prot · GU0990 · 2007-04-13 00:00:00 — Också jag är oroad över de allvarliga signaler som kommer om ett ökat missbruk, framför allt på narkotikaområdet. Självklart kommer de här pengarna att användas till det arbetet men också till alkoholförebyggande arbete och tobakspreventivt arbete. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2006/07:436 om förvaltningen av småviltjakten på statens marker i fjällområdet 10 Jordbruksminister (): har frågat mig om jag har för avsikt att ta initiativ till en ändring av 3 § rennäringsförordningen (1993:384) som hindrar länsstyrelserna från att begränsa jaktmöjligheterna för jägare bosatta utanför och om underlaget för en sådan ändring. Som känner till beslutade regeringen om ändring i 3 § rennäringsförordningen. Ändringen innebar att skyldigheten att upplåta rätt till småviltjakt på statens mark i fjällområdet till den som är folkbokförd i togs bort. Till grund för beslutet ligger en utredning gjord av samt en analys av frågan som utförts inom . framhåller i sin utredning att såväl bestämmelsen i 3 § rennäringsförordningen som föreskrifter om småviltjakten uppställer indirekt diskriminerande hinder för den fria rörligheten för tjänster. Detta kan stå i strid med artikel 49 i EG-fördraget. För att inte strida mot artikel 49 måste kravet på fast bosättning enligt kollegiet kunna motiveras med hänsyn till ett tvingande allmänintresse, bedömas vara nödvändigt för att uppnå detta skyddssyfte och därutöver uppfylla kraven enligt proportionalitetsprincipen. Även i den analys som gjorts av bedömdes 3 § rennäringsförordningen kunna stå i strid med såväl artikel 12 om förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet som artikel 49 i EG-fördraget. Det finns även andra aspekter som belyses genom den sistnämnda analysen. Bland annat pekar analys på att ortsbefolkningens möjligheter att jaga på den aktuella marken är av betydelse för den lokala och regionala utvecklingen. Därigenom finns det möjligheter att särskilt tillgodose ortsbefolkningens behov av småviltjakt. Regeringen uppdrog åt att efter samråd med länsstyrelserna i , och samt Fjälldelegationen inför höstens jaktsäsong göra en översyn av och vid behov vidta de åtgärder som behövs för att verkets föreskrifter om upplåtelse av rätt till småviltjakt och fiske på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen ska stå i överensstämmelse med EG-rätten. Vid den översynen ska så långt det är möjligt inom EG-fördragets ram ortsbefolkningens intresse beaktas. Avslutningsvis vill jag nämna att jag utöver detta har för avsikt att föreslå regeringen att ges i uppdrag att tillsammans med berörda myndigheter och organisationer följa vad ändringen innebär för jakttrycket och därmed risken för ökad belastning på naturmiljön och viltstammarna och ökade störningar för rennäringen. Kort sagt är min önskan att följa om och i så fall hur förutsättningarna för den öppna fjälljakten förändras. Det faller sig naturligt att verket även analyserar hur man inom EG-fördragets ram kan erbjuda så många svenska jägare som möjligt tillfälle till småviltjakt i fjällen. Frågan om småviltjakten i fjällen är således långt ifrån avklarad i och med regeringens beslut. Tvärtom pågår det nu ett arbete med att hitta lösningar som så långt som möjligt kan tillgodose de svenska jägarnas efterfrågan på småviltjakt. 11 (): Jag tackar för det svar jag fått av ministern och vill inledningsvis säga att jag mycket väl känner till beslutet från om ändringen i 3 § rennäringsförordningen. Ändringen innebar att skyldigheten att upplåta rätt till småviltjakt på statens mark i fjällen till den som är folkbokförd i togs bort. Därmed öppnades fjällvärlden för alla oavsett varifrån man kommer och oavsett vilken kunskap, insikt eller erfarenhet man har som jägare när det gäller svenska förhållanden. Tyngdpunkten i min fråga är hur ministern har kunnat bortse från väldigt många års erfarenhet av småviltjakt i fjällen och helt bortsett från någonting så viktigt som att först, innan beslut tas, göra en konsekvensanalys. vet vi att 1992 beslutade om att förändra upplåtelsesystemet för småviltjakt på statens mark i fjällområdet. Också då satt borgarna i regeringen. Jag förmodar att också minister var ledamot av då beslutet togs. Syftet var att man ville öka möjligheterna för svenska jägare att jaga småvilt i fjällen. När det gjordes var man inte riktigt medveten om det stora intresse för jakt som fanns i dessa områden. Naturligtvis ökade jakten då väsentligt också bland utländska jägare. Sedan kom mitten av . Det blev mycket problem för näringarna. Särskilt rennäringen drabbades hårt liksom ortsbefolkningen i fjällområdet samt jägarna. Länsstyrelserna i berörda län insåg att det var absolut nödvändigt att införa begränsningar. Den socialdemokratiska regeringen lyssnade på detta och gjorde en begränsning 1997, som den borgerliga regeringen nu har tagit bort. Med den förändring som är gjord är vi många som tolkar det så att regeringen tänker backa till ett regelverk som tidigare medförde jättestora problem och störningar för näringar, både rennäring och turistnäring, ortsbefolkningen och jägare. Man backar till forna tider. Jag tycker att det är ett märkligt resonemang och agerande från regeringens sida med tanke på att ställt en mycket förmildrande fråga och bett om information hur det är i med regelverket kring småviltjakten i fjällen. Beredningen, den normala beredningsprocessen, av ärendet är inte bra handlagd. Det väcker en rad frågor som är obesvarade. Behövde regeringen och ministern verkligen vika sig på detta sätt inför ? Var det nödvändigt att hasta på med beslutet? Varför frågar man inte berörda grupper , jägarna, berörda kommuner, ortsbefolkningen, turistnäringen med flera och gör en ordentlig utredning innan beslut tas? 12 Jordbruksminister (): Det var många frågor som framställdes. Jag ska försöka klara av de flesta som står till mitt förfogande. Har det här gått fort? Har det inte gjorts några konsekvensanalyser och beredningar? blir man förvånad i politiken. Den mest frekventa fråga jag får är: Varför fattas aldrig beslut? Varför allt detta utredande? I det här fallet har beredning av frågan under denna regerings tid pågått . Vi har gjort analyser, och vi har gjort analyser på analyser, det vill säga att vi försöker kontrollera att de analyser som är gjorda är av den kvalitet som vi ska ha för vårt beslutsmaterial. Är det så att jakttrycket i och med detta kommer att öka? Jag är inte alldeles säker på att det kommer att göra det. Begränsningar har vidtagits i det här avseendet. Det är fler som får möjligheter, men jag kan inte se vad som är skillnaden mellan en svensk som är bosatt i och en dansk som råkar vara bosatt i . Vad är det som skiljer dem åt? Varför ska den ena ha en större rättighet än den andra, när den andra dessutom råkar vara född i , uppvuxen i , tala det svenska språket och kanske till och med är född i det aktuella området men bosatt sig i ? 13 (): Jag tycker att det är bra att ministern säger att man gör analyser på analyser på analyser. Men varför i herrans namn pratar man inte med dem som är direkt berörda av besluten? Det här är något som är väl känt och särskilt känt borde det vara för minister som har funnits med under en väldigt i då dessa frågor har debatterats att detta är otroligt känsliga frågor som har en otroligt stor politisk sprängkraft. Det handlar faktiskt om naturen, om viltet, om en rennäring som ska existera, och det handlar också om en turistnäring som ska existera. Det handlar framför allt om att vi måste se till att det görs på ett miljömässigt och långsiktigt hållbart sätt. Nej, det verkar som om regeringen har tagit parti för några få turismföretagare och väljer att betrakta fjällvärlden och därmed viltet som en tjänst som kan säljas, köpas eller marknadsanpassas och konkurrensutsättas precis hur som helst. Många turismföretagare som har natur, jakt och fiske bland sina utbud tycker precis som vi. Det var inte ett bra beslut att börja betrakta viltet som sådant som en tjänst. Det ska alltså vara en naturresurs. Jag skulle vilja koppla den debatt som vi har till ett debattinlägg som ministern gjorde i länstidningarna i och . Han säger att trots det här beslutet ska också orts- och lokalbefolkningen naturligtvis kunna särbehandlas. Man ska kunna fortsätta att bestämma över jakten i . Det här rimmar ju väldigt illa, som ministern har hotat med EU-sanktioner och för diskriminering. Hur är detta möjligt? Hur är det möjligt att , och har tillåtelse att ha särskilda regler för vilka som får jaga där utan att domstolen ingriper? Hade det inte varit klokt att först diskutera med dessa länder hur de har löst frågan innan regeringen hastade fram ett sådant här dåligt beslut? Experter på det juridiska området som jag har pratat med och som kan EG-rätt och de jaktpolitiska frågorna säger att det är mycket osannolikt att skulle ha fört den här frågan vidare för prövning i . Det är väldigt osannolikt att man hade gjort det. Hur ska ministern och regeringen fortfarande kunna ge företräde till jakt för lokala jägare boende i fjällnära områden när ni öppnat dörren för alla? Hur går det ihop med risken för diskriminering? Jag tycker att regeringen talar med kluven tunga, eller så, måste jag säga, ljuger regeringen inför befolkningen uppe i norr. Regeringen har enligt mitt tycke fört ett mycket ologiskt resonemang, och därför haltar beslutet betänkligt. Jag skulle vilja veta: Var det nödvändigt att hasta fram beslutet på det här sättet? 14 Jordbruksminister (): Regeringens bedömning är att det var nödvändigt att fatta det beslut som regeringen har fattat därför att vi vill bestämma över den här nyttigheten själva. Vi vill inte bli ålagda av en domstol att göra någonting som vi själva, om vi tar hand om och hanterar situationen, kan hantera på ett bra sätt. Kan man då ta regionalpolitiska hänsyn? Ja, vi bedömer att ortsbefolkningens möjlighet att jaga småvilt är av ett regionalpolitiskt intresse. Det finns möjligheter att inom ram ta sådan hänsyn. Tanken är att jägare bosatta i fjällkommuner rimligtvis ska kunna lösa ett årskort för jakt som gäller i kommunen. Eftersom dessa jägare inte är så många är avsikten att de ska kunna jaga även i jaktområden som annars är avlysta på grund av tidigare stort jakttryck. Låt mig också få påpeka att det i och fanns jaktkort som kunde köpas av länsborna och som gällde i hela länet. Det är möjligt att det av regionalpolitiska skäl går att behålla dessa kort. Det ingår i uppdrag att överväga om det är möjligt att behålla de så kallade länskorten. Är då jakt och vilt en tjänst? Nej, det är det inte. Men låt oss , , jämföra den här saken vi debatterar med rätten att fiska som man också kan köpa. Du, jag och alla andra kan gå och köpa ett fiskekort. Ingen skulle komma på tanken att fråga om jag är bosatt och folkbokförd i eller i eller vilken nationalitet jag har, utan försäljaren skulle gladeligen sälja ett fiskekort till mig, om inte begränsningar är införda, alltså om fisketrycket är för hårt. Låt oss nu överföra detta på jakten och jaktmöjligheterna. Vad är det som säger att min folkbokföring ska tillåta mig vissa saker medan andra människor inte ska tillåtas det? Jag kan inte se att vi i vårt svenska samhälle ska fortsätta att diskriminera människor på grund av nationalitet. Det är också grunden för regeringens ställningstagande. Varför inte prata med berörda? Låt mig då säga att personal, jag och mina kolleger vid ett stort antal tillfällen har tagit emot delegationer, varit i området och försökt att få inspel från organisationer att bedöma om de är möjliga att ta hänsyn till och så vidare. Påstå inte att vi inte har diskuterat och debatterat den här frågan, för är det någon fråga som på ett alldeles utmärkt sätt vid ett flertal tillfällen har diskuterats så är det denna fråga. Varför är det viktigt att fatta beslut? Jag tycker faktiskt att det är viktigt för alla att man fattar beslut i rimlig tid. Det är viktigt för dem som är intresserade av jakten, så att de vet vad de har att rätta sig efter och planera sin fritid och semester efter. Men det är också viktigt för dem som bedriver näringsverksamhet i området. Ska jag erbjuda en stuga till en tänkt jägare eller ska jag inte göra det? Ska jag planera för att köpa hem nyttigheter som jag eventuellt kan vidareförmedla till den intresserade jägarkår som kommer till området eller ska jag inte? Vi tycker som sagt att det är rimligt att båda grupperna har en rimlig framförhållning tidsmässigt, därav beslut . 15 (): Jag kan fortfarande fråga minister : Men varför i jesse namn utreder ni inte ärendet och tar reda på de faktiska förhållandena innan ni fattar ett beslut som kommer att göra förutsättningarna väsentligt förändrade uppe i fjällvärlden? Utred frågorna först! Gör det inte efteråt! Jag kan bara kort konstatera att det är väldigt oklart och otydligt vad regeringen egentligen tycker. Jag tycker att ni talar med kluven tunga. Och jag konstaterar att regeringen fortsätter att lägga sig platt och inte ens en gång försöker att ta kampen för den svenska fjällvärlden, den svenska jägarkåren, rennäringen, turistnäringen och befolkningen som bor i områdena. Detta har ju varit en av huvudfrågor tidigare, men plötsligt i regeringsställning svänger man. Jag skulle gärna vilja bjuda minister upp till våra områden för att se hur det egentligen förhåller sig och för att prata med människor på ort och ställe. Då skulle han direkt få se några konsekvenser, och det är först och främst ett ökat jakttryck som innebär ett hot mot både viltet och naturen och även mot turism och rennäring. Man ser också att det blir svårigheter för den framtida älgjakten och särskilt för fisket. Frågan om fisket har minst lika stark politisk sprängkraft som frågan om jakten. Välkommen upp, ministern, att undersöka förhållandena på ort och ställe! 16 Jordbruksminister (): Först vill jag tacka för den här debatten. Detta är en för många människor oerhört viktig fråga, och jag är angelägen om att information om hur regeringen har agerat i frågan sprids på ett bra och korrekt sätt. Har vi inte utrett och analyserat den här frågan? Jo, jag har i flera debatter, artiklar och så vidare redovisat att vi har gjort de analyser som är möjliga att göra. Vi har kommit fram till att därest vi inte gör en förändring på frivillig basis riskerar vi att förlora möjligheten att besluta över denna nyttighet själva. Och det vill inte regeringen, utan regeringen vill att vi ska kunna fatta beslut här om hur vi ska ha det med denna nyttighet. Kommer jakttryck och liknande saker att öka? Det är svårt att bedöma. Men låt mig konstatera att i rennäringslagen står det att upplåtelsen ska vara förenlig med en god viltvård. Den ska inte innebära några avsevärda olägenheter för renskötseln. Den ska vara förenlig med samernas rätt till jakt. Jakten ska inte inverka menligt på miljön, turismen eller andra intressen. Vi har också en övergripande jaktlagstiftning som reglerar dessa saker. Jag är alldeles övertygad om att de som förvaltar denna möjlighet och nyttighet regionalt, det vill säga länsstyrelserna, är jätteduktiga på att göra de bedömningar och avvägningar som behövs för att vi ska kunna nyttja denna nyttighet och möjlighet på ett förnuftigt och bra sätt även . Tack för debatten. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2006/07:440 om fördelning av utsläppsrätter 17 Miljöminister (): Per har ställt två frågor till mig: 1.Avser ministern att i förslaget till ny svensk fördelningsplan, , följa de principer som samtliga politiska partier ställt sig bakom om att minskningen av tilldelade utsläppsrätter helt ska göras inom befintlig och tillkommande el- och värmeproduktion och inte inom tung basindustri? 2.Kan ministern tänka sig att inte dela ut samtliga utsläppsrätter som tilldelats, utan hålla inne med en andel för att uppnå en större klimateffekt i handelssystemet? Per har tidigare i en interpellation (2006/07:239) ställt frågor på detta område. I mitt svar kunde jag med glädje notera att Per delar min och regeringens uppfattning att andra handelsperioden, Kyotoperioden, bör kännetecknas av en restriktiv tilldelning av utsläppsrätter inom EU:s utsläppshandelssystem. Likaså kunde jag konstatera att Per synes dela regeringens uppfattning om vikten av att EU:s handelssystem bidrar till uppfyllandet av EU:s åtagande enligt Kyotoprotokollet. Klimatfrågan måste angripas i internationellt samarbete, och EU har påtagit sig en ledande roll i detta samarbete. Ett viktigt medel är utsläppshandeln. andel är av den totala förväntade tilldelningen, och våra möjligheter att begränsa den totala tilldelningen av utsläppsrätter betingas av detta förhållande. Låt mig nu besvara Per frågor i tur och ordning. Till stor del kan jag upprepa vad jag sagt i denna fråga. För det första: Utsläppshandelssystemets trovärdighet bygger på att det finns ett stabilt och förutsägbart ramverk som definierar marknaden för den handlande sektorns aktörer. För att säkerställa detta har kommissionen utarbetat en vägledning till medlemsstaterna. Dessutom har , som bekant, godkänt den förra regeringens riktlinjer för den svenska fördelningsplanen. Planen lämnades till kommissionen augusti/av den tidigare socialdemokratiska regeringen. Planen är restriktiv. Kommissionen har beslutat att godta plan bland annat på villkor att den planerade tilldelade mängden ytterligare reduceras. Liknande villkor ställdes på andra länders planer som kommissionen beslutat om. Regeringen har gjort en granskning av kommissionens motiveringar och de som ligger till grund för beslutet och funnit att de inte är invändningsfria och därför öppnat en dialog med kommissionen om dessa frågor. Mot bakgrund av vikten av stabila och förutsägbara spelregler för marknaden är det viktigt att de inte förändras under spelets gång. förefaller dela denna syn när han i sin interpellation konstaterar att spelreglerna inte får förändras med kort varsel, exempelvis 2008. avvaktar vi respons från kommissionen. Frågan om hur en lägre tilldelning ska fördelas är föremål för överväganden inom . Utgångspunkten för bedömningen är direktivets bestämmelser, kommissionens riktlinjer samt beslut. En riktlinje som ges av beslut är att tilldelningen till befintliga anläggningar i el- och fjärrvärmesektorn bör vara mer restriktiv än tilldelningen till befintliga anläggningar i övriga sektorer. Den fördelning som regeringen avser att besluta om kommer att styras av denna riktlinje, som avser befintliga anläggningar. Denna princip, som ställt sig bakom, avser alltså, i motsats till vad vill mena i sin fråga, inte tillkommande el- och värmeproduktion utan endast befintliga anläggningar. Beträffande nya anläggningar vill jag upprepa vad jag har sagt. Elmarknaden i norra är integrerad och beslut om var investeringar i ny produktionskapacitet lokaliseras styrs i hög grad av skillnader i förutsättningar mellan länderna. Enligt den svenska fördelningsplanen och riktlinjer för denna plan, som mycket verksamt har bidragit till, ska förhållanden i närliggande länder beaktas vid tilldelningen av utsläppsrätter till nya el- och värmeproduktionsanläggningar. Jag anser att det är en viktig princip för att säkerställa att svenska företag inte får konkurrensnackdelar som i värsta fall kan leda till investeringar i mindre energieffektiv produktion i andra länder och därmed också till ökade koldioxidutsläpp. Frågan om hur tilldelningsvolymen fördelas mellan de anläggningar som ingår i utsläppshandelssystemet påverkar inte de totala koldioxidutsläppen och berörs inte av kommissionens beslut. Inom ramen för sammanlagd tilldelning avser regeringen för sin del att beakta vikten av stabila och förutsägbara marknadsvillkor när tilldelningen för perioden 20082012 genomförs. För det andra: Per frågar också om jag kan tänka mig att inte dela ut samtliga utsläppsrätter som tilldelats, utan hålla inne med en del för att uppnå en större effekt i handelssystemet. Det tilldelningsförslag som den förra regeringen lämnat och till vilket medverkat har beträffande den sammanlagda volymen inte blivit godkänt och inte funnit kommissionens gillande. I det fall kommissionen inte ändrar sitt beslut har jag för min del sagt att regeringen kommer att acceptera kommissionens besked förutsatt att vi behandlas likvärdigt med övriga länder. I detta fall skulle vi alltså uppnå en större klimateffekt än enligt den plan som bidrog till att utarbeta. Utöver en sådan minskning kan naturligtvis utdelningens omfattning påverkas av om och när investeringar i nya anläggningar genomförs. kommer att fortsätta att agera för en strikt och fungerande utsläppshandel. 18 PER (): Det är fredagen den 13 . Jag vet inte om det påverkade att jag hade sådan otur så att ministern inte riktigt svarade på min första fråga eller om det var något annat som gjorde det. Min fråga handlade om vilka sektorer som ska stå för den neddragning av utsläppsrätter som kommissionen beslutat att ska genomföra. Jag oroas lite grann av att ministern i sitt svar låtsas att det inte har skett några avgörande förändringar mellan det att den förra nationella fördelningsplanen skickades in och . Han säger att man kan behålla den långsiktighet som har funnits och att man kan köra vidare som man har gjort. Det stämmer inte. Det är uppenbart fel. Kommissionen har krävt en minskad tilldelning på koldioxid. Det måste regeringen på något sätt hantera. Man kan inte låtsas att man kan fortsätta som om ingenting hänt. Det är precis den minskningen som min fråga handlar om och som jag gärna skulle vilja ha ett svar på. Hur ska utsläppsminskningen fördelas mellan de olika branscher som ingår i handelssystemet? En faktor som man måste ta med är att de råvarubaserade utsläppen inom den tunga basindustrin är svåra att effektivisera eller åtgärda, åtminstone inom . Dessutom är det så att den tillverkande industrin i allra högsta grad är konkurrensutsatt på världsmarknaden. Det finns en risk för att om tillverkningskostnaderna i blir för höga kommer tillverkningen att minskas här och flyttas till andra länder. Det tror jag att miljöministern är medveten om. Det skulle inte heller innebära någon vinst för det globala klimatet eftersom utsläppen bara skulle flyttas från och till andra delar av världen. Det gäller kanske tydligast för den malmbaserade stålindustrin där man har mycket stora utsläpp eftersom man reducerar järnet med hjälp av kol i masugnar. Inom energisektorn är bilden däremot en helt annan. Där vet vi att el och värme mycket väl kan produceras utan fossila bränslen. Det syns tydligt eftersom den största delen av el- och värmeproduktion är fossilfri. Även de flesta nya anläggningar baseras på förnybara energikällor. Här har de politiska signalerna varit mycket tydliga. Ända sedan vi 1988 fick det nya koldioxidmålet och 1991 antog koldioxidskatten har det varit tydligt att vi ska minska koldioxidutsläppen. Jag vill därför hävda att el- och värmeindustrin har haft gott om tid på sig att göra en anpassning. Dessutom måste man ta hänsyn till att el- och värmeproduktionen inte är konkurrensutsatt på samma sätt som till exempel stålindustrin. Risken att man flyttar produktionen till eller måste betraktas som ganska marginell i detta fall. Regeringen står nu inför ett viktigt val. Ska man dra ned på utsläppen inom den elintensiva tunga basindustrin som är hårt konkurrensutsatt? En sådan bördefördelning, att ta från den tunga industrin, skulle ge extrakostnader för basindustri på , och det skulle riskera att driva arbetstillfällen ut ur landet. Jag undrar om det är regeringens vilja. Det är otydligt i det svar som jag har fått från . Alternativet är att i stället minska tilldelningen av utsläppsrätter inom el- och värmesektorn. Där finns det koldioxidfria alternativ som är lättillgängliga och där konkurrensen med andra länder inte alls är lika stor. Någonstans måste utsläppsminskningen göras. Frågan är var den ska göras. Att inte göra den existerar inte som alternativ.