prot · GV0936 · 2007-12-04 00:00:00 — Men är uppgiften, som sagt, mindre att upprepa den gamla kritiken den står fast; den förändras icke i någon del och mer att se hur vi konstruktivt kan stödja den fredsprocess som jag ser framför mig. Det handlar om och ett möte i . Därefter, måste jag säga, hoppas jag att vi kan gå utan några ytterligare möten det får inte vara för mycket möten direkt tillbaka, sannolikt till , för en slutförhandling inom en icke alltför avlägsen framtid . 8 (): Jag tycker att utrikesministern är tydlig med inriktningen och i kritiken av de folkrättsbrott som begår. måste vi vara överens om att det inte är två jämbördiga parter. Det är en ockupationsmakt och en splittrad, pressad och till marken slagen palestinsk nation eller palestinsk myndighet. Vi träffade vid vårt besök även chefsförhandlaren som gav oss av sin tid och som bland annat sade: Mitt främsta mål just nu är att förhindra min son från att bli självmordsbombare. De som är så slagna att allt hopp är ute har heller ingenting att förlora. Därför är det i det här läget inte fråga om, tycker jag, att i första hand sätta press på båda parter. Självklart ska vi ställa krav på att all terror mot civilbefolkningen upphör, naturligtvis även från den palestinska sidan. Jag tänker på avskjutandet av Qassamraketer från in på israeliskt territorium. Självklart ska vi ställa krav på att även motståndet mot ockupationen bedrivs på folkrättslig grund. Men det är en part som ockuperar ett annat lands territorium. Det är inte mot som kraven på ett slut på ockupationen och apartheidpolitiken ska ställas. Men små steg framåt är också steg framåt. Därför är det viktigt att se att som vi kan ha en viss förhoppning om att vi faktiskt kan nå framsteg i fredsprocessen jag delar utrikesministerns försiktiga optimism tas det i vardagen steg bakåt . Den israeliska ockupationen utsträcks . Fler israeliska bosättare på palestinskt territorium tillkommer . Vägbyggen fortsätter och fortskrider . Man tar alltså land efter land efter land med de små stegens tyranni. Detta leder till att jag ändå tycker att det är viktigt att vi ställer kraven tydligt på ockupationsmakten i framför allt tre avseenden. För det första och det vill jag gärna att utrikesministern kommenterar gäller det EU:s handelsavtal med . Det är ett avtal som liksom alla EU:s avtal är skrivet med en portalparagraf, under förutsättning att de mänskliga rättigheterna respekteras. Jag tror och uppfattar att vi är överens om att så inte är fallet. respekterar inte de mänskliga rättigheterna på ockuperat palestinskt territorium. Det borde föranleda EU och , som EU-medlemsstat, att ifrågasätta detta avtal. För det andra handlar det om apartheid. I den israeliska staten har man dessutom regler som vi skulle finna oerhört märkliga, till exempel att judar inte får gifta sig med icke-judar. Jag tror att vi skulle tycka att vilket land som helst som hade en liknande regel skulle vara värt att fördöma. Dessutom förnedras palestinier på sitt eget territorium. De förhindras att använda vissa vägar, att röra sig fritt. Människor har dött på grund av utebliven sjukhusvård på grund av att de inte har kommit igenom vägspärrar. När vi var i var det ett sådant exempel på en cancersjuk man som förvägrades möjligheten att få sjukhusvård, och vi har sett exempel på att barn föds i vägspärrar därför att människor inte hinner fram till sjukhus för att de inte har tillstånd. Det här är apartheid, och det måste sägas. För det tredje har vi ett ansvar inte bara för att själva inte begå folkrättsbrott. Vi har också enligt ett ansvar för att påtala folkrättsbrott när de begås och att förhindra andra stater från att begå sådana. Därför måste vi göra allt för att stoppa bosättningarna, förhindra murbygget och förmå att upphöra med kollektiva bestraffningar. 9 (): En annan fråga som ofta diskuteras är den radikalisering som pågår på de palestinska områdena men framför allt på . Det här gynnar absolut inte fredssträvandena i områdena. Det gynnar egentligen till stor del de negativa krafterna och missgynnar särskilt två grupper som jag har lyft upp i min interpellation, och det är kvinnorna men också de kristna som finns i området. Många kristna försöker nu lämna området på grund av att det inte går att försörja sig på handeln. Men de riskerar också i förlängningen att utsättas för trakasserier av fundamentalistiska krafter om de får mer utrymme, och då kommer religionsfriheten att beskäras. Det är inte bra. De palestinska förhandlarna säger att de vill ha en sekulär stat. Det ska vi naturligtvis uppmuntra. Annars finns det, som sagt var, en risk för att de kristna palestinierna får en ohållbar situation och tvingas att lämna det land som de naturligtvis också har rätt till. Kvinnorna har också en situation som har försämrats. Det kunde jag märka. Eftersom jag var där kan jag tydligt se att kvinnors situation har försämrats på de ockuperade områdena. De får i större utsträckning underkasta sig ett patriarkalt system med begränsat handlingsutrymme. Kvinnor ska ha lika rättigheter som män enligt . Därför tycker jag att det är oerhört viktigt att FN:s resolution om att kvinnors särskilda situation i krig och konflikter ska uppmärksammas lyfts fram när vi diskuterar kvinnor i de här fredsförhandlingarna. I svaret säger ministern att vi ska stödja det civila samhället när det gäller kvinnor. Och det är naturligtvis viktigt att vi via biståndsinsatser stöder kvinnoorganisationer. Det är jättebra. Men kan man ju titta på hur den här fredsprocessen går till i , , och så vidare. På vilket sätt anser ministern att kvinnor har involverats i den här processen? Och på vilket sätt lyfter man fram kvinnors och framför allt barns situation för att freden ska säkras och även bli någonting positivt för kvinnor? Det är väl de två frågor som jag skulle vilja att ministern svarar på: Hur ska vi minska radikaliseringen på området? Och hur vi ska få kvinnor mer involverade i fredsprocessen? 10 (): Vad gäller begreppet handlar det inte om att vara pro-israelisk, pro-palestinsk eller någonting annat, utan det handlar om att vara pro-fred. Det lanserades här. Jag hörde det också under resan i . Man ska ha klart för sig hur balansen ser ut. är den starka parten. Man är ockupationsmakt. Man har att ta ställning till hur man ska göra med 460 000 bosättare. Det har att ta ställning till om det ska bli någon sorts tvåstatslösning. Man har inte bara ockuperat . Man har också koloniserat . Bosättarna lever ett beväpnat herrefolksliv, och man håller palestinierna under sträng bevakning. Det är så det ser ut. Då bör man nog göra balansen väldigt klar för sig. Det är inte likvärdiga parter. Separation, åtskillnad kombinerad med sträng bevakning skapar ingen bra framtid. Det är rädslans och hatets samhälle. Det bär den egna undergången inom sig. Över- och underordningen visar så oerhört tydligt vem som är den starkare parten. Om man inte kan se vem som är och vem som är i den här konflikten anser jag att man saknar ögon, öron och känsel. Det som sker i praktiken under ockupationen är att livet blir outhärdligt för palestinierna. Om det inte händer något kommer många som kan att välja att flytta till andra länder. Tyvärr tror jag att det finns krafter som önskar den utvecklingen. Så det här ser inte bra ut. har ett oerhört ansvar för situationen. De har en oerhört stor hemläxa att göra om det ska bli fred och en riktig och genuin fred, som utrikesministern säger. Jag hoppas precis som ni andra på . Men jag ser också stora svårigheter i den här processen, framför allt med den infrastruktur som har byggts upp på Västbanksområdet. har byggt fast sig. Man kan också enkelt tro att det handlar om en strategi för att en vacker dag konstatera en enstatslösning. Om man misslyckas nu är risken stor att våldsbenägna extrema krafter stärks. Så en genuin fred är väldigt förpliktande. Det kräver en palestinsk suverän stat som erkänns och respekteras precis som vilken annan stat som helst som inte ska leva med särskilda restriktioner och kringgärdande åtgärder. Det handlar om en suverän riktig stat. ska vara kärnan i en tvåstatslösning. Det var så det var tänkt när gjorde upp om gränsen utefter med . Det var mycket tydligt uttalat. Det var inte tänkt att det skulle vara en fortsatt israelisk annektering av det här området. Det är bra markeringar av folkrätten i svaret. Men jag vill ändå hålla fast vid detta: Kan vi förvänta oss stegrande och tydligare kritik mot övergreppen på ockuperat område? Det här är viktigt, och det är ett problem. När vi träffar palestinier frågar vi vad vi kan göra i . Då säger de: Det är väldigt viktigt att ni inte håller tyst om det som sker, om hur den här vardagen, den här verkligheten är, utan att den upprepas och tydliggörs så att den inte glöms bort i alla förhandlingar, diskussioner, konferenser och övergripande formuleringar. Det bidrar ändå till att hålla det här aktuellt och att vi kan jobba för en lösning. Så utrikesministern: inte tyst i den frågan! 11 (): Det var oerhört intressant att ta del av utrikesministerns redogörelse för mötet i och de efterföljande mötena. Det är också mycket glädjande att höra att både utrikesministern och biståndsministern kommer att vara med under de uppföljningsmöten som blir. Att man nu har planerat in frekventa möten och en tidsplan tror jag är oerhört angeläget, men det är lika angeläget att uppföljningsmekanismerna kommer att fungera, för det är då man kan se hur processen lyckas implementeras. Jag kan nämna att 429 fångar frigavs. Det låter oerhört bra, och man blir glad när man hör detta. Men ska man vara medveten om att har 808 palestinier fängslats. Av dem är 22 barn. Så slutsumman är fortfarande negativ. Det är viktigt att man är medveten om det här så man följer upp det noga. Då inställer sig självklart frågan: Vad kan vi göra ytterligare vad kan och EU göra ytterligare för att stödja processen? I svaret skriver och säger ministern att EU och kommer att ge processen allt det stöd man kan. Vad innebär det konkret? Kan det vara något ytterligare än att följa och vara med i processen? Kan det vara något annat konkret för att skynda på det hela? Det som berört mig själv allra hårdast när jag har varit i områdena är de kontakter jag har fått kring de barn som har fängslats och den information som jag har fått. Det strider mot alla internationella och humanitära lagar att fängsla tolvåringar. Jag skulle vilja fråga om ministern har en möjlighet och är beredd att agera också för att förhindra att barn fängslas. Det är ett värdefullt tillfälle, herr talman, att få samtala om de här viktiga frågorna. Jag känner att vi alla är djupt berörda. Jag skulle vilja lyfta fram FN:s roll i det hela, FN och . Bedömer utrikesministern att FN kan få en ökad möjlighet att framöver närvara i området? Det kommer trots allt att behövas under en ganska lång övergångsperiod. antog en resolution om att man skulle registrera de skador som muren, barriären har åsamkat. Det uppdraget har haft stora svårigheter att komma till stånd. Vad känner ministern till om just det uppdraget? Slutligen: Ser ministern en möjlighet att inom en ganska snar framtid, kanske med FN:s hjälp, öppna upp hamn-, väg- och luftutrymme, inte minst från , för att de ska få möjlighet att exportera sina produkter? Jag hörde att den enormt stora jordgubbsskörden håller på att förstöras om man inte kan få en snabb avsalu för denna. 12 (): Ekonomin står i fokus. Det är naturligtvis viktigt. Det är en del av förutsättningarna för att kunna bygga en självständig stat och hopp och möjligheter för människorna både i och i . Det är en fredslösning som gäller för båda parter, som gäller för regionen. Det är naturligtvis oerhört viktigt att den blir och upplevs som rättvis och hållbar för att den också ska kunna vara stabil. Det är bra att utrikesministern och också biståndsministern deltar i Parismötet . Det är viktigt att de lösningar som söks främjar en självständig statsbyggnad med en självständig stat och inte fortsatt biståndspolitik. Biståndspolitiken har i allt väsentligt en upprätthållande funktion men inte möjlighet att skapa självständighet. Jag gläds åt det avtal som , och slöt när det gäller att kunna etablera en verksamhet utanför . Men jag sörjer det faktum att det verkar vara svårt att nå framgång när det gäller just säkerhetssidan. Möjligheten att bedriva verksamhet bygger på att människor kan röra sig. Vår erfarenhet är rörligheten, friheten och marknadsekonomin som en viktig grund för utveckling. De delarna raseras de facto med utposter och annat och behöver tas bort. Det är som återstår, herr talman. Arbetsgrupperna har för att komma framåt och ge folkrätten och freden en ny tilltro. Jag skulle gärna höra utrikesministerns syn på nya roll i detta arbete och på EU:s nya roll för att bygga fred och tilltro i . 13 Utrikesminister (): nämnde också i detta inlägg att det är viktigt att inse att det inte är två jämbördiga parter. Så är det självfallet när vi som vi nu gör fokuserar på ockupationspolitiken på och i . Men det är viktigt att ha klart för sig att man ska försöka göra någonting mer i den process som började i . Ockupationspolitikens upphörande och byggandet av en palestinsk stat är kärnan. Men man ska också försöka göra det vi inte har lyckats med över huvud taget , det vill säga få en normalisering mellan och , och om vi vidgar detta, mellan och den islamiska världen i dess helhet. Det viktigaste i var inte att var där, utan det var att där satt , och där satt . Där satt alla de viktiga staterna. De var inte med i . var inte med i . har vi alltså möjlighet att bredda detta. Detta underströks också i olika inlägg även om den israelisk-palestinska konflikten är kärnan måste vi också kunna ta itu med ockupationspolitiken i dess helhet. Det finns något som heter , och det finns något som heter det syriska spåret som är viktigt i ett vidare perspektiv. Detta tar inte bort att det är olika parter, men bilden blir lite mer mångfasetterad. Det måste finnas någon punkt där och jag är av olika mening, annars vore det ingen ordning i det här landet. Den punkten gäller handelsavtalet. Vi tycker inte att man ska använda handelsavtalet i den delen. vet att vi har delade meningar på den punkten även om jag tror att vi är av samma mening på de flesta andra punkter. Flera har tagit upp vikten av att vi fortsätter att påtala folkrättsbrottet. Det kommer att ske. Framför allt ska vi fokusera på det som händer från och med nu och vara mycket uppmärksamma på vad som händer fortsatta konfiskeringar, fortsatta utposter, att man inte lever upp till sina skyldigheter på den israeliska sidan eller för all del på den palestinska sidan. Jag nämnde att vi ska till . Jag kan också nämna att jag ska till . Där ska jag hålla ett anförande på en middag där så gott som hela den israeliska säkerhets- och utrikeseliten kommer att vara. Jag kan lova att jag inte kommer att undanhålla denna församling detta. Vad kan vi göra konkret, frågar man sig, förutom att hålla anföranden och lämna interpellationssvar? Jag tror att vi ska inse att har den dominerande rollen i denna fredsprocess. Så är det. De har styrkan, de har för ögonblicket trovärdighet hos bägge parter, och de har fått en ganska unik ställning i den mekanism som man nu har satt upp. Det har EU, det har , och det har FN accepterat. Det är viktigare att uppnå målet än att diskutera de olika medlen. Europeiska unionen blir trots allt rätt avgörande, framför allt när det gäller statsbyggandefrågorna och, tror jag, när det gäller att sedan förverkliga ett avtal. Måhända är vi nu i en situation där det är lite enklare att nå fram till ett avtal än vad det kanske var förut. Det finns så mycket att bygga på. Men på grund av alla de faktorer som vi har diskuterat vägar, bosättningar kan det bli mycket svårare att förverkliga ett avtal. Det är klart att vi när vi har fått ett avtal måste göra allt för att förverkliga det. Det kommer att ta sin tid att demontera till exempel bosättningspolitiken, att ersätta bosättare och att klara av hela flyktingåtervändandet till varthän nu de som så vill ska återvända. Det kommer att kräva mycket betydande insatser är jag övertygad om, och där tror jag att Europeiska unionen kommer att vara den viktigaste parten. som traditionellt har goda förbindelser både med och med palestinierna och som just nu är en av de viktigaste bidragsgivarna till det palestinska området kommer förhoppningsvis också att spela en viktig roll. 14 (): Så här i slutet av interpellationsdebatten är det kanske dumt att föra in ytterligare en dimension, men tycker jag, med tanke på hur debatten har förts, att det är viktigt att påpeka att det här inte i första hand handlar om en religiös konflikt. Anledningen till att jag säger så är att vi vid vår resa träffade företrädare för den kristna minoriteten som mycket tydligt sade att de först och främst är palestinier och att de ser kampen för en palestinsk stat och en palestinsk frihet som överordnat. Naturligtvis kräver det också, precis som har varit inne på, en respekt för olika minoriteters rättigheter i ett framtida . Den respekten saknas i stor utsträckning i , men det finns också de på den israeliska sidan som själva mycket tydligt tar avstånd från den typ av fundamentalism som talar om en stat från till . De tar i stället mycket tydligt ställning för fred och för kompromisser och för att måste avträda olika landområden. Det som är positivt är naturligtvis även om vi inte ska överdriva det. Positivt är också att den folkliga opinionen i och mycket tydligt är för fred på bägge sidor. Märkligt nog är även inställning positiv, och jag tror att det hänger ihop med att vi har en president som är väldigt försvagad och som har allt att vinna på att faktiskt åstadkomma någonting under slutet av sin presidentperiod. Därmed måste pressen sättas på . Det som är negativt är verkligheten på de ockuperade territorierna. Det är bestraffandet av barn, utomrättsliga avrättningar, apartheid, nya bosättningar, isoleringen av , hatet och våldet. Jag håller med utrikesministern om att det måste vara någon ordning, och det vore det inte om vi var överens om allt. Men jag tycker i så fall att man ska ersätta den skrivning som finns i handelsavtalet om att detta avtal sluts under förutsättning att respekterar mänskliga rättigheter med följande skrivning: Detta avtal sluts utan att några som helst krav ställs på att ska respektera grundläggande mänskliga rättigheter. 15 (): Situationen är som vi alla här har beskrivit ohållbar. Det handlar också om två väldigt sårbara parter. Därför är det oerhört viktigt att vi och världssamfundet ställer krav och står fast när bråk sätter i gång mellan parterna. Det är vi i världssamfundet som ska stå fast och säga att nu har vi bara den här vägen framåt och annars kommer vi att reagera på det ena eller det andra sättet. Det är självklart att detta ska ske med respekt för båda parters behov av säkerhet, rättvisa och framtidshopp. Men om man tittar på hur situationen ser ut är det inte så enkelt. Jag känner lite oro inför det svar som ministern har gett. Vad kan hända? Ministern säger i en del av svaret: måste vi alla vara medvetna om risken för bakslag. Det får inte bli bakslag! Det här hotar nu hela regionen. Om vi vill ha fred i regionen måste vi ha en positiv utveckling, och vi måste från världssamfundet ställa kravet att det inte får bli något bakslag. har en stor och viktig uppgift. Där kan ministern vara med och påverka, men jag hoppas, herr talman, att vi via EU och på det sätt som ministern också kan påverka , nu verkligen sätter handling bakom de ord som har uttalats och att vi får en region som symboliseras av fred, demokrati och mänskliga rättigheter. 16 (): Jag tycker att optimismen i den här debatten är intressant och spännande. Men detta får inte bli för enkelt. Ett avtal kommer att ta tid att förverkliga, säger . Visst är det så. Men i förhandlingarna kring hur avtalet ska utformas ska muren hanteras. Vägbyggena ska hanteras. Infrastrukturen ska hanteras. Flyktingarna ska hanteras. Det ena efter det andra ska hanteras. Innan det ens finns något avtal kommer alla de svåra detaljerna upp till ytan. Det är den processen som är så oerhört komplicerad och som gör att man kanske blir begränsat optimistisk. Det finns anledning att inte ta i för hårt , för det kan bli en väldig besvikelse. Men jag stöder att man ska tro på och att man ska bejaka processen. Visst är det bra att och alla sitter runt bordet. Men det är också så att löser man inte Palestinafrågan blir det ingen ordning på det andra heller. Det är kärnan, och det har varit kärnan ända . De grundläggande resolutioner som antogs då har inte respekterats fullt ut. Folkrätten är den svenska traditionen. Det är den vi har jobbat med . Det har varit grunden för svensk utrikespolitik. Följer man den har man i alla fall ett internationellt rättesnöre att utgå ifrån för att lösa olika konflikter. På gott och ont är detta det enda instrument vi egentligen förfogar över. Jag är övertygad om att det är den linjen som kommer att gälla för regeringens del, men jag upprepar: Kom ihåg balanspunkten! Det är palestinierna som är underordnade. Det är de som är den svaga parten. De har ingen atombomb, det är andra som har det. 17 (): Vi närmar oss jul, och mångas tankar går då till . Förhoppningsvis ska inom en inte alltför avlägsen framtid få uppleva hur pilgrimer och övriga turister återvänder och att också , precis som andra orter i och de palestinska områdena, får uppleva hur städerna kan få blomstra igen. Jag vill avsluta den här debatten med utrikesministerns egna ord: Slutstatusförhandlingarna måste leda till en fred. Det är inte främst en ny fredsprocess vi behöver utan en genuin fred. och Europeiska unionen står redo att bidra till en allomfattande fred i regionen. Med de starka orden vill jag tacka utrikesministern för den här debatten, och jag vill passa på att skicka med en uppmuntran till utrikesministern i det svåra men ack så viktiga arbetet. 18 Utrikesminister (): Får jag störa bilden igen genom att börja med att hålla med om att det här inte främst är en religiös konflikt, men det är klart att det finns religiösa dimensioner. Det finns en fundamentalism i de olika religionerna som kan försvåra. Anledningen till att detta är en av de svåraste konflikterna är förmodligen att detta lilla land mellan och är centrum för tre av världens största religioner med samma ursprung, men det har dessvärre inte hjälpt så mycket i det här sammanhanget. Uppgiften som ligger framför oss nu är mycket svår. sade att vi kanske inte ska överdriva optimismen. Jag håller med om det. Det här är en känslig balanspunkt, vill jag inte överdriva pessimismen. Vi får inte bara sjunka ned och säga att allting är eländigt och svårt, för då tar vi bort kraften i försöken att faktiskt göra någonting. Jag tror att det finns ett antal faktorer som gör att möjligheterna är något bättre den här gången än vad de har varit tidigare. Jag nämnde det breda internationella engagemanget, inte minst från arabstaterna med det arabiska fredsinitiativet. Det finns en annan inställning i . Man tror inte längre på det sätt som man kanske kunde tro att tiden arbetade för . Man ser förskjutningar i den vidare världen som innebär att man inte kommer att klara detta på samma sätt. Det finns en insikt om att ockupationspolitiken är moraliskt förödande, för det är i grunden ett demokratiskt, humanistiskt och civiliserat samhälle är. Detta skapar nya och lite bättre förutsättningar Det är med dessa något bättre förutsättningar som vi ska göra allt som vi kan. Bakslaget kan komma, men skulle det komma ska vi i alla fall vara övertygade om att vi har gjort allt vad som stod i vår makt att förhindra. Kommer det ett bakslag efter denna process är det inte så att vi står vid den punkt där vi är . Då är vi i en snabbt nedåtgående spiral med katastrofala konsekvenser för människorna där, palestinier och israeler, och för freden och stabiliteten i området i dess helhet.