prot · GU0998 · 2007-04-25 00:00:00 — Kvinnojourernas personal behöver också kunskap om funktionshinder. Många människor med funktionshinder har dessutom personliga assistenter, hemtjänstpersonal och all möjlig personal som ju, om de har kunskap om detta och vet vad de ska göra, kan reagera och ställa frågor och även ge stöd. Det är också de mest utsatta som har det sämsta stödet. Det är en av de största frågorna. Vi måste hitta lösningar för de missbrukande kvinnorna och de psykiskt sjuka kvinnorna. Där måste vi nog bygga upp speciella lösningar som har mer att göra med hur vi jobbar på missbruksområdet och med stöd till psykiskt funktionshindrade. Där tror jag faktiskt att det behövs ett stöd. Sedan vill jag kort ställa frågan om varför statsrådet och regeringen säger nej till dödsfallsutredningar. Det fanns ett förslag som handlade om att när kvinnor mördas eller dräps av mäns våld i nära relationer så skulle man titta efter inte för att hitta syndabockar utan för att hitta förbättringsområden och kunna motverka och få ned antalet mördade kvinnor i nära relationer. Det handlar om nästan en i . Varför säger man nej till detta? Man är lite försiktigt positiv, men man vill vänta. Jag förstår inte varför man inte sätter i gång dödsfallsutredningar för kvinnor som är utsatta för våld. 31 Statsrådet () replik: Jag glömde förut att jag hade en replikmöjlighet kvar, men kan jag ju ta frågan i lugn och ro. Jag håller helt med om att det finns ett kompetensbehov när det gäller funktionshindrade, och jag hoppas att en del av detta ska kunna åtgärdas med metodverktyget. Frågan om funktionshindrades tillgång eller tillgänglighet till kvinnojourer handlar om en större problematik, nämligen om att undanröja enkelt avhjälpta hinder till offentliga lokaler över huvud taget. Här ligger en stor utmaning, och insatserna där är naturligtvis väldigt kostsamma. Men vi måste få fart på det arbetet. Kvinnojourerna är naturligtvis en viktig del av de institutioner som måste vara tillgängliga. När det gäller dödsfallsutredningar har regeringen alldeles lagt en proposition på bord som handlar om dödsfallsutredningar på barn i fall där man kan misstänka att omständigheterna har varit sådana att man bör göra en utredning. Detta har ännu inte behandlats i , och det kan man säga är steg ett. Vi vill med anledning av detta få i gång det arbetet först. Det betyder inte att vi ställer oss avvisande. Det är en klar övertolkning av vårt budskap när det gäller dödsfallsutredningar för kvinnor. Vi har tagit steg ett när det gäller detta, och vi började med barnen. När vi ser utfallet av det arbetet hoppas vi kunna återkomma också när det gäller kvinnor. 32 () replik: Jag ställde tidigare en fråga till statsrådet om vistelsebegreppet. Problematiken finns inom , och till exempel semesterkommuner har problem när det gäller kostnadsutvecklingen. I propositionen lyfte man upp en problematik, och det är just de små kommunernas utsatthet. Det finns också problem med att tillgodose behoven hos kvinnor med funktionshinder och missbrukande kvinnor, till exempel på grund av brist på bostäder. Men även kostnadsansvaret är en del i att man inte kan lösa detta kommunerna emellan. Jag kommer från en liten kommun som inte har en egen kvinnojour. Tre kommuner arbetar tillsammans, och man tar också emot kvinnor från den stora staden. Det gör att resurserna till kvinnorna runt om begränsas väldigt mycket. Jag vill alltså höra hur statsrådet ser på vistelsebegreppet. Kommer det att komma rekommendationer om hur kommunerna ska gå till väga för att lösa detta sinsemellan? Blir det någon form av möjligheter till olika avtal? Vi vet ju att socialtjänstlagen är tydlig i att man kan samarbeta. Men jag vill ändå höra vad statsrådet säger om vistelsebegreppet. 33 Statsrådet () replik: Det här är ett stort problem för många kvinnor, också för kvinnor som inte vill eller vågar stanna kvar i sin gamla kommun. Det finns alltså skäl att titta på frågan. Jag kan tala om att vi faktiskt har påbörjat ett arbete inom med att ta fram direktiv till en utredning som ska se över vistelsebegreppet i stort i socialtjänstlagen. Även den här typen av problematik inkluderas i det som förhoppningsvis ska bli en översyn av vistelsebegreppet. 34 () replik: Jag välkomnar det. har man sett väldigt smalt på just vistelsebegreppet och sagt att det finns enkla lösningar. Men vi vet att det inte finns några enkla lösningar när det gäller vistelsebegreppet. Det behövs klara riktlinjer. Vi ser ju att detta drabbar väldigt många olika grupper i samhället och även kvinnor som misshandlas. Jag vill tacka statsrådet för beskedet. 35 Statsrådet () replik: Tack, , och tack för en god debatt. Jag hoppas att beslutet blir positivt. Därmed menar jag att vi har lagstiftat på ett sätt som kan innebära ett stärkt skydd för kvinnor som utsätts för våld men också för barn som bevittnar våld. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) Föredrogs arbetsmarknadsutskottets betänkande 2006/07:AU11 Diskriminering. 36 HANS (): ska kammaren behandla betänkande AU11, Diskriminering. I betänkandet har 21 motionsyrkanden i diskrimineringsfrågor väckts under allmänna motionstiden. Frågorna gäller bland annat allmänna åtgärder mot diskriminering, diskriminering av äldre, diskriminering av transpersoner, diskriminering på grund av etnisk tillhörighet, diskriminering av funktionshindrade, frågor om rekrytering med mera och ansvaret för rättegångskostnader i diskrimineringsmål. Utskottet framhåller att diskriminering är ett brott mot grundläggande mänskliga rättigheter och principen om alla människors lika värde. Diskrimineringen inskränker människors lika möjligheter att forma sina egna liv. Den styrs av mekanismer som är likartade oavsett grunden för diskrimineringen, och den kränkning som en diskriminerad människa känner får förmodas vara likartad oavsett diskrimineringsgrund. förslag om en sammanhållen diskrimineringslagstiftning och en samlad ombudsmannafunktion speglar ett sådant förhållningssätt. Utskottet avstyrker bland annat av det skälet samtliga behandlade motionsyrkanden. Reservationer har lämnats av företrädare för Socialdemokraterna, . Härmed överlämnar jag betänkandet till debatt. 37 (): Debatten handlar inte om huruvida diskriminering finns eller inte finns. drabbar den äldre. Inte minst ser vi det i arbetslivet där man, när man kommit , inte får samma chans att behålla ett jobb eller komma tillbaka till ett jobb som andra. Det är därför arbetslösheten bland äldre är högre än bland yngre. drabbar den kvinnor, just bara därför att de är kvinnor. Andra gånger drabbar den funktionshindrade på grund av fördomar, eller så drabbar den människor som har ett konstigt namn eller ett lite annorlunda utseende. Det finns bara ett fåtal människor och organisationer som ifrågasätter om diskriminering över huvud taget finns. Några förvirrade själar i försöker publicera rapporter där de hävdar att diskriminering över huvud taget inte finns och att det finns andra orsaker till att det ser ut som det ser ut i vårt land. Debatten handlar inte heller om en tävlan i hur illa vi tycker om diskrimineringen. Den är fruktansvärd, oavsett vem den drabbar. Den innebär en kränkning, en kränkning av det grundläggande människovärdet. Det debatten handlar om är vad vi vill göra, vilka politiska ambitioner vi är beredda att förverkliga för att komma åt den diskriminering som finns i vårt land. Vi socialdemokrater menar att den borgerliga regeringen på bred front gör reträtt i det viktiga arbetet mot diskriminering. Vi ser det i vårpropositionen, som presenterades av för ungefär sedan. Det enda av betydelse som fanns där var att man ska slå samman lagstiftningen och ombudsmännen till ett ämbete. Det är bra, tycker vi. Vi ser de faktarapporter som skickas ut från , där man hade diskriminering som en av de viktigaste och första rubrikerna. har den trillat ned, längst ned. Vi ser det också , när vi behandlar dagens betänkande. Det finns 21 motionsyrkanden som är väckta under den allmänna motionstiden. Den borgerliga regeringens företrädare här i avslår samtliga. De avslår dem som handlar om åldersdiskriminering, dem som handlar om funktionshinder och alla dem som handlar om lika villkor för människor födda i ett annat land. Vi står givetvis bakom alla de här yrkandena, men jag vill särskilt lyfta fram och yrka bifall till reservation 7. Jag ska citera ur betänkandet vad utskottsmajoriteten skrivit där. Utskottet vill dock betona att staten inte i onödan ska pålägga företagen ytterligare reglering. Lite längre ned står det: Utskottet kan därför inte ställa sig bakom motionsförslagen och vill i sammanhanget påminna om att regeringen i budgetpropositionen meddelat sin avsikt att minska de svenska företagens regelbörda . Där går skiljelinjen. I de där meningarna avslöjar borgerligheten sin ambition på det här området. Häri ligger skillnaden: människovärdet eller marknadsvärdet. Alliansen väljer marknadsvärdet. När man pratar om diskriminering hänvisar man till krångliga regler för företag. Vi tycker att det är pinsamt. Vi socialdemokrater, miljöpartister och vänsterpartister har flera olika förslag här där vi driver på och säger: Låt människovärdet gå före marknadsvärdet! När ni senare i debatten får höra våra borgerliga kolleger från arbetsmarknadsutskottet komma upp här och prata sig varma om hur fruktansvärd diskrimineringen är, eller när de går upp här och berättar om de insatser som de är beredda att vidta på det här så viktiga området, kom då ihåg de här två meningarna. Kom då ihåg att man inte i onödan ska pålägga företagen ytterligare reglering. Kom då också ihåg att man ska minska på regelkrånglet. Vi säger att människovärdet alltid går före marknadsvärdet. Vi socialdemokrater yrkar bifall till reservation 7. I detta anförande instämde , och (alla s). 38 (): Diskriminering är ett av de stora och kanske ett av de mest svårlösta problem vi har att hantera i samhället. Diskriminering i arbetslivet är det vi ska diskutera här och . I det här betänkandet lyfts många viktiga aspekter fram, och i mångt och mycket är vi eniga mellan partierna om problematiken, men vi är inte alltid eniga om hur vi löser problemen. Jag tänker lyfta fram några aspekter som vi i tycker är viktigare än andra. Jag ska börja med att yrka bifall till två reservationer, nämligen nr 3, som är gemensam för s, v och mp, och reservation 9, som är vår egen. Jag står naturligtvis bakom alla dem som jag har skrivit under, men jag lyfter bara fram de här två. I grunden är det så att det är kunskap och strukturellt, organiserat arbete som är nyckeln till att motarbeta diskriminering. Att arbeta med utbildning och att upprätta handlingsplaner på olika nivåer är därför en av de viktigaste bitarna i arbetet med att motarbeta diskrimineringen. Det har egentligen ingen betydelse om det gäller äldre, handikappade, homosexuella eller vilken grupp som helst. Nedskrivna planer är ett viktigt instrument. Uppföljning är naturligtvis viktig, men utan en klar inriktning för hur man ska jobba kommer man inte att komma fram på ett bra sätt. En av de grupper som inte nämns i lagstiftningen är transpersoner. Begreppet är en paraplyterm för olika relationer till genus, könsidentitet och könsuttryck, och det är inte relaterat till sexualitet. De flesta i den här gruppen har ett svagt rättsligt skydd, och det är viktigt att detta ändras. I betänkandet hänvisas till att majoriteten vill vänta in beredningen av kommitténs förslag. Vi anser att detta inte alls behövs. Det finns möjlighet att förändra detta. Beslutet behöver tas . De här personerna vill inte vänta på sin rättighet. Diskriminering på grund av etnisk tillhörighet är ett stort problem, kanske det största. Föreställningen att människor med utländsk bakgrund inte är lika mycket värda på arbetsmarknaden är tyvärr vanligare än man tror i arbetslivet. Arbetslösheten bland personer med utländsk bakgrund är två högre än för dem med svensk bakgrund. Brott mot diskrimineringslagstiftningen måste bland annat av den anledningen få kännbara konsekvenser. Graden av kränkning ska vara vägledande för hur kännbara konsekvenserna ska vara för arbetsgivarna, inte avsikten bakom. Vi anser därför att man skyndsamt måste se över möjligheterna till sanktioner mot arbetsgivare som diskriminerar. Det är dags att integrera svenska arbetsgivare i det nya mångkulturella . Arbetsgivarna måste förstå vilken kompetens människor med en annan etnisk bakgrund än svensk besitter och vilket resursslöseri det är att i vårt land inte anställa dessa personer. har en viktig roll. Fackliga organisationer som har kollektivavtal med en arbetsgivare bör kunna vända sig direkt till nämnden. En lagändring behöver komma till stånd som ger de fackliga organisationerna primär talerätt, i kraft av att de med sin nära anknytning till sina medlemmar har lättare att bedöma när ett ärende behöver föras vidare. måste de gå omvägen över . Det är också så att forskningen på det här området tyvärr är bristfällig, framför allt när det gäller rättsväsendet. Regeringen har i och med nedläggningen av skurit av en möjlig väg till mer och bättre forskning när det gäller diskriminering i rättsväsendet. Den menar att forskning ska skötas av marknaden, i konkurrens. Min tilltro till att denna forskning kommer att kunna hanteras den vägen är mycket liten. Frågan är hur intressant det egentligen kommer att vara att forska på det här området när det finns mer lukrativ forskning att ägna sig åt än denna. Vi i vill att man överväger möjligheten att inrätta ett forskningscentrum för forskning kring etnisk diskriminering i rättsväsendet. Funktionshindrade är en ofta utsatt grupp, inte minst på arbetsmarknaden. Det är bra att liggande förslag om en sammanhållen diskrimineringslag också läggs fram en lag där funktionshinder inkluderas. Det har tidigare saknats på vissa olika områden. Liksom på andra områden är det dock bra om den här ändringen genomförs så fort det går. Precis som när det gäller transpersoner vill inte heller de funktionshindrade vänta . De vill ha sina rättigheter inskrivna i lag. När det gäller rekrytering, att söka jobb och att bli anställd på lika villkor tycker de flesta att det borde vara naturligt att människor behandlas lika. Så är ofta inte fallet. Vi vet att det förekommer många situationer där diskriminering är vanligt när det gäller att anställa. Anonymiserat anställningsförfarande med bland annat så kallade avidentifierade ansökningshandlingar har genomförts på prov på olika ställen, framför allt inom offentliga sektorn. Bland annat på initiativ av har det genomförts. Det är en väg att motverka diskriminering. Tyvärr är detta ofta inte tillräckligt. Vi i menar att ytterligare en åtgärd bör vara att före rekrytering till ett arbete ålägga arbetsgivarna att fastställa kravprofiler avseende de formella kvalifikationerna vid en anställning. I betänkandet motsätter sig majoriteten detta. Orsaken sägs vara ambitionen att sänka regelbördan på företagen. Det där klingar väldigt illa i förhållande till de stora ord man använder att diskriminering är ett brott mot de grundläggande mänskliga rättigheterna, som man ju sagt, säger och säkert också kommer att säga här i talarstolen. Vi menar att det inte går att kompromissa när det gäller att kämpa för alla människors lika värde. Om det är en rättighet att bli rättvist behandlad kan man inte inskränka denna rättighet med hänvisning till lättnader i företagens regelbörda. Även om man kan tycka att det borde vara självklart för moderna seriösa företag med goda rekryteringsrutiner är det inte alltid så det vet vi. Det gör att staten har skyldighet att värna alla människors rättigheter. Det går inte att hänvisa till företagens regelbörda. I de fall där någon vill få en prövning av förfarandet vid en anställningssituation finns det faktorer som kan verka avskräckande. Det gäller framför allt reglerna om ansvaret för rättegångskostnader. Är man inte medlem i en facklig organisation eller i en annan organisation och får man inte stöd av kan risken att man får stå för alla kostnader, inklusive motpartens, vara starkt avskräckande när det gäller att driva en process. Det påverkar modet och viljan att gå in i en process om diskriminering. Dagens regelverk är alltså begränsat just för att motverka detta. Vi menar att reglerna om ansvaret för rättegångskostnader i diskrimineringsmål måste ändras just för att inte bli ett hinder och en faktor som avhåller människor från att få sitt fall prövat i en rättsprocess. Slutligen vill jag säga: Vi i ställer oss positiva till det förslag som har lagt fram om en sammanhållen diskrimineringslagstiftning. Det kan säkert på många sätt lyfta fram de här frågorna på ett bra sätt och också göra det lättare att arbeta med frågor som rör diskriminering av olika slag. Vi är dock inte färdiga med våra funderingar över huruvida den sammanslagning av de olika ombudsmännen som diskuteras kan vara en klok åtgärd. Vi tänker återkomma med synpunkter på detta. Risken kan finnas att någon grupp eller något område förfördelas när bevakningen kanske inte blir lika intensiv. Det kan gälla jämställdhetsfrågorna där strukturer som diskriminerar kvinnor riskerar att komma i skymundan. Vi lär dock få anledning att komma tillbaka till detta. 39 (): I det här betänkandet har vi i ett antal viktiga reservationer. I har vi länge jobbat med diskrimineringsfrågor. Det området är ett av våra prioriterade områden. Vi kan inte acceptera ett samhälle där det är okej att diskriminera personer. Det kan gälla varifrån man kommer eller vilken religion man har, vilken sexualitet man har, vilket kön man har och så vidare. Vi kan inte acceptera att det på detta sätt görs skillnad mellan människor. Därför är det också viktigt att väldigt aktivt jobba med de här frågorna. I detta betänkande har majoriteten gjort det lätt för sig. Allting hänvisas till pågående utredning det bereds. Med den takt som ansvarig minister har berett frågor lär det, tyvärr, dröja ett tag innan vi får se ett förslag. Ansvarig minister har kunnat prestera bara en proposition till i hennes hjärtefrågor. Det är ett svaghetstecken. Det inger också lite oro. Jag hoppas att majoriteten här kan ge en vägledning, komma med förslag och säga: Vi är på väg att lägga fram förslag med denna inriktning i dessa frågor. Förra mandatperioden drev vi i tillsammans med Socialdemokraterna och Vänstern mycket lyckosamt frågan om antidiskrimineringsbyråer. Vid i stort sett varje budgettillfälle har vi kunnat ge ombudsmännen, till exempel JämO och HomO, mer pengar för att dessa ska ha ökade möjligheter att hjälpa de människor som blivit diskriminerade. Att motverka diskriminering är en prioriterad fråga. Det skulle vara intressant att veta vad diskrimineringen egentligen kostar samhället. Det borde finnas en prislapp på detta. Jag tror att många företag faktiskt förlorar väldigt mycket pengar på att de diskriminerar och inte tar vara på de kvaliteter som människor har utan utgår från någon sorts fördom som flera personer har inom sig gentemot andra personer på grund av kön, etnicitet eller religiös uppfattning. Vi måste försöka arbeta för att detta motverkas. Därför välkomnar vi att har lagt fram ett förslag om möjligheter till sanktioner mot arbetsgivare som diskriminerar. Jag tror att det kan vara en vettig väg att gå. Tyvärr är det så att det är först när det blir ekonomiskt kännbart som en del företag ändrar sig. Det är beklagligt att det ska vara så. Tyvärr måste vi nog inse faktum. Staten är en av de största arbetsgivarna. Medan vi här i jobbar för en bättre lagstiftning kan, vilket det är synd att behöva konstatera, inte ens staten som arbetsgivare leva upp till de handlingsplaner och de förslag som vi själva här beslutar om. Det gäller till exempel mångfaldsfrågorna. har statliga myndigheter i uppdrag att utveckla mångfaldsplaner. Men många myndigheter har fortfarande inte ens tagit fram ett förslag. De vet inte ens vad planen är till för. Det är ett underkännande av den statliga styrningen. Detta måste vi ta tag i. Jag utgår från att regeringen nu tar krafttag här och agerar. Tyvärr konstaterar utskottsmajoriteten bara: Det är på väg. Detta räcker inte. Det behövs konkreta åtgärder för att åtminstone staten som arbetsgivare ska lägga fram mångfaldsplaner. Det finns flera förslag. Vi måste gå vidare med detta. Att motverka diskriminering är en nyckel för främjande av lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter. Det är väldigt viktigt att komma ihåg detta, om och om igen, och inte tappa fokus. Vi har flera reservationer från sida. Det gäller bland annat frågan om transpersoners rättsliga skydd. Där måste vi också jobba fram förslag. Det ligger i förslag att könsuttryck och diskriminering på grund av könsidentitet ska bli förbjudet. Det är väldigt viktigt att det läggs fram ett förslag från regeringen på denna punkt. Kanske får vi höra ett positivt svar här i debatten på frågan om majoriteten är beredd att gå med på detta. Precis som lyfte fram tidigare i debatten är betänkandets innehåll ganska intressant. Det är framför allt intressant att läsa på s. 39. Jag hoppas att utskottsmajoriteten tar fram texten och läser. Man menar att regelförenklingar är viktigare än människans värdighet. Jag tycker att det är ett hemskt uttalande från majoriteten. Vilken signal sänder det att det är viktigare med regelförenklingar än att tro på människan? Det är oerhört beklagligt, och jag hoppas att majoriteten kan ge beskedet att de tar tillbaka uttrycket att regelförenklingar står över allt annat. Annars har man verkligen missat hela kampen mot diskriminering. Det borde visserligen vara en självklarhet för moderna företag att på eget initiativ försäkra sig om att företagens rekryteringsrutiner motverkar diskriminering, men så är det inte. Det är därför vi måste jobba med mångfaldsplaner. Vi måste ta olika initiativ från för att motverka diskriminering. Men utskottsmajoriteten verkar inte dela den åsikten. Slutligen finns det också en motion om homofobin i samhället som är ganska utbredd, och det finns behov av flera åtgärder från oss politiker. Där menar majoriteten att det är viktigt men att vi inte behöver ta några ytterligare initiativ. Det är egentligen det man skriver. Vi har lagt fram förslag på att man ska ta initiativ i EU till en HBT-pakt för att lyfta fram frågan. Men det svar vi får är: Det är inte så aktuellt. Vad blev det av talet att vi ska tillhöra kärnan i EU och aktivt bedriva politik också på EU-nivå? Det gäller allt utom diskrimineringsfrågor och homofobi till exempel. Det är beklagligt. Jag hoppas att regeringen lägger fram något förslag. Jag tror att det är väldigt viktigt att vi fortsätter kampen för att bekämpa homofobin i samhället. Det kräver flera olika åtgärder, och det kräver också handling från regeringens sida. 40 REZA KHELILI DYLAMI (m): Diskriminering av minoritetsgrupper i det svenska samhället är ett problem som vi måste börja uppmärksamma på allvar. Det är lika oacceptabelt att diskriminera människor oavsett om det gäller etnisk tillhörighet, kön eller sexuell läggning. Rätten att slippa diskrimineras är helt enkelt en del av folkrätten och borde gälla alla. Att som invandrare få tillgång till den svenska arbetsmarknaden är en helt central fråga. Genom ett arbete får man ett ovärderligt insteg i det svenska samhället. Man skapar ett socialt nätverk, man lär sig genom kontakter med arbetskamrater och på arbetsmarknaden hur det svenska samhället fungerar. Tyvärr finns det hinder för invandrare att få tillgång till arbetsmarknaden, som såväl anställd som egen företagare. har hos invandrarna en enormt stor potential som tyvärr inte utnyttjas fullt ut. Det finns hos invandrargruppen många välutbildade människor vars kompetens inte matchas med de arbeten som ofta står till buds. Ett utländskt namn kan vara ett hinder för att få ett arbete. Arbetsgivarna vågar inte satsa på människor från andra länder.