prot · GU09118 · 2007-06-01 00:00:00 — Svenskt utvecklingssamarbete utgår från två perspektiv som ska genomsyra allt arbete på området, ett rättighetsperspektiv och de fattigas perspektiv på utvecklingen. Men fattigdomen är aldrig könlös. Orättvisor, förtryck och kränkningar av de mänskliga rättigheterna tar sig olika uttryck och sker i olika omfattning beroende på om man är man eller kvinna. 21 länder kommer troligtvis inte att till 2015 uppfylla millenniemålet om att flickor och pojkar ska ha samma möjligheter att gå i skolan. Minst 120 miljoner kvinnor i världen saknar möjlighet att använda preventivmedel eller annan familjeplanering. De saknar helt enkelt rätten att bestämma över sina egna kroppar. av världens samlade förmögenheter ägs av män, och av inkomsterna tillfaller män. Dessa problem är inga särfrågor. De utgör konkreta hinder för utveckling och demokratisering. De 400 flickor och kvinnor som dör på grund av osäkra aborter hade behövts i utvecklingen av sina länder. Och hur ska ett land demokratiseras om stora grupper av kvinnor och flickor aldrig får rätten att lära sig läsa och skriva? Att avskaffa könsdiskrimineringen är ett arbete inom de mänskliga rättigheterna. Flera studier visar att ökad jämställdhet medför stigande produktivitet och ökad välfärd. Kvinnors och mäns lika tillgång till utbildning och samma möjligheter till arbete är grunden för en hållbar ekonomisk tillväxt och utveckling. står jämställdhet som ett av åtta huvuddrag, underordnade de två perspektiven inom svensk utvecklingspolitik. ser att det finns en stor risk med detta, nämligen att frågor om kvinnors rättigheter och möjligheter blir en särfråga, en underordnad fråga. För att jämställdhetsfrågor ska garanteras det utrymme som är nödvändigt om vårt utvecklingssamarbete ska vara framgångsrikt behöver de tydligare lyftas fram. Ett könsmaktsperspektiv behöver genomsyra allt utvecklingssamarbete, och därför föreslår att det ska finnas ett könsperspektiv i samtliga strategier och förslag som läggs fram i kampen mot världsfattigdomen. De åtta millenniemålen som världen enats om är den kanske viktigaste målsättningen i världen . Skulle millenniemålen uppfyllas skulle det innebära att miljoner människors vardag i grunden skulle förändras. Miljoner människor skulle få möjlighet att leva värdiga liv och ta avgörande steg mot minskade klyftor och utveckling i världen. Tyvärr är risken överhängande att millenniemålen inte kommer att uppnås. I ett flertal länder i kommer man inte att uppnå något av de åtta millenniemålen. Enligt FN skulle det kosta 900 miljarder att uppfylla millenniemålen. Då krävs det kraftiga resursöverföringar från den rika delen av världen till länderna i syd. Biståndet skulle behöva öka kraftigt från och . Därför är det så beklagligt att regeringen vid makten lyckats urholka det svenska biståndet med i när behoven är så gigantiska. Men det kommer inte att räcka med ett ökat bistånd för att minska fattigdomen i världen. Ökat bistånd behöver kombineras med och jag betonar kombineras med, inte konkurrera med kraftiga skuldavskrivningar och rättvisa handelsregler. Det sätt som EU nu försöker forcera igenom EPA-förhandlingarna med länderna i , och , även kallade AVS-länderna, utan att lyssna till deras kritik i tillräckligt stor utsträckning inger oro. I betänkandet beskrivs skuldsättningen i syd som ett mindre problem. Jag tror att många länder har svårt att ställa sig bakom den beskrivningen. uppgår de fattiga ländernas samlade skuld till . Det är mångdubbelt den summa samlat bistånd som vi ger. Som på så många andra områden när det gäller bistånds- och utrikespolitik har vänsterregeringen i agerat som ett föredöme. Den norske biståndsministern beslutade att erkänna att har ett medansvar för delar av de fordringar man har på länder i syd. Följaktligen ansåg man att saknade rätt att kräva in dessa fordringar, att skulderna var illegitima. Därför beslutade den norska regeringen att ovillkorat skriva av skulder på sammanlagt