prot · GU09117 · 2007-05-31 00:00:00 — När regeringen nu vill slopa det extraskydd som finns i lagen om anställningsskydd för den som hamnar i en sådan situation minskar man också möjligheten för många människor att med värdighet gå i pension efter ett långt arbetsliv. Det är en oerhört hjärtlös politik. I gårdagens debatt om arbetsmarknadspolitiken nämnde jag det orimliga i att regeringen har en ensidig inriktning på hårdare krav på de arbetslösa som man är oerhört mån om att avlasta arbetsgivarna varje tänkbar liten ansträngning. I dagens betänkande blir det återigen nästan löjligt tydligt. Man vill slopa skyldigheten för arbetsgivare att informera föräldralediga visstidsanställda om lediga tjänster. Hur jobbigt kan det vara att skicka ett mejl eller ett brev till en föräldraledig medarbetare och tala om att det finns en ledig tjänst? Arbetsgivares ovilja att ha gravida och föräldralediga anställda är kanske den mest väldokumenterade av de diskriminerande strukturer som drabbar kvinnor i arbetslivet. Varför då underlätta för arbetsgivarna att välja bort föräldralediga? Det är fullkomligt huvudlöst om det nu inte är så att regeringen egentligen tycker att arbetsgivarna i grund och botten måste få ha den möjligheten. Den här propositionen är en present till direktörerna i svenskt näringsliv, som helst av allt vill ha tillgång till en armé av daglönare som de kan plocka in och sparka efter eget godtycke. Självklart kommer de inte att vara nöjda. De kommer att gnälla ihjäl sig över att besluten inte går tillräckligt långt. Men att besluten går i deras riktning råder det inget som helst tvivel om. Sätter man dessutom in det här förslaget i dess sammanhang blir det ännu tydligare. Tillsammans med försämringarna i arbetslöshetsförsäkringen, skattesubventionen för hushållstjänster, nedskärningarna på arbetsmarknadspolitiken och vuxenutbildningen och de höjda avgifterna för medlemskap i fack och a-kassa är den försvagning av arbetsrätten som regeringen föreslår ett led i en politik som syftar till att stimulera framväxten av en otrygg låglönearbetsmarknad för stora grupper på den svenska arbetsmarknaden. De som ska befolka denna låglönearbetsmarknad är kvinnor, invandrade och ungdomar med kort utbildning. Det är en politik som är raka motsatsen till den som vi i står för. Jag står självklart bakom alla våra reservationer i betänkandet, men nöjer mig med att yrka bifall till reservationerna 1, 2 och 3. (Applåder) I detta anförande instämde (). 4 (): beslutade tillsammans med Socialdemokraterna och Vänstern här i att olika typer av tidsbegränsade anställningar skulle föras samman till en gemensam fri visstidsanställning. ansåg då, och anser fortfarande, att det var en bra ordning och ett väldigt bra beslut. Bakgrunden är och var inte minst att det behöver rensas upp bland de alltför många tidsbegränsade anställningsformer som finns i . Sammantaget ökade de tidsbegränsade anställningarna med 236 000 , från 380 000 till 616 000 personer, enligt uppgifter från arbetskraftundersökningen, . Andra uppgifter gör gällande att antalet tidsbegränsade anställningar nu överstiger 660 000. Det betyder att av arbetskraften i har olika typer av visstidsanställningar . Vad är det då för fel med att det finns så många och att vi kan se en ökning av dessa anställningar? Jo, framför allt att de motverkar jämställdheten och bidrar till utanförskapet i samhället. Det finns en rad olika nackdelar med visstidsanställningar: sämre löneutveckling, lägre sjuk- och arbetslöshetsersättning och lägre pension. Möjligheterna att planera sin ekonomi blir sämre. Det är svårare att få till exempel lån, hyreskontrakt och telefonabonnemang. Med den pågående tendensen mot fler visstidsanställningar skapar arbetsmarknaden ytterligare ekonomiska orättvisor mellan kvinnor och män som består livet igenom. Dessutom har visstidsanställda ofta mindre inflytande på jobbet och sämre stöd av sina chefer. Det är svårt att ställa rättmätiga krav på arbetsvillkor och arbetsförhållanden. Risken finns för tystare arbetsplatser med sämre arbetsmiljö. Kvinnor är, precis som när det gäller andelen deltidsarbeten, överrepresenterade bland de tidsbegränsade anställningarna. 