prot · GU09119 · 2007-06-04 00:00:00 — Här fanns ingen tillsyn. Det har varit lite ad hoc. Det har varit JO, Statskontoret, och lite olika myndigheter, men det har inte varit någon kraftfull tillsyn. Låt oss då enas om att det är bra att jag har tillsatt denna utredning redan efter . Jag såg denna myndighet, som betalar ut , 1,2 miljarder , som handskas med 60 miljoner ansökningar och 50 miljoner ersättningar . Det är en gigantisk organisation. Att lämna denna organisation helt utan en kraftfull oberoende tillsyn är nästan skamligt. Jag lovar, , att jag kommer att göra allt för att det här ska bli en kraftfull tillsyn över verksamhet och effektivitet. Det inkluderar också handläggningstiderna. När det gäller Kaliber får det självklart inte gå till så. har gett ett uppdrag till att titta över hur det har blivit så. Jag håller med om att det inte får vara så. Det är inte bra att människor kommer i kläm mellan systemen. Jag brukar exemplifiera med att i min lilla by, kommun, finns i ena ändan av byn och arbetsförmedlingen i den andra. De har öppet . Däremellan ligger vårdcentralen och den instans dit man kan vända sig för att få kommunens socialförsörjningsstöd. Mellan dessa får personen i fråga springa, ofta utan att få hjälp. Min och arbetsmarknadsminister ambition är att se om vi på något sätt kan stödja och hjälpa till för att få en större enhetlighet i att personen i fråga kan få en ingång och få hjälp och stöd i stället för att bollas vidare. 11 (): Det är rätt att kritiken spiller över på den gamla majoriteten. satt inte i regeringen men samarbetade naturligtvis med den. Signalerna om bristande rättssäkerhet att människor friskskrivs mot läkarintyg, mot läkarutlåtanden och mot egna uppgifter om att de inte kan arbeta har kommit , i kölvattnet av den hårdnande attityden, fuskdebatten och uppstramningen. En kvinna som har skrivit ett desperat brev till politiker är elallergiker och överkänslig mot amalgam. Hon har varit sjukskriven i omgångar . Hon har ställts helt utan försörjning av både försäkringskassa och socialtjänst. De anser att hennes sjukdomar inte finns. Här ser vi också ett exempel på en glidande praxis . Allt oftare underkänns sjukdomar som man anser inte kan styrkas medicinskt, det vill säga de syns inte i enkla blodprov. En annan kvinna har nekats sjukpenning därför att hennes sjukdom, också elöverkänslighet, har ifrågasatts av . De medicinska orsakerna är oklara och inte vetenskapligt underbyggda, anser . Det här resonemanget har dock underkänts av länsrätten, som fastslagit att kvinnan även fortsättningsvis ska beviljas hel sjukpenning. Man menar att det inte går att värdera en diagnos och därmed automatiskt koppla ihop den med arbetsförmågan. Såsom kassan har resonerat går det inte att resonera. Det här visar på en tendens. Vi ser oftare att kvinnor med komplexa sjukdomstillstånd som inte går att verifiera med hjälp av enkla provsvar ofta underkänns. Det finns också exempel där den nedsatta arbetsförmågan har varit solklar, borde ha varit det för alla inblandade, men där ändå har bedömt att den sjuka har haft arbetsförmåga kvar. Det gällde elektrikern med en nyopererad axel som fick order av sin läkare att inte röra sig ur fläcken men som av bedömdes kunna jobba deltid. Det gällde byggnadsarbetaren som hade ramlat och fått en spricka i revbenen men ändå bedömdes ha arbetsförmåga kvar. Det finns sådana solklara exempel. Känslan är att det har ökat i kölvattnet av jakten på fuskare. Den nollvision som statsrådet talar om får inte vara bara en vision. Det här är en grundläggande fråga om rättssäkerhet. De desperata människor som skriver brev till oss politiker är människor som inte vet hur de ska kunna köpa mat . Det är människor som inte kan betala sina räkningar, som inte har någon som helst försörjning. Ett enda sådant fall är ett fall för mycket. Jag vill än en gång tacka för att statsrådet ändå skriver under på principen att en rättssäker sjukförsäkring är av största vikt. Jag hoppas på konkreta åtgärder i positiv riktning. 12 (): Det är en viktig interpellation som har lagts fram som lyfter fram en svår fråga. Den har blivit mer och mer aktuell . Det är initierade och bra frågeställningar som har lyfts fram av . Jag blir orolig om det är som säger, nämligen att det beror på hur stark man är om man får rätt hela vägen i olika rättsliga instanser. Så ska det inte vara, och så får det inte vara. Det här är en försäkring som alla betalar, och jag tror att alla människor utgår från att de ska få del av den när de behöver den. Jag tycker också att statsrådet gav ett initierat och bra svar, men jag har ändå några frågor och funderingar om en del av det statsrådet sade. Bland annat gäller det att våra utbetalande myndigheter prioriterar snabb utbetalning framför att utbetalningen blir rätt. Om vårt snabba samhälle ska fungera vill det till att våra myndigheter är snabba. Att det blir snabbt och rätt är naturligtvis att föredra, men det är fara å färde när man inte lyckas få till utbetalningar. Det är mer knepigt för människor, och det råder större risk att de skuldsätter sig, om de inte får utbetalningarna från försäkringarna, ersättningarna, än om de får ersättningar och det sedan kommer fram att de har varit felaktiga. Där måste myndigheten själv, , ta ett ansvar. Om har fattat ett beslut om en felaktig ersättning måste vara beredd på att se till att det blir en vettig gång ut ur betalningen. får många människor reda på från klar himmel att den sjukdom de har, till exempel en lättare cp-skada, som tidigare ansågs vara något de kunde få ersättning för, plötsligt inte ger ersättning längre. Det är flera olika delar som jag tycker är väldigt viktiga att lyfta fram. Jag funderar lite grann: Anser statsrådet ändå att det är viktigare att den stora problematiken nu handlar om dem som har rätt till ersättning men inte får det än om dem som får ersättning och inte har rätt till det? 13 Statsrådet (): Antalet personer som har drabbats av långtidssjukskrivningar har varit all-time-high. 2002 är det värsta år som vi har upplevt, och jag hoppas att vi aldrig mer kommer att uppleva till med så många förtidspensionerade och så många långtidssjukskrivna. Det var långtidssjukskrivningar som gick över i en förtidspension, en förtidspension utan återvändo. Förtidspension utan återvändo kallade också sin rapport där de tittade på vad som händer med alla personer. 140 personer per dag blev förtidspensionerade . Man kunde konstatera att det var av de personer som fick förtidspension som kom tillbaka. Det handlar alltså om att försöka hjälpa människor , ge dem vård i stället för att låta dem köa och se till att handläggningen fungerar. Jag vill inte välja mellan att den ska vara snabb och att den ska vara rättssäker, utan vi måste självklart ha båda delar. Vi måste se till att sjukskrivningsprocessen fungerar, att folk inte skickas hem i passivitet . är det risk för ett utanförskap. Vi kan inte längre titta på en diagnos och säga vem som ska ha rätt till förtidspension. Jag tyckte att interpellanten nämnde cp, cerebral pares. Det vore skrämmande om vi tog upp diagnoser och jämt talade om arbetsförmågan. Jag vet väldigt många som har stora funktionshinder och som gör fantastiska arbetsinsatser ute på arbetsmarknaden. Låt oss titta på arbetsförmågan hos alla människor oavsett om de har ett svårare handikapp eller en lättare nedsättning av arbetsförmågan. Det kan inte vara rätt att gå efter en diagnos, utan vi ska försöka hjälpa människor tillbaka. Det är därför den nya regeringen säger så här: Okej! Det är inte lätt att bara öppna dörren och säga välkommen ut i arbetslivet. Vi måste också anpassa arbetslivet, erbjuda dessa personer möjlighet att komma tillbaka, bli anställningsbara och attraktiva på arbetsmarknaden, genom nystartsjobb med sänkta arbetsgivaravgifter som de har varit utanför arbetsmarknaden och genom fler lönebidrag. Vi måste på olika sätt stödja och hjälpa dessa personer till arbete. När det gäller fuskdelen var det faktiskt den tidigare regeringen som tillsatte FUT-delegationen, Delegationen mot felaktiga utbetalningar, där 18 myndigheter nu ser om de kan samordna sin information. och jag borde i vår första interpellationsdebatt enas om att säga: Låt oss se till att det blir rättssäkert för den enskilde individen, att personer som är sjuka och arbetsskadade får rätt till sin ersättning och känner sig trygga med det. har i sin senaste utredning skrivit att det är många personer som har fått förtidspension av arbetsmarknadsskäl. Det kan vi aldrig acceptera om vi ska värna en trygg socialförsäkring. 14 (): Nej, men risken är att pendeln slår över åt andra hållet just nu och att alla ska rehabiliteras tillbaka till arbete oavsett om det är möjligt eller inte. Det finns människor som är så sjuka att de aldrig mer kommer att kunna arbeta i hela sitt liv. Även sådana människor får nu lappar i brevlådan om att de ska in i rehabiliteringsprojekt, att de ska utredas eller att deras arbetsförmåga ska prövas. Det är en väldig rädsla som breder ut sig bland dessa människor. Hos många sjuka håller det på att krypa in en känsla innanför skinnet av att de kan lita på att de får sjukpenning den dag de behöver det eller att de kan behålla sin sjukpenning eller sjukersättning trots att de vet att de aldrig mer kommer att kunna arbeta. Det är det som håller på att hända i kölvattnet av ambitionen att jaga fuskare och att rehabilitera fler, och också att åstadkomma en förbättrad rehabilitering, vilket också behöver göras. Det är därför jag skulle vilja höja ett varningens finger för den pendeleffekt som håller på att uppstå, att alla ska tillbaka i arbete, att det ska ske till vilket pris som helst och att vi håller på att få betala ett mycket högt pris för den saken. Jag noterar att statsrådet menar att det är skrämmande om vi skulle tala om diagnoser och utifrån dem värdera arbetsförmågan. Det är bra att fastslår den principen. Det är nämligen tyvärr precis det har gjort. Det är sådana fall som har underkänts i en länsrättsdom, där man helt enkelt säger att en viss diagnos inte går att styrka medicinskt eller att det inte finns vetenskapligt underlag för en diagnos. Därmed säger man automatiskt att den sjuke är fullt arbetsför. Så kan man inte resonera i ett rättssäkert samhälle. 15 (): Jag tror att det är viktigt att inse att dagens arbetsmarknad totalt sett är oerhört mycket hårdare och kräver mycket mer av människorna än . Väldigt många människor jobbar på gränsen av sin kapacitet. Jag tänker på dem som är väldigt friska och starka. Även de jobbar på precis samma sätt som alla andra, att man lever precis på marginalen. Det är dyrt att bo i en storstad, och det är dyrt att få sitt liv att gå ihop. Det är svårt att hålla sig frisk ända fram till . Mellan varven kommer man in i ett så högt tempo, på den hårda arbetsmarknad som vi har på väldigt många håll, att man blir sjuk. Det kan vara lättare sjukdomar, som inte leder till att man behöver förtidspensioneras, men man kan mellan varven behöva möjlighet att ta igen sig för att just kunna komma tillbaka. Många människor tycker nog att de läkare som de går till borde veta bäst, som pratar med dem med viss regelbundenhet och så vidare. Men här har läkare som överprövar dessa läkares utlåtanden. Det sysslar med är egentligen en oerhört hård kritik mot läkare, när de anser att läkarna har fel i sak när det gäller att bedöma om en person behöver få möjlighet till ersättning för att kunna komma tillbaka till sitt arbete. Det är också oerhört viktigt att titta på den offentliga sektorn. går man i pension , och sedan kan vi politiker prata hur länge som helst om att det är 65 som gäller. Man går ändå i förtidspension. Jag tror att vi måste försöka finna andra vägar än att bara omorganisera . Vi måste inse att vi kanske behöver låta fler människor komma in på arbetsmarknaden, och också korta arbetstiderna. 16 Statsrådet (): Först till , som säger att det är svårt att hålla sig frisk på dagens arbetsmarknad. Då kan jag konstatera att går arbetslösheten ned men också siffrorna för ohälsan. Det borde väl i så fall vara tvärtom. Nej, 2002, när vi hade den tidigare regeringen, var det all-time-high aldrig har haft så många sjuka, långtidssjukskrivna och i förtidspension. Då ska vi glädja oss åt att vi har en arbetsmarknad där ohälsan går ned, tack och lov. Till : Det är klart att diagnoser måste bygga på vetenskap och beprövad rätt, oavsett vad vi tycker om detta. Jag kan åtminstone säga att jag ser att det skulle vara svårt för att ha den medicinska kunskapen att de kan avgöra en diagnos som inte bygger på vetenskap och beprövad erfarenhet. Jag inser också att det här kan vara svårt. Det var en fråga till jag vet att inte har rätt till ytterligare inlägg. Vi har någonting som heter tidsbegränsad förtidspension. Det innebär att det inte är en livslång förtidspension utan att den ska omprövas. Jag fick frågan i vilken brevlåda vi inte ska lägga en lapp som handlar om möjligheter till omprövning. Jag skulle vilja fråga: Hur ska jag kunna avgöra detta? Det är självklart att vi måste hjälpa alla människor tillbaka. Särskilt unga personer vill inget hellre än att vi kontaktar dem, och de säger: Hjälp oss tillbaka! får tio ungdomar förtidspension, men inte på grund av ett funktionshinder de har varit ute på arbetsmarknaden utan på grund av psykisk ohälsa. De vill inte bli förtidspensionerade för resten av livet. De vill ha stöd, hjälp och en god rehabilitering, som ger dem hjälp och stöd att komma tillbaka till arbetsmarknaden och till ett socialt liv. Låt oss i stället hjälpas åt att se till att människor inte hamnar i utanförskap! Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2006/07:547 om Situationen för patienter med ME, kroniskt trötthetssyndrom 17 Socialminister (): har frågat mig vilka initiativ jag är beredd att ta dels för att förbättra situationen för patienter med ME eller kroniskt trötthetssyndrom, dels för att kartlägga situationen för dessa patienter, dels öka kunskapen om sjukdomen i , dels sammanställa fakta och upprätta behandlingsrekommendationer. Myalgisk encefalomyelit, ME, eller trötthetssyndrom efter virusinfektion är enligt och klassifikation en neurologisk sjukdom. Sjukdomen avser ett tillstånd som varat av stadigvarande eller regelbundet återkommande trötthet som inte kan förklaras av annan sjukdom. Symtomen är bland annat influensaliknande, med trötthet, muskel- och ledvärk samt feberkänsla. Orsaken till sjukdomen är inte känd, men sjukdomen visar sig oftast i samband med en infektion. Det finns heller inte något botemedel mot sjukdomen. Ca 40 000 personer i uppskattas lida av sjukdomen, och den drabbar kvinnor än män. Först vill jag framhålla att alla sjukdomar måste tas på största allvar. All sjukvård ska bedrivas så att den uppfyller hälso- och sjukvårdslagens krav på en god vård på lika villkor. Med det menas att hälso- och sjukvården är säker, kunskapsbaserad, patientfokuserad, jämlik och effektiv och ges inom rimlig tid. Vidare ska vården ges med respekt för alla människors lika värde och den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Landstingen har ett lagstadgat ansvar för att se till att alla medborgare erbjuds den vård de behöver. Detta ansvar omfattar naturligtvis även kroniskt trötthetssyndrom. Landstingens rätt till självbestämmande innebär att de väljer hur de vill prioritera inom sin verksamhet och på vilket sätt de vill organisera sin vård. Mot bakgrund av att orsaken till ME eller kroniskt trötthetssyndrom inte är känd, kan nämnas att regeringen tillkallat en särskild utredare med uppdrag att utreda den kliniska forskningens situation. Det är den forskning inom hälso- och sjukvården som sker i nära kontakt med patienter eller med friska försökspersoner. Den kliniska forskningen förser sjukvården med nya och förbättrade metoder och redskap för att undersöka, förebygga och behandla hälsorelaterade problem. Hälso- och sjukvården behöver klinisk forskning av hög kvalitet för att möta de utmaningar som en allt äldre befolkning för med sig och för att främja människors hälsa. Att stärka kunskapsläget om kvinnors ohälsa inom hälso- och sjukvården är centralt och självklart för att säkerställa att en god vård tillhandahålls utifrån individens unika behov. Regeringen har därför beslutat att satsa på ett särskilt forskningsprogram om kvinnors hälsa. Det är av yttersta vikt att de behandlingar som sätts in baseras på en evidensbaserad kunskap. Enligt vad jag har inhämtat avser , , att ta ställning till ett projekt om att utvärdera metoder för diagnostik och behandling av ME mot bakgrund av oklarheter om diagnoskriterier men också i fråga om stora variationer i handläggning av sjukdomen. Det kommer i så fall att resultera i en kunskapssammanställning baserad på vetenskapligt, evidensbaserat, underlag om ME som stöd för svensk sjukvård. Av vad jag här redovisat ser jag inte att det finns skäl att nu föreslå några ytterligare åtgärder i denna fråga. 18 (): Först vill jag tacka socialministern för svaret. Socialministern framhåller i sitt svar att alla sjukdomar måste tas på största allvar. Visst är det så, men det ser annorlunda ut i verkligheten. Det finns otaliga patienter med olika sjukdomar som kan beskriva möten inom sjukvården där de har känt att deras sjukdomar inte har tagits på allvar. Den sjukdom som vi nu diskuterar, myalgisk encefalomyelit, ME också kallad kroniskt trötthetssyndrom klassificerades som en neurologisk sjukdom av . Sjukdomen har antagligen funnits . Som sagt uppskattas antalet drabbade i till 40 000 personer. för ME-patienter får rapporter om att många lider oerhört, både av sjukdomen och av att de inte får hjälp. Ofta får de drabbade inte rätt diagnos eftersom sjukdomen ständigt förväxlas med andra sjukdomar eller ifrågasätts. Patienten får ofta höra av sina läkare att vi alla väl är lite trötta eller att det handlar om stress eller utbrändhet. I genomsnitt får patienter vänta fem till på att få diagnosen. Jag tror inte att dessa personer känner att deras sjukdom har tagits på största allvar. Det är beklagligt att socialministern inte är beredd att föreslå några konkreta åtgärder för att förbättra situationen för patienter med ME. Socialministern hänvisar till den särskilda utredaren med uppdrag att utreda den kliniska forskningens situation och talar om utmaningar med allt äldre befolkning. Jag kan berätta för socialministern att människor i alla åldrar finns bland dem som drabbas av ME, främst i åldrarna . Bland de drabbade finns också barn. Min fråga till socialministern är: Kommer den särskilda utredaren att komma med förslag för att förbättra situationen för ME-patienter? Socialministern hänvisar till ett särskilt forskningsprogram om kvinnors hälsa. Det är bra att regeringen satsar speciellt på kvinnors hälsa. I ME-gruppen är fyra av fem drabbade kvinnor. Kan socialministern då garantera att kvinnor som drabbas av ME kommer att dra nytta av det särskilda forskningsprogrammet? Det kommer också att gagna män med ME. Den tredje åtgärden som ministern redovisar är ett projekt som SBU avser att ta ställning till. Då hoppas jag att SBU verkligen kommer att besluta om ett projekt eller en utvärdering. Jag hoppas att socialministern också vill verka för att det blir en utvärdering. Som sagt är jag besviken över att socialministern inte delar min uppfattning att det behövs mer kompetensutveckling och forskning för att underlätta situationen för ME-patienter. 19 (): Som redan har tagit upp innehåller interpellationssvaret en del principer för svensk sjukvård som borde vara självklara men som bara är en dröm för den här patientgruppen. Jag råkar känna till en del om det här. Jag råkar också veta att många ME-drabbade följer den här interpellationsdebatten med stort intresse för att det har tänts ett hopp hos dem. De är desperata. Det är människor som har nekats vård, som har kränkts, blivit tagna för inbillningssjuka eller fått direkt hälsovådliga råd av sin läkare. Ord som shopping, sjukdomsidentitet och sjukroll har förekommit i sjukjournaler i ställer för att man har tagit symtomen på allvar. Patienter som vet att symtomlindrande behandling erbjuds utomlands får inte tillgång till dem i . Patienter har skrivit förtvivlade brev till patientnämnderna men har fått som svar att tyvärr inte har någon vård att erbjuda för den här patientgruppen. De allra sjukaste är helt sängliggande år . Det är svårt för oss övriga att föreställa sig hur det är att ligga i ett mörkt rum och inte kunna sätta sig upp, inte kunna ta sig till toaletten eller köket och inte kunna klä på sig. Man vet inte varför just de här patienterna hamnar i det här tillståndet, men man vet att de har en minskad blodvolym. I sjukvården har man ingen aning om var man ska göra av dessa patienter. Man vet inte vart man ska remittera dem, och man vet inte hur man ska hjälpa dem. I andra länder får de hjälp och symtomlindrande behandling. Så är det kanske inte överallt det finns många brister men det finns många positiva exempel. Andra sjuka är bundna till hemmet, är beroende av hemtjänst och färdtjänstinsatser eller har tvingats avbryta studier eller karriärer för ett liv som sjukpensionärer. Minsta överansträngning, som att försöka ta sig till affären och handla mat, resulterar kanske i flera dagars sängläge med feber. Den internationella forskningen är inte omfattande, men den är alltmer träffsäker, och den gör intressanta fynd. I sammanlagt mer än 3 000 rapporter redovisas olika fysiska sjukdomsmarkörer, och de här gäller allt från blodflöden och blodsammansättning till dysfunktioner i cellernas energiförsörjning till kroppen. Vi vet att immunförsvaret ständigt är aktiverat. Teorierna om att virus är inblandade förekommer. Kroppen beter ju sig som om den ständigt bär på en infektion. Men i byggs ingen klinisk erfarenhet upp. Endast i erbjuds specialiserad vård i övriga landsting erbjuds det inte. Därför skapas inte heller kunskap och erfarenhet när det gäller sjukdomen. Forskarrönen från andra länder når inte hit. Den begränsade debatt som förekommer utgår, tyvärr, i stället nästan helt från psykosomatiska förklaringsmodeller som för länge sedan har förkastats av den biomedicinska forskningen. Begrepp som yuppiesjukan hänger kvar, precis som fibromyalgipatienterna fick dras med den förnedrande beteckningen sveda-värk-och-bränn-käringar. kallades MS-patienter för hysteriska. När ska vi lära av våra misstag? Man får väl tala om nyupptäckta diagnoser, även om just den här diagnosen har varit omskriven i medicinsk litteratur . Men när ska man lära sig att ta symtom på allvar även att vetenskapen har ringat in deras orsaker och hittat ett enkelt diagnostest? Vad som behövs är alltså att man sammanställer den kunskap som finns och erbjuder behandling och framför allt ett värdigt bemötande. Det behövs också behandlingsrekommendationer på nationell nivå, för det är en djungel . Några steg i rätt riktning är tagna i det interpellationssvar som har lämnats. 20 Socialminister (): Vi kan börja med resonemang. Hon säger att det här är en sjukdom som sannolikt har existerat , kanske . Människor har lidit av det här , i långa tider. Och så är det förstås. I talar vi om kanske 40 000 personer. Och bakom varje siffra finns det en person som lider på ett ofattbart sätt. Vi måste naturligtvis göra vårt yttersta. Jag beskrev i interpellationssvaret de satsningar som regeringen gör i allmänhet för att kunna förstärka forskningen, alltså den kliniska forskningen. Det är ett område som är eftersatt. Det eftersattes av tidigare regering. Jag beskrev hur vi har satsat i storleksordningen på ett särskilt forskningsprogram om kvinnors hälsa, och jag beskrev i mitt svar att ska ta ställning till ett projekt om att utvärdera metoder för diagnostik och behandling av ME. Det här torde ju vara de största satsningar på det här området, för att gå till botten med detta och för att finna gåtorna bakom detta, som har gjorts.