prot · GU09134 · 2007-08-30 00:00:00 — Den svenska modellen bygger på att parterna tar ett ansar, att man sätter sig ned och diskuterar och kommer överens. Det bygger naturligtvis också på att man skramlar med vapnen då och då och att man i de fall då det går en emot kommer springande till mig och kräver lagstiftning. Jag har stått fast, och kommer att fortsätta att stå fast. Det är inte aktuellt. Det pågår också en diskussion om krav på professionalitetsregler. Det har delvis varit orsakat av diskussionerna i om salladsbarer och annat. Min enkla invändning är: Vem är det som bäst avgör vad som är professionellt eller inte? Jag tycker att den ordning som vi har är bra, nämligen att det är den som vidtar en konfliktåtgärd som inte bara inför sina medlemmar eller ombudsmän måste försvara en åtgärd utan man måste också försvara den i allmänhetens ögon. Man måste kunna stå upp för den. I de fall där det har visat sig att man kanske har gått lite för långt drar man en slutsats. Det är jag övertygad om att man gör. Om man inte gör det kommer man i allmänhetens ögon att nedvärdera och sätta den grundläggande kollektivavtalsmodellen i dåligt ljus och få den ifrågasatt. Det är ett alldeles för högt pris att betala. Alternativet är att ha en lagstiftad professionalitet som ju diskuteras på en del håll. Problemet med det är att man då skjuter ansvaret från dem som vidtar konfliktåtgärderna och i stället lägger det i en domstol. Ni kan ju gissa vad som händer efter det att det första domstolsutslaget har kommit. Då kommer man att springa till mig och säga att det blev fel och att vi måste ändra lagstiftningen; den måste se ut på ett annat sätt. Med skiftande politiska majoriteter jag hoppas att det dröjer länge kommer gränsen för vad som anses vara professionellt att svänga. Den kommer att pressas i fel riktning eftersom parterna inte längre har ett eget ansvar för konfliktåtgärderna. För mig är det obegripligt att den diskussionen står i centrum. Det är ett icke-problem. Jag brukar säga att det är ett politiskt fantomproblem. Låt oss ägna all kraft åt att bekämpa utanförskap, arbetslöshet och allt annat som vi har diskuterat här och som vi kommer att fortsätta att diskutera. Jag brukar säga ungefär så här om svensk arbetsrätt: If it aint broken, why fix it? 50 (): Den beskrivning som arbetsmarknadsministern gör kan jag skriva under på. Vi är helt överens i den delen också. Det finns alla skäl i världen att vara rädd om den svenska modellen och det ansvar som parterna i har tagit. Arbetsmarknadsministern pekar ju på statistik över hur konfliktsituationen ser ut i jämfört med andra länder. Den listan kan göras väldigt lång och står sig väl. Det finns all anledning att vara rädd om den här modellen. Jag kan verifiera bilden. Jag har tillhört den fackliga sidan. Jag har jobbat som ombudsman. Som många kloka fackföreningsmän har sagt : Den enklaste sak i världen är att starta en konflikt. Det är svårare att ta sig ur den. Det är där problemet ligger. Att starta den är inget problem, men man ska landa den. Man ska klara hem den hos sina egna medlemmar. Man ska klara hem i samhällsdebatten att den var nödvändig så att man står stark och äger auktoritet och har förtroende i allmänhetens ögon när det finns behov av en konflikt vid ett annat tillfälle. Det är där svårigheten ligger. Arbetsmarknadsministern har inte gått några fackliga kurser, vad jag vet. Men på de jag har gått har man ständigt diskuterat hur man avväger detta. står för ett stort och brett ansvarstagande på det här området. Man vet vad priset är om man misslyckas med en konflikt. Problemet är kanske inte i första hand att man får en lagstiftning emot sig, men man måste landa konflikten och kunna se sina medlemmar och allmänheten i ögonen och säga att konflikten var värd priset. Det är vi överens om. Jag har egentligen inte behov av att diskutera detta längre. Problemet är ju inte arbetsmarknadsministern i det här fallet. Problemet är att regeringen är splittrad i frågan. Man ger en annan bild av detta när man är ute och debatterar frågan. Man tycker i princip att man ska bryta upp den svenska modellen. Det som oroar mig är att man kan få störningar. Om vi ska ha ansvarsfulla parter som vågar ta initiativ och diskutera förändringar måste man känna trygghet i den situation som är. Det råder ingen riktig trygghet. Det är trygghet när man lyssnar på Littorin, men oron gäller var regeringen i sin helhet kommer att hamna i slutändan. På det sätt som arbetsmarknadsministern har beskrivit det är vi överens, så jag har inte mer att säga i den här diskussionen. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2006/07:682 om tveksamma arbetserbjudanden 51 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig om jag är beredd att vidta några åtgärder för att införa regeländringar så att arbetsförmedlingen kan stoppa oseriösa arbetserbjudanden. Förhållandena på den svenska arbetsmarknaden är till stora delar något som arbetsmarknadens parter själva förutsätts ta ansvar för. Det gäller inte minst lönebildningen. Ytterst är det upp till berörd facklig organisation att bevaka att på arbetsmarknaden ingångna avtal respekteras. I de delar där staten tagit på sig en normerande roll, till exempel i fråga om arbetsmiljö och diskriminering, finns särskilda sanktionssystem och särskilda myndigheter med övervakande uppgifter. Arbetsförmedlingen har inte någon sådan övervakande uppgift när det gäller förhållandena på arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingens kärnuppdrag är att effektivt sammanföra den som söker arbete med den som söker arbetskraft. Under vissa förutsättningar ska arbetsförmedlingen inte publicera lediga platser. Det gäller bland annat om det är uppenbart att arbetsgivaren inte kommer att kunna fullfölja sina åtaganden gentemot den enskilde. Det säger sig självt att detta ofta inte är lätt att bedöma. är det viktigt att understryka att arbetsförmedlingen förstås har ett allmänt ansvar att i sin verksamhet inte medverka till brott mot lagstiftningen. Det innebär till exempel att arbetsförmedlingen aldrig ska tillmötesgå arbetsgivare som i samband med rekrytering ställer diskriminerande krav. I fråga om anvisning till arbetsmarknadspolitiska program har arbetsförmedlingen en delvis annan roll. Här handlar det om offentliga medel som betalas ut. Det sker i form av subventioner som kan påverka konkurrensen och lönebildningen. Det är ur båda dessa perspektiv rimligt att arbetsförmedlingen i sådana sammanhang tar ett ansvar utöver det man tar vid förmedling av arbete. Länsarbetsnämnderna ska bland annat samråda med lokal facklig sammanslutning och inhämta information för att säkerställa att arbetsgivaren inte har näringsförbud eller skatteskuld innan någon anvisas ett program som är förlagt till en arbetsplats. 52 (): Jag vill tacka arbetsmarknadsministern för svaret. I svaret står det bland annat: Arbetsförmedlingens kärnuppdrag är att effektivt sammanföra den som söker arbete med den som söker arbetskraft. Ministern, jag håller med om det under förutsättning att det är seriösa arbetsgivare. Jag antar, förmodar och hoppas verkligen att ministern har tagit del av de rapporter som delgivits inte minst i massmedier, också av fackförbund, om förhållanden som råder också i och inte blundar för den problematiken. Det gäller inte minst jobb som många ungdomar mer eller mindre tvingas att ta men där de blir lurade och utnyttjade. Den utvecklingen, ministern, oroar mig: oseriösa arbetsgivare, otrygga anställningar och därmed också en osund konkurrens som påverkar de seriösa arbetsgivarna. Den tänjer på regelverken i en osund riktning. En stor del av platsannonserna på arbetsförmedlingarnas platsbanker är försäljningsjobb med enbart provisionslöner. Det känner vi till. Det är inte ovanligt att det ställs krav på körkort och tillgång till egen bil i tjänsten. Om man inte lyckas sälja något förekommer det att milersättningen uteblir. Då är det inte svårt att förstå att det blir ett dyrt jobb för den anställde. Jag vet att fackförbund har försökt att få företag som annonserar att teckna kollektivavtal, men man vägrar. Personalomsättningen är också i många av de här fallen så stor att förbunden inte anser sig ha tillräckligt med medlemmar för att ta en konflikt om avtal. Man kan diskutera om man inte borde göra det. Det är naturligtvis en balansgång. Jag har förståelse för de här bekymren, när folk lämnar så att man inte har någon anställd där längre. Många ungdomar orkar inte med de här förutsättningarna. De klarar inte av att jobba under dem. Man säger alltså upp sig . Ett företag som jag fått information om annonserade ofta efter just telefonförsäljare. Företaget vägrar att teckna kollektivavtal och betalar antingen enbart provision eller exempelvis i grundlön och en lägre provision. När anställda som hade 10 000 i grundlön av företaget fick veta att de måste skriva på nya anställningsavtal med enbart provisionslön efter att de hade tjänat 10 000 i heltidsarbete och då vägrade att skriva ett sådant avtal fick de enbart sin provisionslön. Då blev förhållandet om man sade upp sig att man blev avstängd från a-kassan . Var och en borde bli upprörd av den här typen av hantering. Unga som utsätts för den här hanteringen och kanske vid sitt första jobb, sin första kontakt med arbetsmarknaden och vuxenlivet, känner sig utnyttjade och lurade. Jag förstår det. Därför måste jag få upprepa frågan: Är ministern beredd att vidta några initiativ för att införa regeländringar så att arbetsförmedlingen kan stoppa oseriösa arbetsplatserbjudanden? Tyvärr fick jag inte svar på det i det första inlägget. 53 Arbetsmarknadsminister (): Jag kan dela oro. Det måste jag tillstå. Det är klart att vi alla vill att arbetsförmedlingen ska förmedla arbeten som är seriösa, har goda villkor och i övrigt följer de lagar och regler som gäller på arbetsmarknaden. Det tycker jag är en självklarhet. Det finns lite olika saker som reglerar detta. Det är framför allt egna föreskrifter som i detalj går igenom vilka typer av jobb som man inte ska publicera. Det finns en lista över det på Ams hemsida. Det finns en annan, tycker jag, viktig dimension i detta. Det är naturligtvis arbetsförmedlingens namn och rykte, att man vårdar sitt eget varumärke på ett sådant sätt att man förmedlar den typ av jobb som är rimliga, rättvisa, fungerar på svensk arbetsmarknad och också uppfattas av den som söker arbete som bra. Det handlar om att man följer god sed på arbetsmarknaden, eller vad man nu ska kalla det. Där kan man, tror jag, bli lite bättre. Det är säkert så. Jag kan tänka mig och hoppas att det när vi nu tillskapar enhetsmyndigheten från också finns den typen av diskussion på den nya arbetsförmedlingen. Hur hanterar man sitt namn och rykte varumärke, om man så vill när man har blivit en ny myndighet? Det är trots allt så att och arbetsförmedlingen har en uppgift, och det är att förmedla arbete. När det handlar om att följa kollektivavtal eller att följa olika avtal på arbetsmarknaden är det ju arbetsmarknadens parter som har uppgiften att följa och bevaka det. Övriga myndigheter övervakar och bevakar att diskriminering och annat inte förekommer och att man i övrigt följer lagar och regler på arbetsmarknaden. Jag menar att det är en i grunden god ordning. Kombinationen av lagar och regler, arbetsmarknadens parter och arbetsförmedlingens eget intresse av att se till att man gör rätt saker eller informerar om rätt saker när man utlyser arbete på sin hemsida eller i övrigt på arbetsförmedlingen är den rimliga ordningen. Det tycker jag. 54 (): , jag har försökt att göra en kortfattad beskrivning i interpellationen. Ministern skriver i svaret att ytterst är det upp till berörd facklig organisation att bevaka att arbetsmarknadens ingångna avtal respekteras. Men företagen då? Har inte de ett ansvar runt omkring den här frågan? Jag tycker att ett av de stora problemen är att det inte finns kollektivavtal på alla arbetsplatser, för då hade man naturligtvis i mångt och mycket löst frågan. Också med anledning av det senaste inlägget som Littorin hade vill jag fråga: Är ministern beredd att neka oseriösa arbetsgivare arbetskraft via förmedlingen? Ministern, den här frågan är inte ny. Jag har pekat på den vid tidigare tillfällen, och vi har sett tv-program. och Plus har visat att det förekommer systematiskt lurendrejeri. Det har också varit artiklar i olika tidningar liksom inslag i olika medier. Då räcker det inte med att bara säga: Vi förstår problemet. Man måste faktiskt också försöka ta initiativ. Förtvivlade anställda vill sluta sin anställning därför att de inte kan leva på lönen men kanske också för att de har kommit till insikt om att de arbetar för oseriösa företag. Om man själv säger upp sig från en anställning spelar det enligt regelverket oavsett hur låg lönen är och oavsett hur oseriöst företaget är ingen roll om det till exempel är en provanställning. Säger man själv upp sig blir man avstängd från a-kassan . I praktiken blir man helt utan arbetslöshetsersättning . De flesta som tar sådana anställningar som berörs är unga människor som varit arbetslösa ett tag. Därför klarar de sig inte utan inkomst . Därmed känner man sig fångad man känner sig fångad i en fälla. Deras val är en lägre lön hälften till exempel av lägsta lönen enligt kollektivavtalet eller ingen inkomst alls. Denna utveckling, herr talman och herr minister, känner jag en stor oro för. Detta är i högsta grad mycket negativt för den svenska arbetsmarknaden och definitivt inte till gagn för den svenska modellen. Jag vill minnas att jag och för drygt berörde frågan i en interpellationsdebatt. Också då nickade bifall till mina synpunkter. Det var direkt efter det att de här frågorna på olika sätt hade tagits upp i massmedierna. Jag fick en känsla av att delade mina farhågor och starkt kände med de ungdomar som drabbats av nämnda oseriositet. Jag frågar därför återigen: Vilka initiativ ämnar ministern vidta? Kan man neka oseriösa arbetsgivare att få arbetskraft? Vilka åtgärder tänker vidta? Det här är naturligtvis ett växande och ett farligt problem. 55 Arbetsmarknadsminister (): Är jag beredd att neka företag att söka arbetskraft på arbetsförmedlingen? Nej, det är jag inte. Jag ser inte det som min uppgift. Det finns tre så att säga uppdrag i detta. Det första är naturligtvis det till som har sitt regelverk, sina administrativa föreskrifter, som reglerar hur detta ser ut. Jag är övertygad om att man efter när man blivit en myndighet aktivt kommer att jobba för att se till att det finns just ett vårdande inslag i det arbete man jobbar med kanske i högre grad än när man jobbar med att se till att försvara, bevara och bygga ut sitt goda namn och rykte på just det sätt som efterfrågar. När det sedan gäller övriga avtal och regler på arbetsmarknaden är det naturligtvis parterna på arbetsmarknaden som har i uppgift att se till att de följs. Det gäller jobb som förmedlas av arbetsförmedlingen ungefär en tredjedel av alla jobb som förmedlas. Två tredjedelar förmedlas utanför arbetsförmedlingen via annons, kontakter eller vad det kan vara. Man har samma uppgift där, alltså att, som facklig organisation i det här fallet, se till att bevaka de intressen man har. I det sammanhanget kan jag säga att av löntagarna på svensk arbetsmarknad omfattas av kollektivavtal. Jag tillhör dem som tycker att det är bra; det har jag ju tidigare talat om. Den tredje nivån är att inblandade myndigheter naturligtvis har ett ansvar för att bevaka att lagar och regler som gäller till exempel diskriminering efterföljs. Jag menar att de tre nivåerna och de tre angreppssätten när det gäller den här frågeställningen är tillräckliga. Men sedan kan vart och ett av dem inom sina områden möjligen bli bättre. Men jag tror inte att det är eller ska vara min uppgift att ytterligare detaljreglera hur arbetsförmedlingen ska utföra sitt uppdrag, givet det mandat man har och de regler som finns. Å andra sidan och detta tycker jag är själva grunden i den frågeställning som lyfter fram håller jag med om att det är bra att det förs en debatt om detta, att det belyses och att vi diskuterar det här . Jag tror också att det stimulerar arbetsförmedlingen, dess styrelse och ledning, att ta upp och diskutera den här typen av frågeställningar, alltså hur man så att säga kan jobba med sitt eget namn och rykte och se till att man förmedlar den typ av arbete som vi alla naturligtvis vill se på svensk arbetsmarknad. 56 (): tycker jag att det naturligtvis är ett stort bekymmer för alla de ungdomar som drabbas av det vi här talar om. Det håller liksom inte att säga: Jag tänker inte vidta några åtgärder, och jag tänker inte reglera. Frågan är hur villig man är att slåss mot oseriösa företag. Det handlar ju också om respekten för de företag som är seriösa. Dessa hotas av utslagning eller av att behöva tänja på regelverk om man inte vidtar åtgärder och försöker göra någonting åt detta. Kollektivavtalen är naturligtvis oerhört viktiga i de här frågorna. Här gäller det företag som vägrar att teckna kollektivavtal. Det gäller också unga personer som av olika skäl inte hunnit till en fackförening och dylikt. har vi pratat lite grann om hur alliansregeringens olika företrädare ser på kollektivavtalen. Också jag var på några av seminarierna på . Alliansföreträdare sade mycket klart: Det ska inte finnas strejkrätt där det inte finns medlemmar. Det är besvärligt med fackförbunden, speciellt för små företagare. Detta sades också från annat håll. Man tyckte att kollektivavtalen övertolkades. Kanske ville man inte riktigt avskaffa dem. Men facken skulle inte ha så stor betydelse, och när det gällde kollektivavtalen var man allmänt försiktig. Det är klart att det blir bekymmer med tanke på de förhållandena och det vi talat om tidigare här och med tanke på hur det nu ser ut inom vissa branscher för ungdomarna. Det är utanförskap, ministern, när ens arbetsgivare vägrar att teckna kollektivavtal! 57 Arbetsmarknadsminister (): Jag kan bara konstatera att man om arbetsförmedlingen hade agerat som ett privat företag naturligtvis aldrig skulle ha förmedlat arbeten som så att säga hade riskerat kärnan i det varumärke, det rykte eller den bild man har. Jag är övertygad om att arbetsförmedlingen tänker på det sättet och naturligtvis inte vill bidra till att förmedla den typ av jobb som varnar för. Men måste man, tror jag, försöka skilja på rollerna. Vi har föreskrifter, och vi har myndigheter som följer och tolkar dem och som ser till att lagar och regler följs. Vi har också arbetsmarknadens parter som ser till att hantera lönebildningen. Vi kan naturligtvis ha en stor diskussion om kollektivavtalen, men jag tror att det då blir en ganska ensidig diskussion. I grunden är jag ju väldigt mycket för kollektivavtalsmodellen som är den svenska modellen. Jag bara konstaterar att det var en borgerlig regering som införde kollektivavtalslagen. Det första förslaget väcktes redan av högerledaren . Av alla sätt att organisera lönebildningen i ett land är detta det allra bästa; det är bara att konstatera att det är på det sättet. Det förutsätter också en hög organisationsgrad så är det. Jag ser inte det som ett problem, lika lite som jag ser problemet i den interpellationsdebatt som och jag hade om övriga regelverk på arbetsmarknaden. Låt oss koncentrera diskussionen till det som verkligen är problemet, nämligen utanförskapet! Jag tycker att det är bra att har lyft fram den frågeställningen i diskussionen. Naturligtvis är det, av omsorg om arbetsförmedlingens namn och rykte, viktigt att man koncentrerar sig på att förmedla den typ av jobb som vi faktiskt vill se på svensk arbetsmarknad. Men jag gör inte bedömningen att vi ska ha mer av lagar och regler om detta utöver det som självt kan meddela i sina föreskrifter. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2006/07:647 om svenskt agerande vid tillsättning av ny chef för 58 Finansminister (): har frågat mig vad jag avser att göra för att processen vid tillsättningen av IMF-chef ska bli helt transparent och resultera i att den mest lämpade personen tillsätts på posten. Som jag tidigare meddelat interpellanten anser den att chefen för , liksom för , bör tillsättas i en öppen och transparent urvalsprocess. En institution som IMF erfordrar en chef med stor kompetens och erfarenhet, oberoende av hans eller hennes nationalitet. Det är som är ansvarig för urvalsprocessen. Genom vår representant där, samt inom ramen för mina personliga samtal med andra länders företrädare, driver jag regeringens ståndpunkt. beslutade att fastställa och publicera en kravspecifikation för tillsättningen av ny IMF-chef. Jag förväntar mig självklart att exekutivstyrelsen gör en noggrann och allsidig bedömning av nominerade kandidater utifrån den fastställda processen och kravspecifikationen. 59 (): Jag vill börja med att tacka finansministern för svaret. Jag vill också börja med att säga att jag tycker att frågan om Valutafondens framtid är kolossalt viktig i den tid vi lever i med en alltmer globaliserad ekonomi, med allt tydligare kristecken i världsekonomin som baseras på finansiella störningar, som kräver ett forum där man över nationsgränserna kan diskutera den gemensamma globala finansiella problematiken. Jag är otroligt oroad över att IMF har blivit marginaliserat, har mist legitimitet, har mist respekt och att de nya mäktiga aktörerna i världen inte har en röst i IMF som gör att de känner delaktighet och ansvarstagande. Därför är den fråga som vi nu diskuterar av jättestor betydelse för den globala ekonomins fortsatta utveckling och för globaliseringen. Jag tycker att finansministern har gett ett väldigt bra svar. Det är den typ av svar som jag önskar mig. Det är bara ett litet problem det saknar varje trovärdighet. Var och en av oss som har läst i pressen om vad som händer i den här frågan har kunnat konstatera att EU:s finansministrar vid en frukost där var närvarande beslutade sig för att kortsluta hela den här processen genom att enhälligt, så när som på , ställa sig bakom en EU-kandidat och deklarera att man har pressat av ett stöd också. Därmed är frågan avgjord. Inga andra kandidater kommer frivilligt rimligen att träda fram utom någon enstaka som kanske inte har så stora möjligheter. De tunga kandidaterna , , förre presidenten från , är inte beredda att sticka ut hakan i en match som de vet förloras. finansminister säger här att han i samtal med kolleger driver den svenska ståndpunkten om transparens och öppenhet. Vi har inte fått veta vad finansministern sade vid den här frukosten i där man bestämde sig för att, efter det att vi hade läst i tidningen att president hade hittat på en kandidat, enhälligt så när som på en person stödja detta utspel. Man frågar inte runt bordet, såvitt jag förstår, om det fanns andra kandidater i . Ingen av dem som i tidningarna säger att de vill ha kandidater från andra länder verkar ha begärt ordet och sagt någonting. Därför är min fråga till : Vad hände vid den här frukosten i ? Vad sade för att driva den kloka linje som det står om i interpellationssvaret? Vad är det i övrigt för kommentarer till den process som har varit? Anmälningstiden för nya kandidater går ut . De nya besked som förhoppningsvis kan ge kommer sannolikt inte att medföra att det blir någon rusning med anmälningar av ansökningar till det här jobbet. Tiden är passerad, och verkligheten har sannolikt sprungit förbi. EU har än en gång demonstrerat, är jag rädd, att man betraktar resten av världen med koloniala ögon där en europé ska styra över de finansiella kriserna i alla andra länder med följd att , , , och riskerar att vända hela institutionen ryggen och ta saken i egna händer och göra vad de vill. Då har vi inget multinationellt, multilateralt, gemensamt forum att diskutera växelkursproblem, obalansproblem och finansiella kriser i. 60 Finansminister (): Det är naturligtvis glädjande att för upp den här viktiga frågan till diskussion.