353 000 kvinnor har tidsbegränsade anställningar. Motsvarande siffra för männen är 263 000. När och deras stödpartier i regeringen nu river upp det beslut vi fattade återgår man till den föråldrade lagstiftning som öppnar för att fler ska tvingas ta otrygga anställningar. Enligt mening motverkas jämställdheten på arbetsmarknaden med denna nygamla ordning. Än mer anmärkningsvärt blir det när det av propositionen framgår att regeringen är medveten om denna jämställdhetsproblematik. Det är främst kvinnor som har tidsbegränsad anställning, vilket kan ses som ett hinder för såväl ekonomiskt oberoende som utveckling och karriär. Förslagen att förbättra möjligheterna att träffa avtal om tidsbegränsad anställning kan därmed uppfattas medföra risk för att kvinnors position på arbetsmarknaden försämras ytterligare. Så skriver regeringen själv i sin proposition. Det är mest unga kvinnor som har tidsbegränsade anställningar. Den allra otryggaste formen av tidsbegränsad anställning, behovsanställning, har ökat i samhället. Behovsanställning innebär i princip att arbetsgivaren ringer och erbjuder jobb när behov uppstår. Det är inte ovanligt att sådana telefonsamtal kommer den dag då man vill att den anställde ska arbeta. Antalet behovsanställningar av denna form hade ökat till 125 000 . Behovsanställningar är i särklass vanligast bland unga kvinnor inom Hotell och Restaurang, Transport, Handels och . På motsvarande sätt ökade antalet objekts- och projektanställningar från 40 000 till 90 000 . Tidsbegränsade anställningar finns inom alla branscher, bland män och kvinnor, i alla åldersgrupper och bland såväl svenskfödda som utlandsfödda. När det gäller antalen är emellertid skillnaderna mycket stora. Bland unga LO-kvinnor, i åldern , har nästan hälften tidsbegränsade anställningar, medan det handlar om ungefär en fjärdedel bland unga LO-män. I en jämförelse mellan svenskfödda och utlandsfödda är förhållandet detsamma, fast med skillnaden att det för utlandsfödda är betydligt högre siffror för såväl kvinnor som män. Av detta kan vi dra slutsatsen att den genomsnittliga personen med tidsbegränsad anställningsform är en ung invandrarkvinna som arbetar i hotell- och restaurangbranschen. Argumentet att arbetsgivarna behöver flexibla anställningsformer är ibland relevant. Problemet är att viktiga delar av det övriga samhället inte agerar utifrån samma tänkesätt. Där är det dåligt med flexibiliteten. Det är till exempel vanligt att banker och andra kreditinstitut inte beviljar lån till köp av bostad och andra nyttigheter. På samma sätt är det svårt att få teckna ett hyreskontrakt om fast anställning saknas. I den allmänna debatten hörs ofta argumentet att en stor del av den nuvarande unga generationen är ointresserad av och till och med avvisande till fasta anställningar. Det skulle motverka deras jag tänkte nästan säga våra frihetssträvanden och vilja att fritt kunna röra sig i världen. Fasta anställningsformer skulle motverka deras intressen, resoneras det. Huruvida detta resonemang är sant eller inte kan förstås diskuteras. Men oss veterligen finns det inga undersökningar som visar att den unga generationen ser en motsättning mellan fast anställning och personlig frihet. Det kan lika gärna vara tvärtom: att man ser en frihet i en någorlunda säker anställning, som i sin tur garanterar en lön som ger rimliga planeringsförutsättningar för boende, resor och annat som krävs för ett bra och innehållsrikt liv. Det mesta talar för att resonemanget om att unga önskar tidsbegränsade anställningsformer är en myt. Vi kommer senare i debatten att få höra att om bara en arbetslös, ung eller invandrare har fått in en fot på arbetsmarknaden kommer detta sedan att leda till en fast anställning. Så är det inte. Tvärtom visar de