utan att det belastade biståndsbudgeten. Den norska regeringen arbetar inom FN för att en skuldtribunal ska tillsättas för att just avgöra vilka skulder som kan anses vara illegitima och därför ovillkorligen borde avskrivas. En förutsättning för att ska få gehör för sina krav är att fler länder stöder deras förslag. Behoven av en oberoende skuldtribunal är stora. utmärks de skuldavskrivningar som genomförs av ett stort mått av godtycke, och de är ofta förenade med ett antal villkor som riskerar att hota just fattigdomsbekämpning. Efter den amerikanska invasionen fick en skuldavskrivning på genom . Man ansåg att det var orimligt att det irakiska folket skulle betala skulder. såg vi hur den nya sydafrikanska demokratiska regeringen under var tvungen att betala den gamla apartheidregimens skulder. är kostnaderna för amorteringar och räntor den näst största utgiftsposten i den sydafrikanska budgeten och utgör därigenom ett konkret hinder för utveckling och fattigdomsbekämpning. skedde en omfattande långivning från länder i och , inklusive , bilateralt och multilateralt. Det var en långivning som skedde utan att vi som långivare tog vårt ansvar. Lånen gavs på lösa grunder, inte sällan till genomkorrumperade regimer och till projekt som inte hade någonting med utveckling att göra. När många stater i syd tar stapplande steg mot demokrati och utveckling gör de det tyngda av skulder som befolkningen eller de nuvarande ledarna inte beslutat om. och är två tydliga exempel på stater där gårdagens skulder lägger orimliga bördor på dagens ledare och befolkning. De frågor vi har debatterat är avgörande för miljoner människor. Men som vi står här i kammaren och debatterar detta förbereder regeringen en av de största omläggningarna av svenskt utvecklingssamarbete i modern tid. Det är ett arbete som en lång rad frivilligorganisationer starkt kritiserat för dess slutenhet och bristande transparens. Dagens debatt skulle ha kunnat vara ett lysande tillfälle att ge svar på några av alla de frågor som finns om det pågående arbetet med land- och sektorskoncentrationen och om det svenska biståndets framtid. Det är därför att beklaga att varken biståndsministern eller två av majoritetens fyra partier står på talarlistan här . Av de riksdagsledamöter som sitter i var åtminstone när debatten inleddes bara en på plats. Det är ingen positiv signal om hur det fortsatta arbetet med svensk biståndspolitik ska fortskrida. 37 (): politik för en global utveckling syftar till en rättvis och hållbar sådan. Den gäller för samtliga politikområden och ska bygga på insikten att nationella beslut kan ha konsekvenser för andra länders möjligheter till utveckling. Det innebär att skatteutskottet, socialförsäkringsutskottet, utbildningsutskottet, socialutskottet, försvarsutskottet, kulturutskottet etcetera ska låta den så kallade PGU:n, alltså politiken för global utveckling, genomsyra alla verksamheter. Dock är det nog i själva verket inte så många som faktiskt gör det i sin dagliga verksamhet. När man frågar får man undvikande svar. Omfattas förresten de statliga bolagen av detta? Den frågan skulle jag vilja ställa till biståndsministern, men hon är ju tyvärr inte här. De statliga bolagen borde ju också omfattas av detta, som jag ser det. Kan någon ge ett klart besked om detta? Vår svenska politik ska också skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor. Hur ser det då ut? Bidrar vår politik till det? Kommer vår framtida politik att bidra till det? Jag tror att vi har väldigt skilda uppfattningar om detta. Den nya biståndspolitiken som vi ryktesvägen börjar skönja utformningen av skiljer sig väldigt från den tidigare. Vi pratar om landkoncentration, färre områden, mer resurser via näringslivet och exportkrediter, eventuellt militära insatser bekostade av biståndsmedel, skuldavskrivningar, flyktingmottagande etcetera. Även om ekonomin blivit bättre i och biståndet därmed ökat blir de utbetalade beloppen lägre än de man tidigare räknat med. Vem