prot · GU09114 · 2007-05-28 00:00:00 — Därför är de frågor som tar upp i sin interpellation till utrikesministern av största vikt för denna kammares trovärdighet som försvarare av frihet, demokrati och mänskliga rättigheter. Utrikesministerns svar känns till största delen bra. Men det är typiskt för den tid vi lever i när det gäller att vara försiktig i förhållandet till . Utrikesministern undviker också mycket skickligt att beröra förhållande till . Hans svar hade känts ännu bättre om vi hade kunnat tala klartext när det gäller förhållandet att är ockuperat och koloniserat av världens största och mäktigaste diktatur. är med sin befolkning och med den ekonomiska utveckling landet befinner sig i en otroligt viktig marknad för näringslivet i västvärldens demokratier. Detta förhållande gör att tillkortakommanden när det gäller frihet, demokrati och mänskliga rättigheter glöms bort medvetet eller omedvetet. Även om parallellen i vissa stycken haltar ser jag alltför många likheter mellan hållning till när det gäller och förhållande till då , och hölls ockuperade. Då talade vi från svensk sida inte om ockupation. Vi ifrågasatte inte överhöghet över de baltiska länderna. Men när väl hade kollapsat lossnade hämningarna och vi kunde öppet beskriva den baltiska sovjettiden som en ockupation. Det är ett förhållande vi borde vara väl medvetna om när vi gör affärer med det stora landet i öster. är förvisso befolkningsmässigt ett litet land, som i jämförelse med inte tillnärmelsevis har lika stora och många lönsamma affärsförbindelser att erbjuda. Därför är såväl inom storpolitiken som för de multinationella företagen en oviktig företeelse som man kan bortse ifrån. Det är förvisso lagligt och ekonomiskt försvarbart att inte bry sig om de förhållanden som och tibetanerna existerar i. Men det är inte moraliskt eller demokratiskt trovärdigt att blunda och bortse från hur det verkligen förhåller sig. Det är inte moraliskt försvarbart när svenska politiker reser till för att knyta kontakter och låter sig fotograferas med diktaturens leende administratörer i ett enda syfte att komma hem med guldkantade kontrakt och nya affärsförbindelser. Därför känns det bra när utrikesministern säger att den autonomi som tillerkänns måste få ett reellt innehåll och att måste respektera de mänskliga rättigheterna inklusive alla individers rätt att bevara sin kultur och sina religiösa traditioner. Det känns också bra när utrikesminister påpekar bristerna i mänskliga rättigheter i och exemplifierar dessa med tillämpningen av dödsstraff, bristande respekt för yttrandefrihet med mera. Nästa gång vi diskuterar i denna kammare är det förhoppningsvis i samband med att förhållandena i landet har blivit bättre, bland annat som en följd av den fasta linje som EU och driver i frågan. Låt oss hoppas att detta inte dröjer alltför . 11 Utrikesminister (): Låt mig bara i största allmänhet säga att det är något av en självklarhet att strävar efter goda förhållanden till . Det handlar inte om guldkantade kontrakt. Det är inte så vi bedriver utrikespolitiken. Det handlar i stället om att är medlem av och en makt som utvecklas med mycket stor kraft. Det är 1,3 miljarder människor, och det är en av världens två äldsta kulturer. Vi har intresse av ett nära samarbete och en nära dialog med det landet. Detta får dock inte hindra att vi framför våra ståndpunkter och våra åsikter och att vi är tydliga när det gäller våra värderingar. Jag tycker nog att vi har visat att vi är tydliga. Det anförande jag höll inför för de mänskliga rättigheterna visade detta också vad gäller . Det var framför allt dödsstraffet som då var föremål för vår dialog med . Detta visar att jag inte ser någon motsättning mellan att sträva efter goda relationer och dialog och att framföra våra åsikter. Man ska aldrig vara rädd för att framföra sina åsikter även till dem som man vet har en avvikande bedömning. Det gäller också i dialogen om mänskliga rättigheter. Vi har från svensk sida ingen formaliserad dialog med i de här frågorna, utan den dialogen sker inom ramen för den europeiska unionen. Som jag säger i svaret hade vi eller man, eller hur man nu ska formulera det ett sådant möte . Tibetfrågan var då uppe till behandling. Då är det en viss styrka att det inte bara är utan hela den europeiska unionen som tar upp frågan. Det handlar om autonomi. Det handlar om kulturella rättigheter. Det handlar om individuella och medborgerliga rättigheter. Det är så vi närmar oss Tibetproblematiken. Som svar på lite mer konkreta frågor vill jag säga att jag när det gäller möjligheter att besöka både och andra länder inte har någon anledning att säga någonting annat än att så har det varit och så kommer det att förbli. Det finns ingen anledning att förändra den politiken i vare sig den ena eller den andra riktningen. Vi har inga större begränsningar i enskilda individers resande i det här landet, och det tycker jag är viktigt. Låt mig också vad gäller den femte frågan, som på rätt goda grunder anser att jag inte har gett ett alltför konkret svar på, säga att när jag träffar min nya kinesiska motsvarighet jag ska i och för sig träffa honom , men jag kan inte utlova att det blir möjlighet till det då ska jag gärna fråga honom hur han ser på detta. Jag vet faktiskt inte riktigt hur det ligger till med detaljerna i den förmodligen mycket känsliga diplomatiska dialog som har varit i den frågan. Jag tycker att det är fullt rimligt att fråga min alldeles nytillträdda kinesiska motsvarighet hur de ser på den frågan. Och i själva frågandet ligger självfallet också något av en värdering. 12 (): Jag välkomnar verkligen att utrikesministern understryker att och ska framföra sina synpunkter, och det ges kanske möjligheter att ta upp de här frågorna på ett konkret sätt. Jag välkomnar också att är välkommen till . Det är han uppenbarligen inte i alla EU:s medlemsländer när den kinesiska statsledningen ryter till. Låt mig ta ytterligare några exempel på hur hårt tonläget är mellan och företrädare. Jag har ett citat från av någon som kallas party chief . Han är alltså party chief för det tibetanska området. Han sade så här: We must comprehensively expose and denounce the cliques political reactionary nature and the religious hypocrisy of the clique The cliques pipe dream will never prevail the countrys rivers and mountains will remain red. Så uttrycker sig den kinesiska ledningen. Det visar lite grann vilken attityd man har till autonomi och rätt till självständighet. När den här processen nu förefaller gå baklänges och inte komma någonvart, trots att tog i så pass hårt , frågar man sig vad som kan få den här processen att tippa över åt rätt håll igen. Jag undrar om kan tänka sig att medverka till ett svenskt initiativ att ordna en konferens för att ta upp vad som kan göras för att få i gång seriösa förhandlingar om genuina autonomi. Det skulle skapa uppmärksamhet och vara bra för att få i gång en dialog om igen. En sådan konferens skulle kunna arrangeras av de nordiska länderna eller inom ramen för EU-samarbetet. Det skulle också ligga väl i linje med att tidigare borgerliga regeringar har haft en tydlig profil i Tibetfrågan. Om jag minns rätt togs emot av utrikesministern var statsminister. En MR-delegation skickades också till . En konferens av det slag som jag skissar på vore en bra fortsättning på den traditionen. Jag undrar om kan tänka sig att ta upp den tråden och ta ett sådant initiativ. 13 Utrikesminister (): Som jag har sagt har vi från den europeiska unionens sida en dialog om frågor om de mänskliga rättigheterna med . Det är klart att vi från svensk sida också har en dialog med i en lång rad olika frågor. Vi har kanske inte haft det så mycket och så fördjupat ännu under denna regering, men vi kommer att ha anledning att ha det, och då kommer dessa frågor självfallet upp. Vår ståndpunkt vad gäller är väl känd, och i den mån den inte skulle vara känd lever jag i den relativt fasta förvissningen om att ett interpellationssvar som detta också når en publik utanför kammaren, och därmed blir den svenska ståndpunkten ånyo känd. Vad gäller det som nu frågar mer konkret, om man skulle ta initiativ till en konferens och en förhandling, får jag nog ställa mig lite skeptisk. I sådana här frågor är det relativt självklart att en förhandling kräver en vilja till förhandling från båda sidor. Frågan om har väldigt många historiska, kulturella och politiska implikationer och har synnerliga djupa rötter. Retoriken är, som också påpekat, väldigt aggressiv och högtravande. Jag skulle tro att det krävs relativt mycket av synnerligen tyst diplomati och fotarbete innan man kan komma fram till en situation där det ens skulle finnas förutsättningar för att börja tala om någonting som skulle kunna vara i närheten av en förhandling, och då är jag inte övertygad om att publika konferenser nödvändigtvis är det bästa instrumentet. Jag vet från tidigare erfarenheter och kunskaper att det har förekommit rätt mycket kontakter fram och tillbaka mellan och myndigheterna och regimen i . Det har gått fram och tillbaka . Det är upp och ned beroende på hur de politiska konjunkturerna ser ut i . Det påverkas också i någon utsträckning av delar av det kinesiska bilaterala förhållandet till den övriga världen. Jag tror att det finns anledning att följa den utvecklingen så noga som möjligt. Det finns begränsningar när det gäller det lilla landets möjligheter att följa med i den typen av diskreta kontakter som förekommer, men i den mån vi har möjligheter att följa det ska vi göra det. Skulle det i något sammanhang finnas ett utrymme för någonting som skulle kunna beskrivas som en svensk roll eller ett svenskt initiativ i detta sammanhang och jag ser det för ögonblicket inte ska vi självfallet inte stå tillbaka, utan då ska vi se vad det finns för möjligheter att göra någonting. 14 (): Jag välkomnar att utrikesministern är tydlig och påpekar att den svenska ståndpunkten är tydlig och känd. Han säger att kontakterna mellan och går fram och tillbaka, men just nu är det dessvärre mest tillbaka. (Utrikesminister (): Det gäller kontakterna mellan och .) Det har varit alldeles för lite av det. Det gör mig orolig och angelägen om att den tar varje tillfälle i anspråk för att påminna om att det är angeläget att den här dialogen kommer i gång. Det vore verkligen värdefullt om utrikesministern kan ta upp detta i kontakterna med sin kinesiska kollega. Nästa tillfälle blir när den kinesiske presidenten kommer på besök till . Jag vet inte om utrikesministern har möjlighet att träffa honom eller om statsministern eller någon annan representant från regeringen träffar honom. Det är också ett utmärkt tillfälle att påpeka att vi inte är nöjda med hur de mänskliga rättigheterna respekteras och hur dödsstraffet utövas i och . Slutligen har jag en kommentar till den fjärde frågan om en särskild EU-representant för . Där säger utrikesministern att det inte har varit så goda erfarenheter av motsvarigheten i . Jag har hört raka motsatsen, att det har varit en del positiva erfarenheter av en sådan särskild representant. Jag skulle gärna se att utrikesministern i sitt slutanförande utvecklar om inte detta ändå vore en möjlighet. Jag skulle vilja att utrikesministern kollar upp en gång till om inte en sådan här representant, som ju har fungerat i , ändå är ett instrument som kan användas i arbetet för att få i gång en ny dialog om . 15 Utrikesminister (): Vår ståndpunkt är, för att upprepa det, känd och framgår av detta interpellationssvar. Jag vet inte om möjligheterna kommer att vara så stora just . Vi är 43 utrikesministrar. har vi ett möte mellan utrikesministrar från den europiska unionen och i stort sett hela representerande av världens befolkning och av världens ekonomi. Men vi får nya möjligheter i samband med att den kinesiske presidenten kommer hit, och i det sammanhanget kommer min kollega också med. Då tror jag att det finns möjlighet att fördjupa den politiska dialogen med på en lång rad olika områden. Jag lovar att jag ska ta upp den fråga som jag lovade att ta upp liksom frågan om de mänskliga rättigheterna i stort. Vi har ett intresse av en god relation med utan att ge avkall på våra ståndpunkter. Vi tycker att det borde ligga i eget intresse att se till att det finns en fungerande autonomilösning för och att den fråga som också i någon utsträckning påverkar relationen till vad gäller förr eller senare, gärna förr, får sin lösning. Det förutsätter i grunden en diskret dialog mellan och på det sätt som har varit vid olika tillfällen de facto. Men jag vet inte huruvida det finns förutsättningar för detta eller . Vi går mot en kinesisk partikongress just . Det är möjligt att det inte är en lämplig tidpunkt, men det är möjligt att det kan vara det också. Jag tror att det finns andra som kan göra den bedömningen med större precision, och ska vi lyssna på deras bedömningar. Vi kan pröva frågan om en särskild representant. Jag tror kanske att särskilda representanter ibland låser frågor mer än vad de öppnar frågor, men låt oss pröva det också. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2006/07:513 om klass, kön, lön och frihet i arbetslivet 16 Integrations- och jämställdhetsminister (): har frågat arbetsmarknadsministern vilka åtgärder han avser att vidta för att mer rättvist fördela friheter och förmåner i arbetslivet. Interpellationen har överlämnats till mig. Historiskt sett har kvinnors och mäns roll på arbetsmarknaden och ställning som arbetstagare varit olika. Länge saknade kvinnor rätt att äga och driva företag. Kvinnor var förhindrade att inneha offentliga tjänster och ämbeten. Steg för steg har arbetsmarknaden öppnats för kvinnor, och de har samma rättigheter som män när det gäller anställning och företagande. Men trots att mycket har hänt kvarstår det faktum att arbetsmarknaden är starkt könssegregerad. Det är alltjämt vanligare att män har chefspositioner och andra ledande positioner än att kvinnor har det. Män befinner sig i högre grad inom konkurrensutsatta branscher inom den privata sektorn medan kvinnor dominerar inom bland annat vård, omsorg och utbildning inom den offentliga sektorn. Detta har starkt påverkat kvinnors valmöjligheter och inflytande på arbetsmarknaden och i sin anställningssituation. Arbetsmarknadens parter har ett stort ansvar för att motverka orättvisor och främja jämställdhet i arbetslivet, varvid bland annat utformningen av innehållet i kollektivavtalen är av stor betydelse. Vidare följer av jämställdhetslagen att arbetsgivare och arbetstagare ska samverka om aktiva åtgärder för att jämställdhet i arbetslivet ska uppnås. De ska särskilt verka för att utjämna och förhindra skillnader i löner och andra anställningsvillkor mellan kvinnor och män som utför arbete som är att betrakta som lika eller likvärdigt. Det kan också noteras att det i arbetsmiljölagen finns vissa grundläggande bestämmelser vad gäller arbetsmiljöns utformning. Teknik, arbetsorganisation och arbetsinnehåll ska utformas så att arbetstagaren inte utsätts för fysiska eller psykiska belastningar som kan medföra ohälsa och olycksfall. Därvid ska även löneformer och förläggningen av arbetstider beaktas. Starkt styrt eller bundet arbete ska undvikas eller begränsas. Det är regeringens uppfattning att det bör finnas ett stort intresse för arbetsmarknadens parter att gemensamt arbeta för ökade anpassningsmöjligheter till individers skilda behov när det gäller exempelvis arbetstid och arbetsuppgifter. Statliga arbetsgivare har ett stort ansvar för att det ska finnas goda möjligheter till inflytande över arbetssituationen och möjligheter att utvecklas. Staten ska vara ett föredöme för övriga arbetsgivare vad gäller jämställdhet. Regeringens mål är att andelen kvinnor på ledande befattningar ska öka i staten. redovisar utvecklingen vad gäller löneskillnader mellan män och kvinnor. driver den statliga arbetsmarknadens parter projektet möjligheter för kvinnor och män inom ramen för . Projektet verkar för att kvinnor och män får samma möjligheter och förutsättningar när det gäller karriär- och kompetensutveckling, arbetsuppgifter, anställningsförhållanden och anställningsvillkor. Regeringen har som mål att motverka och förändra system som konserverar fördelning av makt och resurser ur ett könsperspektiv. Det gäller också arbetsmarknaden. I den offentliga sektorn finns hälften av de välutbildade kvinnorna. Dessa kvinnor har inte haft samma möjligheter som män i den privata sektorn att starta företag eller välja arbetsgivare. Ett sådant system och en sådan orättvisa kan vi inte acceptera. Flera fackliga organisationer välkomnar ökade möjligheter för privata alternativ just för att det ökar medlemmarnas valmöjligheter och frihet att välja arbetsgivare. Därför är startlagen, som öppnar för entreprenörskap i sjukvårdssektorn, ett viktigt steg för jämställdheten. Men fler steg måste tas. Vi måste bland annat bryta föreställningen om att företagare är män. Sådana traditionella föreställningar hindrar kvinnor från att starta företag och leder till brister i kunskaper om kvinnors företagande och till att rådgivning och andra insatser inte anpassas till kvinnors behov i tillräcklig utsträckning. Regeringen har därför lanserat en kraftfull satsning på kvinnors företagande. Parallellt med detta genomförs en rad insatser som främjar företagsklimatet och en särskild satsning på så kallat avknoppningsstöd för att stödja vård- och omsorgspersonal som vill ta över driften av offentligt driven verksamhet. Då , som framställt interpellationen, anmält att han var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav andre vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 17 (): Jag får tacka för det svar som har fått av statsrådet. Frihet är ett ord som används ofta och tar sig olika uttryck. Det kan vara att kunna välja att vara anställd eller att ha ett eget företag. Frihet för oss socialdemokrater är också att till exempel kunna få bestämma när man kan ta fem minuters paus eller få möjlighet att påverka sin arbetssituation eller arbetstid. Det är en frihet som vi socialdemokrater tycker är oerhört viktigt att jobba för. Utifrån svaret blir min uppfattning att regeringens svar på frihet är att starta eget företag och privatisera omsorgen av sjuka, barn och gamla. Men i rapporten handlade det om att vara anställd och vilka friheter man har förutom lönen. Som anställd kan man ha förmåner i arbetet. Det kan gälla allt från att få gratis kaffe till möjlighet att planera sin arbetstid eller planera sitt arbetsinnehåll. Svaret som vi fått får mig att fundera: Har statsrådet läst LO:s fjärde rapport, och hur i så fall? Den heter Röster om facket och jobbet och handlar om frihet och förmåner i arbetslivet. Undersökningen gäller löntagare som är anställda i åldern och avser såväl LO-medlemmar som TCO- och Sacomedlemmar. I rapporten kan man läsa att det är en klar skillnad mellan friheten för män och kvinnor. LO-kvinnor är den grupp som i minst utsträckning har tillgång till olika friheter. Det tycks dock som att lönens storlek är mest avgörande för vilken frihet man har i arbetet. Utifrån rapporten har vi ställt frågorna till statsrådet vad regeringen avser att göra. Det är trots allt positivt att statsrådet tycker att staten ska vara ett föredöme för övriga arbetsgivare vad gäller jämställdheten. Det tycker också vi socialdemokrater. Det är bara 0,23 miljoner som är statligt anställda . Det räcker inte med att de föregår med gott exempel. Vi behöver se till att fler arbetsgivare tar sitt ansvar. 3 miljoner har sin anställning inom det privata, och 1,2 miljoner har sin anställning inom kommuner och landsting. Enligt statsrådets svar är er lösning att göra den offentliga sektorn mer privatiserad. Om det på någon arbetsmarknad som man kan påverka politiskt utan att lagstifta är det just i den offentliga sektorn. Med era förslag att sälja ut stora delar av den kommer de privata företagarna, som har stora krav bland annat från sina aktieägare, att se till att det blir utdelning till aktieägarna i första hand. Många av de företagarna är utländska företag som kommer in och vill ta med sig sin arbetsmarknadskultur. Då kommer inte jämställdhetsfrågorna högst upp på agendan. Det är en myt att kvinnor jobbar mest i den offentliga sektorn. Det är av kvinnorna som jobbar i den offentliga sektorn och av kvinnorna som jobbar i den privata sektorn. Däremot är det männen som jobbar mer på den privata sidan än den offentliga. Den största löneskillnaden till kvinnornas nackdel är faktiskt på den privata sidan. 18 Integrations- och jämställdhetsminister (): Ja, jag har läst LO:s rapport, och jag måste säga att jag egentligen inte förstår denna negativism. Om det är någonting som framkommer i denna är det just att det blir bättre och bättre för fler, och det tycker jag är glädjande. Då kan man i alla fall slå sig för bröstet, vara stolt och säga: Vi har inte nått hela vägen, men det blir bättre som går. Sedan finns det en och annan negativ sak i det där. Det tycker jag också är jättebra. Att sammanställa information och få kunskap leder ju till att LO bland annat i sina förhandlingar med den andra parten på arbetsmarknaden, det vill säga arbetsgivaren, faktiskt kan förhandla för att de anställda ska få bättre villkor på sina arbetsplatser. Det finns två bilder i detta, men jag tycker att det viktigaste att fastställa ändå är att det ser mycket bra ut för flertalet, såväl för LO- och TCO- som för Sacomedlemmar. Och när det gäller vissa av friheterna finns det knappt någon skillnad, oberoende av sektor. Vi talar om friheter som att kunna ta fem minuters paus, eller en timmes, och så vidare. Det är klart att det ska gå att få fem minuters paus. Och det kan ju de flesta få. Jag tror att , oavsett tjänst, faktiskt kan ta fem minuters paus. Men att kunna bestämma vad man ska göra nästkommande timme är självklart inte möjligt inom alla sektorer. De som jobbar konkret med människor kan inte ha den friheten på samma sätt som de som sitter på kontor till exempel. Har du patienter, barn eller gamla som du ska ta hand om eller har du kunder i affären som du ska ta hand om kan du inte bara säga: Ursäkta mig, jag kommer tillbaka . Det går inte att göra det. Därför är det också viktigt att det finns möjligheter att planera sin arbetstid, om inte så åtminstone , för att få det att flyta. Men vi kan inte ge sken av att det inom alla tjänster och inom alla sektorer ska vara möjligt att bestämma över nästkommande timme. Det tror jag nämligen inte är möjligt. Staten eller politiker kan ju ta ansvar för vissa delar av detta. Och ja, att kunna öppna den offentliga sektorn så att personalen kan få ta över sin vårdcentral tror jag faktiskt ger möjligheter för människor att jobba i småskalighet. Jag tror att det ger möjligheter för personalen att själv bestämma hur de ska lägga upp sin arbetstid. Mer inflytande och mer medbestämmande ger möjligheter att ta sig större friheter än man kan göra i den stora skalan, som landstingen innebär i det här fallet. Att kunna öppna de offentliga monopolen är en del av lösningen. Det är en del som vi politiker kan göra. Sedan har vi ju lagar på detta område att följa. Jämställdhetslagen stipulerar att arbetsgivare har skyldighet att se till att män och kvinnor har lika förmåner, på olika sätt. Det ska inte finnas oförklarliga förmåner som är könsbundna. Och där gäller att vi har tillsyn, som JämO till exempel nu har. Man ska se till att arbetsgivare följer detta. Sedan har vi arbetsmiljölagen som stipulerar hur man ska lägga upp arbetsmiljön för de anställda. Det ska inte behöva finnas olikheter på en och samma arbetsplats, beroende på kön. Det görs alltså väldigt mycket från politiskt håll. Jag tror att arbetsmarknadens parter kan göra mer, och jag tror att det är de som har nyckelfunktionen för att kunna göra mer. Det görs tydligen redan mycket, eftersom siffrorna ser bra ut. Det blir bättre och bättre . Jag kan bara säga att jag skickar tillbaka det här till LO: Det är jättebra med kunskap och information.