flesta undersökningar att särskilt unga kvinnor som är tidsbegränsat anställda tenderar att fastna i denna anställningsform . Ungdomar är ofta arbetslösa som en effekt av just de tidsbegränsade anställningarna. Det stora problemet med återkommande arbetslöshet bland ungdomar kan nu förstärkas ytterligare. En ny studie från IFAU visar att det är män med högre utbildning och högavlönade jobb som med störst sannolikhet får fast anställning efter en tidsbegränsad sådan. Regeringens förlag riskerar även i detta avseende att förstärka redan existerande orättvisor och diskriminerande strukturer i arbetslivet. Det var mot denna bakgrund, att de tidsbegränsade anställningarna ökar närmast okontrollerat, som den förra riksdagsmajoriteten bestämde sig för att använda lagstiftningsinstrumentet för att begränsa arbetsgivarnas överutnyttjande av tidsbegränsade anställningar. Vi anser att riksdagsbeslut innebar lösningar som tillgodoser både de visstidsanställdas berättigade behov av trygghet och arbetsgivarens behov av ett enhetligt och enkelt regelverk. och deras stödpartier i regeringen föreslår att om en arbetstagare varit anställd hos samma arbetsgivare antingen i allmän visstidsanställning i sammanlagt eller som vikarie i sammanlagt , ska anställningen övergå till en tillsvidareanställning. står fast vid den tidigare riksdagsmajoritetens uppfattning och föreslår att om en arbetstagare varit anställd hos samma arbetsgivare i allmän visstidsanställning i sammanlagt mer än 14 månader, ska anställningen övergå till en tillsvidareanställning. och deras stödpartier i regeringen föreslår vidare att avtal om tidsbegränsade anställningar ska få träffas även för säsongsarbete. Vi anser i likhet med till exempel TCO att det inte finns behov att reglera avtal om tidsbegränsad anställning för säsongsanställda i lagen eftersom säsongsanställningar i de flesta fall bör rymmas inom anställningsformen fri visstidsanställning. Lagen är dessutom dispositiv, vilket betyder att parterna har möjlighet att teckna avtal som anpassas till de speciella förutsättningar som gäller i en bransch. Det är självklart att skidindustrin i Åre eller äppelplockarna på måste kunna ha säsongsanställningar. Men då fixar man det med dispositiv lagstiftning. Det blev också resultatet , tror jag det var, efter valet . De fackliga organisationerna kom överens med arbetsgivarna om att just fixa till detta i de branscher där det behövdes. river regeringen med och deras stödpartier i spetsen upp detta faktum. Slutligen, herr talman, kan vi konstatera att och deras stödpartier i regeringen nu river upp förra årets riksdagsbeslut trots en massiv kritik från arbetstagarsidan och trots kritiska synpunkter bland annat från , Ombudsmannen mot etnisk diskriminering och . vet vi på vems sida och deras stödpartier i regeringen står. De står i varje fall inte på vår sida i de här frågorna. 5 (): Efter anförande tidigare borde jag kanske som ung kvinna vara alldeles skälvande rädd. Men jag känner mig ganska trygg. Jag har för avsikt att här redogöra för bakgrunden till propositionen som vi ska debattera men också att sammanfatta innehållet för att slutligen också motivera våra förslag till förändringar. LAS- och arbetsrättsfrågor kan minst sagt upplevas som komplicerade. Det finns många begrepp och termer vi rör oss med, och det gäller att försöka hänga med. Låt mig börja med själva syftet med propositionen. Det har egentligen inte förändrats så mycket jämfört med den tidigare regeringens förslag. Det finns fortfarande ett stort behov att skapa ett enhetligt regelverk för tidsbegränsade anställningar. EU:s visstidsdirektiv, som antogs , ställer också krav på att kvaliteten på visstidsarbete ska förbättras genom att visstidsanställda inte ska få sämre anställningsvillkor eller lönevillkor jämfört med tillsvidareanställda. syftar direktivet till att omöjliggöra att man ska stapla tidsbegränsade anställningar på varandra under väldigt långa tidsperioder. Det regeringen