prot · GU09132 · 2007-08-16 00:00:00 — Vill hon att Försvarsmakten i sitt budgetunderlag inte ska få tala om för landets politiska ledning vad de tycker är det mest optimala utnyttjandet av resurser därför att om man uttalar en tanke på att man skulle flytta en enhet från en del av en kommun till en annan del av en kommun kan det oroa kommunen eller grannkommunen eller dem som är anställda? Det är klart att också jag inser att människor som har sin utkomst på påverkas av att läsa i tidningarna att det pågår en diskussion. Men det kan ju inte vara ett skäl för att undertrycka den diskussionen och säga till en statlig myndighet att den inte får göra så här. Först berövar vi dem möjligheten att själva bestämma hur de ska organisera sin verksamhet och sedan säger vi till dem: Ni får inte komma till oss om ni har några synpunkter på er verksamhet! Det är ett fullständigt orimligt förhållningssätt. Därför är svaret det som jag inledningsvis gav till ; det kommer ett besked i budgetpropositionen. Vi kommer att förhålla oss till det förslag som Försvarsmakten har framfört. Sedan kan var och en tänka över vem som är bäst skickad att fundera över i vilka delar av kommun som ett av flera förband ska vara lokaliserat. Är det Försvarsmakten som myndighet, är det regeringen och eller är det och ? Jag tror att jag vet svaret på den frågan. 59 (): Jag ställer givetvis frågan till försvarsministern för att få försvarsministerns uppfattning i frågan. Frågan är oerhört viktig. Den är viktig för både anställda och kommuninvånare. Den är viktig för oss som politiker för att vi ska kunna ta ett ansvar för processen, för att den går rätt till och för att besluten fattas på rätt grunder. Jag får tacka försvarsministern för hans svar, men jag konstaterar att jag inte har fått svar helt på min fråga. Anställda, kommuninvånare och skattebetalare får fortsätta att vänta på klara besked från försvarsministern, vilket jag beklagar. 60 Försvarsminister (): Det är lite besynnerligt att en vald företrädare för folk står i talarstol och beklagar att jag inte föregriper en stundande riksdagsbehandling. har 2004 sagt att man vill att den fjärde sjöstridsflottiljen ska vara lokaliserad till och inte till . Försvarsmakten har numera framfört en annan uppfattning. Denna synpunkt omhändertas av regeringen. Jag kan inte ge något besked för jag äger inte frågan. Det är och som äger frågan. Vad gör vi då? Jo, vi går till . Men vi kan inte göra det förrän har behagat samlas. Det är därför vi återkommer i budgetpropositionen. Då kommer att ha alla möjligheter i världen att påverka både diskussion och beslut. Överläggningen var härmed avslutad. 20 § Svar på interpellation 2006/07:646 om utredningen redo 61 Försvarsminister (): har frågat mig om jag kommer att ta några initiativ med anledning av att interpellanten funnit brister i utredningen redo (SOU 2007:31) samt vilka åtgärder jag tänker vidta för att säkerställa att beslut fattas på rätt beslutsunderlag. Mitt svar är enkelt och följande. De initiativ som behöver tas har redan tagits, det vill säga att jag har säkerställt att den genomförda utredningen har skickats ut på en remiss som är såväl tillräckligt bred som tillräckligt tilltagen . Det är nämligen genom att se till att alla berörda parter och intressenter får goda möjligheter att komma till tals som vi på bästa sätt säkerställer ett fullgott beslutsunderlag. När remissförfarandet är avslutat, vilket det är , kommer regeringen på grundval av utredarens överväganden och remissinstansernas synpunkter att ta ställning till förslagens förtjänster och eventuella brister. 62 (): Jag tackar försvarsministern för svaret på min interpellation. Jag vill börja med att säga att vi socialdemokrater som har läst utredningen redo principiellt ställer oss positiva till en ny myndighet. Jag hoppas att vi kan fortsätta att ha ett konstruktivt samråd om den delen, kanske till och med innan propositionen läggs fram, så att vi hittar största möjliga politiska enighet om detta. Jag tycker att det är av värde att det finns en så bred politisk enighet som möjlighet om en sådan här myndighet som ska hantera krishantering och den typen av frågor för att vi inte, med skiftande regeringsunderlag, kommer att ha olika åsikter i frågan. Det vore djupt olyckligt. Ett samråd ser jag fram emot. är det bra att det blir en ordentlig remissomgång om de här frågorna så att de berörda får tycka till och ha åsikter om detta. Jag är väldigt spänd på att se hur man ser på att alternativa utbildningsföretag ska ta över en del av säkerhetsutbildningen. Mig veterligen finns det inga företag som har samma resurser, befogenheter och kunnande som de skolorna som vi har i statlig ägo. Jag tycker att försvarsministern har en point i att en sådan fråga lämpar sig väldigt bra för ett remissförfarande. Men det finns en del annan kritik som har framförts, inte minst från de fackliga organisationerna. Det gäller hur de här avgifterna kommer att fördelas. är det i huvudsak kommuner och landsting som köper de här utbildningarna. Sedan finns det en del internationella köpare som Sida och så vidare, men det är framför allt kommuner och landsting som köper dem. Ska man ta in de pengar som utredningen föreslår hade det väl varit klädsamt om man hade kompletterat utredningen inför utskicket av remiss och också tagit fram hur det här kommer att slå mot till exempel kommuner och landsting. Jag vet inte hur mycket resurser som läggs ned , men det går väl att räkna fram utifrån det antal timmar för sådana här utbildningar som man köper in. Om har en idé om vilka avgifter det handlar om kan man också, mellan tummen och pekfingret, få ett hum om vilka kostnader som drabbar EnköpingHåbos räddningstjänst och deras kommuner om det här förslaget går igenom. Jag tycker att det hade varit bra om man hade kunnat komplettera den delen. Då hade det nog varit enklare för remissinstanserna att ta ställning till hur bra det här förslaget egentligen är. 63 Försvarsminister (): I någon mån kan man säga att det är den tidigare regeringen som har avgjort hur den här processordningen ska se ut. Det var den tidigare regeringen som gav direktiven till utredning och som uppenbarligen bedömde att den avgränsning som den dåvarande regeringen gjorde av direktiven var tillfyllest för att belysa hur krisberedskapsorganisationen ska se ut på myndighetssidan. Jag har fått ett antal frågor och interpellationer om den här utredningen. Det beror på att den i grunden berör en viktig fråga som engagerar många riksdagsledamöter. Hur ska vi skydda vårt samhälle och våra medborgare på bästa sätt? Men om en utredning föreslår att tre myndigheter ska läggas ned och en ny uppstå är naturligtvis också många anställda i staten berörda av detta och har ett genuint intresse av att ta del i diskussionen om utredningen. Det här utredningsförslaget påverkar också utbildning på räddningstjänstområdet. Det påverkar de skolor som ligger på fyra håll i landet, delvis i bygder där den här verksamheten är viktig ur sysselsättningssynpunkt. Det finns alltså regionalpolitiska aspekter. Det gör att det inte är svårt att samla riksdagsledamöter från alla partier från Skövdetrakten som har bestämda uppfattningar om räddningsskolan där. Det är inte svårt att hitta riksdagsledamöter från andra regioner som har en ganska bestämd uppfattning om var huvudkontoret för den här nya myndigheten ska lokaliseras och så vidare. Om jag ska kunna förhålla mig på ett rimligt sätt till beredningsprocessen gör jag klokt i att undvika att dra ur delfrågor och förhålla mig till dem. Därför har jag konsekvent hållit den linjen att jag försöker säkerställa ett bra beredningsunderlag genom en bred remissomgång och tillräckligt tilltagen tid. Jag kan säga att det fanns tankar i på att ha en delad remissomgång där man först skulle förhålla sig till principfrågor under en ganska begränsad tid för att sedan gå vidare till en andra remissomgång. Jag sade: Nej, vi ska inte göra det i hopp om att kunna lägga fram en proposition tidigare, utan vi ska ta den tid på oss som vi behöver. Jag utesluter inte att det under den fortsatta beredningsprocessen kan vara så att vi behöver göra kompletterande utredningar på olika delområden. Skulle man verkställa utredarens förslag, det vill säga lägga ned tre myndigheter och bilda en ny, är det klart att det finns en massa organisatoriska frågor kring detta som också behöver omhändertas och övervägas ytterligare. är remissomgången avslutad. Då ska vi, så gott vi kan, försöka lyssna på vad remissinstanserna har sagt. Jag är naturligtvis fullt öppen för att föra en konstruktiv dialog med socialdemokraterna i . Jag tycker inte heller att myndigheters organisation och lokalisering bör stå i centrum för den politiska debatten. 64 (): Det gläder mig att ministern har den attityden i den här debatten att vi ska försöka komma överens och diskutera ihop oss så att vi hittar en så bra lösning som möjligt. Jag är inte lokalt berörd när det gäller någon av de här skolorna. Jag försöker inte försvara eller ta ställning till vilka som ska vara kvar, om alla ska vara kvar och så vidare, utan det gäller detta att man ska lägga ut det på andra aktörer som inte finns och som inte har den styrka och kvalitet som krävs. Jag personligen känner lite oro över att man kommer med underlag för att lägga ned någonting när det inte finns något alternativ som kan ta över . Hade det funnits alternativ, hade kvaliteten kunnat säkerställas och hade det kanske till och med varit ekonomiskt försvarbart hade vi fått ta ställning till det. Vi har inte det underlaget , och därför blir det svårt att svara på frågan. Det är för tidigt att säga vilka av de här skolorna som ska vara kvar och vilka som bör läggas ned. Jag var ute efter det som ministern öppnade lite grann för, nämligen att vi innan remissomgången är slut kanske kan få kompletterande material över hur det nya avgiftssystemet kommer att slå mot kommuner och landsting. Då skulle vi ha en möjlighet att ta ställning till om det är rimligt. Eller kommer kommuner och landsting att känna att de inte har råd att bedriva den utbildningen som de egentligen behöver? Det är ett orosmoment i sig. Jag ser fram emot en fortsatt dialog i de här frågorna och hoppas att ministern återkommer med lite kompletterande material innan remisstiden är slut. 65 Försvarsminister (): På den sista punkten uttryckte jag mig måhända lite oklart. Jag kan säga att jag inte planerar att vidta några åtgärder att remisstiden har gått ut . Vad jag sade var att jag naturligtvis inte utesluter att vi i den fortsatta beredningsprocessen behöver göra någon typ av kompletterande överväganden, kompletterande uppgiftsinhämtning och kompletterande utredning. Men det får som sagt den fortsatta beredningsprocessen utvisa. Min förhoppning är att vi ska kunna avlämna en proposition i frågan . Överläggningen var härmed avslutad. 21 § Svar på interpellation 2006/07:640 om HBT-personers bemötande i sjukvården 66 Socialminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förbättra sjukvårdens möjligheter att behandla den stora grupp homo- och bisexuella som upplever psykisk ohälsa, om jag kommer att initiera en systematisk undersökning av HBT-personers erfarenheter av bemötande i sjukvården samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka vårdpersonalens kunskaper om HBT-frågor. Vidare frågar vilka åtgärder jag avser att vidta för att den psykiatriska vården på ett bättre sätt ska kunna ge vård som förhindrar självmord bland HBT-personer. Enligt hälso- och sjukvårdslagen har alla patienter rätt till en god vård och ett tryggt omhändertagande oavsett könstillhörighet, etnisk tillhörighet eller sexuell läggning. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Detta är en utomordentligt viktig princip. Enligt regeringsformen ska det allmänna motverka diskriminering på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller annan omständighet som gäller den enskilde som person. trädde lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning i kraft. Lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering, innebär att det finns ett effektivt skydd mot diskriminering på grund av bland annat sexuell läggning även utanför arbetslivet. Jag vill särskilt lyfta fram att denna lag även förbjuder diskriminering som har samband med sexuell läggning inom hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet. I det fortsatta arbetet mot diskriminering är det viktigt att ta till vara den kunskap vi har om skillnader i behandling och bemötande inom hälso- och sjukvården och med den som bas skapa en ökad medvetenhet om hur dessa skillnader uppstår. En förbättrad kunskapsspridning är här särskilt viktig. I detta sammanhang vill jag påpeka att det är sjukvårdshuvudmännens ansvar att se till att den egna personalen har de kunskaper som behövs för att ge alla människor en god vård. är det viktigt att fortsätta arbetet med att förbättra kunskapen om HBT-personers situation till exempel genom uppföljning av bemötande inom vården. När det gäller psykiatrins förmåga att erbjuda HBT-personer god vård så vill jag framhålla att regeringen satsar för att förstärka psykiatrivården. Denna satsning kommer naturligtvis även HBT-personer till godo. Då det gäller frågan om förbättrad självmordsprevention så vill jag särskilt nämna att och haft i uppdrag att arbeta fram förslag på strategier och åtgärder till ett nationellt program för självmordsprevention. Myndigheternas förslag bereds nu inom . har också haft i uppdrag att granska tillämpningen av den anmälningsskyldighet som gäller enligt lex för självmord som människor har begått i anslutning till hälso- och sjukvården. Syftet med granskningen är att identifiera systembrister som kan ha bidragit till självmordet. Genom att återföra denna kunskap till vården kan erfarenheterna från de granskade fallen tas till vara och användas för att ytterligare stärka patientsäkerheten och därmed höja vårdens kvalitet. 67 (): Jag tackar socialministern för svaret, men det är ett svar som väcker flera frågor och som egentligen inte är ett svar på någon av de frågor som jag ställde. Socialministern väljer att svara generellt, om generella åtgärder mot diskriminering, om generella åtgärder i sjukvården. Det är bra. Jag känner väl till diskrimineringslagen. Jag har varit ansvarig och varit med i den regering som lade fram den lagtexten. Men det jag frågar efter är specifika åtgärder. Vi har länge misstänkt att HBT-personer har sämre hälsa eller behandlas annorlunda i sjukvården, men vi har inte vetat. Efter rapporten från som kom vet vi nu att det är systematiska skillnader, där framför allt homo- och bisexuella personer, som är den största grupp man har undersökt, har systematiskt sämre hälsa i en rad olika avseenden. Det måste föranleda åtgärder, och är sedan rapporten kom. Med anledning av socialministerns svar vill jag ställa några ytterligare frågor, som han inte har svarat på. Socialministern säger att det är viktigt med uppföljningen av bemötandet inom vården. Ja, jag delar den uppfattningen. Kommer socialministern att ta initiativ till en sådan uppföljning av bemötandet inom sjukvården när det gäller HBT-personer? Socialministern säger att ett nationellt program för självmordsprevention ska tas fram. Det är bra. Kommer HBT-personers speciella situation att tas upp i det programmet? Eller kommer de att döljas bland alla andra trots att vi nu vet att det är mer än dubbelt så vanligt med självmordsförsök bland homo- och bisexuella som bland heterosexuella? På vilket sätt tänker socialministern se till att psykiatrin förbättrar sin vård och sitt bemötande av just HBT-personer? Det finns ju en uppseendeväckande stor skillnad när det gäller psykisk ohälsa just för specifika grupper av homo- och bisexuella. Jag ska återkomma till det i ett senare inlägg. Och så säger socialministern att man , vilket är ett utmärkt initiativ, gör en systematisk granskning av alla lex Maria-ärenden när det gäller självmorden. Men för att det ska vara möjligt att utifrån det dra några slutsatser om hur vården behandlar HBT-personer måste ju frågan om sexuell läggning finnas med i den systematiska uppföljningen. Gör den det, socialministern? 68 Socialminister (): Jag tackar för väckandet av den här interpellationen, som berör en väldigt viktig fråga. När man läser resultatet av den här undersökningen i rapporten från får man ju klart för sig att det, framför allt när det gäller den psykiska hälsan, finns många människor som uppenbarligen far illa. Inte minst gäller det kvinnor i åldern . Det här är en grupp som vi naturligtvis måste ta hänsyn till och se till att vi kan bemöta på bästa möjliga sätt. Sannolikt är det så att bemötandet inom hälso- och sjukvården i stor utsträckning inte direkt är relaterat till personens könsidentitet, eller sexuella läggning om vi uttrycker det så, för i många sammanhang antar jag att man är ovetande om den sexuella inriktningen. Men uppenbarligen är det så att en stor andel av de människor som är HBT-personer har drabbats av psykisk ohälsa. Vi måste bli bättre på att möta detta. Vi måste naturligtvis också se i vilken utsträckning det hänger samman med attityder och bemötande runt om i samhället och på vilket sätt den svenska hälso- och sjukvården, inte minst psykiatrin, kan svara upp mot de särskilda behov som kan finnas på det här området. Jag tycker att det är väldigt viktigt att påminna sig, och det behöver jag ju egentligen inte påminna om, vem det är som är vårdgivare, vem som är huvudman för hälso- och sjukvården runt om i vårt land. Det gäller att stryka under det ansvar som ligger på inte minst landstingen både när det gäller den politiska organisationen och den professionella organisationen. Man ska i sitt arbete bli bättre på att dels utbilda personal, dels öka kunskapen, informationsgivandet, så att man blir bättre på att bemöta personer som man kanske inte har en tillräcklig vana att bemöta. Vi behöver förbättra uppföljningen av bemötandet. Vilka former det här ska ta sig vågar jag inte säga riktigt , men vi behöver naturligtvis utifrån de analyser som har gjorts fundera på vad vi kan göra på nationell nivå och inte minst vad man kan göra bland huvudmännen själva för att se till så att vi möter detta på ett bättre sätt. Hur ska man se till att psykiatrin förbättras just för HBT-personer? Anslaget måste ändå vara att alla människor, oavsett läggning, etnisk härkomst etcetera, bemöts på precis samma sätt. Man ska inte behöva bemötas på något speciellt sätt, men det ska finnas en förmåga att hantera människor oavsett deras sexuella preferenser. Vi måste se till, inte minst genom utbildning, att höja kunskapsnivån så att vi kan hantera detta. Vi förstärker psykiatrin på många olika sätt när det gäller inte minst utbildning av personal som är verksamma inom psykiatrin, och ytterligare åtgärder kommer . Framför allt räknar vi med att vi ska kunna genomföra stora steg i det nödvändiga upprustningsarbete som pågår inom psykiatrin utifrån det viktiga utredningsarbete som har gjorts av och psykiatrisamordningen. 69 (): Jag vet inte om socialministern kan föreställa sig hur det känns att komma in till vården tillsammans med sin livskamrat som man har levt ett mycket långt liv tillsammans med livskamraten har fått en stroke, och vi ska snart diskutera strokevårdens brister och bli behandlad som en flyktig bekant, medan någon främmande systerson kallas in som närmaste anhörig. Man har levt kanske en stor del av sitt liv i ett samhälle där homosexualitet har varit förbjudet, betraktats som en sjukdom och inte varit tillåtet. Vårdens bemötande handlar inte bara om den öppna diskrimineringen, utan det handlar också om att inte se de liv som människor lever, eller hur det känns att komma, gravid, kanske orolig för en graviditet med komplikationer, till mödravården, där man tar för givet att den andra föräldern är en man, att varje gång behöva redovisa sin sexuella läggning, varje gång behöva slåss för att den finns och att man själv finns för att sjukvården ska ta hänsyn till detta. Då handlar det inte om öppen diskriminering, men det handlar om okunskap, och det handlar om ett systematiskt osynliggörande. Det här kan man påverka med politiska beslut. Jag är mycket väl medveten om vilka som är sjukvårdshuvudmän. Det är också därför jag till socialministern här ställde frågorna som handlade om det som regeringen kan göra. Kommer socialministern att initiera en nationell uppföljning av bemötandet i sjukvården, som du själv säger i svaret är mycket viktigt? Det bör ske på nationell nivå. Det är det naturliga. Kommer det nationella programmet för självmordsprevention särskilt att ta upp problemet med att det är mer än dubbelt så vanligt att homo- och bisexuella ännu värre är det med transpersoner gör självmordsförsök? Kommer , den nationella myndighetens, granskning av lex Maria-ärenden när det gäller självmordsförsök och eftervård, att ta med frågan om sexuell läggning? Det här är tydliga, nationella frågor där regeringen kan göra skillnad. Det är naturligtvis så att det handlar om attityder och bemötande, och det är klart att har mycket att leva upp till, eftersom ju inte har gjort sig kända som det parti som slåss för bättre attityder och bemötande eller en större acceptans för homo- och bisexuella i samhället. Jag vill ha svar på frågan: Vad tänker regeringen konkret göra när det gäller de här frågorna: uppföljning av lex , uppföljningen av bemötandet i sjukvården, det nationella programmet för självmordsprevention och kompetenssatsningarna inom psykiatrisatsningen, som själv tog upp? 70 Socialminister (): Det är många viktiga frågor som behandlas i det här sammanhanget, och jag tycker att det naturligtvis finns skäl att än en gång säga att alla människor ska bemötas på ett likvärdigt sätt inom den svenska hälso- och sjukvården, oavsett allt. Alla människor har samma värde och ska bemötas på samma sätt. Det finns, som beskriver inledningsvis med den strokepatient och den gravida kvinna som hon talar om, så att säga ett slags presumtion i människors förväntan. Det är inte särskilt konstigt egentligen, men det behöver likafullt naturligtvis ständigt förändras genom att vi visar att vi är olika och att vi kan leva på olika sätt. Därför gäller det att vi satsar mycket på utbildning och kunnande inom hälso- och sjukvården för att personalen ska vara så väl som möjligt att möta varje person som söker sig till vården. Det pågår som sagt mycket arbete. När det gäller frågan om självmordsprevention har det skisserats en strategi för att minska antalet självmord som begås. De begås i större utsträckning av HBT-personer än andra personer i vårt land, och vi måste naturligtvis göra vårt yttersta för att möta det på olika sätt. I den strategi som har skisserats finns det väldigt mycket som beskriver insatser som handlar om att främja livschanser för alla. Det handlar om droganvändning, om minskad tillgänglighet till medel och metoder för suicid, om hantering av psykologiska misstag, om mediciners roll, om spridning av kunskap om sådana metoder som är användbara, om kompetenshöjning hos personal, om händelseanalys i samband med lex Maria-anmälningar, som vi var inne på, och om stöd till frivilligorganisationer. Under många av de här rubrikerna finns naturligtvis tillfälle att också ta upp den här frågan som rör människor som är särskilt utsatta och upplever sig eller är diskriminerade av ett eller annat skäl, inte minst HBT-personer, för att kunna möta de särskilda problem som de personerna kan möta. I lex Maria-uppföljningen har man identifierat en lång rad brister när det gäller riskbedömningen för personer, när det gäller dokumentation eller samverkan mellan olika instanser, när det gäller kontinuitet och när det gäller kompetens, vårdprogram, vårdplaner, tillsyn och bevakning.