet, den måttstocken, vi ska bedöma det som förhoppningsvis kommer fram . Har vi inte den måttstocken, hur ska vi då bedöma förslaget? Det är en rimlig turordning vi har att vi antar betänkandet först, får förslaget sedan och då tar ställning till det. Avslutningsvis vill jag yrka bifall till utskottets förslag i det sammansatta konstitutions- och utrikesutskottets betänkande. 48 (): Jag tror inte att det är för mycket sagt att påstå att detta är en av vårens allra viktigaste frågor. Det är inte ofta som det förhandlas fram ett nytt . Det är en ny beslutsordning för EU och ett dokument där EU:s uppgifter och befogenheter också ska preciseras. Vi vet vilka svårigheter det var förra gången och också hur det slutade med nej i och . står vi inför en ny process. Låt oss hoppas att den blir framgångsrik. Jag engagerade mig en gång i Europadebatten . Det trodde ni inte, men så gammal är jag! Det var , och jag var . Jag fångades av tanken på att bygga ett som var något mer än bara kapitalets och de kommersiella krafternas . Det var inte bara marknadens och krämarnas , utan de sociala värdenas , folkens . Den drömmen fanns där. Vi var några stycken som drev kravet på svenskt medlemskap i dåvarande EG långt före det att Socialdemokraterna tog ställning för ett ja. Det var faktiskt också långt före att muren föll. När muren föll var vi ett gäng som for till för att bokstavligen hjälpa till att montera ned den. När muren föll föddes också en annan vision, visionen om ett europeiskt samarbete som sträckte sig över hela kontinenten från öst till väst. EU kunde befästa demokratin i de gamla kommuniststaterna på samma sätt som den en gång hade befäst demokratin i när militärdiktaturerna hade fallit. Där är vi . Med den process som vi nu går in i förbereder vi ännu ett steg i den utvidgningen. Det är det som kanske ska kunna bryta igenom militärens makt i , säkra mänskliga rättigheter där och skapa ett EU där man kan röra sig fritt från till . Det är omöjligt, säger en del. Det är ofta samma personer som inte trodde att det skulle gå att fånga in hela med de östeuropeiska staterna i EG-medlemskap . Det är klart att vi kommer att kunna klara att få med också i EU. Det är klart att vi också kommer att kunna klara att få med i EU. får vi väl vänta på , antar jag. Man kan ju inte få allt. Men det är klart att vi kommer att klara det breda samarbetet över hela . Vi kan vara varma Europavänner. Det är grunden. Men vi kan aldrig bli religiösa. Tvärtom måste vi vara sakliga och ta varje sak för sig. Varje steg i Europasamarbetet måste alltid bedömas efter sina egna argument. Vi kan inte säga att bara för att jag är för EU är jag också för allting som EU hittar på. Vi kan heller inte säga att bara för att jag är emot EU är jag också alltid emot allt det som EU hittar på. Vi får tvärtom inte vara så enkelspåriga. Vi måste utifrån partipolitiska överväganden och nationella intressen värdera varje ny EU-fråga för sig och inte fastna i de enkla schablonerna. Jag deltog på ja-sidan i EU-folkomröstningen . Jag menade att ett EU-medlemskap vore bra för . När man ser till helheten som den har blivit får man nog säga att medlemskapet har varit bra för . Jag har aldrig ångrat det ställningstagandet, även om jag har varit bra nära . Återigen: Varje sak ska bedömas för sig. När EMU-frågan blev aktuell första gången engagerade jag mig emot den. Min uppfattning var och är att den monetära unionen var skadlig för och . För ett litet exportberoende land med stort dollarutbyte är det bättre att ha en flytande växelkurs. Jag var självklart inte nöjd med hur skötte sitt uppdrag. Men jag befarade att den skulle föra en penningpolitik som till och med var ännu sämre än den som förde. Jag resonerade som så att det är bättre med en dålig svensk riksbank som i alla fall ser till svenska intressen än en ännu sämre europeisk centralbank som bara skulle se till de stora ländernas intressen. blev det ett mycket tydligt nej i folkomröstningen. Det var en stor majoritet av svenska folket som sade nej. Därmed är den frågan enligt min uppfattning död för överskådlig tid, även om jag såg hur folkpartisten försökte skaka liv i liket för någon vecka sedan och få det att dansa. Det gick inte så bra. Jag såg en opinionsundersökning som kom och visar att av svenska folket skulle rösta nej till en EMU och skulle rösta ja. Det finns ett mycket stort motstånd mot EMU. Det är inte så konstigt. Vi som sade nej har ju fått rätt. Det går bättre för än för EMU-länderna. Det finns inga tecken alls som tyder på att svensk ekonomi hämmas utav att vi inte är med i den monetära unionen, tvärtom. Med detta vill jag illustrera den pragmatiska hållning som jag tycker att man ska ha. Varje EU-fråga måste fördomsfritt bedömas utifrån sina argument. Det gäller också det vilande fördragsförslaget. I det vilande förslaget fanns det bra saker och dåliga saker. På det stora hela var det acceptabelt. Det är därför som utskottet så tydligt markerar att vi står fast vid detta förslag och att all förhandling ska utgå från det. Vad var det då som var bra? Det viktigaste som var bra med det vilande förslaget är att det förberedde för utvidgning och för att skapa ett EU för hela kontinenten. Men det underlättade också för brottsbekämpning. Det skulle ske till priset av kvalificerad majoritet i stället för enhällighet, javisst. Men jag tror att det finns en god motivering till det. Det vilande förslaget var också tydligt när det gällde den sociala dimensionen. Det gäller inte minst sociala och fackliga rättigheter, till exempel strejkrätten. Folkhälsofrågorna lyftes också fram . Jag jobbade som minister bland annat hårt för att få in smittskydd, alkoholpolitik och tobaksfrågor i texten, och så blev det också. erkände EU alkohol som ett folkhälsoproblem. betraktades det bara som en vara vilken som helst, eller i värsta fall som en ren jordbruksfråga. Med det nya fördraget hade vi fått en annan ordning, och kanske är det så att inte hade förlorat målet om Internetalkohol på det sätt som vi gjorde om detta vilande förslag hade trätt i kraft. Det är inte omöjligt. I fördragsförslaget befästes EU:s karaktär av mellanstatligt samarbete. Det handlar inte om någon superstat, utan beslutsrätten finns där den ska vara hos medlemsländerna och i ministerrådet. Det är i medlemsländerna och i de nationella parlamenten som den folkliga legitimiteten finns, och inte i . Det där var bra. Det var bra delar av fördraget. Men det fanns också sådant som var dåligt. En dålig sak var den så kallade plattläggningsparagrafen, det vill säga bestämmelsen om att unionsrätten alltid ska ha företräde framför nationell rätt. Frågan tarvar ett resonemang innan man går in i den. har varit medlem . En del saker har vi gjort bra. Annat har vi gjort dåligt. En sak som vi har gjort dåligt både under medlemskapsförhandlingarna och under år som medlem är att vi har varit naiva när det gäller roll. Våra förhandlare trodde nog en gång att skulle bestämma över sådant som låg inom de snäva inremarknadsramarna. Men vad de inte hade räknat med är att dessa ramar skulle kunna töjas ut på det politiska fältet för att omfatta snart sagt alla stora politikområden. Det är det vi har sett . Vi börjar med alkoholpolitiken. Det gjorde 19931994 utan att egentligen förstå det själv, tror jag, var att överlåta bestämmanderätten av en stor del av alkoholpolitiken till . Vi har sett prövningarna . Först prövades Systembolaget. Då vann i princip, men vi fick ändra om den ordning som vi hade haft tidigare. Sedan diskuteras införselreglerna. Under hotet att få frågan prövad av fick den göra upp med . Därför har vi , som jag tycker, fullständigt groteska införselkvoter till . Sedan prövade alkoholreklamen vilket fick till följd att alkoholreklam numera, , är tillåten. Alldeles , för bara någon vecka sedan, prövade man också Internethandel. Domen innebar att förlorade processen. I praktiken har bestämmanderätten över centrala delar av svensk alkoholpolitik överlåtits till , tvärtemot vad som sades 1994. Man kan undra om detta är demokratiskt. Om man med demokrati menar att man måste ha en ordning där medborgarna kan ställa de ansvariga till svars för beslut som fattas är det inte demokratiskt. Folket har inte valt de där slängkapporna i . De kan inte ställas till svars för de beslut som fattas. Men de kan fatta beslut som till exempel innebär att tillgängligheten till alkohol för ungdomar blir mycket större än den har varit tidigare. Om jag som medborgare ska ställa dem till svars vad ska jag då göra? Vem ska jag vända mig till? Hur ska det gå till? De är oavsättliga. Domstolen deltar inte i något offentligt samtal. Juristerna fattar beslut, och sedan är det locket på. Makten har talat. Det här är i grunden politiska beslut. Det är inte juridiska beslut. Men besluten fattas av jurister. Då är frågan: Är detta demokrati? Svaret är nej. Men vad är det då? Är det kanske juridokrati? Jag vet inte vad man ska kalla det. Det låter som Jurassic Park, och det har sina likheter. Detta är ett fördemokratiskt sätt att fatta beslut på. Så långt handlade det om alkoholpolitiken. Men det stannar inte där. ligger hela ordningen för svensk arbetsmarknad på bord. Har man rätt att vidta fackliga stridsåtgärder för att hävda svenska kollektivavtal? Det ska domstolen nu pröva. Den ordning som växte fram med arbetsdomstol och ska nu några jurister i sitta och döma över. Det är inte klokt egentligen, när man tänker på det. har vi kanske hela mediepolitiken i domstolen. bråkar ju om presstödet. Det kan mycket väl sluta i domstolen. Då ska de här juristerna sitta och bestämma över vilka tidningar som ska få leva och vilka som ska få dö. Inte undra på att redan har börjat lobba gentemot både domstol och kommission för att kunna få bort presstödet och därmed sina konkurrenter. Det har handlat om alkoholpolitiken, de fackliga stridsrättigheterna och mediepolitiken. Vad kommer härnäst? Blir det bostadspolitiken eller någon av våra grundlagar? Det är här plattläggningsparagrafen kommer in. Den ger grönt ljus för att fortsätta att utvidga sfär. Men om vi tar bort den sänder vi helt motsatt signal. Då säger vi: Det här är vi inte nöjda med. Då har vi begränsat domstolens möjligheter. Det blir i så fall nästa steg att kunna begränsa politiska beslutsrättigheter. En del säger att paragrafen inte har någon betydelse eftersom den bara kodifierar gällande rätt. Då ska man ställa sig följande fråga: Om denna paragraf inte har någon betydelse varför vill då till varje pris ha in den? Finns det ändå inte någonting som ligger bakom att kommissionen driver detta argument? Så långt plattläggningsparagrafen. Då är frågan: Kan vi inte lita på att och vill oss väl? Mitt enkla svar är nej. Det kan vi inte. Då talar jag av erfarenhet, för jag har stångats med och under i just alkoholpolitiken. Min erfarenhet är att om du tar i hand får du räkna fingrarna efteråt för att veta om de verkligen är kvar. Har de tagit ett lillfinger så tar de hela handen. Sedan tar de hela armbågen och klättrar upp över axlarna också. Vi får inte vara naiva när vi förhandlar för svenska intressen. Vi måste kunna hävda svenska intressen, och vi måste förstå att det i bakgrunden finns mycket starka kapitalintressen som använder och för sina syften. Och de kapitalintressena vill oss inte något gott. har tyskarna sagt att de är beredda att stryka paragrafen. Utskottet ansluter sig till det. Det är bra. Då utgår vi också från att regeringen agerar i frågan. Den andra frågan som inte är bra i det vilande förslaget är flyttcirkusen. Jag noterar att statsrådet inte använde ett enda ord till att prata om flyttcirkusen, det vill säga det absurda i att flyttar till . Där ska man häcka . Sedan flyttar man tillbaka igen. Detta görs helt i onödan. Det kostar stora pengar och drar ett löjets skimmer över parlamentet. Det är som om skulle flytta till eller till . vore kanske inte så dumt, när man tänker efter! Detta är naturligtvis fullständigt bisarrt. Så kan det inte gå till. Det sker helt i onödan. Europaministern har byggt halva sin karriär på frågan om att verka emot flyttcirkusen. sitter du där. har du möjlighet att verkligen påverka. har du fått ett gyllene tillfälle. Du är ansvarig minister just , när fördraget revideras. Det är då man måste agera. har du makt! På vilket sätt tänker du driva frågan om att få stopp på den eländiga flyttcirkusen? Statsministern får riktlinjer för sitt förhandlingsarbete. Kan vi då räkna med att han orkar stå upp för svenska ståndpunkter? Vi får hoppas det, men jag måste säga att jag inte är överdrivet optimistiskt. har visat sig vara förfärligt konflikträdd. Det går väl an här i att ge sig på svaga grupper som inte kan slå tillbaka