föreslår är att fastställa tydliga ramar för hur länge tidsbegränsade anställningar får pågå samt att de olika anställningsformerna minskas från elva till fem. I huvudsak innebär regeringens förslag att de tidsbegränsade anställningar som finns kvar efter blir allmän visstidsanställning, vikariat, säsongsarbete, tidsbegränsad anställning för dem som har fyllt 67 och provanställning. Regeringen inför också en maxgräns för en visstidsanställning. Samma gräns gäller också för när ett vikariat övergår till en tillsvidareanställning . När det gäller företrädesrätt till återanställning ser vi ingen anledning att förändra dagens regler. Fortsatt gäller att man ska ha varit anställd . För säsongsanställda gäller att man ska ha varit anställd . Företrädesrätten gäller precis som . Vid sidan av de nämnda förändringarna sker det också en ändring som innebär att en arbetsgivare ska ha skyldighet att informera en anställd som är visstidsanställd och föräldraledig att det har uppkommit lediga arbeten, men enbart om den anställde har begärt det. Det är också en förändring av beräkningen av anställningstid där vi avskaffar regeln om att en person får tillgodoräkna sig extra anställningstid i samband med till exempel beräkning av anställningstid vid uppsägning. Slutligen sker en följdändring i semesterlagen som innebär att avtal ska kunna träffas om att arbetstagare som är begränsat anställda inte ska ha rätt till semesterledighet. Vi föreslår också att frånvaro vid vård av allvarligt sjukt barn ska vara semesterlönegrundande i den mån frånvaron inte överstiger eller för ensamstående föräldrar . Det är det förslag som regeringen har lagt fram och som majoriteten i utskottet stöder. Förändringarna är en del i en större sammanhängande politik som syftar till att få fler företag att växa och anställa, att det ska löna sig att arbeta och att vi ska få in den stora grupp som inte har haft arbete tidigare på arbetsmarknaden. Det är dit vi vill, och det är också dit vi är på väg. Jag tror att samtliga debattörer här kan enas kring att det finns behov av att rensa upp bland de olika anställningsformerna för tidsbegränsade anställningar. Det finns också behov av att säkerställa att personer som är tidsbegränsat anställda inte blir det i all evinnerlighet hos samma arbetsgivare utan att de efter en rimlig tid också kan bli tillsvidareanställda. Visst kan vi sitta och diskutera huruvida tidsbegränsningar för visstidsanställda ska vara 14 eller 24 månader, eller 24 eller 36 månader för vikariat. Men i det stora hela kommer anställningsformerna att bli väldigt tydliga och överblickbara både för företagare och anställda, vilket båda parter vinner på. Förslaget innebär också att det blir en förenkling av regelverket som kan leda till lägre administrativa kostnader. Trots att regeringen och oppositionen i vissa delar har en samsyn finns det också stora skillnader. Det gäller inte minst synen på visstidsanställningar. Antingen anspelar man på att det skulle röra sig om otrygga och dåliga anställningar, som oppositionen gör, eller så delar man vår syn att visstidsanställning är en anställningsform som bidrar till att många får arbete och att fler företagare vågar anställa. Det är däremot värt att notera att det är tillsvidareanställning som är den helt dominerande anställningsformen i . Det är av alla anställda i som har den anställningsformen. Det finns paralleller mellan synen på visstidsanställningar och hur man ser på arbetsgivare. Det är inte sällan som vänsterkartellen håller upp arbetsgivare som onda kapitalister som inget hellre vill än att utnyttja stackars arbetare och ge dem så låga löner som möjligt. Det verkar vara svårt att ta in att det är företagare som skapar arbetstillfällen och att det är näringslivet som i mångt och mycket utgör den motor som skapar svenskt välstånd. Inga politiker i världen kan mäta sig med företagaren när det gäller att skapa jobb. Det krävs en ödmjuk inställning från politiskt håll när det gäller