är det då som blir utan? Vad ska Sida skära ned på när det blir mindre pengar att fördela? Politiken för global utveckling har ju inte bara med biståndsbudgeten att göra, som jag sade tidigare. Den ska som sagt genomsyra all verksamhet. Genomsyrade den veckans debatter här i kammaren? Genomsyrar den vårt beslut att sända fler soldater till ? Leder det till en rättvis och hållbar utveckling när vi lägger dubbelt så mycket pengar på militära insatser som på bistånd i ? Borde det åtminstone inte vara lika mycket? Ett mycket aktuellt ämne just nu som Hans nämnde lite i förbigående vi har gjort upp lite grann om vem som pratar om vad är de ekonomiska partnerskapsavtalen med AVS-länderna. Dem har vi inte diskuterat särskilt mycket här i , såvitt jag vet. Det var också det besked jag var tvungen att ge den man som kom hit från för att diskutera EPA och dess avigsidor för de afrikanska länderna. Han var här på inbjudan av , tror jag, och ordnade ett seminarium här i parlamentet. I är EPA en väldigt viktig fråga. För denna man var det väldigt svårt att förstå att vi här inte ger frågan samma dignitet och att vi inte hade diskuterat EPA här i kammaren. Varför gör vi inte det? Varför ger vi inte EPA samma dignitet som man gör i ? Om vi ska låta politiken för global utveckling genomsyra all verksamhet måste det ju också gälla regeringens agerande i EU. Bidrar då EPA verkligen till en hållbar utveckling och fattigdomsbekämpning? Ställer sig regeringen den frågan i EU-kretsen? har vi faktiskt haft frågan på utrikesutskottets och bord, mestadels på grund av att vi själva har efterfrågat det. Det var på grund av att frågan skulle upp på ett ministerrådsmöte som biståndsministern skulle till som frågan kom upp. Den information som vi då fick var att avtalen är utformade för att gynna de afrikanska länderna, att de är asymmetriska till förmån för , att de är WTO-kompatibla och att AVS-länderna är nöjda med avtalens utformning. Min bild är dock en helt annan. Det skulle nämligen förvåna mig oerhört mycket om det förhåller sig så att EU skriver ett avtal med där man inte själv har mest att vinna, och att det även om det inte skulle vara så illa som jag tror är mycket osäkert om länder verkligen litar på att inte vill lura dem igen som så i historien. Även om inte varit direkt inblandat i historiskt sett har onekligen inte det allra bästa ryktet. Har det kommit så mycket gott från till under de sekler som har gått? Är det inte så att vi, det vill säga européerna, skott oss på bekostnad i stället? Kan lita på ? Jag tror inte att gör det. möttes EU:s och AVS-ländernas ministrar i för att diskutera de ekonomiska partnerskapsavtalen. Avtalen skulle kunna bli ett viktigt instrument för att bekämpa fattigdom i dessa länder, men frågan är om de i stället kommer att låsa fast i fattigdom. Det är många som befarar det, och det var också den bild som jag fick när vi hade de afrikanska ambassadörerna på besök i utrikesutskottet. Kritiken mot EPA var kraftig och bekräftade det som vi också kunde läsa i en debattartikel i . Där stod det: bör använda sitt inflytande inom EU för att få att sluta missbruka sin maktposition i förhandlingarna om handelsavtal. Det är djupt omoraliskt och oacceptabelt att förhandlarna använder löften om bistånd och hot om uteblivet marknadstillträde som påtryckningsmedel för att få de afrikanska länderna att gå med på avtalen. EU måste i stället lyssna och säkerställa att de regionala handelsavtalen verkligen gynnar en rättvis och hållbar utveckling. Dessa hot fick vi återigen höra talas om när vi hade ambassadörerna här på besök. Det är ur det perspektivet svårt att förstå hur biståndsministern kunde säga att AVS-länderna är nöjda, eventuellt bortsett från några . I mina öron lät kritiken väldigt samstämmig. Ingen av ambassadörerna sade i alla fall emot. Den kritik som framförs är följande: Kommissionen anklagas bland annat för att använda bistånd som en bricka i förhandlingsspelet på ett otillbörligt sätt. Kommissionen har avfärdat utvecklingsvänliga förslag från AVS-ländernas demokratiska institutioner och erkänner inte AVS-ländernas rätt att själva välja utvecklingsmodell. EU vill inte ha några klara referenser till utvecklingseffekter. FN:s ekonomiska kommission för har i en omfattande studie underkänt de utvecklingspolitiska effekterna av EPA i EU:s form. Vår kommission har insisterat på att inkludera de kontroversiella så kallade Singaporefrågorna som bland annat handlar om investerares rättigheter, trots att AVS-länderna vid upprepade tillfällen har sagt att man inte vill förhandla om dessa. Över hundra länder motsatte sig detta i WTO-sammanhang. Det låter inte som eventuellt några i mina öron. På vems sida står då ? Står vi på de fattigas sida, på den sidan som faktiskt vill bekämpa fattigdomen, eller står vi på EU:s sida i den här frågan? Beträffande EU:s handelspolitiska skyddsåtgärder skriver : Med ena handen ger EU bistånd för att hjälpa fattiga länder att utveckla sin handel som konkurrensen från dessa länder stävs med hjälp av subventioner, tullar och andra handelshinder. Vad säger regeringen om det här? Jag yrkar bifall till reservation 6 under punkt 4. 38 (): Innevarande mandatperiods första riksdagsår går mot sitt slut. När vi har debatt om politik för global utveckling och biståndsfrågor är det därför intressant att blicka tillbaka och reflektera över hur den nya regeringen och i synnerhet biståndspolitik har tagit form. Det blev ju så att det var det parti i alliansen som över tiden visat minst intresse för biståndsfrågor och som rent av tycker att vi lägger för mycket pengar på utvecklingsfrågor som dessvärre fick ansvaret för de här frågorna i regeringen. Det kan inte vara lätt att hantera ett verksamhetsområde när budgeten är för liten det är vad de flesta politiker brukar få göra men för biståndsministern, som tyvärr inte är här , är det precis tvärtom. Hon har att hantera en budget som tycker är för stor. Därför är det inte överraskande att detta första verksamhetsår har inneburit återkommande attacker mot biståndsbudgeten. togs från biståndsbudgeten till skuldavskrivningar. Detta var faktiskt det första den nya regeringen gjorde inom detta område, trots att övriga allianspartier före valet klart uttalat sig mot detta förfarande. företrädare , som är här , har uttalat sig att detta var en engångsföreteelse. Det visar sig i höstens budget huruvida det var en engångsföreteelse, men jag skulle bli mycket förvånad om och övriga allianspartier får något avgörande inflytande i den frågan. Nästa angrepp på biståndet kom i vårbudgeten, då ytterligare 700 miljoner plockats ur budgeten, till flyktingmottagandet. Detta fick Sidachefen att gå ut med ett pressmeddelande med kritik om hur svårt det är att bedriva verksamhet när regeringen under innevarande budgetår går in och tar tillbaka 360 miljoner, den summa som drogs från Sidas budget. Jag har bett om en precisering av vilka projekt som man har dragit resurser från för att kunna återbetala de här pengarna till regeringen. har regeringen i en rad sammanhang uttalat sig och även träffat företrädare för olika organisationer, bland annat en uppvaktande delegation från kyrkor. Budskapet har varit klart: ska inte verka för att ändra regelverket för att öppna för bistånd för militära insatser. Trots detta, och utan förvarning eller förankring i utrikesutskottet jag undrar faktiskt och tycker att det skulle vara intressant att få ett klarläggande av om det här verkligen var förankrat i allianspartierna åkte regeringens representant till , som fastställer regelverket för vad som får kallas bistånd, och drev, som enda europeiska land, frågan om och kravet på att öppna biståndet för säkerhetsinsatser. Detta är sensationellt och avslöjar i all sin nakenhet regeringens dagordning: att öppna upp för biståndsresurser till militära ändamål. När sedan biståndsministern i andra sammanhang försöker förklara detta pratar hon om att ge möjlighet till utbildning i mänskliga rättigheter för afrikanska soldater. Men då har man läst på dåligt. Den formen av insatser ryms gott och väl inom gällande regelverk. Vi hade också på Sidas styrelsemöte en kort diskussion om vilka saker som man faktiskt kan ha inom gällande regelverk. Är det så att man åker ned till ett sådant möte och försöker verka för en förändring av regelverket på så lösa grunder? Nej, jag tror att det handlar om att öppna biståndet ännu mer för andra ändamål. Det är ju så klart en lämplig dagordning om man tycker att man har fått för mycket pengar, men det vet vi ju att flera av allianspartierna inte tycker. Det måste svida i ett seniort biståndshjärta hos före detta biståndsminister när han ser den här utvecklingen. Jag skulle uppskatta om utvecklade lite grann hur han och ser på att öppna biståndet för säkerhetsinsatser. var det enda land i som reserverade sig för att detta skulle ske. Länder som , och en rad av andra europeiska länder reserverade sig mot detta. De sade blankt nej. var det enda land som drev den här linjen i . Låt oss få höra hur alliansens olika partier ser på det här! För övrigt är det beklagligt att vi inte får höra röst i det här sammanhanget . När biståndsministern i förrgår höll ett linjetal på sade hon bland annat så här: bryter vi upp från den passiva utbetalningspolitik som tidigare gjorde biståndet till ett bihang i Arvfurstens palats. Det var väldigt märkligt. Ni har ju ställt er bakom så stora delar av biståndspolitiken . Hur kan ni ha ändrat uppfattning så här snabbt och tala om denna passiva utbetalningspolitik? Är det verkligen alla allianspartiers politik? Det handlar i detta sammanhang inte bara om en grov missuppfattning eller stor brist på kunskap eller respekt för alla dem som jobbar med biståndsfrågorna. Är det så man ser på Sidas arbete och på alla dem som har jobbat med det svenska biståndet, att det är en passiv utbetalningspolitik? Så tror jag inte att man ser på det internationellt. Jag har respekt för att man för en dialog och en debatt om olika inriktningar och respekt för synen på skärpning av synen på mänskliga rättigheter och demokrati. Men att över tiden skulle ha bedrivit en passiv utbetalningspolitik, det skulle jag vilja se om det är fler som skriver under på här inne. Vi har också här fått besked om hur det blir med Rysslandsbiståndet. Att vi avvecklar infrastrukturstöd till tycker jag är både lämpligt och rimligt. Proportionerna i det stöd som vi har givit till bör successivt minska det är helt klart. Men är det rimligt att, som man skickar företrädare till begravning och beklagar hur medieutvecklingen är i , klippa av Fojos unika samarbete med det ryska journalistförbundet, som är ett av de få journalistsamarbeten som ryska journalister har . När vi hade möte på Sida tillsammans med reste sig företrädarna från Fojo upp och sade: Detta innebär inte bara att vi måste snabbavveckla. Vi kommer också att få betala skadestånd för att vi avbryter vårt samarbete . som regeringen beklagar bristen på mänskliga rättigheter, ett allt hårdare medieklimat och ett hårdare klimat för enskilda organisationer för politik i snabbavvecklar man alltså stödet till enskilda organisationer. Man snabbavvecklar och bryter av journalistsamarbetet och så vidare. Vi måste känna efter hur vindarna blåser i våra nära grannländer. Vi måste se hur vi på bästa sätt kan bistå krafter som arbetar just för mänskliga rättigheter och demokrati. PGU är ju ett annat område som varit på tapeten. Här var alldeles biståndsministern också ute och vädrade sina tankar i tidningen , . Bör till exempel huvudansvaret för politik för global utveckling ligga på biståndsministern? frågar hon i tidningen . Här skyndar flera allianskolleger till hennes undsättning och säger att kollegerna tycker att ansvaret ska ligga kvar på . Det säger och . Man får vara glad att allianspartierna finns nära till hands och kan ge lite goda råd till biståndsministern, för det kan ju inte vara rimligt att man lyfter bort politik för global utveckling från biståndsministern. Vad blir i så fall kvar? Att själv ifrågasätta det hela genom att säga att hon har för mycket pengar och kanske för mycket ansvar torde vara unikt. Avslutningsvis vill jag säga att vi i grunden är bekymrade över resursfrågan när man tittar övergripande på de som alliansen haft makten eller vill jag nog säga. Jag tror nämligen att det hade varit annorlunda om fått göra comeback som biståndsminister, eller möjligen . Men när sammanfattar sin syn det gäller också linjetalet i förrgår säger hon: Men hur paradoxalt det än kan tyckas är jag övertygad om att lösningen på tredje världens problem inte alltid heter mer pengar. De av er som hört mig tidigare vet att jag gärna citerar min pappa. Glöm inte, brukade han säga, mest pengar vinner inte. Och så är det. Men i det här sammanhanget är det ju fråga om precis det motsatta. De människor vi kämpar och arbetar för inom biståndet är de som inte har några pengar alls. Därför är det oerhört bekymmersamt att man i grunden har den här synen som utgångspunkt. Jag hoppas verkligen att allianspartierna gör en ökad insats för att försvara biståndets integritet, för om detta är vad vi kommer att få se ännu mer av i fortsättningen kommer striden fortsatt att bli het. Vi kommer inte att acceptera att biståndet, som är tänkt att vara fattigdomsbekämpande, gröps ur och äts upp tugga för tugga. I detta anförande instämde och (båda s). 39 (): Allra först vill jag passa på att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. Detta betänkande behandlar politik för global utveckling, vilket många redan nämnt. Politik för global utveckling är något som inte bara berör utrikesutskottet eller bara handlar om att ge bistånd. Det handlar, som framgår av titeln på betänkandet, om att arbeta för global utveckling. Det var bättre förr, säger vissa. Jag håller inte med. har så många människor haft det så bra som . har så många lyfts ur extrem fattigdom som . Men även om mycket har gått i rätt riktning finns det mycket kvar att göra. Hela tanken med politik för global utveckling är att skapa förutsättningar för att fattiga människor ska kunna förbättra sina levnadsförutsättningar. Det är viktigt ur humanitära synvinklar, men det är också viktigt ur säkerhetspolitiska synvinklar. Det är, som sagt, glädjande att se alla de framsteg som gjorts i kampen mot fattigdomen. kan man konstatera att den främsta anledningen kanske inte är det som vi ser som det traditionella biståndet. Det är stor skillnad mellan utvecklingen i olika delar av världen. Skillnaden mellan utvecklingen i och den i kan inte förklaras av att länder som , och andra sydostasiatiska länder fått mer bistånd än länder som , och andra . En öppen marknad och möjligheten att handla har varit viktig för utvecklingen i och medfört att de kunnat utvecklas så positivt som de gjort. Det är av stor betydelse att lokala marknader uppstår i nya demokrater, marknader som sedan kan utvecklas, växa och bli globala ekonomier. Marknadsekonomin är inte en garant för att respekten för mänskliga rättigheter inte kränks och för att demokrati uppnås, men den är en förutsättning för att det ska vara möjligt. Det är viktigt att komma ihåg. Jag kan konstatera att alla de miljarder som vi gett i bistånd i många fall skulle ha kunnat användas på ett mycket bättre sätt. Det är nog också så att vi inte alltid vetat om vi gett rätt typ av bistånd till rätt länder. Det är ofta någon sorts allmän uppfattning att de män och kvinnor som bor i de länder som vi ger bistånd till är hjälplösa stackare vilkas enda hopp står till utomstående biståndsgivare. Det är en uppfattning som jag tycker att det är oerhört viktigt att bryta. Bidragsberoende är lika illa där som här, och vår politik måste även på det utvecklings- och biståndspolitiska området syfta till att utvecklingsländerna och deras invånare ska kunna vara självförsörjande på samma sätt som invånarna i vårt land. Biståndet är en del i detta arbete en viktig del, det erkänner jag.