prot · GU09120 · 2007-06-05 00:00:00 — När vi talar om dessa 100 miljoner till stöd för ferieplatser som den borgerliga regeringen dragit in drabbas tusentals ungdomar i vårt land som verkligen står längst ifrån den vanliga arbetsmarknaden. Vi talar om ungdomar i åldern runt om i landet som i de flesta fall aldrig är gångbara till alla de jobb du talar om. Jag var i går inne på Ams hemsida för att kolla läget. Jag gick till mitt eget hemlän . Det fanns 34 sommarjobbsplatser. Jag är fullt medveten om att det fanns betydligt fler och att sommaren ändå har dragit igång. Det handlar om receptionister, vikarierande distriktsveterinärer, lastbilsförare, montörer, bagare, sommarkockar och behandlingsassistenter. Jag hittade en annons där det stod: Vi behöver dig . Vårdcentralen i söker en distriktsläkare. Men det är kanske inte ett alternativ för 1417-åringar. Byggfirman som omgående behöver en eller två personer med byggkunskap eller allmän händighet kunde kanske vara någonting. Men då är kravet att man har körkort och tillgång till egen bil. Jag hittade ett sommarjobb för sommararbetande ungdomar med intresse för service och yrket. Det gällde bland annat diskning, lättare mat- och brickplockning på ett kafé i . Ja, visst finns det en del jobb utlagda som passar för den målgrupp som jag försöker fokusera på, alltså 1417-åringar som till stor del har haft endast kommunala feriejobb att tillgå. Vilka av de här jobben tänker arbetsmarknadsministern uppmana en 15-åring i att söka? Det är väldigt få av dem. Vidare är det viktigt att ministern inser att regeringens nationella arbetsmarknadspolitik, underfinansieringen och övervältringen av ansvar på kommunerna också har lett till att det inte bara gäller dessa som sparas utan betydligt mycket mer. Min fråga till arbetsmarknadsministern är följande: Ser inte du en risk i att kommunerna när staten sparar på dessa tonåringar uppfattar att signalen är att det inte är viktigt att skapa sommarjobb till ungdomar och att vi får se ännu fler kommuner helt nolla antalet sommarjobb för landets tonåringar? 47 (): Jag har också ägnat mig åt att titta på hur det ser ut i . Där ser det ut ungefär så som beskriver. Det är ganska kvalificerad arbetskraft man söker, och det är inte precis de jobb som jag utgår från att både jag själv och arbetsmarknadsministern hade när vi hade sommarlov, det vill säga enklare jobb på diverse ställen. Det krävs utbildning. Det krävs körkort. Det krävs yrkeserfarenhet. Inte minst krävs det kanske också lite större livserfarenhet om man ska jobba till exempel i behandlingssvängen. Kanske är det inte sådant som man vill sätta sin 16-åriga son eller dotter på. Ja, visst är det så att de 100 miljonerna kan vara ett sådant bidrag som man valt att prioritera bort. Men, arbetsmarknadsministern, kom inte och säg att det inte var möjligt att göra en annan prioritering! Problemet i sammanhanget är väl att vi skulle kunna ha en mycket lång och intressant debatt om hur regeringen har prioriterat just sådant som kanske till och med går emot regeringens principer när det handlar om att skapa arbeten. Jag tror att vi skulle kunna rabbla upp en lång rad kommuner, inte minst sådana som bytt politisk ledning, som har slutat med att anvisa jobb. Inte minst min egen kommun, , har slutat med det arbetet. Jag måste också fråga: Vilka signaler tror arbetsmarknadsministern att det här ger till de ungdomar som inte får arbete, och vad blir resultatet av att en lång rad ungdomar under en hel sommar inte kommer att få någon som helst sysselsättning? Det finns liksom dubbla skäl till att man tagit fram den här möjligheten i kommunerna, tillsammans med staten, för att administrera detta. Så har det varit just för att sysselsätta ungdomarna men också för att se till att man inte har det som jag är ganska säker på att inte bara jag utan också arbetsmarknadsministern till och med deltagit i, upplevt och framför allt kanske i vuxen ålder allt oftare läst om, nämligen de sociala problem som uppstår därför att man har ungdomar. Vilka resultat tror alltså arbetsmarknadsministern att det blir om man inte är beredd att satsa på att ungdomarna ska få arbete ? 48 (): Jag har med stort intresse läst arbetsmarknadsministerns svar på fråga om sommarjobb. Jag tror att det ibland blir en sammanblandning av sommarjobb, feriejobb och feriepraktikplatser, för ministern svarar: Vi ser nu att antalet feriearbeten ökar utan statligt stöd. Jag vet inte om arbetsmarknadsministern menar feriepraktik som kommuner och landsting har eller om han pratar om sommarjobb vikariat och så vidare eller vilken del hans svar gäller. Också där skulle jag vilja ha ett svar. I svaret från arbetsmarknadsministern, herr talman, finns det också ett påstående: Vi ser nu resultatet av de satsningar som regeringen gjort för att öka sysselsättningen även på feriearbetena. Min bild är att man har dragit ned med 100 miljoner på denna verksamhet. Hur det då kan framställas som en satsning skulle jag också vilja ha ett svar om. Vi pratar ju om gruppen . Den grupp som man för så där brukade kalla för babyboomen kommer ut. eller går de ut nian. De ska ut och konkurrera om sommarjobben. Det är som beskrivit sommarjobben. En hel del företag ställer faktiskt krav på körkort eller yrkesutbildning, något som 1417-åringar sällan har. De är i stället ofta hänvisade till eller landstingskommunal verksamhet där de får prova på att komma och där de får en ersättning på och därmed gör sitt första besök på arbetsmarknaden. Jag skulle vilja ha ett svar från arbetsmarknadsministern på frågan om vilka satsningar regeringen har gjort, för jag uppfattar att det faktiskt är en neddragning med 100 miljoner. 49 Arbetsmarknadsminister (): Jag skulle vilja påminna om tre saker. För det första: Subventionerna, de 100 miljonerna vi pratar om, har långt ifrån täckt hela kostnaden för att anställa sommarjobbare. För det andra: Nio av tio kommuner går med finansiellt överskott. För det tredje: Vi ser fler förmedlade sommarjobb nu än vi gjort . När man väger samman de tre argumenten kan man konstatera att det med knappa resurser är nödvändigt att välja att prioritera. Vi har valt att prioritera dem som står längst ifrån. Därför lägger vi 9,8 miljarder brutto på jobb- och utvecklingsgarantin och 2,8 miljarder brutto på jobbgarantin för unga. Det är den prioritering vi har att göra. Beträffande sista fråga vill jag bara konstatera att jobbpolitiken, alltså arbetslinjen, också får effekt på sommarjobbstillväxten. Det är det som är avsikten. Möjligen kan det vara ett syftningsfel, och kanske borde kommateringen ha varit bättre för att det skulle framgå på ett tydligare sätt. Det är klart att en arbetsmarknad som växer kraftigt och en arbetsmarknad som utvecklas i takt med att ekonomin också växer naturligtvis kommer även de ungdomar till del som behöver sommarjobb. Det är det som vi nu ser. Därför är det oerhört glädjande att vi har fler sommarjobb och feriearbeten än vi haft . Under hela den här diskussionen finns, hoppas jag, en gemensam samsyn kring att den första kontakten med arbetsmarknaden är väldigt viktig och kring att man har en möjlighet att testa sina vingar och att ta det första ansvaret och kanske få den första lönen och på olika sätt därigenom lättare göra sig bekant med arbetsmarknaden för att , när man har läst klart, kunna gå ut i arbete. Sommarjobb är viktigt. Därför ska vi glädjas åt den fantastiska utveckling som gäller just sommarjobben och som pågår. 50 (): Den socialdemokratiska regeringens satsning om 100 miljoner har föregåtts av stöd till kommunerna , något som gett en mycket god effekt runt om i landets kommuner. Den här satsningen hade behövt byggas på inte skrotas! så att ännu fler ungdomar kunde få möjlighet till sommarjobb. Det här har varit en viktig satsning. Förutom att ungdomar fick en egen inkomst fick de arbetslivserfarenhet och en möjlighet att få in en fot på arbetsmarknaden. Det är därför olyckligt att regeringen slopar denna möjlighet. I och på många andra platser i vårt röda tar lokalpolitikerna, oftast med stöd från borgerliga politiker som tycker att förslaget är helt idiotiskt, beslut om att skjuta till kommunala pengar för att klara sommarjobben. Jag är stolt över detta. Men hur mycket ska och inte minst kan kommunerna täcka upp när staten drar sig bort från ett så här viktigt område? Vi har sagt att vi ska skjuta till kommunala pengar för att klara feriejobben i . Vi har även försökt att hitta lösningar så att ungdomar inte ska behöva hamna i passiv arbetslöshet, men vi kommer inte att klara av allt lokalt. Vi har fått en arbetsmarknadspolitik som leder till större klyftor. Det kommer att skapas nya fattiga och ökade behov av försörjningsstöd. Det blir inget bra samhälle av en sådan politik. Mot bakgrund av det stora antalet sommarjobb för 1417-åringar som har försvunnit utan det statliga stödet är min avslutande fråga till arbetsmarknadsministern, förutom de övriga jag redan har ställt utan att direkt få svar: Ser ministern verkligen inte något behov av att vidta några åtgärder på området? 51 (): Det är återigen fråga om kontrollmakt. Då tycker jag att man ska svara på de frågor man får. Det är helt riktigt att ekonomin växer, att antalet arbetsplatser växer och att arbetsmarknaden utvecklas, och då växer också antalet feriejobb. Men fortfarande finns det problem. Frågan är om det inte beror lite grann på hur man uttrycker det. Att det behövs semestervikarier i största allmänhet är inte detsamma som en möjlighet för de ungdomar som kommer från skolorna, framför allt från gymnasieskolorna och i vissa sammanhang också grundskolorna, att söka de jobben. Det har de oftast inte kvalifikationer till, och det har man i värsta fall inte ens om man har en ganska avancerad högskoleutbildning. Det är just detta som är poängen i hela vårt resonemang i det här sammanhanget. Det handlar om jobb som vi normalt sett har kunnat ta fram i kommuner och landsting där man har kunnat ha enkla uppgifter som man inte har behövt någon utbildning för, och där man har kunnat gå in ganska fort. Det andra som jag skulle vilja säga handlar om dem som står längst från arbetsmarknaden. Risken är ju, herr talman, att vi får en grupp som går sysslolös . Vi vet också att det därigenom finns en risk att problemen på våra gator och torg från norr till söder ökar. Det är detta jag tycker att man ska lägga fokus på i den här debatten, och det är också därför jag ställer dessa frågor. 52 (): Min fråga till arbetsmarknadsministern är: Anser arbetsmarknadsministern att det är kommunerna som ska ta över mer av arbetsmarknadspolitiken? Han säger ju att man klarar av det här med feriejobb själv. Är det så man ska tolka hans svar? Sedan tycker jag att det är bra att han klargör att det inte är någon satsning, trots att man kunde tolka svaret så, utan att det är en neddragning som regeringen gör med 100 miljoner på ungdomar. Man gör det därför att man prioriterar skattesänkningar. Den borgerliga regeringen prioriterar skattesänkningar för rika framför att satsa på sommarjobb för ungdomar. Det är en tydlig prioritering, en prioritering som jag inte delar. Jag hade gjort ett helt annat val om vi hade haft en annan regering. Det tycker jag är synd. 53 Arbetsmarknadsminister (): Det är väldigt bra att Socialdemokraterna bryr sig om ungdomarna. Tänk om man hade gjort det när man var i regeringsställning. Ni lämnade efter er 100 000 ungdomar som stod utanför arbetsmarknaden. Det gör att vi hamnar på plats nr 20 av 27 EU-länder. Det gör oss till ett av de absolut sämsta länderna när det gäller den ungdomsarbetslöshet som vi har i . Det lämnade ni efter er. Sedan säger att vi prioriterar skattesänkningar för de rika i stället för sommarjobb till ungdomar. Med all respekt: Det är nys. Vi konstaterar att det nu växer fram fler sommarjobb än det har gjort . Då är frågan om vi ska använda dessa 100 miljoner på det här området, där det faktiskt växer just , eller om vi ska lägga dem på jobbgarantin för unga eller jobb- och utvecklingsgarantin. Vi har valt att göra den prioriteringen, precis som jag sade i den förra interpellationsdebatten i exakt samma fråga . Jag vill göra glad. Jag tänker svara väldigt tydligt på en fråga. Den fråga jag fick från var om jag ser något behov av fler statliga åtgärder på det här området. Svaret på frågan är, liksom i den skriftliga dokumentationen och liksom jag sade i mitt första anförande, nej. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2006/07:546 om och arbetsmiljön 54 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig 1.om jag stöder strategi mot arbetssjukdomar och arbetsrelaterade olyckor i EU, 2.om jag kommer att utarbeta en nationell strategi för att minska dessa problem på den svenska arbetsmarknaden i enlighet med kommissionens övergripande strategi, 3.på vilket sätt jag kommer att se till att kompensera det kompetens- och resursbortfall på arbetsmiljöområdet som blir resultatet av ALI:s nedläggning, bantningen av och det minskade stödet till landets skyddsombud samt 4.om jag avser att verka för att följs av FN:s medlemsländer. Vad gäller den första frågan så är svaret att jag välkomnar strategin. I den konstateras att viktiga framsteg har gjorts men att mycket återstår att göra. Det är dock viktigt att framhålla att fokus på kvantitativa målsättningar inte får skymma behovet av konkreta åtgärder. Jag vill dessutom nämna att en invändning som kan anföras mot kommissionens strategi är att den i alltför stor omfattning, och med alltför stor detaljeringsgrad, föreskriver vilka åtgärder medlemsländerna ska vidta. Vi menar att detta är frågor som i stor utsträckning måste bestämmas av medlemsländerna själva utifrån sina nationella förutsättningar. Det för oss vidare till den andra frågan om en nationell strategi ska utarbetas. Här vill jag framhålla att det på arbetsmiljöområdet pågår en översyn av politiken. Det är ännu för tidigt att säga vad arbetet kommer att leda fram till. En avsikt är dock att det även i arbetsmiljöpolitiken bör finnas en koppling till frågorna om utanförskap och målsättningen att fler människor ska komma i arbete. Den nationella politiken måste självfallet kopplas samman med den inriktning som läggs fast på EU-nivå. Vad gäller den tredje frågan om kompensation för kompetens- och resursbortfallet på arbetsmiljöområdet vill jag nämna att de åtgärder som regeringen har vidtagit efter beslutet om nedläggning av syftar till att säkerställa en fortsättning av forskningen på arbetslivsområdet. Vår grundläggande utgångspunkt är att för att säkerställa kvaliteten på forskningen inom arbetslivsområdet bör denna bedrivas och bedömas i konkurrens på sedvanligt sätt. För att främja fortsatt arbetslivsforskning innan den hunnit etableras vid universitet och högskolor har regeringen beslutat att får använda högst för att underlätta omställning av forskningsverksamheten inom arbetslivsområdet. Vidare har regeringen beslutat att den inrättade utredningen om det framtida huvudmannaskapet för företagshälsovårdsutbildningen också ska svara för att den pågående och planerade företagshälsovårdsutbildningen fortgår. På något kommer alltså en ny huvudman för företagshälsovårdsutbildningsfrågorna att ta vid. Regeringen har också gett i uppdrag att i samverkan med inordna i verket sådan toxikologiskt inriktad kriterieverksamhet som utgör underlag för hygieniska gränsvärlden. Denna tas alltså över från . Vidare föreslår regeringen i den ekonomiska vårpropositionen att avsätts för att ALI:s arbetslivsbiblioteks samlingar ska kunna tas om hand av . Vad gäller vill jag framhålla att besparingarna på denna och en rad andra myndigheter är viktiga förutsättningar för regeringens övergripande prioritering att fler människor ska komma i arbete och att det utanförskap som många människor befinner sig i ska brytas. Åtgärder för att bryta detta utanförskap är viktiga även ur ett hälso- och arbetsmiljöperspektiv. Besparingarna görs stegvis och kommer att följas av regeringen. Det kan i sammanhanget påpekas att med de anslagsminskningar som regeringen har föreslagit kommer verket att ligga på samma anslagsnivå som man gjorde . bör framhållas att arbetsmiljöpolitik inte enbart handlar om anslagen till myndigheterna. Även andra insatser och verktyg måste uppmärksammas. Vid en jämförelse med andra länder kan konstateras att systemet med regionala skyddsombud inte förekommer annat än undantagsvis i andra länder. Det svenska statliga stödet till den verksamheten torde således vara ganska unikt. Vad slutligen gäller den fjärde frågan bör först uppmärksammas att det inte finns någon ILO-rekommendation i sedvanlig mening om lämpliga nivåer på antalet arbetsmiljöinspektörer. Det hänvisar till handlar om ett riktmärke som kan användas vid jämförelser av tillsynsförhållandena i olika ILO-länder. Det kan dock inte ensamt läggas till grund för en bedömning av de svenska insatserna på arbetsmiljöområdet. Även andra insatser och verktyg måste uppmärksammas. Vid en jämförelse med andra länder kan konstateras att systemet med regionala skyddsombud inte förekommer annat än undantagsvis i andra länder. Det svenska statliga stödet till den verksamheten torde således vara ganska unikt. 55 (): Jag ställde fyra frågor i min interpellation. Den första frågan var om regeringen stöder EU-strategin, alltså det arbete som pågår med arbetsmiljöfrågor på EU-nivå. Då är svaret att regeringen stöder denna strategi men har vissa invändningar. Jag förstår inte riktigt de här invändningarna. Det sägs att det var för många kvantitativa mål när det borde vara konkreta åtgärder. För mig är det ungefär likvärdigt. Sedan anmärks det också på att det är en för hög detaljeringsgrad som kommissionen kommer med. Ska man vara konkret måste det vara en viss detaljeringsgrad. Det har till exempel föreslagits att man ska satsa på inspektionsverksamhet och nationella forskningscentrum kring arbetsmiljön. Det är just det här som regeringen då väljer att lägga ned. Det känns nästan lite som att det kanske är därför regeringen anmärker på detaljeringsgraden, på grund av att man har valt att lägga ned just de här sakerna. Om vi går vidare till nästa fråga säger också statsrådet att regeringen är för att det ska tas fram en nationell strategi på arbetsmiljöområdet, som har begärt att vi ska göra. Däremot vet man inte vad den nationella strategin ska innehålla. Då tycker jag att det är viktigt att man redan nu anger vad man vill med arbetsmiljöarbetet. Vill man höja ambitionsnivån? Vill man sänka den? Vill man ligga kvar på samma nivå? Vad är målet? Det är också så att det faktiskt förpliktar om man vill satsa på arbetsmiljöarbetet. Det kostar faktiskt. Så även om man inte kan säga exakt vad resultatet blir skulle jag gärna vilja veta vad regeringen egentligen vill. Det borde ju ändå vara utgångspunkten för det hela. Sedan säger man också att det är viktigt att satsa mot utanförskapet. Jag förstår inte hur detta går ihop med nedskärningar på arbetsmiljöområdet. Om fler skadas och slås ut från arbetslivet, hur kan det leda till mindre utanförskap? Jag ser snarare att det är precis tvärtom, att det leder till ett ökat utanförskap. När det gäller kompetensbortfallet, det handlar ju framför allt om nedläggningen av men även om nedskärningar inom , säger man att den forskning som bedrivits av nu ska bedrivas i konkurrens med annan forskning. Det tycker jag är väldigt olyckligt, för risken är att projekt som anses mer spännande, sådant som ger , vilket den här forskningen inte gör, kommer i första rummet. Jag tycker också att det är konstigt att får finnas kvar och fortsätta att bedriva forskning. Då borde man väl även konkurrensutsätta den forskningsverksamheten. Det sägs också att man lägger ut den toxikologiskt inriktade kriterieverksamheten som handlar om hygieniska gränsvärden. Det är väldigt komplicerat, men detta är alltså en arbetsuppgift som flyttas från , , till för att det här har lagts ned. Då undrar jag: Innebär det här ytterligare nedskärningar av eller kommer verket att få ytterligare resurser för att klara av den här verksamheten? Jag ska väldigt kort också ta upp den sista frågan. Den handlar om att rekommenderar att man ska ha minst en arbetsmiljöinspektör per 10 000 anställda. Vi ligger nu under den nivån. Jag undrar om detta verkligen är rimligt. 56 Arbetsmarknadsminister (): Jag ska börja med den första frågeställning som tog upp, om invändningarna. Den baseras ju på den diskussion som vi hade i inför det rådsmöte som antog den europeiska arbetsmiljöstrategin. Där brukar den nationella bestämmanderätten över den här frågan poängteras, och att vi ska vara lite försiktiga med en harmonisering. Det handlar ju framför allt om att med utgångspunkt i den europeiska arbetsmiljöstrategin sedan kunna arbeta vidare. Men jag välkomnar ändå att det finns en grundläggande samsyn i de här frågorna. Jag vill ta den som utgångspunkt för det arbete som pågår med vår nationella strategi och som vi har berört i olika diskussioner tidigare, också i interpellationsdebatter här i . Det arbetet pågår nu som bäst, som jag sade tidigare. Vi har inlett det. Vi jobbar med det. Som jag vet att några av er vet var och jag i för inte ens just för att få inspiration av det danska arbetsmiljöarbetet och lära oss mer om detta. Det vill vi naturligtvis fortsätta med, och vi kommer säkerligen att återkomma i olika former med den typen av diskussioner framöver. Men jag vill som sagt inte föregripa det arbetet, för det skulle vara att gå fel. Sedan finns det som jag ser det, och det visar också statistiken, inget rakt samband mellan anslagen, alltså förvaltningsanslagen till , och arbetsskadorna. Det går inte att dra den typen av raka slutsatser, utan det handlar väldigt mycket om att se till att det finns förutsättningar för ett gott arbete. Det handlar också om hur många som deltar i arbetskraften, vilken annan typ av lagstiftning som finns eller vilka andra typer av drivkrafter för goda arbeten som finns. Jag är glad för att är väldigt engagerad i de här frågorna. Jag delar det engagemanget. Jag tycker naturligtvis att det är oerhört viktigt med ett preventivt syfte; att man kan undvika att göra sig illa, bli sjuk eller till och med dö på jobbet. Det tycker jag är självklart. Det andra är att jag till och med tycker att man borde vidga begreppet och diskussionen kring arbetsmiljöfrågor till att också bli positivt laddat, det vill säga: Hur kan vi bidra till att man kan gå glad till jobbet, känna tillfredsställelse, uppskattning, glädje och framtidstro , och därmed också kunna gå hem från jobbet med samma entusiasm, glädje och längtan tillbaka? Det där har vi all anledning att återkomma till, och jag ser fram emot en höst full av diskussioner på det här området. Sedan vill jag bara kort kommentera att också tar upp . Vi har ju haft möjlighet att debattera det förut, och jag kanske inte ska upprepa diskussionen annat än att konstatera att redan före årsskiftet bedrevs ju fyra femtedelar av forskningen i de här frågorna på universitet och högskolor runt om i landet. Den var utsatt för konkurrens, om vi kallar det för det, på det sätt som oroar sig för. Det jag konstaterar är att avvecklingen av har gått väldigt bra. Vi har hittat famnar, som jag uttryckte det i en av de debatter som och jag, tror jag, hade för , för just den forskning och den verksamhet som har bedrivits vid . Därmed kommer den här viktiga forskningen också att fortgå även om den inte kommer att fortgå i ALI:s regi. 57 (): Ja, jag är mycket engagerad i de här frågorna, och jag har ett antal riksdagskolleger som också är det. Jag kan verkligen understryka att detta inte är något spelat engagemang. Många av oss har rest från andra delar av landet för att komma hit. Det är inte självklart för oss att vara i , inte för alla i alla fall. Vi är alltså många som har ett engagemang i de här frågorna. Jag tänkte gå vidare lite när det gäller rekommendationen från , alltså det här FN-organet.