synen på arbetsgivare. Vi politiker måste också bli mer framtidsinriktade och visionära och våga titta runt hörnet och se vad som väntar. Om oppositionen hade gjort det skulle den se att de strukturomvandlingar vi nu ser på arbetsmarknaden i samband med globaliseringen ställer krav på ett modernt och flexibelt regelverk. Det innebär inte alls att lagen om anställningsskydd ska försvinna. Men det är uppenbart att stela regelverk motverkar våra möjligheter till att möta den internationella konkurrensen. Där har visstidsanställningar en stor betydelse. Det är viktigt att tidsbegränsade anställningar inte ses som en sämre anställning. Faktum är att många yngre inte alls ser anställningsformen som speciellt märkvärdig. Vi får inte heller glömma att visstidsanställningar ökar möjligheter för grupper som står långt från arbetsmarknaden att få jobb. Det är tydligt att behovet av visstidsanställningar har uppkommit med konjunktursvängningar. Vi har kunnat se att antalet tidsbegränsade anställningar har minskat under högkonjunkturer men ökat under lågkonjunkturer. Det har också skett en trendmässig ökning av visstidsanställningar. Men vi kan vara säkra på en sak, nämligen att högkonjunkturer och lågkonjunkturer kommer att komma betydligt tätare för olika branscher än vad de har gjort. För att företagare och framför allt små och medelstora företag ska klara av de här svängningarna ska det finnas möjligheter att visstidsanställa. Valet kan således för en liten arbetsgivare stå mellan att anställa ytterligare en i personalen och att avstå från det. Det är det vi menar med visstidsanställningar; det ökar möjligheten att fler ska få jobb och det sänker trösklarna inte minst för unga att komma in på arbetsmarknaden. När det gäller säsongsanställningar är det enkelt att konstatera att det finns näringar som präglas av stora säsongsvariationer. De skulle inte kunna fungera vare sig effektivt eller med någon lönsamhet om de inte hade möjlighet att anställa personal under vissa tidsbegränsade perioder. Vi kan ta skidanläggningarna i Åre eller skogsarbete i som exempel. Att försvåra för de här verksamheterna att säsongsanställa är att göra såväl glesbygd som många småföretagare en otjänst för att inte tala om de, ofta unga, människor som vill ha ett säsongsarbete som komplement eller extraarbete. Vi behöver en rörlig arbetsmarknad. Med rörlighet menar jag människors förmåga att röra sig från arbetslöshet till anställning, från deltidsarbete till heltid eller från ett yrke till ett annat. Det är klart att det på papperet skulle se bäst ut om alla vore tillsvidareanställda. Men faktum är att många också kan invaggas i falsk trygghet och stanna kvar i anställningar som de egentligen inte trivs i. Vi vet också att otrivsel på arbetet ligger bakom en stor del av det höga sjukskrivningstalet. Det är inte alls så att ett reglerat och vad oppositionen skulle kalla ett tryggt anställningsskydd nödvändigtvis behöver innebära positiva effekter för nya jobb. Tvärtom visar studier att ett reglerat anställningsskydd minskar möjligheterna att komma in på arbetsmarknaden för vissa grupper, som ungdomar och långtidsarbetslösa. Det är därför uppenbart att en mer flexibel och modern lagstiftning kan innebära fler nya jobb för unga och en ökad rörlighet. Återigen: Vi behöver rörlighet för att fler ska må bra, för att fler ska få arbete och för att ska möta globaliseringen på bästa sätt. Det bör också nämnas att för de fackliga organisationer eller arbetsgivare som tycker att de nya bestämmelserna skulle försvåra för just deras verksamhet finns det stora möjligheter att skapa egna regler eftersom LAS, som också har nämnts här tidigare, är semidispositiv. Det finns alltså möjligheter att via lokala avtal sätta upp egna villkor på arbetsplatsen om det finns ett centralt kollektivavtal i grunden. Min huvudpoäng är avslutningsvis att har gått från att vara ett industrisamhälle till att vara ett tjänstesamhälle. Sju av tio arbetar i den sektorn. Vi