prot · GU09129 · 2007-06-19 00:00:00 — Men 1948 ändrade vi grundlagen just för att den här avvägningen betraktades som problematisk, just för att vi tyckte att våra grundläggande rättigheter aldrig får offras, att de är absoluta och ovillkorliga. Statsledningen ska försvara våra intressen och allt som har med våra intressen att göra, men inte till priset att våra grundläggande rättigheter utsätts för hot. Detta övervägande får man inte göra. 138 () replik: Till att börja med vill jag verkligen tacka för den betydelse han tillmäter mitt eget parti. Jag är betydligt mer ödmjuk än så. I det här fallet har vi en majoritet av sex partier. Då tycker jag inte att alla sex partier behöver gå upp i debatten. Men har jag ändå gått upp och redogjort för hur jag ser på debatten. I princip har vi haft samma vinklingar. Jag har valt att bara fokusera på det dubbla uppdraget. Det innebär att statsledningen ska värna hotade svenska intressen som man ska följa grundlagen. Det finns ju ingen som ifrågasätter grundlagen i det här fallet. Justitiekanslern och KU har också slagit fast att det inte föreligger något grundlagsbrott. Däremot förs ett resonemang om att man kommit säkerhetsavståndet förnär. Men majoritetens liksom Justitiekanslerns slutsats är att det inte föreligger något grundlagsbrott. Grundlagen har respekterats, och det är viktigt att komma ihåg. 139 () replik: Då är vi överens om att grundlagen gäller i krissituationer, också om landets intressen är hotade. Statsmakten ska inte göra något övervägande och ställa det ena mot det andra, utan det finns en absolut plikt för oss alla att följa vår grundlag. Jag tycker att det känns mycket bättre , men i början kändes det som att det här fanns möjlighet till en viss kohandel mellan det ena och det andra, eftersom detta har inträffat. Och det är begripligt. Vi behövde en lag, tryckfrihetsförordningen, för att stoppa det här. Reaktionen är begriplig när våra intressen hotas. Jag förstår tro inget annat och alla dem som tycker att hon antagligen agerade rätt. Men det måste finnas en absolut gräns som gör att inte det begripliga blir ett övergrepp på grundlagen. Under agerade inte något av partierna från höger till vänster, åtminstone inte Socialdemokraterna, på ett bra sätt. Vi är alla överens om att det inte får upprepas. Därför är en absolut klarhet, inte minst från det största partiet i vår riksdag, så oerhört viktig. Var inte så blyga! Ni tillhör det största partiet, och då har vi rätt att kräva ett klart och tydligt besked av er. Vad menar du var syftet med att den högsta politiska rådgivaren till besökte webbhotellet? Om det inte var att påverka, varför lämnades då informationen? Vad ville utrikesministern åstadkomma? Hon säger själv att det var en förändring i en tävling som inte betraktades som bra för svenska intressen. Det är inte acceptabelt att agera på det viset, att ge en information som förväntas leda till att man förhindrar en publikation. 140 () replik: Syftet får de personer som varit inblandade stå för. Men det framgår av handlingarna att syftet var att erbjuda information om det utrikespolitiska läget. Och slutsatsen är från KU:s och Justitiekanslerns sida att inget grundlagsbrott har begåtts. Jag tycker att det är viktigt att vi är sex partier som har kunnat nå en enighet om detta. När jag hör sista inlägg tycker jag kanske att den här reservationen verkar onödig, med tanke på hur nöjd verkar vara med mitt svar. Men det är förmodligen en feltolkning som vi kan återkomma till i ett annat sammanhang. Det viktiga att komma ihåg är att regeringen i detta fall har ett dubbelt uppdrag, att statsledningen ska värna hotade svenska intressen som man ska följa grundlagen. Det slås fast i KU:s betänkande. Och liksom Justitiekanslern kommer KU fram till att inget grundlagsbrott har skett. Statsminister förordnande av statsråd (avsnitt 1.2) 141 (): Enligt 6 kap. 1 § andra stycket regeringsformen tillsätter statsministern övriga statsråd. Utifrån den granskning som vi har genomfört i utskottet anser vi från oppositionens sida socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister att inte levt upp till de krav som måste ställas när det gäller uppgiften att utse statsråd. Däremot kan vi konstatera att den borgerliga majoriteten i utskottet inte har några som helst synpunkter på hur statsministern har skött sitt arbete när det gäller att utse statsråd. Sant är att regeringsformen ger en stor frihet åt regeringsbildaren när det gäller vem som ska utses, men det innebär inte att det ska utläsas som att det ska få gå på vilka lösa boliner som helst. Så kan man naturligtvis inte tolka regeringsformen. Det är ett utomordentligt stort ansvar som ger statsministern att utse statsråd, det kanske viktigaste uppdrag som vi ger någon. Det är ett stort förtroende som måste förvaltas väl. Det är en både central och mycket grannlaga uppgift där statsministern naturligtvis måste ta ansvar för att han inte utser statsråd som har en bakgrund som inte går att försvara. Det kräver noggranna förberedelser. Hur det ska gå till i detalj är naturligtvis ingenting som eller någon av oss som står här egentligen har någonting att säga om. Men det kräver naturligtvis förberedelser, och det krävs en beredning av ärendet. Det hoppas jag att de allra flesta håller med om. Därför tycker jag att det är häpnadsväckande att höra att statsministern inte ens hade ett personligt samtal med de statsråd som han utsåg och som representerade ett annat parti än hans eget. Han ägnade inte en enda minut åt samtal med dem som han skulle utse att sitta i och som skulle få det ansvar som det innebär att vara statsråd. Mycket tunga och viktiga uppdrag delades lättvindigt ut utan att statsministern ens en gång ansåg sig behöva prata med dem som skulle utses. gick det ju som det gick med regeringsbildningen. Det måste ändå påminnas om det stora misslyckande som den resulterade i. Två av ministrarna avgick . Tre statsråd polisanmäldes. Andra har misstänkts för både mutbrott och skattebrott. Det är allvarligt eftersom detta handlar om och anseende i omvärlden. Utifrån den granskning som vi har gjort är det helt klart att det inte går att dra någon annan slutsats än den som vi socialdemokrater har gjort tillsammans med och , nämligen att statsministern inte har levt upp till de krav som jag anser att vi rimligen måste ställa på en regeringsbildare när det gäller förberedelser för uppgiften att utse statsråd. Med det, herr talman, yrkar jag på godkännande av anmälan i reservation nr 2. 142 (): Som så väl framförde är processen att utse statsråd en otroligt viktig del av statsministerns uppgift att bilda en ny regering. utfrågades statsministern av om hans förberedelser vid tillsättandet av statsråd. Statsministern tog i sin inledning upp något mycket viktigt, nämligen att det vid sidan av de formella kraven givetvis också finns en rad informella krav. Det handlar om att försäkra sig om att det tilltänkta statsrådet är införstådd med lagar och regler och att försäkra sig om att statsrådet har kvalifikationer nog att axla det ansvar som följer med uppdraget, liksom att inhämta referenser eller annat av värde som behövs för en grund för att göra den bästa möjliga statsrådsutnämningen. Jag håller med statsministern. Det är av största vikt att försäkra sig om det tilltänkta statsrådets kunskaper om lagar och regler. Men vad var det då som gick så fel? Som tidigare sade var det ett par ministrar som inom , plus minus , fick lämna sina poster. Då anser jag att man måste ha brustit i förberedelserna. Statsministern påpekade också under utfrågningen att det enligt hans uppfattning skulle vara helt orimligt att man ska ha inställningen att man inte ska få ha gjort något klandervärt över huvud taget under ett långt liv för att kunna bli statsråd. Jag håller med om det också. Man kan inte börja planera sitt liv långt innan i tron eller med insikten om att man inte ska bli statsråd . Det är naturligtvis inte rimligt. Men det klandervärda som kanske gick tillbaka långt i tiden visade sig vara helt dagsfärskt hos de ministrar som , plus minus , fick avgå. Detta viktiga uppdrag som statsministern har finns, som jag sade i mitt tidigare anförande, klart och tydligt angivit i regeringsformen 6 kap. 1 § andra stycket. För att statsministern ska kunna leva upp till det anser jag att det är en självklarhet att statsministern före utnämningen varit i personlig kontakt med de tilltänkta statsråden. Det var häpnadsväckande att höra statsminister svara nej på det. Han hade överlåtit det på partiledarna i de andra partierna. Det är inte rimligt eftersom det klart och tydligt står att det är statsministern som ska tillsätta statsråden. Då krävs det väl mer i alla fall att man har haft en personlig kontakt. Jag blir lite fundersam när utskottsmajoriteten i sitt ställningstagande anser att det inte finns någon anledning till något särskilt uttalande om statsministerns hantering vid tillsättningen av statsråd. Det är anmärkningsvärt, speciellt med tanke på att han överlät till de andra partiledarna att i sina respektive partier sköta samtalen. Är det så det ska gå till när statsministern är den person som ska tillsätta kvinnor och män på så viktiga poster? Mitt svar måste bli nej. Ett så tungt, viktigt, stort och ansvarsfullt uppdrag som att utse statsråd ska skötas med noggrannare förberedelser än vad som har visat sig gjordes. Statsministern har i efterhand, med facit i hand, sagt att han kanske borde ha ställt fler och annorlunda frågor. Det är positivt. Jag får tacka talmannen och yrkar på godkännande av anmälan i reservation nr 2. 143 (): Ärendet om sätt att utse regering innehåller några förvånande och märkliga saker. Ännu märkligare ter det sig, herr talman, när förklarar att han har stött sig på tidigare erfarenheter hos regeringsbildare när han arbetade för att utse nya statsråd. Det finns ingen praxis för hur en regering och enskilda statsråd ska utses, men jag tänkte ta hjälp av sporttermer när jag ska försöka förklara hur märkligt det kan te sig. Låt mig jämföra denna situation med hur svenska herrfotbollslandslaget hade det när förbundskaptenen helt enkelt skickade hem tre av landslagsspelarna på grund av att de har uppträtt olämpligt och inte följt reglerna. Det var en av största händelser . Vad var det som kom fram med anledning av uteblivna landslagsspel ? Det var mycket tydligt att det saknades personligt samtal mellan vår förbundskapten och nämnda . Det skrevs oerhört mycket i de sportbilagor som fanns, och jag tror att vår i viss mån sportintresserade statsminister skulle kunna ha uppfattat denna situation när han i sin egen roll som statsminister skulle utse egna statsråd. Direktkontakt är A och O när det gäller att bygga ett lag. Det duger inte att skicka några centermittfältare för att prata med . Det duger inte att skicka några försiktiga kd-backar för att försöka få ordning på laget och få in de spelare som önskas. Det är oerhört viktigt att den som är förbundskapten och lagledare tar direktkontakt. Denna fotbollsliknelse blir ännu mer uppenbar i ljuset av det orangefärgade lagets förlust mot det rödgröna laget i den årliga fotbollsmatchen . Efter en intensiv punktmarkering av tjejerna i det rödgröna laget särskilt tack till , och tvingades statsministern att konstatera att var och en av de rödgröna ledamöterna fick in bollen i mål . Det var en bra fördelning, ett per parti som ingick. Regeringen fick bara in en enda boll. Det är möjligt att om statsministern valt att själv prata direkt med sina spelare, herr talman, hade resultatet kanske sett annorlunda ut. Jag måste återkomma till de statsråd som avgick . Det var trots allt dem som han själv hade pratat med som avgick. 144 (): har gjort sin granskning av statsminister förordnanden av statsråd utifrån en anmälan dels om huruvida statsministerns beslut att förordna statsråd kan anses falla under beredningstvånget i regeringsformen, dels om i vilken omfattning och i vilka former förordnanden av statsråd har skett. avsnitt i betänkandet som handlar just om gällande regler ger ett förhållandevis klart svar på de frågor som är ställda i anmälan. I grundlagspropositionen framhålls att statsministerns beslut om regeringens sammansättning till skillnad från hur det fungerade tidigare inte blir ett regeringsbeslut. Beredningstvånget framgår av 7:2 i regeringsformen, och enligt den paragrafen ska vid beredning av regeringsärendena behövliga yttranden och upplysningar hämtas från berörda myndigheter. Av det här framgår att statsministerns förordnanden inte kan falla under något beredningstvång. KU redogör också i sitt betänkande för tidigare statsministrars överväganden och praxisen kring förordnande av statsråd. Det är en överblick som absolut är intressant. Från öppna källor som memoarer, intervjuer och festskrifter lämnas redogörelser för hur tidigare statsministrar som och gjort avvägningar och resonerat kring utnämningar och sammansättningen av regeringen. Betänkandet redogör också för KU:s tidigare utfrågningar i ämnet så långt tillbaka i tiden som av , och om deras erfarenheter som just regeringsbildare. Slutsatsen efter att en sådan genomgång är klar är att det inte finns någon enhetlig modell för tillsättning av statsråd. Det finns tvärtom många olika hänsyn att förhålla sig till. Det är klart att förordnande av statsråd är en viktig, ansvarsfylld och grannlaga uppgift. Statsministern har under nästan , en halv förmiddag, , redogjort för de omfattande förberedelser som fanns inför regeringsskiftet. Han har redogjort för de långvariga gemensamma förberedelserna i kring den politiska fördjupningen och för hur förtroendet och kännedomen mellan de ledande politikerna i växte fram till den särskilda arbetsgrupp som hade uppdraget att ta fram aspekter på hur en regeringsbildning skulle genomföras. Han redogjorde för hur erfarenheterna från de borgerliga regeringsbildningarna och sammanställdes och togs till vara. Till det, att det är statsministerns stora ansvar och viktiga uppgift att förordna statsråd, måste det kopplas ett förtroende genom ömsesidig tillit för att bygga ett lag med starka statsråd som också fungerar som ett lag med kollektivt ansvar för politiken. Regeringsformen slår kort fast att det är statsministern som tillsätter statsråd. Den slår också fast att det är statsministerns ansvar att se till att de delar av regeringsformen som styr över de formella kraven på statsråd uppfylls. Utskottets betänkande har som sagt enkelt klarlagt att utnämning av statsråd inte är regeringsärenden och därför inte heller omfattas av bestämmelsen om beredningsskyldighet. Vårt betänkande visar som sagt att någon särskild praxis inte heller har utvecklats för hur utnämningar ska förberedas. Jag vill påminna om, och det är viktigt, att vår granskning är just av en konstitutionell karaktär, en rättslig karaktär. Och några regler har inte överträtts. I och med detta ser vi ingen anledning till någon särskilt uttalande från sida. 145 () replik: Jag har bara en enkel fråga till . Anser den borgerliga majoriteten i att regeringsformens krav på statsministern om ansvar för att utse statsråd verkligen kan tolkas på så sätt att det inte kräver några som helst förberedelser? 146 () replik: Det är en felaktig beskrivning att det inte har varit några som helst förberedelser. Jag vill påminna om att vi satt tillsammans under just för att gå igenom svar på vilka förberedelser som har förekommit. Jag vet att är ovan vid koalitionsregeringar, ovan vid samarbete mellan fyra olika partier. Jag vill därför peka på det som lyfts fram, det som är det uppenbara, att statsministern är regeringsbildare och ansvarig för samtliga statsråd. Tittar man på den historia som finns av koalitionsregeringar är det förstås så att ett stort ansvar för statsråden faller på dem som är partiledare för respektive parti. Det är klart för oss att den här processen har föregåtts av mycket öppna samtal mellan partiledare där statsministern, just som regeringsbildare, har vinnlagt sig om vilka frågor som har ställts och om hur diskussionerna har varit. Jag vill också påminna om att det här är personer som känner varandra, som har jobbat tillsammans, som har utformat politik tillsammans. Så visst har förberedelser skett. Vi satt som sagt och pratade om detta. Vi har gjort mycket mer. Vi har fått in skriftligt material. Förberedelser har skett. Jag bollar tillbaka till . Det här är som sagt vår första granskning. Det är viktigt att den sker utifrån just en rättslig grund med konstitutionell karaktär på det. Vilka regler är det som har överträtts? Vilka regler är det som inte har uppfyllts? Har det varit så är det vår uppgift att kunna rikta kritik. Då är det roll att peka på just detta och framföra kritiska synpunkter. I det här ärendet kan det vara ett upphetsat tonläge och retorik i luften, absolut. Det är väl för att det är just en rättslig granskning i en politisk miljö. Men, , vilken regel är det som har överträtts? Vilket brott mot regeringsformen är det som har begåtts? Det är svårt att hitta det. 147 () replik: Jag ställde en enkel fråga, , och fick detta mångordiga svar om att det visst hade gjorts förberedelser. Jag vill bara hänvisa till den utfrågning som vi faktiskt gjorde med statsministern och detta att han inte ens hade haft samtal med de statsråd som han skulle utse. När man ser på bestämmelserna i regeringsformen och det ansvar, det förtroende, som ju ger statsministern finns det ett utrymme för tolkningar. Saker och ting står inte exakt i någon enda paragraf i grundlagen. Det finns inte detaljer som innebär att man reglerar varje given situation. Men att det kräver beredning, att det kräver förberedelser på något sätt av statsministern att utse sina statsråd, torde väl ändå vara något som man kan läsa ut av regeringsformens bestämmelser även om det inte i detalj framgår exakt hur detta ska gå till. Det är det ingen som kräver. Men när man får svaret från statsminister att han inte har ägnat en enda minut, , inte ens ett litet samtal, åt dem som han ska utse till statsråd, då kan man väl inte rimligtvis hävda att det har skett enligt regeringsformens krav, ? 148 () replik: Återigen lyser ju ovanan att forma allianser, att ha koalitionsregeringar, igenom. Förberedelserna för det här regeringsskiftet går som sagt tillbaka. Som jag nämnde i mitt anförande fanns det till och med en hel arbetsgrupp som hade till uppgift just att se över departementsstruktur och hur detta med statsråd skulle organiseras. Så visst fanns det förberedelser. Där spelar bara på retoriken. Och som sagt, i en koalitionsregering har partiledarna ett särskilt ansvar. Mellan dem fördes öppna diskussioner om namn där statsministern förstås som regeringsbildare tilläts ha synpunkter och komma med kommentarer. Det som är intressant här är ju, om jag får pressa lite grann på den reservation som är skriven, att man här öppnar upp för att fylla ut med checklistor, och referenser ska inhämtas. Jag tror att det är jättesvårt för ett konstitutionsutskott eller en riksdag att ta sig an att försöka formulera hur sådana här samtal ska föras, hur de ska drivas, vad de ska innehålla. Det som är av så djupt personlig och politisk karaktär tror jag är mycket svårt för ett konstitutionsutskott och för en riksdag att reglera. Skulle man ha någon fråga som kunde vara med skulle det vara just denna: Är det något som regeringsbildaren ska känna till är det just om det finns någonting i bakgrunden som kan drabba förtroendet och respekten för ämbetet. Och vi vet också, om vi minns tillbaka till vår utfrågning, att den frågan ställdes av . 149 (): Om föregående debatt hade en principiell bredd och ett djup är detta en betydligt enklare fråga. Det är enkelt att komma till slutsatsen att statsministerns beslut om förordnande av statsråd inte faller under beredningstvånget i regeringsformen. Det är ändå en viktig fråga att belysa av , inte minst för att belysa och ta vara på de erfarenheter som finns från tidigare regeringsbildningar och att föra erfarenhet vidare till kommande regeringsbildningar. Regeringsformen ställer formella krav som ska uppfyllas. De kraven är helt klart uppfyllda här. Det är viktigt att slå fast att det är statsministern och ingen annan som utser statsråd. Det är självklart viktigt med en beredning, men det är statsministern som ska avgöra formen för den. Ingen ska ta ifrån statsministern det ansvaret. Därför vänder jag mig emot att vi på något sätt skulle formulera checklistor eller dylikt för hur tillsättningen ska gå till. Det är statsministern som ska utse statsråden. Det är skillnad mellan hur en enpartiregering i majoritet eller minoritet, och en flerpartiregering i majoritet gör. Självklart är processerna olika. Regeringsskiftet grundades på ett utbrett förtroende i alliansen. Det förtroendet fanns självklart också mellan partiledarna när regeringen skulle tillsättas. Av KU:s handlingar framgår att i de utfrågningar som skedde 1984 var vikten av förtroendet mellan partiledarna och gentemot parlamentet något som den dåvarande statsministern hänvisade till. Vi har en regering som är unik i sin parlamentariska förankring. Det är också en viktig utgångspunkt. Många av reservationerna bygger på det faktum att inte har haft personliga samtal med samtliga statsråd. Det har han också lyft fram. Som konstaterade i sitt inlägg fungerade den modellen onekligen. Det fanns onekligen kvalitet i processen. De statsråden fanns inte bland de exempel som har förts fram. Man kan fråga vad som gick fel den här gången och andra gånger. I den långa utfrågning som vi hade med statsministern fanns också ett mått av självkritik och erfarenhet att bygga vidare på när det gäller att ställa de rätta frågorna och att understödja en process som leder fram till att man får de rätta beskeden. Jag ser inte något egenvärde i att statsministern personligen tillfrågar alla. Det viktiga att är säkra kvaliteten. Det har också fungerat i det här fallet. De frågor som statsministern ställde var helt relevanta i det här sammanhanget. Jag tycker att majoritetens yttrande är helt klargörande. Statsministerns beslut att förordna statsråd faller helt under det vi har att pröva enligt regeringsformen. 150 () replik: Det du, , tog upp och som vi har påpekat, är att det är en jätteviktig uppgift för statsministern att utse statsråd. Du nämnde att det kanske fanns brister. Det håller jag med om. I andra sammanhang har du tagit upp vikten av att utse statsråd. Menar du att det bara gäller att statsministern står för det formella, eller saknar du något i statsministerns sätt att tillsätta statsråd? 151 () replik: Den redogörelse som vi har fått från statsministern om hur processen har gått till och de frågor som har ställts är jag helt tillfreds med. Jag är helt nöjd med hur processen har gått till när det gäller att tillsätta regeringen. Jag finner ingen anledning till anmärkning. 152 () replik: Frågan om lag betonade du, , men du tycker alltså inte att det är anmärkningsvärt att statsministern inte personligen träffade alla eventuella statsråd för samtal utan överlät det till partiledarna i respektive parti. Är det inte något som är lite skevt med tanke på att det är ett så viktigt uppdrag? Du sade vid ett annat tillfälle: Kvaliteten ska säkras. Jag blir lite fundersam. Hur kan kvaliteten säkras om man inte har någon checklista, tar referenser eller pratar med andra? I det här fallet var det så att statsministern inte själv hade pratat en enda gång med flera av de statsråd som vi har . 153 () replik: Det är en mycket viktig princip att det är statsministern och ingen annan som ansvarar för processen just för att man ska kunna forma laget. Hur processen verkställs med ytterligare kontakter måste skifta beroende på utgångsläget. Det tycker jag är en mycket viktig principfråga. Jag ser det inte som nödvändigt att statsministern har ett personligt samtal med de tilltänkta statsråden.