prot · GU09131 · 2007-06-21 00:00:00 — I vårt stöd till jordbruket i eftersträvar vi en helhetssyn. Vi måste analysera konsekvenserna av ojämlika handelsregimer och marknadsrelationer, oförutsägbart klimat, oförutsägbar myndighetsutövning, bristfällig utbildning, osäker nyttjanderätt av mark, brist på utrustning och infrastruktur för att nämna något. Vi uppmärksammar särskilt att kvinnor som ofta är i majoritet i det småskaliga jordbruket har väldigt begränsat inflytande på alla nivåer i samhället. Traditionellt sett har biståndet fokuserat på att höja produktiviteten inom det afrikanska jordbruket, och insatser behövs fortfarande på detta område. Det krävs insatser inom områden som exempelvis forskning och utveckling, spridning av teknik, stöd till inhemska producentorganisationer, hanterandet av hiv/aids, liksom bredare utbildnings- och hälsoinsatser. I har medverkat till att bygga upp ett nätverk som når ut till hundratals bönder. National Agricultural and Livestock Extension Programme (Nalep) erbjuder rådgivning i form av bland annat produktutveckling och andra tjänster. Målsättningen är att utveckla grödor och alternativa grödor för marknadsföring och försäljning på den lokala marknaden. I bidrar också med en särskild rådgivare till . Det har blivit allt tydligare att marknadsutveckling är en nödvändig förutsättning för ett fungerande jordbruk, och denna insikt präglar också det svenska utvecklingssamarbetet. Ett exempel är hur det svenska stödet i bidrar till att skapa förutsättningar för småskaliga jordbrukare att delta i den ekonomiska utvecklingen genom att anpassa småskalig produktion till framväxande marknader. Då krävs inte minst utbildnings- och kapacitetshöjande insatser. Kreditprogram, särskilt mikrokrediter, är också en viktig komponent i det svenska utvecklingssamarbetet med . Bakom frågan om hur marknader fungerar döljer sig också frågan om hur väl institutioner fungerar och hur dessa kan förändras. Den nationella politiken är, som påpekar, viktig, liksom politik. Frågan om producentpriser är högst relevant. Rika länders dumpning av livsmedel på världsmarknaden innebär stora svårigheter för afrikanska bönder. Det finns dock ingen särskild åtgärd som löser problemet. Återigen, det krävs insatser på flera områden. jordbruk är en återkommande fråga på dagordningen i mellanstatliga sammanhang, både inom FN, EU och i dialogen med våra nordiska kolleger. I dialogen med våra samarbetsländer och inte minst med Afrikanska unionen måste vi också ställa tydligare krav på att de lever upp till sina åtaganden om att prioritera jordbruket och bedriva en sund jordbrukspolitik. Tillsammans med samarbetsländerna måste och andra givare föra en kontinuerlig dialog om hur givarna på bästa sätt kan bidra till ett hållbart och produktivt jordbruk i . Regeringen avser att utveckla detta i kommande skrivelser, i skrivelsen om politiken för global utveckling (PGU) och i en kommande skrivelse om . Jag försäkrar att regeringen kommer att fortsätta att arbeta för ett effektivt och hållbart jordbruk i och driva frågan om bättre samordning bland givarna i jordbruksfrågor, bland annat inom och EU. 31 (): Jag tackar statsrådet för ett tydligt och bra svar på min interpellation. Det är inte så ofta som och bönder står i centrum i riksdag, trots att de helt dominerar befolkning, trots att jordbruk bara producerar kanske hälften av kontinentens matbehov och trots att utvecklingen stått rätt stilla, egentligen som med rätta satsat stora delar av sitt bistånd på just . Biståndsministern hänvisar i sitt svar efter många decennier av stora biståndssatsningar och biståndsprojekt till några goda exempel. I når ett nätverk ut till hundratals bönder, rådgivning erbjuds, mikrokrediter finns i och så vidare. Med tanke på de mängder av miljarder svenska kronor som satsats och satsas måste vi nog ändå tillsammans erkänna att resultatet inte är så imponerande utan egentligen rätt erbarmligt. Kritiken drabbar självfallet inte bara utan även andra länders tappra försök att bistå afrikanerna med att få tillväxt och utveckling i sitt näringsliv som till kanske tre fjärdedelar består av jordbruk. Det är tyvärr med begränsade resultat, om vi ser läge av ansträngningar. Jag vet att statsrådet arbetar med att effektivisera och koncentrera bistånd, och det är en fullständigt riktig inriktning. Men det gäller också att göra rätt saker, och det är vad min interpellation handlar om. Varför har jordbrukets och landsbygdens utveckling i och gått så starkt framåt medan stagnerar med fortsatt fattigdom och ofta hunger? En grundläggande orsak till denna katastrofala skillnad är att den nationella jordbruks- och företagspolitiken ofta på de andra kontinenterna har givit jordbruket förutsättningar att erhålla åtminstone produktpriser i nivå med världsmarknadspriserna. Det har gett tillväxt, investeringar och ökad produktion. Men det är inte så i . Där styrs ofta den nationella jordbrukspolitiken av krafter med resultatet att jordbruket och landsbygden sugs ut ekonomiskt till nackdel för alla. Det är ett upprörande faktum att fattiga bönder ofta bara erhåller hälften eller tre fjärdedelar av världsmarknadspriset, vilket omöjliggör investeringar och ökad produktion. Det krävs ekonomiska reformer och en nationell politik som utvecklar landsbygden och inte dränerar den på resurser. I tror vi oftast att frihandel och avreglering automatiskt kommer att få fart på . Men det räcker på inga vis med det. Hur har de andra kontinenterna annars kunnat göra sina underverk medan står stilla? De har utnyttjat möjligheten till stabila regelverk, och de har inte brandskattat sin egen landsbygdsbefolkning. Låt mig återge vad Afrikanska unionens jordbrukskommissionär sade: is the only continent where food production per capita has fallen in the last four decades. One of the main reasons is the continents lack of political will and incentives for productive farming. Det är klarspråk. Delar statsrådet min och jordbrukskommissionär analys och uppfattning om roten till och därmed också till betydande del katastrofala misslyckande i jordbruksproduktionen trots stora biståndsinsatser? Dessa har tyvärr devalverats genom den inhemska politiken i stället för att växlas upp med den. Borde vi inte göra allt för att förändra den situationen tillsammans med våra tunga biståndsländer? 32 Statsrådet (): Jag tackar för engagemang i den här frågan och för kunskaper och viljan till uppriktighet att titta på vad vi har gjort och om det har gått bra eller inte. Visst är det en fruktansvärd ironi. Den kontinent som kanske allra mest är drabbad av hunger och är i djup fattigdom i stora delar skulle ha förutsättningar att försörja sig själv, bättre kunna bekämpa hungern men också kunna komma i gång i den globala ekonomin genom att göra som andra har gjort. Det handlar om att satsa på entreprenörskap, se till att näringslivet växer och se till att jobben kommer fram. Där kommer tyvärr efter. Vad kan det bero på? Är inne på en viktig fråga som handlar om att man har missat balansen mellan land och stad och att man inte har byggt upp tillräckligt goda institutioner? Det har gjort att det inte har funnits långsiktighet i investeringar i det egna arbetet. Kan det också bero på att kvinnors delaktighet har undergrävts så att man inte ens har kunnat planera för mat till och därmed inte heller har specialiserat sig i ekonomin i stort, heller inte i jordbruket? Många av de här frågorna har passerat min hjärna när jag har funderat på skillnaden mellan och , hur blev rikt och vad vi har för erfarenheter härifrån. Jag tror att det handlar om att ha utgångspunkten i en uppriktighet, att fundera på vad vi har gjort men också på de utmaningar vi står inför. Det afrikanska jordbruket kommer att vara det som kanske mest drabbas av våra klimatförändringar. Det afrikanska jordbruket är det som också skulle kunna vara den bästa lösningen på många av de hungerkatastrofer som vi fortfarande ser. Hur kan vi på bästa sätt bidra? Jag tror att vi behöver lägga ned mer engagemang och kunskap men också se till att vi samordnar oss bättre. Frågan är om det bara är priset som har spelat roll. Jag tror inte att det är det som menar. Det blir fokus på prissättningen på jordbruksvarorna. Där skulle jag snarare, om det är möjligt, herr talman, vilja ställa frågor till interpellanten. (TALMANNEN: Riksdagsordningen är mycket enkel. Det är vanliga debattregler som gäller. Så det går utmärkt.) Då är just frågan hur ser på att det bara handlar om prisnivån. Ska vi inte vara överens om att det handlar om de stabila förutsättningarna och långsiktigheten, som bland annat tar sig uttryck i priset? Men det är inte bara priset vi får titta på. Det ska inte bara vara pengaersättningen till bönderna så att man låser in dem i gamla system som inte fungerar. Det är snarare så att bönderna måste ha rätt till självägande, väl fungerande institutioner, en röst i samhället och dessutom långsiktiga spelregler, bland annat priset. Är vi överens om det? Vi kan inte bara hålla på med prismekanismer i biståndspolitiken. 33 (): Jag kan bara instämma där. Min interpellation handlar om helheten, äganderätt och stabila förutsättningar så att marknadsekonomins krafter kan göra nytta. Det handlar om helheten, men det faller ofta i sista hand ut i form av en marknad och i form av ett pris. Det är därför jag fokuserar på det. Jag vill citera flera Afrikaexperter för att ytterligare belägga det som jag hävdar. Tre forskare från olika universitet, Djurfeldt, och , har redigerat boken from the Asian . De skriver ungefär att är vidöppet för import av majs och ris, ofta subventionerad. Trots rätt för de fattigaste länderna att införa skyddstullar gör det men inte . I , och i efter världskriget, begränsades importen och gynnades den egna produktionen men inte så i . har varit lantbruksråd för i och arbetat länge inom Sida. Han skriver i en artikel: kan enbart försörja sin landsbygdsbefolkning med mat, medan stadsbefolkningen får sitt livsmedelsbehov täckt utifrån. Särskilt viktigt är att den afrikanske bonden får högre priser på sina produkter och äntligen slipper subventionera den politiska elitens och stadsbefolkningens utveckling. Nog om detta, biståndsministern. Jag tror att vi är överens om analysen. jordbruk med dess enorma potential och förutsättningar står rätt stilla trots alla biståndsmiljarder på grund av att ländernas inhemska politik har stora brister. Har vi då inte ett ansvar för att uppta en förtroendefull dialog med våra tunga biståndsländer kring detta? Har vi inte ett ansvar för att våra biståndsmiljarder växlas upp i stället för att de devalveras bort som de i stor utsträckning har gjort ? Det är så lätt att hänvisa till olika projekt och att så mycket behöver förändras på en rad områden, vilket delvis görs i svaret och vilket är korrekt. Jag utbildade mig till agronom och minns precis samma argumentation då som . Men måste inte vi, afrikaner och européer, se sanningen i vitögat? Vi har i stor utsträckning misslyckats där har lyckats. Vi måste lära av dem, och det behövs något nytt. Jag menar att vi måste pröva nya grepp, och det är dem som jag har redovisat. Jag vet att har stora insikter i detta, men har hon inom UD:s och Sidas väggar mycket prestige och historia att släpa på och brottas med. Jag är ändå optimist. I Afrikanska unionen börjar det röra sig, och även i börjar det röra sig. Jag hoppas att Afrikanska unionens nya utvecklingspolitik för jordbruket, som refererar, är i linje med mitt tänkande. Efter min lite försiktiga kritik mot historiska utvecklingsbistånd, där så många har velat så mycket i den här svåra frågan vi är fullständigt överens om det vill jag verkligen berömma och glädja mig åt statsrådets entydiga svar på mina två första frågor: I dialogen med våra samarbetsländer måste vi också ställa tydligare krav på att de lever upp till sina åtaganden om att prioritera jordbruket och bedriva en sund jordbrukspolitik. Tillsammans med samarbetsländerna måste och andra givare föra en kontinuerlig dialog om hur givarna på bästa sätt kan bidra till ett hållbart och produktivt jordbruk i . Tack för entydiga och klara besked! Regeringen arbetar nu med en skrivelse om , och jag hoppas se betydande avtryck i den av den debatt vi haft och av de motioner i frågan som utrikesutskottet behandlade . 34 Statsrådet (): Jag är också en av dem som har stora förhoppningar på Afrikanska unionen och det politiska ledarskap som växer fram i det regionala ansvarstagandet. Vår roll i detta blir ju att ibland erkänna att vi kanske, med våra vällovliga insatser, tvärtom har motverkat utvecklingen. Därför har vi också en skuld i hur det ser ut , och vi måste ha ett engagemang för hur vi löser detta . Jag tror att vi ska använda europeiska och svenska erfarenheter. Vi ska jämföra med hur det har sett ut i och vara beredda att assistera när afrikanerna nu formulerar sina egna problem och också hittar lösningar. Jag tror att det i stor utsträckning kan liknas med hur vi fick att bli rikt med självägande bönder, med god organisering, med fungerande institutioner och med demokrati, som vi måste se förutsättningarna för och att detta är ett globalt ansvar med tanke på att så många människor fortfarande inte kan äta sig mätta och att vi har denna ojämlikhet. Här kan man fundera lite på handelsregimen i världen. Jag är en av dem som vill att vi verkligen ska öppna handeln och som tycker att EU inte får vara så inkonsekvent att man straffar jordbruksimport i stort och framför allt att detta drabbar i synnerhet . Men det jag tror är viktigt är att vi har öppna regionala marknader, självklart att vi jobbar för generell frihandel i världen men också att vi ser till att uppmuntra så att vi inte får olika handelsregimer i de olika afrikanska länderna, just med tanke på den potential som ligger i i dess helhet, inte bara vad gäller jordbruk. Jag ser också fram emot, herr talman, att få jobba mycket mer med kring de här frågorna. När vi nu ser över den nya utvecklingspolitiken i handlar det delvis om hur den ska organiseras, men det handlar framför allt om vad vi ska göra framöver. Här kommer det att finnas goda möjligheter för , med den kunskap och det engagemang som finns, i samband med att man kommer att hantera landfokusering och i samband med att vi jobbar med politik för global utveckling och inte minst Afrikaskrivelsen. Vi kommer från regeringens sida att lägga fram ett förslag som vi ser fram emot att få ytterligare förstärkt genom riksdagsbehandlingen. Detta är nog, tror jag, ett område där det finns mer tänkande att göra i , men där vi också tillsammans med våra afrikanska partner och med andra givare skulle kunna göra mer, inte minst med den attityd som , som själv är mycket kunnig på området, ger uttryck för, nämligen att erkänna att allt vi gjort kanske inte har varit exemplariskt bra i alla fall inte resultatet. 35 (): Det är goda paralleller, tycker jag, som drar med utveckling. Jag är som sagt själv bonde, och jag vet att utan täckning för kostnaderna får man inte utrymme för investeringar för att öka produktionen. Där har lyckats och länder lyckats, men länder har i stor utsträckning skändligen misslyckats. Jag delar också uppfattningen om att öppna för handel. Grunden är marknadsekonomi och frihandel, och vi ska jobba på med WTO. Men ibland tenderar vi i att säga att det räcker med det så: Pang! Då exploderar jordbruk. Men så enkelt är det inte. De inhemska spelreglerna på kontinenterna och i länderna har en mycket stor betydelse. Jag är glad över vår i mitt tycke mycket viktiga diskussion här . Den afrikanska bonden ibland manlig och ofta kvinnlig med familj har stått i centrum i under någon kvart här. Det börjar hända saker i Afrikanska unionen och under ledarskap i regeringen, och det tycker jag är mycket roligt. Jag uppfattar att vi är överens, och jag ser med stor spänning fram emot bistånds- och utvecklingspolitik , inte minst när det gäller det som jag brinner för, , som är den kontinent där vi har de stora bekymren. Jag tror att måste våga mera, måste våga ha en förtroendefull dialog med tydliga uppfattningar i kontakterna med våra vänner och våra samarbetspartner. Vi måste våga samarbeta mera inom EU och med de nordiska länderna och ta initiativ. Jag uppfattar att det är precis det som under ledning är på gång. Jag ska med stor spänning följa arbetet, och jag tillönskar all framgång. Det kanske äntligen börjar ljusna lite för jordbruk och för den afrikanska bonden. 36 Statsrådet (): Jag ska passa på och återgälda vänligheterna och också för att den här frågan nu genom en interpellation verkligen har kommit upp på bord. Det var en bra start. Vi har nog mycket kvar att göra på respektive sidor, inte minst utifrån svenska erfarenheter och svenska aktörer. Jag ser fram emot den fortsatta debatten och det fortsatta engagemanget och kunskapen från inte bara utan också många andra av kammarens ledamöter. Låt mig passa på och önska hela kammaren och talmannen med flera en god midsommar och en skön och avkopplande sommar. Det blir trevligt att ses igen ! Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2006/07:576 om en parlamentarisk utredning om obligatorisk a-kassa 37 Arbetsmarknadsminister (): har ställt tre frågor till mig med anledning av att regeringen har för avsikt att tillsätta en särskild utredare som ska föreslå hur den nuvarande arbetslöshetsförsäkringen ska omformas till en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. frågor är följande: 1.Kommer jag att ta initiativ för att tillsätta en parlamentarisk utredning gällande en obligatorisk a-kassa? 2.Vilka initiativ kommer jag att ta för att i en utredning också medverka till att arbetsmarknadens parter ges insyn? 3.Kommer jag att i direktiven till utredningen om en obligatorisk a-kassa också ta med en prövning av vad de skärpta kraven på medlemsvillkor och studerandevillkor inneburit? Min bedömning är fortfarande att det är tillräckligt med en särskild utredare för att få frågan om införandet av en obligatorisk a-kassa ordentligt belyst. Jag anser alltså att en särskild utredare har goda möjligheter att lägga fram ett genomarbetat förslag och utreda frågan på ett korrekt och tillförlitigt sätt. En obligatorisk försäkring väcker givetvis många frågor, och jag ser därför fram emot en konstruktiv debatt när utredningens förslag presenteras. Vidare kommer utredaren självfallet att hålla berörda parter informerade om arbetet. Även berörda organisationer och myndigheter kommer att ges möjlighet till denna information. Slutligen kommer inte utredaren att undersöka konsekvenserna av de ändrade reglerna i arbetslöshetsförsäkringen. Jag kan ändå nämna att , , har i uppdrag att följa upp effekterna av alla nya initiativ inom arbetsmarknadspolitiken. 38 (): Jag vill tacka arbetsmarknadsministern för svaret, även om svaret inte gav så mycket nytt. Jag hade kanske hoppats att arbetsmarknadsministern skulle ha funderat lite på förutsättningarna för att få en a-kassa som fungerar. Vi ska kanske inte diskutera den exakta bakgrunden till det här utan mer vad en obligatorisk a-kassa innebär och hur man ser till att en a-kassa kan fungera . Jag delar och kan förstå oron över att mer än 700 000 personer, tror jag det är, inte har en a-kassa. Det är faktiskt ett problem att det är så pass många, framför allt personer som står långt ifrån arbetsmarknaden. Hur ska vi få in dem för att få en trygghetsförsörjning? Jag delar inte regeringens åsikt att vi då ska höja avgifterna och att det är bästa sättet att få fler att gå med i a-kassan. Det tror jag är helt fel strategi, och det har också bevisats nu , då tiotusentals har lämnat a-kassan. Hur ska man då få en a-kassa som fungerar? Ja, kanske är obligatorisk a-kassa den väg som är möjlig. Men då finns det ett antal frågor som måste besvaras. Hur ska den se ut? Hur ska man motivera människor att betala till en a-kassa som de sedan inte kan få ut några pengar från om de blir arbetslösa? Regelverket för a-kassan ser ut på ett sådant sätt att det är väldigt svårt att få a-kassa för att kunna klara sig i vissa situationer, till exempel om man jobbar deltid. Där finns också frågan om vem som ska administrera försäkringen. Är det facket som ska fortsätta med detta? Hur motiverad kan man tro att fackföreningsrörelsen blir när det gäller administrationen av a-kassan och att tvingas administrera regeringens politik? Jag tror inte att de fackliga organisationerna är särskilt intresserade. Det finns ett antal sådana frågor som måste besvaras. Därför tror jag, herr talman, att det är väldigt dumt att bara utse en särskild utredare för att hantera frågan. Arbetsmarknadsministern har sagt att det helst ska vara klart till med ett införande. Men hur ska en person hinna med detta? Och hur ska den personen kunna diskutera med alla och ta fram ett regelverk? Jag tror att det är fel strategi. I svåra och väldigt viktiga frågor för arbetsmarknaden är, tror jag, en parlamentarisk utredning mycket bättre. Då får alla partier vara med. Alla partier kan diskutera frågan och väga för- och nackdelar. Sedan kommer man kanske till olika slutsatser, men man har varit med i processen och haft en diskussion. Jag tror att det också är väldigt viktigt att i de här diskussionerna ha med grupper vid sidan om, till exempel alla fackliga organisationer. Frågan är inte lätt. Hur kan man då tro att detta ska göras ? Sedan ska det vara tre månaders remisstid, och därefter ska man skriva en proposition. Det är dömt att misslyckas! Om arbetsmarknadsministern och regeringen har en allvarlig ambition och vill ha en a-kassa som är en trygghet för människor måste man också utreda frågan ordentligt. Ge den hellre eller till, och se till att det blir en parlamentarisk utredning! Sedan får vi se var det landar. Att utse en utredare som ska titta närmare på detta är bara dömt att misslyckas. Hela det arbetet kommer att försvinna när vi får en ny regering. Jag tänker inte acceptera att vi får en obligatorisk a-kassa när människor inte kan få tillgång till a-kassa ifall de blir arbetslösa. Detta är inget hot, arbetsmarknadsministern, utan det är ett löfte. 39 Arbetsmarknadsminister (): Vi diskuterar nu en utredning som ännu inte är tillsatt. Det gör helt klart att det blir lite besvärligare i diskussionen. Huvuddelen av den här debatten får jag kanske återkomma till när utredningsdirektiv och annat presenteras. Jag är helt medveten om och håller med om just komplexiteten i frågeställningen. Det här är verkligen en komplex materia. När det gäller min grundinställning ser jag framför mig en ordentlig teknisk utredning, som därmed också är begränsad till obligatoriefrågan, med ordentligt med tid för remissbehandling, för hearingar och diskussioner och, när en proposition läggs fram, också för en ordentlig debatt i . I hela det här arbetet måste naturligtvis, precis som poängterar, genomgripande diskussioner förekomma med arbetsmarknadens parter och med andra intressenter myndigheter och vad det nu kan vara för att vi ska få det bästa underlaget. Jag är naturligtvis beredd att se till att det får ta den tid det tar för att det arbetet ska bli så bra som möjligt. Frågan är, som sagt, komplicerad. Slutligen vill jag säga att det ändå gläder mig att , som jag uppfattar det, lite grann står på regeringens sida när det gäller just behovet av en ordentlig försäkring som täcker in alla inkomsttagare på svensk arbetsmarknad, inte bara dem som själva betalar. Det här är åtminstone en liten antydan om hur vi resonerar. Säkerligen återkommer vi det kommer vi absolut att göra till frågorna när direktiven har presenterats. Det hoppas jag sker . 40 (): Arbetsmarknadsministern säger att detta är en teknisk fråga och att det därför räcker med en ensamutredare. Frågan är förvisso också teknisk, men det ligger väldigt många politiska avvägningar i detta. Ska a-kassan administreras av de fackliga organisationerna, eller ska det bli så att staten tar över? Hur ska det samarbetet fungera?