kan inte blunda för den utvecklingen och låta allt vara som det alltid har varit. Dagens arbetsmarknad ställer krav på ett modernt regelverk. Tiden är förbi när en anställd avundsjukt konstaterade att kollegan hade en blänkande guldklocka på handleden. Många som är unga vill inte jobba på samma arbetsplats. I stället är det viktigt att prova många olika yrken och många olika arbetsuppgifter. Hur gärna Vänstern än skulle vilja att vi levde kan vi inte vrida klockan tillbaka. Det är 2000-tal. Det är nya tider. Och jag är helt övertygad om att det är den här regeringen och ingen annan som har de bästa förutsättningarna, de bästa förslagen och den rätta insikten om hur vi ska möta de utmaningar som nu står inför. 6 () replik: Jag ber att få tacka för passningen om . Det är ju inte som vill gå tillbaka till 1800-talet, utan det är och deras stödpartier som vill göra det. Då hade man över huvud taget som anställd inte någon som helst trygghet och inga rättigheter på sin arbetsplats. Där gällde bara in och ut som det passade arbetsgivaren. Det är i den riktningen de här förslagen nu går. Att sitta och prata om lagen om anställningsskydd som någonting som låser in och låser fast människor som om man prenumererade och sedan fastnade i ett jobb är ett sådant där gammalt moderattrick som man är så trött på att jag vet inte vad. Att ha en fast anställning innebär att man inte på osaklig grund och helt efter arbetsgivarens godtycke kan bli uppsagd. Det är vad en fast anställning är till skillnad från en visstidsanställning, där det inte behöver finnas några sakliga skäl för att man ska förlora jobbet. Det är de två grejerna det handlar om här. pratar om att ungdomar vill vara rörliga och prova på olika saker. Jag vet inte om någonsin har haft en tillfällig anställning, till exempel en timanställning eller en behovsanställning. Då sitter man varenda morgon vid telefonen. Det är inte särskilt rörligt om man nu inte har en mobiltelefon. Det hade i varje fall inte jag jag hade ett sådant jobb, och många har nog inte råd att ha det när man har en sådan anställning. Där sitter man vid telefonen och väntar på att någon ska ringa och säga till en att man får ett jobb . Om man har tur kanske man får veta det i förväg. På vilket sätt ökar det friheten för den enskilde individen? På vilket sätt gör det en människa mer rörlig och flexibel? Jag bara frågar. Det här är ju fullständigt huvudlösa påståenden. Dessutom är det inte alls sant att unga människor vill röra på sig, vara flexibla och härliga och så där. Det är möjligt att ungar som är uppväxta på och som har pappas plånbok att luta sig emot och alltid vet att de kommer att landa på fötterna tycker att det är jättehärligt att leva så. Men den ena undersökningen efter den andra visar att av alla helst av allt vill ha en fast anställning. Har de fel? 7 () replik: För att bemöta kan jag säga att när det gäller tidsbegränsade anställningar har majoriteten vikariat. För dem innebär regeringens förslag en förbättring jämfört med dagens läge. Man minskar tiden som någon får befinna sig i vikariat från tre till . Det är någonting som också borde glädja sig åt, herr talman. Det finns vissa branscher som är konjunkturkänsliga, som jag nämnde. Det är de som i första hand har behov av visstidsanställda. Regeringen minskar också marginaleffekterna för framför allt kvinnor, som inte har tjänat på att gå från deltid till heltid. Det ska löna sig att arbeta för att man ska kunna arbeta mer. Det vi kunde se när satt i samarbete med Socialdemokraterna under förra mandatperioden var att andelen fattiga kvinnor med barn ökade. Det har varit det resultat som vi har kunnat se av er politik. Jag skulle vilja säga att det är ett stort underkännande. Vi kunde inte heller se att arbetslösheten ökade. Det har varit problem med timanställda och behovsanställda, men ser vi över detta och gör en förenkling av regelverket. Det handlar om allmän visstidsanställning från en månad upp . 8 () replik: