prot · GU09103 · 2007-05-09 00:00:00 — Detta ger en betydligt mer rättvisande medicinsk bedömning jämfört med , vilket gynnar såväl patientsäkerheten som, inte minst, samhällsskyddsaspekten inför risken för återfall i allvarlig brottslighet. Min politiska undran är varför Socialdemokraterna inte kom till skott med detta relativt enkla åtagande under sin tolvåriga regeringstid och varför fortsatt inte vill se att ens allvarlig kriminalitet, må vara med brottsliga handlingar utförda under inflytande av psykisk sjukdom, efter förnyad medicinsk grundläggande bedömning i praktiken, som för alla andra grova lagöverträdelser, bör kunna leda till utvisning. Jag yrkar därför bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservation 2 i följdmotionen. Den andra frågan är en effektivisering av gällande lagreglering för så kallat generikautbyte mellan läkemedel, det vill säga från apoteken påtvingade byten mellan till synes liknande läkemedelsprodukter. I just denna del är den föreslagna lagändringen en naturlig konsekvens för att öka det kortsiktiga ekonomiska utbytet för staten genom tillkomsten av lagen om läkemedelsförmåner med mera från . Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på reservation 1 i följdmotionen på denna punkt i betänkandet. Men, fru talman, jag vill fästa kammarens uppmärksamhet på att det bör flaggas för behovet av en uppföljning av sjukvårdskvaliteten och patientsäkerheten när det gäller den medicinskt okontrollerade förekomsten av generikautbyten som enligt min mening, och kanske till skillnad från vad bland annat anförde, sker i . Detta handlar om att ställa hela lagen som reglerar byten mellan kopior av läkemedel i en annan blixtbelysning vad gäller det yttersta syftet med läkemedel. Ett läkande medel inom sjukvården är mycket mer ett led i en avancerad behandlingsåtgärd än en kommersiell produkt vilken som helst. Det är alltså en noga övervägd medicinsk intervention snarare än en handelsvara. För valet av ett eller flera läkemedel, i kombination med andra medicinska behandlings- och uppföljningsstrategier för patienten, ansvarar den som förskriver läkemedel, det vill säga högt kompetent och för ändamålet specifikt legitimerad sjukvårdspersonal. För patientsäkerhet krävs alltid att patientens specifika diagnos eller diagnoser är utgångspunkt vid valet av läkemedel, det vill säga vilken patient ska ha vilket läkemedel i vilken dos under vilken tidsrymd. Ett tungt medicinskt och juridiskt ansvar åvilar enligt hälso- och sjukvårdslagen den som förskriver läkemedel, vanligen en av de ca 30 000 praktiserande läkare som träffar verkliga patienter i enskilda och unika möten. För säker lagerhållning och expediering av läkemedel ansvarar däremot de ca 900 apotek som i drivs som en monopolverksamhet. Att helt sonika med lag överlåta rättigheten, och med den direkta skyldighet som det är , till apoteken att självmant byta mot de billigare så kallade likvärdiga läkemedel som de råkar ha i lager utan att de har det fulla ansvaret för denna avsevärda formella förändring i medicinsk ordination är ingen trivial förskjutning mellan parternas inbördes ansvarsförhållande gentemot enskilda patienters rättmätiga krav på såväl sjukvårdskvalitet som säkerhet. Förvisso, fru talman, har för detta förfarandes legitimitet anförts endast två argument som dock vart och ett förtjänar en betydligt djupare analys inför insikten att moderna läkemedel är avancerade insatsprodukter inom sjukvården snarare än produkter som kan stoppas i munnen på alla som har en sådan men för övrigt kan vara hur olika som helst i såväl kropp som själ. Man har begränsat sig till att konstatera att sådana läkemedel nog är att betrakta som likvärdiga, alltså utbytbara som ett par stödstrumpor. Alla som kan något om medicinsk statistik vet att om något inte säkert går att skilja åt är det långt ifrån detsamma som ett bevis på att något är lika eller ens likvärdigt. Det är likvärdigt under just de förutsättningar som studeras men kan i övrigt vara helt olika om förutsättningarna förändras. Och det är så den kliniska vardagen ser ut. är kravet för likvärdighet för att en ursprunglig medicinsk produkt framprovad på många tusen olika människor plötsligt begränsat till att kopian tas via munnen av ett dussin, högst ett tjog, friska, frivilliga, unga, manliga brandsoldater som inte skiljer sig kemiskt i mängd i blodet från till av originalets uppmätta mängd. Ur säkerhetssynpunkt är detta en mycket tveksam garanti för att i alla möjliga och omöjliga unika medicinska fall som vardagens verklighet bjuder förskrivarna av läkemedel alltid reagerar på en läkemedelsordination på identiskt lika och avsett sätt om man inte fritt från det totala medicinska ansvaret tillåter sig att byta runt som det passar mellan en lång rad kopior vars enda medicinska ingång i diskussionen är att de utgör kopior av kemiskt hyfsat liknande produkter. Risken för en förbisedd kvalitetsförsämring är uppenbar, och därför måste en lagstiftning som den nu gällande för tvingande generikasubstitution på apoteken ifrågasättas ur medicinsk kvalitetssynpunkt. Avslutningsvis, fru talman, har argumentet om att hushålla med pengar inom läkemedelsförmånen burit fram denna icke uppföljda sjukvårdskvalitetsaspekt som ett för den enskilde patienten okontrollerat kopieläkemedelsutbyte kanske förorsakar. Hur kan vi vara säkra på att en långsiktig hälso- och sjukvårdsbesparing verkligen kommer att ske sedan lagen infördes om vi inte har en strategi för att följa upp den? Så är det, och så blir det lätt när man ser sjukvården främst som ett kollektivt och inte som ett individuellt problem. Men då de politiska förespråkarna för kollektiva lösningar och otid nu är i minoritet i denna kammare är det min förhoppning att en mer kritisk analys av frågor om sjukvårdskvalitet och patientsäkerhet för enskilda och unika patienter kommer betydligt mer i fokus än vad som var fallet under den tidigare regeringen då den aktuella okontrollerade generikautbytesprocessen för läkemedel i infördes. 140 (): står bakom detta betänkande. Vi tycker att det är bra att man får en effektivare handläggning i bedömandet av när man ska kunna byta ut läkemedel och när man ska kunna ta bort läkemedel från förmånslistan för att spara de pengar som annars kan rinna i väg. Detta har det utförligt argumenterats för av andra här. Det känns ganska okontroversiellt. Jag ska uppehålla mig vid den andra huvuddelen i den här propositionen som är ett väldigt viktigt steg mot att öka tryggheten i samhället och minska den förtroendekris som svensk rättspsykiatri delvis befinner sig i. Det är viktigt att komma ihåg att det är väldigt få människor som lider av psykisk störning och psykisk sjukdom som är farliga. Några hamnar emellertid i kriminalitet och kan begå mycket allvarliga brott. När dessa brott ska prövas måste man ha balans mellan individens behov av vård, samhällsskyddet och respekt för brottsoffret. Det har funnits konstiga systemfel. Några finns fortfarande kvar. menar att vi behöver göra om hela den rättspsykiatriska vården. Vi tror att utgångspunkten är fel på flera andra håll förutom det vi nämner. Det vi nu nämner och kommer överens om är att en person inte ska kunna utvisas om han har begått ett mycket allvarligt brott och är dömd till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Det har förekommit att personer som är dömda till detta helt korrekt har utvisats till ett annat land. Poängen är bara att det landet ofta är ett land någon annanstans i där vi inte har några gränskontroller. Den person som kan ha hotat och allvarligt kränkt andra människor kan då med lätthet komma tillbaka och fortsätta med den verksamheten, i värsta fall med fara för andra människors liv. Därför är det ett väldigt stort steg framåt att vi nu kan föra in en samhällsskyddsaspekt som ser till att personer fortfarande kan utvisas om vården kan säkerställas, annars görs bedömningen att personen ska stanna kvar i svensk rättspsykiatrisk vård av rena samhällsskyddsskäl. Om de utvisas finns det en risk för att de släpps på en gång eftersom den rättspsykiatriska vården i landet är så dålig att de omgående kommer tillbaka till . De kan då hota och i värsta fall skada andra människor. Det är tyvärr nödvändigt. Men jag vill understryka att det är en väldigt liten del av dem som mår dåligt som begår brott. Den rättspsykiatriska vården i har vissa brister. Vi tillhör den minoritet av västländer som fortfarande i domstol dömer människor som inte vet vad de har gjort. Det är verkligen inte bra. För mig som liberal känns det helt främmande att vi släpar in människor i en domstol och dömer dem efter svensk strafflagstiftning och brottsbalk för något när de är så sjuka att de inte vet vad de har gjort. Detta är något som behöver förändras. För att kompromissa när det gäller samhällsskydd, respekt för brottsoffer och individens behov använder vi oss av särskild utskrivningsprövning. Det innebär i praktiken att människor är inlåsta i sjukvården under hälso- och sjukvårdslagens regler fastän de är fullt friska. Det är en stor brist i dagens system som jag tycker måste bemötas. Därför förordar en fortsatt reformering av rättspsykiatrin som innebär att människor som vet vad de har gjort och juridiskt betecknas som tillräkneliga ska dömas för det brott de har begått. De ska dömas till fängelse. De ska naturligtvis kunna få vård på annat ställe än i fängelse om de har svår psykisk störning. De som inte vet vad de har gjort ska inte dömas alls utan avskiljas och tas om hand på annat sätt. De kan ju fortsätta att vara farliga för sig själva och andra. Vi kommer att fortsätta att föra den här debatten i kammaren. Det här ärendet innebär att vi täpper till ett litet hål och ökar samhällsskyddet och tryggheten. Det kommer också att kunna innebära att människor lättare och mindre byråkratiskt kan slippa den svenska rättspsykiatriska vården och till exempel kunna hamna i sitt hemland. Det är mycket bra för den personens möjlighet till återanpassning till ett liv utan kriminalitet . Bifall till förslagen i betänkandet och avslag på reservationerna. 141 (): De här båda frågorna är utomordentligt viktiga. Det är viktiga frågor också för dem som är patienter. De gäller, som min kollega sade, när man är dömd till rättspsykiatrisk vård. Psykiatrifrågan får vi säkert tillfälle att diskutera i kammaren under den här mandatperioden, inte minst med anledning av att remisstiden snart går ut när det gäller den stora psykiatrigenomgång som är gjord i och med utredning. Den är remitterad. När det gäller läkemedel och beslut är jag imponerad av det goda resultat som det beslut som vi tog här i kammaren faktiskt har fått. Det finns alltid farhågor för att enskilda patienter kan känna att de inte känner igen sin medicin och därför känner oro. Man har den samlade erfarenheten att det har betytt mycket, inte minst för ekonomin. Till skillnad från litar vi i allianspartierna på den här regeringen. Det här ska självklart följas upp. Alla de beslut som vi tar i kammaren måste följas upp så att icke önskvärda effekter kommer fram . Jag ska inte upprepa vad kollegerna har sagt, utan yrkar bifall till förslagen i betänkandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs socialutskottets betänkande 2006/07:SoU13 Äldrefrågor. 142 (): På bord ligger ett äldrepolitiskt betänkande som innehåller 38 motionsyrkanden om olika äldrefrågor, till exempel äldrepolitikens inriktning, läkare i kommunerna, tillgång till geriatriker, forskning, tillsyn samt våld och övergrepp mot äldre. Det är frågor som har kommit in under den allmänna motionstiden. Utskottet avstyrker samtliga motioner, främst med hänvisning till pågående arbete på området. I betänkandet finns sex reservationer och två särskilda yttranden. Jag önskar nu utskottet lycka till i debatten. 143 (): ska vi debattera betänkandet om äldrefrågor. Det finns många viktiga och riktiga motioner. Man kan se att det finns mycket erfarenhet hos dem som har hållit i pennorna. Trots det avstyrks alla motioner. Att få leva ett längre och friskare liv är en av välfärdssamhällets riktigt stora framgångar. För många är det en bra tid man får som pensionär. finns det många som drabbas av ensamhet och sjukdomar. En skald skrev en gång så här: Problemet med framtiden är att den ofta anländer innan vi är redo för den. Det är så sant. Men vi som ansvarar för andra människors väl och ve måste vara beredda och medvetna om vilka behov och resurser och vilka lagändringar som måste till för att alla ska få en så bra tid som pensionär som möjligt. Vi vill förstärka den politik som riktas till de äldre. Det är absolut deras tur nu att få sin beskärda del av kakan. Regeringen fortsätter att köra på den socialdemokratiska vägen när det gäller äldrepolitiken, men man gör en stor U-sväng när man inte styr pengarna till kommunerna. Man har lagt sig helt platt i stället för att lyfta fram de viktiga områdena, som till exempel de dementas behov. Äldreomsorgen kan, när man är ung, te sig som något väldigt avlägset, även om de allra flesta av oss har någon äldre i närheten. Vi har ett stort gemensamt ansvar att se till att alla äldre får leva ett aktivt liv och att de har inflytande i samhället och över sin vardag. Man ska kunna åldras i trygghet med bibehållet oberoende. För att det ska bli verklighet i våra kommuner behövs det en gemensam syn på detta och att staten, landstingen och kommunerna har samma mål. Oavsett var man bor i ska man kunna känna sig trygg och veta att det finns en bra äldreomsorg. Men inget av detta uppkommer av sig självt, utan man behöver faktiskt en nationell utvecklingsplan, ett nationellt styrdokument. Och när man planerar vården kan man inte bara isolera den medicinska delen, utan man måste också se till att den sociala delen fungerar. Livet handlar faktiskt inte bara om att vara mätt, torr och ren som äldre, utan man måste också uppnå livskvalitet. Livet måste fyllas med lite andra saker, vilket man som lagstiftare ganska lätt glömmer bort. För en gammal man som jag talade med var livsglädjen att kunna lämna in sin travbong . För en annan var det att kunna behålla sin kära hund. Och valfrihet för de äldre handlar nog inte i första hand om att välja vårdföretag, vilket debatten verkar handla om mest just . Vi socialdemokrater vill att de som har hemtjänst ska kunna ges möjlighet att ha där de helt själva bestämmer hur dessa timmar ska användas och när de ska användas. Kvalitet kanske är doften av den där nybakade sockerkakan som man har hjälpt till att röra ihop. Visst borde det också vara en självklarhet att kunna få tala och bli förstådd på sitt eget språk, inte minst när man är gammal och i behov av stöd och hjälp. Men så är det faktiskt inte överallt. Därför vill vi ge i uppdrag att jobba för att fler äldre inom vården ska få möjlighet att göra sig förstådd på sitt eget språk. När man sedan behöver ett mer anpassat boende än det boende som man flyttade in i men ändå inte är i behov av ett särskilt boende så måste det finnas någon form av mellanboende, ett boende som rent tekniskt är praktiskt byggt vad gäller allt i fråga om toaletter, badrum och trösklar. Lika viktigt är var boendet ligger så att man lätt kan komma ut i samhället och handla eller promenera. Det är också väldigt viktigt att det finns många olika boendeformer, men framför allt fler hyresrätter och gärna fler äldrekooperativ. Hur man bor är nämligen väldigt livsavgörande om man ska kunna fortsätta att använda sitt friska jag. En annan glömd del inom äldreomsorgen är omsorgen om våra homosexuella. Flera äldre än vi tror har levt hela sitt liv med en person av samma kön, men de har egentligen aldrig varit officiella par. Hur blir den kvarvarande personen behandlad i vårdsituationen? Blir man nära anhörig, är man en bekant, eller hur blir man behandlad? Vilken information om sin livskamrat får man då tillgång till? Och hur blir man som gammal och homosexuell behandlad i äldreomsorgen? Blir man bemött med respekt, och får man behålla sin integritet? Detta är en stor och viktig fråga som kräver kompetens och kunskap från personalen runt omkring. Detta måste man arbeta med inom äldreomsorgen, och det måste ske genom utbildning av personalen. Då kommer jag osökt in på den så viktiga Kompetensstegen som ger möjlighet till vidareutbildning och kompetensutveckling av personalen. Visserligen har den nuvarande regeringen avbrutit det mesta som påbörjades av den förra socialdemokratiska regeringen, och ibland har det verkat som om man har gjort det bara för att det just har varit socialdemokratiska initiativ, mer än att det egentligen har varit sakfrågorna som man har ogillat. På samma sätt gör man nu med Kompetensstegen. Är inte personalen viktig? Är det inte viktigt att våra äldre vårdas av väl utbildad personal? Om man är äldre och bor kvar hemma i sitt eget boende och är i behov av hemsjukvård så har denna kvalitet varierat väldigt mycket beroende på var i landet man bor. säger att det är allra svårast att komma överens mellan landsting och kommun där landstingen står för huvudmannaskapet. Ansvarsfördelningen är otydlig , och det ger upphov till konflikter mellan parterna. Därför vill vi att man för över ansvaret för hemsjukvården till kommunerna. Vad är det som gör att vi jobbar annorlunda inom äldreomsorgen nu än vi gjorde ? Jo, man har forskat ganska mycket inom detta område. Det är en forskning som måste fortgå för att vi ska kunna lära oss mer och veta hur vi ska möta framtiden inom äldreområdet. Hela utvecklingen är beroende av att man får tillgång till nya kunskaper och nya metoder. Och vi tycker att demensfrågorna är oerhört angelägna, där vi måste mota i grind med ny kunskap. Ett annat högt prioriterat område för oss är anhörigfrågorna. Vi hade en särskild satsning på dem i den nationella utvecklingsplanen. Men när det gäller den borgerliga regeringens äldrepengar är det omöjligt att veta om det blir en enda krona till forskningen. Det är inte alltför ofta den gör det hemma hos , så han skyndar sig för att hinna svara. Telefonen är i ett annat rum, och på vägen dit ramlar på hopknycklade trasmattor. blir liggande med bruten lårbenshals. drar fram stolen för att sätta upp de nystrukna julgardinerna. Vips så välter stolen. För både och förändras livet hastigt, och ingen av dem blir så frisk igen efter sina frakturer att de kan bo som vanligt i sina hem. Vi har egentligen kunskapen för att förhindra alla dessa onödiga fallolyckor. Men det görs alldeles för lite. Vi måste arbeta mycket mer aktivt för att förhindra dessa fallolyckor. När den gamla regeringen införde plusjobben så inrättade många kommuner ett slags fixartjänster. Det var personer som avgiftsfritt hjälpte de gamla med ganska enkla saker men som för äldre kan vara krångliga och riskfyllda. I de kommuner som har erbjudit dessa fixartjänster har antalet fallolyckor drastiskt minskat. Men den borgerliga regeringen avskaffade plusjobben utan att tänka på konsekvenserna. Kanske tar man upp i debatten hur man har tänkt ordna detta. Ute i kommunerna har det under en rad år växt fram olika bra system där man i regi har erbjudit äldre personer servicetjänster utan någon behovsprövning. inför man i stället avdrag för hushållsnära tjänster för alla som har råd att betala. Och är det ett skattesubventionerat bidrag. Eftersom den borgerliga regeringens förslag om hushållsnära tjänster innebär att kostnaderna är avdragsgilla och tjänsterna inte kan utföras av kommuner är risken stor att all service och hjälp till äldre privatiseras. Många kommuner kommer inte längre att erbjuda kommunala servicetjänster, utan de kommer att hänvisa till dessa hushållsnära tjänster som för många äldre kommer att bli en mycket dyrare lösning. Kvar i kommunerna blir bara den tunga . har kommuner och landsting fått mer i statliga ersättningar. Vi vill använda denna goda ekonomiska situation för att satsa på de äldre, inte för att sänka skatter. Den offentliga sektorn ska vara en modern arbetsgivare som erbjuder attraktiva arbeten med heltidstjänster som bas och jämställda löner. Äldreomsorgen är bra i , och den har internationellt sett ett högt anseende. Men det innebär inte att vi kan slå oss till ro. För att vi ska kunna klara av det moderna samhällets krav har vi infört ett överskottsmål, alltså om det finns gott om pengar innebär det inte att vi kan dela ut dem hur som helst, utan vi måste se till att vi säkrar äldreomsorgen även när det kanske blir mer knappa resurser. Vi anser inte att det går att utföra seriösa satsningar på detta stora äldreområde som det görs gigantiska skattesänkningar. Det tycker inte vi är en trovärdig politik. Vi sätter gärna människan långt före marknaden. Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 4. I detta anförande instämde , , , , och (alla s). 144 (): Jag börjar med att yrka bifall till reservationerna 2 om inriktningen på äldrepolitiken och 4 om Kompetensstegen. Alla kvinnor och män i ska kunna känna tryggheten att det när de blir äldre finns ett fungerande stöd och insatser när åldrandet gör att de inte klarar sig själva. När man behöver omfattande vård och omsorg ska man kunna få sådan med stor tillgänglighet. Om man klarar sig hemma ska insatserna kunna göras där. Om man behöver ett särskilt boende ska det finnas platser. Detta tror jag är väldigt viktigt på många plan. Det är viktigt för oss själva som individer, för vår livskvalitet, att inte behöva oroa oss för vad som ska hända när vi blir äldre och att inte behöva fundera på om våra anhöriga ska få ta hand om oss även om de kanske inte orkar eller har tid. Därför behöver vi veta att det finns en fungerande och bra äldreomsorg . Men det är också en av de allra viktigaste välfärdsfrågorna. Vi tar ju ett gemensamt ansvar, ett solidariskt ansvar, för att alla äldre, oavsett inkomst och pengar i portmonnän, ska kunna få en väldigt bra äldreomsorg. Det är också en av de viktigaste jämställdhetsfrågorna. I om äldreomsorgen 2006 skriver man att utvecklingen inom vården och omsorgen om de äldre har inneburit en successiv förskjutning av uppgifter och ansvar från det offentliga till familjen och närstående. Och det har skett utan att anhöriga egentligen har gett uttryck för att de orkar och vill ta på sig detta. Det finns också brister när det gäller hur anhöriga får och kan påverka sitt stöd. Det inte talar om i sin slutsats är att den anhörige ofta är en dotter, om det inte är en sammanboende make. Det finns ett genusperspektiv på anhöriga. Vi kvinnor får ta ett mycket större ansvar för att hjälpa våra föräldrar, ibland också våra svärföräldrar. Tilliten till att det finns en fungerande äldreomsorg var under lite rubbad. Vi har kunnat se det under de senaste årens debatt. Pensionärsorganisationerna har haft många synpunkter, inte minst på tillgången på äldreboende. Vi kan se det på att enskilda människor börjar fundera på att planera sin äldreomsorg själva, se till att de har pengar och planera boende. Det är en farlig utveckling. Den öppnar för en äldreomsorg där köns- och klassklyftorna kommer att bli mer synliga än . Det här var också bakgrunden till att tillsammans med Socialdemokraterna och tog tag i äldreomsorgen ordentligt och presenterade den nationella utvecklingsplanen, där staten, kommunerna och landstingen skulle dra åt samma håll. Det var en ambitionshöjning, en nivåhöjning med minst 10 miljarder . Det var inte för att täcka lönehöjningar eller täcka prishöjningar, utan för att höja ambitionsnivån. Det var målsättningen. Det ingick också satsningar på fler äldreboendeplatser och mellanboende. Pengarna skulle bland annat användas till att förbättra för de mest sjuka genom att förbättra rehabilitering, mat, läkemedelsmedverkan och läkemedelsgenomgångar. Planen var väl genomarbetad och uttänkt och också väl kommunicerad runt om i landet.