prot · GU09128 · 2007-06-18 00:00:00 — Det var också väldigt långa avskrivningstider. Man kan också nämna tunnelbanan i , som naturligtvis ansågs olönsam när man fattade beslut om den. Det fattades två beslut, dels ett beslut , dels ett 1945. Det fanns de som ansåg att tunnlar var väldigt dyra. Men i efterhand måste vi inse att det var otroligt viktiga strategiska investeringar för att få denna stad att under fungera. skulle det behövas ytterligare några tunnlar, och de skulle behövas snabbt. De skulle helst vara byggda . Jag är ytterst medveten om att det finns ohyggliga behov runt om i vårt land och önskemål och att man måste prioritera. Statens pengar räcker inte till allt. Många projekt är kraftigt underfinansierade, och vi har många behov, inte minst på järnvägssidan där vi behöver modernisera både spåren och tåg. Jag tror för min del att man från regeringens sida ytterligare skulle behöva understryka den samhällsekonomiska lönsamheten. Det som vi har fått i är i alla fall riktigt. har lett till en regionförstoring som varit otroligt lönsam, inte bara för och , , och utan också och framför allt för . Många människor har kunnat bosätta sig utanför . Vi måste fortsätta att se på frågan: Var ska vi bo och arbeta? 106 (): När det gäller infrastruktursatsningar finns det alltid för lite pengar. Man skulle alltid behöva mycket mer, i de sammanhangen kan man säga väldigt mycket mer. Jag tror att skolministern, som sitter här och ska upp i debatten senare, skulle behöva de här pengarna i sin skola och tycker att det är hemskt när man tar så här mycket pengar. För dem skulle han kunna göra nästan vilken reform som helst som han skulle vilja. Men så är det när det gäller infrastrukturen, och det är det som gör att det alltid blir så brännhett. Det som jag tycker är intressant är precis det som tar upp, det som förändras. Samhället förändras, vi förändras och inte minst ser vi våra regioner förändras. har vi att hantera planer som sträcker sig långt. Det är , ibland eller kanske till och med längre. Men det är väldigt , och vi ska lägga fast det kanske är som infrastrukturpropositionen kommer vad som ska hända . Vi har ofta svårt att veta exakt vad som kommer att hända i en region eller i ett område helt och klart. Vi vet inte vad som händer. En industri kanske läggs ned, eller det blir ett nytt företag. Vi har som exempel där det bara blomstrar . Det här har vi väldigt lite beredskap för. Ett exempel från är när man säger och där tror jag att vi alla i kammaren är överens så här: Bygg fler bostäder! Så långt är väl allt gott och väl. När man börjar planera för bostäder säger man att förutsättningen för att vi ska kunna bygga de här bostäderna är att en annan del av infrastrukturen det kan vara en väg, kollektivtrafiken, järnvägen måste byggas på ett annorlunda sätt så att vi får möjlighet och råd att bygga de här bostäderna. På en annan ort kan det handla om att man måste anpassa någon del av infrastrukturen för att man ska kunna behålla eller utveckla den industri eller de företag som finns på orten. Det här är ett bekymmer. Jag anar att kommer att svara att man ska klara det regionalt. Men problemet är att vi i så fall pratar om själva planeringsprocessen, när planen görs. Det kanske inte handlar om tiden då man fastställer planeringen utan senare då fortfarande samma plan gäller. Då är frågan: Hur ska vi i så fall, herr talman, kunna hitta åtgärder för att komma runt detta? Jag tycker att detta är ett stort bekymmer när vi diskuterar infrastrukturen. Vi vet sällan om det sedan är , eller för all del min egen region, hur vi ska hantera detta på ett långsiktigt sätt så att vi får en effekt i infrastrukturen, att det blir en utveckling i regionerna och att vi kan få en regionförstoring samt det som gör att vi kan förändras under resans gång. Det finns ett finare ord för det, men jag kommer inte på det just . 107 Statsrådet (): Jag måste säga till att jag verkligen uppskattar den här debatten utifrån det här angreppssättet och med tanke på att vi för den i en högkonjunktur. Vi ser just nu effekterna av att vi inte har planerat och inte haft tillräckligt mycket resurser för att förverkliga de planer som har beslutat om. Det är därför vi möter denna frustration när vi åker land och rike runt. Det bekräftar också . Låt oss komma ihåg den här debatten. Jag vill ringa in den samhällsekonomiska analysen. Den är grunden för prioriteringarna. Den finns redan. Det är högkonjunktur , och man kan säga att reseproppen så att säga har gått ur. Människors rörlighet har ökat. Vi kan se det i , och . Det är allra tydligast i de tre storstäderna av den anledningen att där har människor redan innan etablerat sig utanför staden. Men ser de möjligheten att röra sig, söka sig till nya spännande jobb på ett sätt som bara inte var möjligt. Den rörligheten fanns inte, men är den påtaglig i alla tre storstadsområdena. Tyvärr är det nu risk att storstadsområdena blir negativa proppar i regional utveckling på grund av att vi inte har en infrastruktur som byggts upp i tillräckligt tempo. Det kanske inte har funnits en underliggande analys för att se vad som skulle inträffa i samband med regionförstoringen. Vi har pratat om regionförstoring väldigt jag har åtminstone gjort det. Men det har inte i debatten fästs vid effekterna av en regionförstoring, rörligheten och vad rörligheten innebär för positivt för människor. Jo, vi kan skapa tillväxt. Det betyder större regioner och mycket större geografiska områden än vad vi har sett. Det har snarare varit så att man har trott att centralisering är det enda givna mönstret när infrastrukturen inte fungerar. kan vi se att vi genom infrastruktur kan skapa tillväxt och få ett mycket tydligt decentraliserat samhälle. 108 (): Jag hoppas att den här debatten har givit positiva möjligheter att införa en del av det tänkande som kommit till uttryck här i den infrastrukturproposition som statsrådet har aviserat och att det inte bara blir myndigheter utan även företagsorganisationer och andra som kan bidra. Jag ska inte förlänga debatten mycket mer, men jag hoppas ändå att vi under den här mandatperioden får beslut om till exempel en bro över Gullmaren. Jag hoppas att statsrådet kan vara med om att fatta beslut om detta. Jag hoppas att vi ändå får se att det händer någonting i Syd så att vi får bort de elva trafikljusen norr om , som jag kallar dem, samt att vi får se att statsrådet till och med kan vara med om att avskaffa det jag kallar Röda korset i och inviga i . Jag nämner dessa som exempel. Jag tror att synsättet att vi måste se till att vi använder statens medel på ett för samhällsekonomin mest lönsamt sätt är viktigt för att vi verkligen ska få den regionförstoring som vi alla är ute efter. Eftersom detta förmodligen är vår sista debatt , vill jag tillönska statsrådet en skön och inspirerande sommar. Vi ses kanske här igen. 109 (): pekar på ett problem. En fälla som jag tycker att vi går i när vi tycker att vi kan förbättra landet genom att bygga mer och bättre infrastruktur är att vi i högkonjunktur är så ivriga att genomföra alla projekt och sedan glömmer bort att saker och ting förändras. kommer en lågkonjunktur och därefter kommer en högkonjunktur. Problemet är att planeringen oftast är så långsiktig att man kan komma in i både en och två konjunkturcyklar, ibland kanske man hinner komma in i en tredje konjunkturcykel. Jag frågade vad man gör för att anpassa planerna. Det kan handla om det som pratade om, även om jag i och för sig tycker att en del av det är mer gamla traditionella trätoämnen. Det handlar om en anpassning: Nej, det passar inte att dra den här vägen hit. Den här järnvägen borde ha en annan sträckning. Hur hanterar man situationen när planeringen kommit lite längre och förutsättningarna förändrats? Där tycker jag att det finns dåligt med planeringsinstrument, och vi pratar sällan om det. Ingen har pratat om det här i kammaren. Regionförstoringen har många fördelar, men nackdelen är att regionförstoringen gör att det oftast blir ganska ojämlikt. Huvudsakligen är det män med portfölj som av olika skäl kan klara av de stora förflyttningarna. Regionförstoringen är i huvudsak positiv, men man måste ändå se att den har en del negativa effekter. Slutligen, herr talman, vill jag liksom önska statsrådet en trevlig sommar. Vi ses säkert här för flera debatter . 110 Statsrådet (): Tack för en stimulerande debatt. Jag tror att vi är överens om att infrastruktur i sig tar otroligt att verkställa. En del av det som efterfrågar har sin grund i att det i planeringsprocesserna finns väldigt tydliga demokratiska redskap. Det innebär många överklagandeprocesser när det gäller de känsliga områden som fångar in, som ofta handlar om miljö eller enskilt ägande. Det är naturligtvis en förklaring till att många av infrastrukturprojekten tar otroligt att genomföra. Av den anledningen får det naturligtvis också effekter i området. Jag vill åter betona att den regionala nivåns prioriteringar är oerhört beroende av lyhördheten för vad det är i omvärlden som förändras. Staten kan inte vara så lyhörd i förhållande till den regionala nivån och dess kunskaper om företagens konkurrenstryck, människors ändrade kunskaper eller utbildningsnivå som också innebär ett ändrat beteendemönster. Den lyhördheten kan man bara klara att ha på lokal och regional nivå. Där ligger också ansvaret för ett jämställdhetsperspektiv, för regionförstoringen är männens område och männen har dragit nytta av detta. Men, återigen, det är därför som jag hänvisar till vikten av att den regionala nivån får det horisontella ansvaret, ansvaret tvärs över. Det handlar om både miljö och jämställdhet när järnväg och kollektivtrafik ska utvecklas och om att göra rätt prioriteringar så att möjlighet att välja bland flera arbetsgivare ges för både kvinnor och män. Den sista delen, som jag inte har kommit in på och som både och efterfrågar, handlar om flexibiliteten i planeringen. Jag tror att det är viktigt att vi när det gäller våra nationella planer tar en rejäl diskussion om att vi behöver hitta möjligheter till alternativ finansiering. Vi har svart på vitt på att de planer som vi redan har beslutat om i inte har fått tillräckliga resurser. Vi måste därför hitta andra möjligheter till finansiering. Den diskussionen måste vi fortsätta. Genom att kombinera olika finansieringsformer kan en del vara flexibel. Vi kan därmed också tidigarelägga olika infrastruktursatsningar. Tack för denna debatt. God och trevlig sommar! Överläggningen var härmed avslutad. 18 § Svar på interpellation 2006/07:577 om genuspedagoger och jämställdhet i skolan 111 Statsrådet (): har frågat mig om jag kommer att ta initiativ till utbildning av fler genuspedagoger och fortbildning för redan befintliga genuspedagoger samt på vilket sätt jag avser att verka för att genuspedagogerna får bättre förutsättning att arbeta med jämställdhetsfrågor i den pedagogiska praktiken. Jag vill inledningsvis tacka för att hon har valt att diskutera jämställdhetsfrågorna i skolan. Det är ett angeläget ämne. Vi kan inte blunda för att det finns jämställdhetsproblem också i skolan. Det är problematiskt att variationen i elevernas resultat har ökat till exempel. Jag ser allvarligt på det. Skolan ska ge alla elever, oavsett kön eller bakgrund, en likvärdig och god utbildning. Skolan ska vara en trygg och säker plats för alla elever. Enligt läroplanerna ska eleverna utveckla empati och respekt för andra människor. Skolan ska inte vara värdeneutral utan tydligt ta ställning för de mänskliga rättigheterna och för grundläggande demokratiska värderingar. Det innebär att skolan aktivt ska motverka diskriminering på grund av kön eller av andra orsaker som mobbning och andra former av kränkande behandling. Skolan ska vara en plats där elever och lärare visar respekt för varandra. För att lösa problemen krävs ett långsiktigt arbete av såväl skolan som föräldrarna och samhället. Regeringen anser att en av de viktigaste uppgifterna för att främja jämställdheten i skolan är ett förtydligande av kunskapsuppdraget. Ingen elev, oavsett kön, familjebakgrund eller bostadsort, ska gå osedd genom skolan. Regeringen fokuserar på kunskapsuppdraget i skolan bland annat genom att föreslå regelbundna kontrollstationer. Regeringen avser även att se över hur lärarutbildningen kan kvalitetssäkras för att främja en ökad måluppfyllelse, att fler elever lär sig det som de ska, och minskad variation i studieresultat som beror av kön och bakgrund. Mobbning är vidare ett stort problem som ibland har sitt ursprung i felaktiga attityder och bristande jämställdhet mellan unga flickor och pojkar men också pojkar sinsemellan. Könsord och kränkande behandling är något som måste bekämpas med kraft. Regeringen har tagit initiativ till en satsning på för att forskningsbaserad kunskap ska komma skolorna till del. Myndigheten för skolutveckling har fått i uppdrag att sammanställa och kartlägga forskningsbaserade metoder och åtgärder mot mobbning. Metodernas effekter ska vara systematiskt utvärderade. Utifrån kartläggningen ska myndigheten utforma en utbildningssatsning riktad till kommuner och skolor. Regeringen har också tagit initiativ till att satsas för att minska könsskillnaderna i utbildningsresultat med fokus på pojkars skolresultat. Denna satsning bereds inom . Den tidigare regeringen genomförde en satsning på genuspedagoger. Det finns fördelar med den, men jag kan också se problem med denna satsning. Är en utbildning av en person i en kommun i genusfrågor det mest effektiva sättet att möta jämställdhetsutmaningen? Däremot är jag helt överens med om att kunskaperna om jämställdhet behöver bli bättre bland skolans personal. Sammantaget bidrar regeringens politik för en trygg kunskapsskola till att så också sker, bland annat genom de insatser som jag har nämnt i det här interpellationssvaret. Det krävs ett kontinuerligt arbete med jämställdhet i skolan , och jag välkomnar en fortsatt diskussion om detta viktiga arbete. 112 (): Jag måste tyvärr börja med att säga att jag är lite besviken över att skolministern inte har ansträngt sig mer när han har besvarat min interpellation. I svaret som jag har fått har han klippt och klistrat lite från tidigare interpellationssvar. Jag vill understryka att jag inte har ställt samma frågor tidigare. Dessutom talar han om helt andra ämnen, förvisso viktiga, men det är inte dem som jag interpellerar om. Jag vill debattera frågan om genuspedagoger i skolan. Den delen svarar skolministern knappt på. Han säger att han ser vissa problem med satsningen. Jo tack, det är just därför som jag lyfter upp frågan. Vilka problem han ser redogör han inte för. I stället frågar han mig om detta verkligen är en effektiv satsning. Jag vet inte om jag ska tolka det som en inbjudan till att vi ska byta roller. Tyvärr får vi nog vänta med det skiftet till efter nästa val. Låt oss nu debattera sakfrågan. Jag lät se över hur satsningen på att utbilda genuspedagoger har slagit ut detta efter att jag har stött på flera exempel där kommuner har utbildat genuspedagoger men där dessa efter genomgången utbildning har fått återgå till sina hundraprocentiga tjänster som rektorer, gymnasielärare eller vad det var de gjorde tidigare. Ingen del av tjänsten har vikts åt att vara just genuspedagog. De som jag har pratat med har berättat att de på andra skolledningarnas initiativ har åkt ut och hållit föredrag, och det har varit i den mån som dessa genuspedagoger själva har haft möjlighet. RUT:s utredning visar att 138 av 290 kommuner har utbildat minst en genuspedagog, alltså inte ens hälften av alla kommuner. Totalt är det 294 som har genomgått utbildningen som är på fem eller tio poäng. Knappt hälften av dem har någon form av tjänst att verka som genuspedagog. Detta är inte alls tillfredsställande. Precis som skolministern sade är det inte tillräckligt med en genuspedagog per kommun eftersom storleken på kommunerna varierar, och att utbilda genuspedagoger som varken får en specifik tjänst eller utrymme att utföra sitt arbete som genuspedagog är slöseri med viktig kompetens. Tanken var att genuspedagogerna skulle arbeta med jämställdhetsfrågor i den pedagogiska praktiken för att höja kvaliteten och öka måluppfyllelsen inom kunskapsområdet. Jag vill därför upprepa min fråga till skolministern. Vad tänker han göra för att denna kompetens inte ska gå till spillo utan används som det är tänkt? RUT:s utredning visar att över hälften av landets kommuner ännu inte har utbildat några genuspedagoger. Kommer skolministern att ta några initiativ till utbildning av fler genuspedagoger och fortbildning för redan befintliga genuspedagoger? Eller kommer det att ingå i den aviserade satsningen på lärares kompetensutveckling? Jämställdhet handlar inte bara om resultat i skolan utan om förhållandet mellan kvinnor och män i arbetslivet och i samhället i stort. Vi vet att skolan spelar en konserverande roll i att bevara den könsmaktsstruktur som vi lever i. Men vi vet också från flera exempel, framför allt från förskolan, att synliggörandet av hur flickor och pojkar bemöts och behandlas är avgörande för att kunna bryta könsrollsmönstren. Därför har vi i bland annat drivit frågan att genuskunskap ska vara en del av lärarutbildningen. Det ska också vara något som ska prioriteras i all lärarfortbildning. Vi vill också gå vidare med den satsning som vi gjorde tillsammans med förra regeringen och se till att det inrättas minst en genuspedagog per skolenhet. 113 Statsrådet (): Jag vill verkligen tacka för att hon tar upp jämställdhetsfrågorna i skolan. Det är klart att vägen till ett mer jämställt samhälle går via att barn och ungdomar bibringas attityder till förhållandet mellan pojkar och flickor och kvinnor och män som är mer jämställda än dem som vi själva och kanske ännu mer våra föräldrar en gång fick. Det är bara det att underkänner varje sak som jag säger om svaret inte är genuspedagoger. Debatten blir på något sätt lite för avgränsad om svaret på hela världens jämställdhetsproblem skulle vara att vi anställer en genuspedagog i varje kommun. I mitt svar försöker jag resonera om något vidare problem och lösningar. När det gäller den mycket konkreta frågan om genuspedagoger var det precis så att ni beslutade att det skulle utbildas genuspedagoger. Men sedan var det ingen som anställde dem. Inte ens i de hundra kommuner där sitter i ledningen anställs några genuspedagoger. Då kräver att jag ska gå in och lagstifta för att tvinga dem att anställa genuspedagoger. Varför har ni kommunaliserat skolan om ni inte litar på kommunerna? Det finns stora jämställdhetsproblem, och det finna många sätt som vi måste angripa de jämställdhetsproblemen på. Men låt oss ändå vara öppna och ärliga. Jag säger inte att det är fel på genuspedagoger, men har det inte lyckats. Vi kan utbilda hundra till, men det hjälper inte om ingen anställer dem. Det bygger på att de kommuner där dina och mina partikamrater och andra sitter och styr anställer genuspedagoger, men de gör ju inte det. Inte ens där styr och har mycket makt anställer man genuspedagoger. Börjar de anställas är det någon vits med att utbilda fler. Jag är inte säker på att en anställning av en genuspedagog på skolförvaltningen i en medelstor kommun eller stad med ett antal tusen barn i förskolan och ytterligare kanske 10 000 barn i är det sätt som är det allena saliggörande för att uppnå mer jämställdhet. Jag är ännu mindre säker på att jag som skolminister ska föreskriva att så ska ske och att det är lösningen. Jag redovisar här en lång rad insatser som vi gör. Det handlar om fortbildningssatsningar, forskningsprojekt och om insatser mot mobbning. Om vi ska vara ärliga är mobbning, i alla fall när det är mycket grov mobbning, ofta könsbaserad. Ett gäng tonårsgrabbar trakasserar någon flicka på en massa sätt, ofta också sexuellt när det kommer upp i tonåren. Att stävja mobbning och komma till rätta med det, och de insatser som vuxenvärlden både har ansvar för att genomdriva och har ett lagligt stöd för att göra, är en viktig typ av åtgärd. Och jag redovisar flera andra saker i mitt svar. attityd att underkänna varje svar som inte säger att genuspedagoger är lösningen på problemet blir för avgränsande. 114 (): Eftersom min fråga handlade om genuspedagogerna och hur skolministern ser på genuspedagogerna var det naturligtvis det som jag ville diskutera. Är genuspedagoger något man kommer att avveckla? Är det något man vill utveckla? Då vill jag gärna veta hur man har tänkt sig att utveckla det. Vi ser bägge två att det finns ett problem. Det är inte tillräckligt med det som gäller , nämligen att varje kommun ska utbilda minst en genuspedagog. Vi ser att hälften av kommunerna inte har gjort det över huvud taget, och de som har gjort det har inte anställt. Det är det som jag frågar skolministern. Om han tycker att detta är ett problem vad är då nästa steg? I min hemkommun har vi drivit på att man ska anställa en genuspedagog per skolenhet. tror jag att vi har tre som har utbildats. Vi skulle behöva två till för att täcka upp de fem skolenheter som finns i stad. Så visst görs det något ute i kommunerna också. Men frågan är om skolministern över huvud taget är intresserad av att göra detta. Visst är mobbningen ett stort problem och den yttrar sig i att man använder sig av könsord och att det pågår sexuella trakasserier i skolan. För det har vi också en lag som ska göra att huvudmannen tar sitt ansvar för att förhindra att sådant sker och för att reda ut problemen. Men jämställdhet handlar inte bara om sexuella trakasserier eller mobbning, utan det handlar om hela förhållningssättet. Pojkar får ta utrymme medan flickorna är de som ska hålla sig undan lite mer och vara de som tar ansvar och så vidare. Det är något som också återspeglas i hur det senare fungerar i arbetslivet. Det är också därför kvinnor ofta har en mer undanskymd roll än män och pojkar. Det är det problemet som vi måste börja komma åt. Mobbning och skillnaden i resultat mellan pojkar och flickor är naturligtvis också problem som man måste ta tag i, men att man löser de problemen kommer inte att lösa den jämställdhetsproblematik som vi har i hela samhället. 115 Statsrådet (): Min poäng är att jag inte tror att en genuspedagog per kommun heller gör det, särskilt inte om ingen anställer dem. Jag är helt öppen för att diskutera hur vi ska komma till rätta med jämställdhetsproblemen i skolan. Jag inte lika tvärsäker som på att det är en viss konstruktion på en viss tjänst i kommunerna som är lösningen på problemen, men det är möjligt att det är en viktig del i lösningen. Jag utesluter det inte. Jag säger inte att det inte är så. Att jag som skolminister skulle föreskriva att alla kommuner i ska anställa genuspedagoger har vi alldeles för lite empiriskt underlag för. Om är en föregångskommun jag vet inte om den är det, men det är möjligt låt oss då utvärdera hur det fungerar och om attityderna har förändrats. Jag förutsätter att det inte är någon partipolitisk pajkastning som är ute efter. Jag förutsätter att det är ett engagemang för ökad jämställdhet i skolan. Man bör utvärdera detta och se hur det har fungerat med genuspedagogerna innan man bestämmer sig. Det måste ändå vara ett problem som också ser att om vi utbildar fler och ingen anställer dem, vad är det då för nytta med det? Man kan ju också fundera i andra banor. Kanske skulle alla förskollärare och alla förskolechefer ha mer inslag av jämställdhetsskapande åtgärder i sin utbildning i stället för att man utbildar en som blir expert och som ingen vill anställa. Det kanske är en bättre idé. Vi är fullt beredda att diskutera alla möjliga idéer och inte förkasta någon, men jag tycker att blir alltför låst vid en enda åtgärd. Jag antar att detta var något som drev igenom i en budgetförhandling med och en gång och som ni nu ska prata om eftersom det var så lyckat. Man måste också våga utvärdera och se om det har varit lyckat.