arbetslösa, sjukpensionärer och sjukskrivna. Statsministern har inte ryggat för att slå på dem som är svaga. Men när det gäller att stå upp för svenska intressen ute i världen gentemot stormakterna och gentemot dem som är lite starkare har han krupit ihop som en liten mus. Det har han gjort inför och inför den kinesiske presidenten. record är att man gärna slår på de svaga, men man vågar inte sätta sig upp mot de starka. Vi kan mycket väl få en situation där han kommer att åka till och vika sig för maktanspråk, för britternas krav, för eller för andra länder som driver sina krav. Vi får se hur det går. Det där ligger i korten. Regeringspolitiken i förhållande till EU verkar gå i den riktningen. Se bara på presstödet! Det tog för regeringen att vika sig när det gäller presstödet. Statsrådet hade fått veta att en EU-tjänsteman hade ringt till och sagt: Vi gillar inte presstödet! Då körde hon över en bred majoritet i i den frågan utan att ens fråga sina kolleger och än mindre . Det enda underlaget var ett telefonsamtal. Detta gjorde hon på sin tredje dag. Sedan tog det någon månad innan tv-direktivet kom. Ståndpunkter som vår regering hade hävdat, bland annat hårdare regler för reklam riktad till barn, övergavs fullständigt och man lade sig platt för . Sedan kom Internethandeln med alkohol. Så länge vi drev det målet vann vi, men när vi lämnade över stafettpinnen till den nya regeringen snubblade man på mållinjen och förlorade. Så förlåt mig om jag säger att den här regeringen inte är särskilt bra på att hävda svenska intressen gentemot EU. Det räcker att hostar i så faller positionerna ihop som ett korthus, platt till marken. Vi får se vad kommer hem med. Vi har en bred majoritet bakom huvuddragen i förhandlingsupplägget, men vi lämnar inga garantier för fortsatt socialdemokratiskt stöd. Allt beror på vad resultatet blir. Ett fördrag utan tydlig social dimension, tydliga fackliga rättigheter, tydliga skrivningar i folkhälsofrågorna, med bevarad plattläggningsparagraf, bevarad flyttcirkus, mer makt till och mindre möjligheter för att komma in i EU vore inte särskilt smakligt utifrån våra utgångspunkter. Då kommer vi att reagera. Men vi kommer att spänt se på resultatet, och sedan kommer vi att värdera det enligt den princip som jag redogjorde för tidigare, det vill säga att varje del i EU-samarbetet ska bedömas utifrån sina egna argument, oberoende av andra frågor eller tidigare ställningstaganden. Sedan får vi se var denna process landar. 49 () replik: Låt mig, med tanke på något ödesmättade avslutning , börja med att säga att faktisk står bakom det här betänkandet. Jag vill bara att vi ska vara helt överens om det. Jag skulle kunna citera och säga att jag läser in till protokollet att står bakom texten i betänkandet. På slutet fick man nämligen ett intryck av att så inte var fallet. hyllar den här pragmatismen, men jag gör inte det. Jag tror att man måste ha visioner, inte minst i Europapolitiken. Man måste ha en tanke om var man ska hamna, var man vill vara vid dagens slut eller decenniets slut i olika frågor, annars kommer man inte framåt i Europapolitiken. Det är möjligt att vill gå betydligt långsammare och kanske inte alls framåt i många fall, medan jag vill göra det. Jag tror att har man väl bestämt sig för att man vill någonting med måste man också ha en vision och inte stappla från en pragmatisk hållning till nästa situation. Jag debatterade också plattläggningsparagrafen . I fråga om alkoholpolitiken tror jag att det är väldigt viktigt att betona att det inte var med stöd av som gjorde detta, utan det skedde under tid som finansminister när han inte, trots protester, deklarerade att införselkvoterna är ett vitalt nationellt svenskt intresse. Hade använt orden vitalt intresse hade den gamla kompromissen från de tid trätt i kraft. Då hade sannolikt kunnat behålla sina införselkvoter. Jag tycker att ska vara väldigt ödmjuk i fråga om att kritisera den utveckling av alkoholpolitiken som har varit. Jag beklagar den lika mycket som , men den är faktiskt inte en följd av det ursprungliga förhandlingsresultatet 19941995, utan den är en senare socialdemokratisk eftergift. Jag tror ärligt talat att det beror på att och regeringen ville vara populära. 50 () replik: