prot · GV0949 · 2007-12-20 00:00:00 — Det kan väl inte vara en framtidsvision om ett med barn och föräldrar som mår bra, är lyckliga och utvecklas gott i vårt samhälle? Nej, jag är lite besviken och ledsen över svaret: Nej, jag kan inte göra någonting. Jag är nämligen övertygad om att alla barn behöver sina föräldrar. Jag är också övertygad om att alla föräldrar vill vara självförsörjande. Man vill ha det där arbetet, men man vill också kunna välja sin familj. Och utmaningen handlar om hur vi kan skapa ett samhälle där människor kan få arbete och försörja sig själva men också klara av att kombinera det med familj. Det måste väl vara det som vi någonstans strävar efter och arbetar för? Det är av den anledning som jag har valt att ställa den här interpellationen, som jag trodde skulle besvaras av , eftersom jag hade uppfattat att han är den i regeringen som ska ha någon sorts ansvar för barn och familj. är det inte så, och jag får respektera hur regeringen fördelar sitt arbete. Men jag undrar: Känns det bra i magen och hjärtat? Och var finns barnen och föräldrarna i ditt svar? 56 Arbetsmarknadsminister (): Tydligen var det för många ord för . Den här debatten hade vi . Och, ja, det känns väldigt bra att vi inte förlänger perioderna i arbetslöshet, för det är det som 100-dagarsregeln har lett till. Det är precis därför som både Ams och Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen har sagt att de vill att man ska ta bort den här regeln. Det finns regler för skäliga hänsyn det var det jag sade i mitt interpellationssvar som ska tas till sökandes förutsättningar för arbete och andra personliga förhållanden. Samma regler som gällde tidigare gäller från dag 101. Jag kan naturligtvis inte kommentera det enskilda fallet, och det vet mycket väl. Jag konstaterar bara att det regelverk som ska ta hänsyn just till de omständigheter som anför finns på plats och att den avvägningen måste göras. Och vi har Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen som har att övervaka att så sker. 57 (): Jag hör vad statsrådet säger, och jag känner mig mycket besviken. Jag är själv arbetsförmedlare. Åren 19942002 jobbade jag som arbetsförmedlare, från och till ska jag säga, för jag fick barn under den tiden och utbildade mig lite. Jag känner inte igen det här sättet att se på människor och på arbetsmarknaden. Någonstans har den här arbetsmarknadspolitiken tappat koncepterna och bortser helt från att vi alla är en del av en större helhet. Naturligtvis handlar det om att vi ska se till att människor hittar ett arbete så att de kan försörja sig. Det är jättebra och jättepositivt, men det kan inte få dessa orimliga konsekvenser för barnen i vårt samhälle, för barnen till de arbetslösa människorna, som det får i det här enskilda fallet. Det här är ett enskilt fall, och jag vet att statsrådet inte kan kommentera detta fall. Men det handlar ju om principerna. Om inte statsrådet känner ansvar för hur de här barnen och familjerna får ihop sitt vardagsliv, vem ska då känna ansvaret? Vi har båda fått förtroendet att fatta beslut som berör många människor. Då måste vi också ta ansvar för konsekvenserna av våra beslut, både de som är bra och de som är mindre bra. Här tycker jag att det finns konsekvenser som är mindre bra och som jag inte ser som en god del av ett konkurrenskraftigt in . Dessutom är jag övertygad om att det här inte är bra för de barn som drabbas i de här familjerna, och det är inte heller speciellt bra för svensk konkurrenskraft. Den har ju tidigare vilat på att det ska vara rätt person på rätt jobb. handlar det mer om att vilken person som helst kan ta vilket jobb som helst. Jag tror inte att det är bra för produktiviteten, och det är produktiviteten som har gjort att har klarat konkurrensen. Jag är fullständigt övertygad om att den här kvinnan, som gärna vill ha det här jobbet, inte kommer att använda sin kreativitet och sin produktivitet till i ett jobb från sin familj. Hon kommer att längta hem. Hon kommer att undra hur hennes dotter har det där hemma och hur hennes man fixar allt. Hon kommer inte att vara hundraprocentigt produktiv. Det svar som jag fick av många arbetsgivare när jag frågade vad det var de sökte, vad de letade efter var: Vi vill ha rätt person. Det var oftast det svar som jag fick i mitt jobb som arbetsförmedlare. Jag är övertygad om att den här kvinnan inte är rätt person för arbetsgivaren. Då kommer jag igen tillbaks till frågan: Känner man inget ansvar för de här barnen som inte passar in i borgarnas framgångssaga? Känner man inte ett ansvar för att arbetsgivarna faktiskt ska få rätt person på rätt jobb, så att vi ska kunna vara så där kreativa och produktiva och bevara vår konkurrenskraft i och se till att vi skapar flera jobb så att fler människor får arbete? 58 Arbetsmarknadsminister (): Jag kan säga det en tredje gång: Skälig hänsyn ska tas till sådana personliga omständigheter som just lyfter upp. Det är precis det regelverket säger. Det är precis det som har gällt tidigare. Det är precis det som gäller från dag 101. Det finns ingen skillnad. IAF har ansvar för att i föreskrifter definiera detta och för att övervaka att a-kassorna följer det regelverket. Jag måste ställa en retorisk motfråga. Är det bättre att vi väntar med att göra allt vi kan för att få människor tillbaka i arbete mot bakgrund av just den här skäliga hänsynen till just de barn som säger sig vurma för? Jag har svårt att se att det är bättre att stänga dörren. Det är också därför som både Ams och IAF har förespråkat att den här 100-dagarsregeln ska avskaffas, och vi har gjort precis just det. På slutet pratar om rätt person till rätt jobb. Ja, det håller jag helt med om. Det är just därför som vi från inrättar enhetsmyndigheten med ett fokus, nämligen att förmedla arbeten och kunna ägna sig åt att i en bättre strukturerad myndighetsform kunna göra det som är huvuduppgiften, att matcha. Den matchningen har kapitalt misslyckats. Om vi tittar på samvariationen mellan arbetslöshet och vakanser ser vi att vi har rört oss i fel riktning. Vi har ökat antalet arbetslösa och antalet vakanser . Det är ett bevis på att matchningen inte fungerar. Då kan man fundera över vad man kan göra för att få den att fungera bättre. I grund och botten tror jag att det är tre fyra saker som måste till. En del tar . Vi måste se till att vi har ett ekonomiskt paket som gör att det lönar sig att arbeta, att det blir billigare och enklare att anställa och att man har en myndighetsorganisation som sätter matchningen i fokus. Det är just den politik som regeringen driver med arbetslinjen i fokus. Vi måste se till att utbildningssystemet fungerar bättre och att det finns en koppling mellan utbildningssystemet och arbetsmarknaden. Jag tycker att den kopplingen har varit alldeles för svag. Där måste många goda krafter till. Sedan finns det naturligtvis andra saker som måste till. Vi måste fundera över hur morgondagens behov av arbetskraft kommer att se ut. Det är inte alldeles enkelt i en snabbföränderlig värld. Hur vet vi hur behovet av olika tekniska yrken ser ut ? Det är inte alldeles enkelt, men det är inte skäl nog att inte försöka. Sedan kan man fundera över hur man gör i övrigt när det gäller arbetsmarknadspolitiska utbildningar och annat. Där har vår utgångspunkt varit att lägga fokus på dem som har varit borta från arbetsmarknaden . Det är naturligtvis lättare att göra det i en högkonjunktur än i en lågkonjunktur. De som har befunnit sig i arbetslöshet i en högkonjunktur ska ha kort väg tillbaka till arbete. Det är också därför som vi fokuserar på den rena matchningsfunktionen i arbetsförmedlingen. För den som har varit borta länge tycker jag att man behöver mer av individuell handläggning och mer av individuell planläggning av hur man snabbast tar sig tillbaka till arbete. Därför har vi inom ramen för jobb- och utvecklingsgarantin och jobbgarantin för unga satsat 2,6 miljarder för att se till att vi har möjligheter att komplettera med utbildning, arbetspraktik och en lång rad andra saker för att öka möjligheterna till matchning för den enskilda personen. 59 (): Jag tycker att vi som förtroendevalda, som politiker, och inte minst , har ett ansvar, om de regelverk som finns inte riktigt i alla dess delar ser till människors individuella situation och behov, att fundera på om det är riktigt rätt. Sedan är jag fullstädigt övertygad om att man kan ha liknande regelverk, men beroende på vilket ledarskap som finns används och nyttjas regelverken på olika sätt. Det är det som gör mig bekymrad. Det ledarskap, den retorik, det synsätt som bland annat arbetsmarknadsministern här för fram gör att enskilda familjer och barn ställs inför orimliga val och konsekvenser i . Regeringen säger att man står för barns bästa, att föräldrar behöver mer tid med sina barn och att man tänker införa ett kommunalt vårdnadsbidrag. Vissa barn och vissa föräldrar behöver det, men andra barn bevärdigas inte ens med att ministern funderar lite grann över om det blev riktigt bra och hur vi kan fixa till detta så att också barn till arbetslösa får ha sina föräldrar i närheten. Arbetslösa föräldrar behöver också möjlighet att kombinera ett arbete med familjen. 60 Arbetsmarknadsminister (): Regelverket ska förstås följas. Jag är övertygad om att IAF kommer att utöva sin tillsyn på bästa sätt för att de här särskilda hänsynen ska kunna tas också i det enskilda fall som nämner. Med det önskar jag en god jul. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2007/08:244 om Krami och 61 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att Krami- och MOA-verksamheterna ska kunna upprätthållas med oförminskade resurser. Hon hänvisar till att det nätverk som skapats mellan kommunerna där verksamheten finns är oroade för att minskade anslag till länsarbetsnämnderna ska hota verksamhetens existens och att nämndernas framtida deltagande i projekten är oklart. Arbetsmarknadspolitiken har ett tydligt fokus på matchning och på att alla ska få jobb men även på insatser för dem som står allra längst från arbetsmarknaden. Genomgripande förändringar har gjorts, som viktiga uppgifter återstår. Förutom reformer som ökar de ekonomiska marginalerna för dem som arbetar krävs därför även att vi gör vårt yttersta för att personer som befinner sig långt från arbetsmarknaden ska kunna återgå till arbetslivet. Detta gäller i synnerhet nyanlända invandrare, långvarigt sjuka och de som uppbär sjuk- eller aktivitetsersättning samt personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga. När det gäller insatser för att stödja Kriminalvårdens klienter att återinträda på arbetsmarknaden så samarbetar Ams och Kriminalvården kring detta. Målsättningen är att ge intagna i häkte och anstalt liksom dömda till frivård samma service som övriga arbetssökande. Arbetsförmedlingens tjänster ska kunna användas av dem på samma sätt som övriga medborgare i allmänhet kan. Regeringen anser att det är av stor vikt med fortsatt samverkan mellan Kriminalvården och den nya myndigheten . Jag är övertygad om att fortsatt sådan samverkan även i fortsättningen kommer att underlätta för Kriminalvårdens klienter att bryta sitt utanförskap på arbetsmarknaden. 62 (): Jag vill passa på att tacka ministern för svaret. Vi har haft en debatt som handlade om ungefär samma sak med justitieminister . Hon säger att hon har ett väldigt nära samarbete med Littorin när det gäller de här frågorna. Kramiläget i ser väldigt oroande ut. Det är flera som aviserar att man inte kan fatta ytterligare beslut därför att man väntar på vårpropositionen. Man går på projektpengar fast detta är en permanentad verksamhet. Det finns väldigt många frågetecken i de här frågorna. Det är tveksamt om man ska kunna starta om i . Det är också beklämmande att Krami i har lagts ned , 2007. Det har skrivits regleringsbrev . Jag vet inte om arbetsmarknadsministern har tagit upp just det som gäller budgeten och anslaget till yrkesutbildningar som minskar. Det är uppgifter från justitieministern. Det kanske vore bra att fortsätta att hålla kontakten. Så är det. Anslagen har stått stilla , och principiellt är det en minskning. Krami är för män och för kvinnor. av dem som går på Krami och får också jobb sedan, vilket är ett väldigt bra resultat. av dem som går yrkesutbildning inom kriminalvården får också jobb. Det var ett ganska långt inslag i Aktuellt om hur betydelsefullt det är för att de ska kunna komma igen. Jag ställer mig frågan: Hur är det med den hävdade arbetslinjen? Det blir knutar på den blå tråden. Om man hävdar arbetslinjen väldigt bestämt kan man inte göra så här. Jag har försökt att se på de speciella grupper som står långt från arbetsmarknaden, men jag ser inte en bokstav om just den här kategorin. 63 Arbetsmarknadsminister (): Jag kan bara säga att jag helt håller med . Det ska man kanske inte vara så förvånad över. Det jag har sett av Krami- och MOA-verksamheterna har jag en mycket positiv uppfattning om. Jag tycker att det är bra verksamheter. Det är självklart så att ska vi se till, om jag har förstått justitieministern rätt och det som sägs i den allmänna debatten, att få personer med kriminellt förflutet att på olika vis komma tillbaka i samhället är ett arbete naturligtvis en väldigt god början. Det är därför som vi har inlett ett samarbete för att se över vad vi kan göra för att underlätta övergången. Krami och är en sådan del. Det kan finnas annat vi kan göra för att underlätta för återkomst i arbete så snabbt som möjligt. Det arbetet har vi inlett. Jag kan också konstatera att de pengar som är avsatta egentligen inte är särskilt mycket pengar. Så det finns nog anledning att hysa förhoppningar, även om jag kanske inte just kan vara väldigt konkret. Frågan är definitivt på bordet. Vi jobbar intensivt tillsammans för att se till att kunna identifiera vilka typer av åtgärder som vi kan vidta för att underlätta återkomst i arbetslivet för den som har ett kriminellt förflutet. Jag håller med om att sådana åtgärder måste starta ganska tidigt en person faktiskt sitter inne för att det ska kunna leda till ett gott resultat. Däremot skulle jag nog kunna säga att min utgångspunkt har varit att inte en sten ska vara orörd. Jag tror att man får titta på alla de möjligheter till insteg som vi kan finna, olika regelverk som styr och olika arbetsmarknadspolitiska insatser, vad det nu kan vara, för att se hur vi kan göra för att bättre underlätta för dem som har suttit inne att så snabbt som möjligt komma i arbete. Det måste vara bättre än att gå sysslolös och därmed riskera att återfalla i brottslig verksamhet. 64 (): Det är bra om man inte tänker i stuprör när det gäller olika departement inom regeringen utan diskuterar. Men jag tror att Kramiverksamheten, och även , eftersom det är så många som lever i ovisshet, vill ha något slags uttalande från ministern om man får vara kvar och om man får fortsätta med den här verksamheten. De har ju förhoppningar om att det ska komma mer resurser i vårpropositionen. Jag hade en träff med Krami och på i , och representanten från arbetsförmedlingen efterlyste att man ska se till att det även kommer med i regleringsbrevet. Kriminalvården har det redan, men från finns det inget sådant regleringsbrev, vilket skulle behövas. Krami är en permanentad verksamhet och kan inte överleva på projektpengar. Det håller i ett eller . När det gäller anslagen till yrkesutbildningar har vi inte sett något tillskott. Det är i princip en minskning. Det är ingenting som kostar mindre , allting kostar ju mer. Kan ministern ge något besked där? För att arbetslinjen ska vara trovärdig vore det väldigt bra om också människor inom kriminalvården blir omnämnda som de som står långt ifrån arbetsmarknaden. Jag tycker också att man ska ha en eloge för att man lyckas så bra som man har gjort, både när det gäller yrkesutbildningar och i Kramiprojekten, den permanentade verksamheten. 65 Arbetsmarknadsminister (): Jag håller med . Det är lätt att ge en eloge till den verksamheten. Jag tycker att det jag har sett har varit väldigt intressant. Jag tror att en del av den ovisshet som tar upp baserar sig på omorganisationen av , där vi slår ihop länsarbetsnämnderna och till den nya myndigheten . Det här kan jag också lova är en fråga som jag kommer att följa upp och som vi kommer att återkomma till på olika sätt och vis. I grunden tycker jag att pekar på en väldigt bra frågeställning. Hur gör vi för att lättare få personer med kriminellt förflutet som sitter inne tillbaka till arbetsmarknaden? Där tror jag att vi kan vara helt överens i sak. Krami och är några delar av den här verksamheten som jag tycker är viktig att lyfta fram. Det kan finnas mer vi kan göra i övriga regelverk. Det är det som justitieministern och jag sitter ned och tittar igenom. Jag kan lova att vi ska ha stora ögon och också rätt stora öron när vi pratar med olika personer som har erfarenheter och insikter i detta för att ta till oss så mycket som möjligt av det som finns. Jag ber att få återkomma. 66 (): Jag skrev jag tror. Sedan ändrade jag mig, strök jag tror, fru talman, och skrev jag vet att man inom gör stora neddragningar ekonomiskt. Jag förstår inte hur man tänker inte en susning att de här neddragningarna kan leda till så mycket annat. Däremot skulle jag i den här debatten vilja säga att det väl vore bättre att man satsar på yrkesutbildningar generellt om vi tittar på det här specifikt, i stället för att sänka skatterna för dem som redan har fickorna fulla. 67 Arbetsmarknadsminister (): Jag ska inte gå in i den sista diskussionen. Målet måste naturligtvis vara att den som har suttit inne så snabbt som möjligt ska komma ut på arbetsmarknaden. Vi ska utgå från och titta på det som har fungerat bra. och är några sådana verksamheter. Vi ska se om det går att göra mer, om det finns något annat i regelverket som vi också kan göra. Det är det arbetet som och vi på nu har inlett. Målsättningen är att vi ska komma tillbaka med någonting som faktiskt underlättar för att just det ska ske. Tack och god jul! Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2007/08:245 om en svår situation för deltidsstämplande kvinnor 68 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förslaget om begränsning av deltidsstämplingen inte ska leda till att stora grupper av deltidsarbetande kvinnor med låga löner slås ut i en mycket svår ekonomisk situation. Regeringens främsta prioritering är att alla människor som vill och kan arbeta ska ges möjlighet att göra det. Regeringen har därför tagit initiativ till omfattande åtgärder för att främja sysselsättningen och bryta det stora utanförskapet, varav reformering av arbetslöshetsförsäkringen är en. De sammantagna resultaten av politiken går redan att avläsa i statistiken. Arbetslösheten sjunker, utanförskapet minskar kraftigt och sysselsättningen stiger i en takt som vi inte har sett . Utgångspunkten för arbetslöshetsförsäkringen är att ge människor förutsättningar för att hantera omställning i arbetslivet. Vi vet, efter analyser inom arbetslöshetsområdet, att ju längre en arbetslöshetsperiod är, desto svårare är det att komma tillbaka i arbete. Möjlighet till ersättning legitimerar ett utanförskap som regeringen inte kan acceptera. Deltidsarbetande män och kvinnor som vill arbeta heltid måste kunna få chansen att göra det. kan en hel ersättningsperiod användas för deltidsutfyllnad. För den som får ett deltidsarbete på räcker en ersättningsperiod till deltidsutfyllnad. Jag har svårt att se hur deltidsarbetslöshet kan vara ett led i en effektiv omställning. När möjligheten att få arbetslöshetsersättning på deltid begränsas i varje ersättningsperiod är det inte längre möjligt att få arbetslöshetsersättning som inkomstutfyllnad . I stället motsvarar ungefär åtta månaders ersättning för en person som arbetar . När de har förbrukats kommer det att finnas en möjlighet för ensamstående föräldrar med försörjningsansvar för barn att få fortsatt ersättning. Denna grupp kommer att erbjudas deltidssysselsättning inom jobb- och utvecklingsgarantin. Det innebär att de får möjlighet att delta i aktiviteter och få aktivitetsstöd de dagar de inte sysselsätts i enlighet med sitt arbetsutbud. kommer deltidsarbetslöshet att kvalificera för nystartsjobb. Ett av huvudsyftena med införandet av nystartsjobb för deltidsarbetslösa är att göra det mer lönsamt för arbetsgivare att erbjuda sina befintliga anställda heltid. Detta gäller inte minst i kommuner och landsting, eftersom nystartsjobben kommer att öppnas upp för alla arbetsgivare också i den offentliga sektorn. Jag är övertygad om att de kvinnor som berörs av reglerna om arbetslöshetsersättning på deltid kommer att gynnas av en politik som ökar deras möjligheter att få ett arbete på heltid. 69 (): Som bekant är det så att de flesta deltidstjänster besätts av kvinnor. De flesta deltidsstämplare är kvinnor. Könsuppdelningen är oerhört tydlig. Män har heltider kvinnor har deltider. Så ser det ut. När regeringen nu ska begränsa möjligheterna att deltidsstämpla inom ramen för a-kassan är det i första hand kvinnor som drabbas, många av dem ensamförsörjare. Inom detaljhandeln finns det oerhört mycket deltidstjänster, men i de delar inom detaljhandeln där det arbetar många män är andelen heltider betydligt högre. Så här ser en del av de fakta som gäller ut. Inom radio- och tv-handeln är kvinnor, och arbetar deltid. Inom bygghandeln är kvinnor, och arbetar deltid. Det här är manligt dominerade delar av detaljhandeln. Företagskulturen är inriktad på heltid. Det innebär också att andelen kvinnor med heltidstjänster är högre här än inom andra delar av handeln. Kvinnorna dras med i en positiv riktning i de delarna av näringslivet. Men fakta om andra delar av handeln ser ut så här: Inom klädeshandeln är det kvinnor, och arbetar deltid. Inom skohandeln är det kvinnor, och arbetar deltid. Varför är det så att det uppenbarligen går att organisera arbetet för heltidstjänster inom branscher där männen dominerar? Om något visar detta att argumentet om att det inte går att organisera fram heltider är felaktigt. Det går om viljan finns. Det finns positiva exempel på det runt om, både inom privat och offentligt näringsliv, men det är så oerhört mycket jobb som måste göras i övrigt. Problemet är att det har gått slentrian i det här. Av gammal hävd organiserar man deltider. Det här sker speciellt i kvinnodominerade yrken. Människor tvingas på deltider mot sin vilja. ska de som mot sin vilja tvingats på deltid straffas för detta genom att deltidsstämplingen begränsas . I stället för att sätta press på arbetsgivaren och försöka lösa problemet där ska man straffa dem som har de här deltiderna. Är det här rimligt? Man slår mot dem som tvingats in i ett felaktigt system i stället för att lösa problemet. Jag tycker att ministern borde använda sin kraft till att göra någonting åt de här ofrivilliga deltiderna i stället för att, som i sitt svar till mig, göra teoretiska beräkningar av hur länge det går att deltidsstämpla. Varför är det så omöjligt att ha en lagstiftning om heltid? Om man har det så får facket och arbetsgivarna sedan förhandla om deltiderna. Då är det så att , , har kongressbeslut på att man önskar en sådan här lagstiftning om det inte går att lösa förhandlingsvägen. Skulle man göra på det här sättet så skulle man markera detta på ett sådant sätt att någonting radikalt skulle hända. Då skulle man göra någonting rejält och inte bara prata. Det är någonting som är mycket bättre än att slå med den här typen av försämringar mot stora grupper av ekonomiskt svaga deltidsstämplande kvinnor. 70 (): Det här är ett kärt ämne som vi kommer att fortsätta diskutera ett tag till, ministern. Jag vill ställa några frågor i sammanhanget. Jag har läst det svar som har fått och kan konstatera att det finns en hel del som man funderar på. Jag tror att vi i grunden kan se behovet av att många har heltidsanställningar. Det är alltså inte det som skiljer oss åt.