prot · GU0970 · 2007-03-01 00:00:00 — Jag upplever nog inte att det är vi i allianspartierna som hängt upp oss på det slopade ungkulturåret. Tvärtom var det som tog upp det i sitt anförande. Det var det som föranledde mig att lite grann reflektera över det. Den redogörelse som gav uttryck för är en god grund att fortsätta på. Självklart är det så, som i allt politiskt arbete, att tidigare utredningar och rapporter ligger till grund och används i en fortsatt politikutveckling. Så fungerar ett civiliserat samhälle. Dessutom har alliansregeringen gett uttryck för en total översyn av den kulturpolitik som vi har i landet med tanke på att den nuvarande nationella kulturpolitiken är så pass gammal som . Det är hög tid att tänka om och tänka nytt. Jag utgår från att det arbete som den gamla regeringen ägnade sig åt, och som den nya ägnar sig åt, kommer att utgöra underlaget. Jag vill påstå, herr talman, att ur ett regionalt och lokalt perspektiv var borttagandet av de fria entréerna ett av de mest kraftfulla besluten som den nya regeringen fattade och något som jag är utomordentligt nöjd med. Inrättandet av fria entréer på statliga museer innebar, , en koncentration av i kulturresurser till ett antal museer företrädesvis belägna i landets storstadsområden, för att inte säga i . Det i sin tur innebar att motsvarande resurser inom kulturområdet, barnkulturområdet och idrottsområdet allokeras bort. Jag tycker att det var ett utomordentligt bra beslut. 188 () replik: kom vi in på mycket. Vi kom in på museerna fastän de behandlades i den förra debatten. Att vi lyfte upp var för att vi tyckte att det var ett bra temaår. Det skulle föra vår politik vidare och vara en del i det långsiktiga arbetet. är det borta, men att vi lyfter upp det gång på gång kanske har att göra med att vi inte ser något alternativ. De tre delarna som vi fick höra om tidigare, och som är er politik på barn- och ungkulturområdet, tycker jag inte är imponerande, men om ni är nöjda så är det helt okej. Det är ni som har regeringsansvaret. Det kanske är så att det är fråga om en mycket långsiktig politik på det här området och att vi därför inte kommer att få se så mycket resultat. Vi väntar på den nya kulturöversynen. Sedan har det väl ändå skett kulturöversyner även efter 1974, även om det den gången var fråga om en stor kulturöversyn. Museerna har vi debatterat . Den reformen var mycket framgångsrik, och vi socialdemokrater ville föra den vidare till regional nivå. Jag undrar emellertid vad ni vill mer långsiktigt och vad vill med barn- och ungdomskulturen. Det kan väl inte vara tillräckligt med de tre delarna? Vad vill ni göra långsiktigt? 189 () replik: När det gäller det långsiktiga arbetet utgår jag från att vi parlamentariskt ska arbeta fram det i kammaren, i utredningar och så vidare. Jag hävdar fortfarande att det är kulturpolitiska beslut som ligger till grund för den politik som vi för. har det varit ett lappverk av regeringar av såväl vår kulör som av den gamla regeringens kulör. Det är hög tid för en total översyn. Det samhälle vi lever i är väsentligt skilt från det samhälle som präglade kultursynen 1974, inte minst mot bakgrund av den föregående debatt som med flera tagit upp om HBT och den mångkulturbakgrund som finns i vårt svenska samhälle men som inte fanns . Avslutningsvis, , var 2006 ett mångkulturår instiftat av den socialdemokratiska regeringen. Jag var själv regionalt ansvarig i län med bland annat ett regionalt utvecklingsansvar för kulturen. Jag ställde tidigt frågan till de kulturpolitiska tjänstemännen både lokalt och regionalt: Följer det några resurser med det här uppdraget, får vi några resurser för att göra något mer? Svaret var nej. Det var jätteflott med ett mångkulturår. Det genomfördes säkert jättemånga bra konferenser. Jag är säker på att det gav avtryck och ger avtryck, men det följde inga resurser med det. Det är rätt meningslöst, , att utropa temaår och inte vara beredd att skicka in resurser. Fråga inte mig om långsiktighet, men historien är ett fnattande med temaår utan att man skickat med resurser. Jag är övertygad om att vi kommer att kunna bedriva en långt mer långsiktig kulturpolitik med vårt sätt att arbeta. 190 (): Även ett till synes ganska litet betänkande ger anledning till diskussion. Det är spännande så här på kvällskanten. Betänkandet innehåller intressanta och viktiga rubriker, även om det inte är särskilt tjockt. Jag uppfattar att vi alla är eniga om betydelsen av att prioritera barnens och de ungas kulturaktiviteter. Tyvärr saknar många unga tillgång till kultur med hög kvalitet, bland annat beroende på var man växer upp eller förhållandena i det lokala eller regionala kulturlivet. Det mesta av kulturarbetet sker på lokal nivå, det ska vi inte glömma bort. I en av motionerna konstaterar motionären att det perspektiv som förstärktes kulturproposition inte fått det genomslag som man hade förväntat. I det här sammanhanget tycker jag att det är värt att nämna det besök vi hade i utskottet av företrädare för , . De berättade att i landets 282 kommunalt finansierade musik- och kulturskolor finns mer än 380 000 barn och ungdomar. Det gör det troligtvis till den största kultursatsning som finns i landet för barn och ungdomar. Den verksamheten är viktig på många sätt. Men det är självklart viktigt att kultur för barn och ungdomar når en större bredd och når fler. Det viktiga jag vill säga så här i slutet på debatten är att detta talar för en långsiktig och uthållig politik på området. Det vill i alla fall jag medverka till, och den ambitionen har också alliansregeringen. Det är bra att har fått tydliga uppdrag för att stärka barn- och ungdomsperspektivet på olika sätt. Det ser jag som ett förtydligande på området. Det som jag möjligtvis skulle kunna bidra med i slutet av den här debatten är lite grann om varför det är så viktigt med kultur för våra barn och ungdomar. Det blir lätt så att vi säger att vi ska prioritera de ungas kulturaktiviteter. Det blir som ett mantra, åtminstone för mig. Då kanske man kan stanna upp . Jag kanske till och med skulle våga nämna att jag själv lärde mig spela gitarr, hyfsat i alla fall, i den kommunala . Det har betytt väldigt mycket för mig själv personligen i mitt liv men också tillsammans med andra. Då är frågan: Varför nu denna satsning på ungas kultur? Vi kan gå tillbaka till FN:s konvention om barns rättigheter, som har skrivit under och som naturligtvis ställer krav på barns och ungdomars kulturella rättigheter. I den garanteras barn och ungdomar en kulturell identitet. Här formuleras i klartext barns rätt till vila, fritid, lek och rekreation, det vill säga rätten att vara barn. Vi vet att barns delaktighet i kulturella aktiviteter har stor betydelse för deras emotionella och sociala utveckling. Forskning visar att barn som regelbundet ägnar sig åt någon kulturell verksamhet får större förmåga att känna igen och uttrycka sina känslor. Avgörande för att förstå andras känslor, att känna empati, är att barnets kommunikativa kompetens utvecklas. När vi ska fortsätta att utveckla en kulturpolitik för barn är det lätt att fokusera alltför starkt på kultur för barn, alltså kultur som är formulerad av oss vuxna för barn. Det är de vuxna som sätter dagordningen och som styr barnens skapande. Vi glömmer lätt barnens egna kulturella uttryck, barns kultur. Det lilla barnet har en naturlig fallenhet för att uttrycka sig genom berättelser och teckningar, genom sång och dans. Barnens egen kultur måste tas till vara. Barn som ges möjlighet att utveckla sin egen kultur stärker sin fantasi och självkänsla. Barn måste under uppväxten ges möjlighet att ta del av och delta i olika kulturella aktiviteter. Vi måste se till att barns eget skapande kombineras med ett rikt utbud av kulturella aktiviteter för barn. Det är vägledande för mig i mitt fortsatta engagemang och arbete på det här området. Till slut yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna. 191 PER (): Jag har tagit plats här i talarstolen för att yrka bifall till min motion Kr238 om offentlig kontroll av namnlängden. Man kan fråga sig varför jag tycker att frågan om namnsdagar är så viktig att jag är villig att stå här i stället för att vara hemma med min familj. Anledningen är att jag anser att den namnlängd som vi har och som styr vilka namnsdagar som firas i är en form av indirekt strukturell diskriminering som jag inte kan acceptera. Det stora problemet med dagens namnlängd är att den inte på något sätt reflekterar den stora förändring som har skett av . har faktiskt gått från att vara ett homogent samhälle i huvudsak till att vara ett mångkulturellt samhälle. Vi har haft en väldigt stor invandring. är det av befolkningen som antingen är födda i ett annat land eller som har en förälder som är född i ett annat land. Det är framför allt historiska skäl som avgör vilka namn som finns i namnlängden och inte vilka namn som är vanliga här i landet. För att ta några exempel, som också nämns i motionen, finns det nästan 10 000 män i som har förnamnet och över 4 000 män som har förnamnet . Trots att det är så många finns de inte med i namnlängden över huvud taget. finns det andra namn som helt och hållet har tappat sin anknytning till den svenska befolkningen och som väldigt få heter. Till exempel är det bara ett tiotal personer som använder som förstanamn och 22 personer som använder som tilltalsnamn här i landet. Ändå har de namnsdagar och finns med i namnlängden till skillnad från de tiotusentals andra som inte får vara med och fira namnsdagar. Samma sak gäller på den kvinnliga sidan. Kvinnor som har flyttat till det här landet har inte möjlighet att fira namnsdag, medan många kvinnonamn finns kvar i almanackan fast de är representerade bland det svenska folket. Att konsekvent utesluta utlandsklingande namn från namnlängden som gamla namn finns med måste ses som ett uttryck för strukturell diskriminering. Det kan inte ses på något annat sätt. Jag vill här poängtera, för att inte reta upp och för att kanske inte namnet Per ska strykas vid nästa revision av namnlängden, att jag inte misstänker att medvetet diskriminerar människor med utländska namn. Jag konstaterar bara att de urvalskriterier som har använts för att sätta upp namnlängden, säkert med de bästa motiv i världen för ögonen, leder till att man utesluter en stor del av svenska folket från traditionen att fira namnsdag. Det är en tradition som går tillbaka till medeltiden och som många människor i uppskattar. Är då rätten att fira namnsdag så viktig att det är värt att stå här och debattera den? Finns det inte andra mänskliga rättigheter som är viktigare och borde lyftas upp före denna? Jo, absolut. Det kan jag hålla med om. Men om man som jag vill ha ett samhälle utan varje form av diskriminering måste man arbeta både i det stora och i det lilla. Att i ha en sådan diskriminering som urvalet i namnlängden faktiskt utgör tycker jag inte är acceptabelt. Man kan fråga sig om det här är en fråga om diskriminering. Man kan då gå tillbaka till de internationella konventioner som har skrivit under angående diskriminering. I EG-direktivet om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett ras eller etniskt ursprung säger man att det inte får förekomma någon direkt eller indirekt diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung. Vad är då en indirekt diskriminering? Det anses förekomma när en skenbart neutral bestämmelse eller ett skenbart neutralt kriterium eller förhållningssätt särskilt missgynnar personer av en viss ras eller av ett visst etniskt ursprung jämfört med andra personer. Vårt förslag är att man ska gå över till att framför allt se till hur vanligt ett namn är bland svenska folket för att avgöra om det ska vara med i namnlängden och inte se till historiska skäl som man har gjort . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs kulturutskottets betänkande 2006/07:KrU5 Idrottsfrågor. 192 (): Jag ska inleda debatten om kulturutskottets betänkande 2006/07:KrU5. Betänkandet handlar om idrottsfrågor. I betänkandet behandlas 23 motionsyrkanden om idrottsfrågor som är väckta under den allmänna motionstiden. Några motioner tar upp frågor som handlar om breddidrotten och att stöd ska ges i första hand till breddidrott för barn och ungdomar och flickor och pojkar. Någon motion handlar om jämställdhet och att man ska ge damidrotten bättre villkor. Fem motioner handlar om stora idrottsevenemang, bland annat lyfter man upp att ska ansöka om i Åre och . Några motioner handlar om kampsport. Vi har motioner som handlar om HBT-frågorna och hur man ska bekämpa diskriminering inom idrotten. En motion handlar om att förbjuda bolagisering inom idrotten. En motion handlar om ersättning av skador i samband med landskampsmatcher. Samtliga motioner avstyrks av majoriteten i utskottet. I betänkandet finns det fyra reservationer och två särskilda yttranden. Jag lämnar härmed över betänkandet till kammarens ledamöter för debatt. 193 (): För oss socialdemokrater är idrottspolitiken en viktig del av folkrörelsepolitiken. Svenska folkrörelsemodellen med lokala föreningar, ideellt engagemang och ett demokratiskt arbetssätt är grunden för den svenska idrottsrörelsen. Den har en bred verksamhet som är värdefull både för enskilda människor och deras välbefinnande och för samhället som helhet ur ett folkhälsoperspektiv. Idrottsrörelsen har också en viktig funktion att fylla när det gäller att skapa demokratisk delaktighet. Den är en fantastisk mötesplats för personer med olika etnisk och kulturell bakgrund. Att idrottsrörelsen omfattar så mycket som 3 ½ miljon medlemmar i över 20 000 idrottsföreningar och att den har nära 650 000 ideella ledare innebär ju att idrotten är närvarande i hela landet, på alla tänkbara orter och med alla tänkbara idrotter. Så här i vår första idrottspolitiska debatt under den här mandatperioden kan jag konstatera att högeralliansens första budget speglar vad vi socialdemokrater lovade i vårt valmanifest. Det är naturligtvis bra, men jag kan inte låta bli att nämna att högeralliansens förslag uttrycktes först efter det att vi socialdemokrater presenterat vårt valmanifest. låg till exempel löften på halva det belopp som man nu anslår över budget och Svenska Spels överskott. Jag ska naturligtvis inte klaga på att högeralliansen kopierar de goda förslag som vi socialdemokrater för fram, men jag kommer i anförandet att lyfta fram ytterligare något förslag som alliansen missat i sin iver att framstå som goda socialdemokrater. Det finns all tid i världen att ansluta sig även till detta förslag. Inför den förra mandatperioden lanserade vi socialdemokrater en enorm satsning på idrottspolitikens område. Genom ett handslag med idrotten och gav vi idrotten möjlighet att öppna dörrarna för flera till idrotten, att satsa mer på tjejers idrottande, att hålla tillbaka avgifterna, att öppna för ett samarbete mellan idrott och skola och att dessutom stödja idrotten i kampen mot alkohol och narkotika. Det var en satsning vars innehåll idrotten själv formulerade. Den gäller detta år. Enbart tre av Handslaget har det varit mer än 500 000 deltagare. Sedan starten har drygt 8 000 föreningar deltagit i drygt 23 000 satsningar. av alla barn- och ungdomsföreningar som får lokalt aktivitetsstöd har deltagit. funderar man naturligtvis över fortsättningen. Hur ser ni i högeralliansen på andra generationens handslag? Hur ser ni på att ta till vara alla de fantastiska idéer som föddes under den förra mandatperioden? När har ni tänkt presentera en idrottspolitik? På regeringens hemsida kan jag inte se något annat än det som vi alltid har varit överens om, nämligen idrottens självständighet, antidopningsarbetet och idrottens roll i folkhälsoarbetet. Vissa frågor ser vi socialdemokrater som viktiga inför . En av dem är att göra idrottens finansiering förutsägbar och att förenkla idrottens skatteregler. Det är frågor som är kopplade både till inkomster från spel- och lotteriverksamheter och till den skatteutredning för idrottens område som lade sitt förslag . Det finns frågor kring idrott och integration som måste stärkas i vårt numera mångkulturella samhälle. Vi har frågan om idrottens ansvar för att tjejer och killar ska ha samma möjligheter att utöva idrott. Vi har den ständiga frågan om balans mellan bredd- och elitidrott. Vi har den tidigare nämnda folkhälsofrågan, inte minst för barn och ungdomar. Avslutningsvis ser vi socialdemokrater frågan om att alla ska vara med som viktig. Idrotten måste verkligen anstränga sig för att även han eller hon som blir stående vid sidan om när lagen är valda eller som inte förmår att prestera det yttersta idrottsliga resultatet får en meningsfylld roll inom idrotten som ledare, som tränare eller kanske som materialförvaltare. Vi socialdemokrater lyfter fram några viktiga frågor i två särskilda yttranden i dagens betänkande. Vi menar först och främst att idrotten liksom samhället i övrigt måste bli bättre på att visa upp ett accepterande av människors olika sexuella läggning. Människor inom idrottsrörelsen måste våga vara öppna med sin sexuella läggning utan att känna oro för trakasserier. I ett annat särskilt yttrande lyfter vi fram frågan om ersättningar i samband med landskamper i fotboll. Bakgrunden är att några av de största klubbarna i valt att kräva skadestånd för spelare som blivit skadade när de har deltagit i landskamper. Om dessa skadeståndskrav skulle gå igenom kommer det att innebära att länder kommer att välja att inte låta de bästa spelarna medverka i landskamper, vilket naturligtvis kommer att utarma det internationella utbytet. Vi vill med vårt särskilda yttrande göra regeringen uppmärksam på detta problem och att regeringen i sina kontakter med idrotten medverkar till att en sådan utveckling förhindras. Vi socialdemokrater har i detta betänkande en reservation, reservation 3, som jag yrkar bifall till. Denna reservation handlar om att vi socialdemokrater vill att regeringen arbetar fram en långsiktig strategi för att möjliggöra att i ökad utsträckning ska kunna arrangera stora internationella idrottsevenemang. Vi är fullt medvetna om att den utredning som den socialdemokratiska regeringen tillsatte ska avlämna sitt betänkande i närtid. Men trots detta menar vi att det som regeringen har lyckats åstadkomma som man har regerat är riktigt riktigt dåligt. Vi har missat möjligheter att konkurrera om ett kommande , och regeringen har sagt nej till att ekonomiskt bidra till det avslutade alpina VM:et i Åre. Av det skälet menar vi socialdemokrater att det finns all anledning i världen att mana på regeringen att snabbt åstadkomma en långsiktig strategi. I dessa frågor krävs krafttag och det snabbt, så att inte fler idrottsförbund tvingas dra tillbaka sitt intresse för att anordna kommande evenemang. Och jag är övertygad om att det är viktigt att vi når en samsyn partierna emellan i detta statliga engagemang, inte minst för att löftena ska hålla över mandatperioden. Vi gör gärna det även för framtiden trots våra dåliga erfarenheter vad gäller pensionsöverenskommelser, public service-överenskommelser och annat. I detta anförande instämde , , i och (alla s). 194 (): Egentligen skulle hålla detta anförande, men han fick tyvärr förhinder. Därför tänker jag faktiskt läsa upp det som han hade tänkt säga till kammaren. Jag är övertygad om att alla vi som deltar i denna debatt är eniga om att idrotten har en stor betydelse för samhället. Däremot är jag inte säker på att vi har samma bild av hur idrotten ser ut och hur vi bäst hjälper idrotten att utvecklas. I det här inlägget ska jag försöka redovisa lite grann hur ser på idrottsfrågorna. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 4 från och som handlar om just det som var inne på, men Socialdemokraterna har valt att göra ett särskilt yttrande. Det handlar om hur idrotten arbetar med HBT-frågor. Jag står bakom de övriga reservationerna från , men yrkar bifall endast till denna reservation. I betänkandet beskrivs idrottens viktigaste uppgift, att bejaka och utveckla breddidrotten, framför allt barn- och ungdomsidrotten. Det här är något som samhället också ställer som krav, som en motprestation, på idrottsrörelsen. Tyvärr är det inte alltid som idrotten lyckas med detta. Ett idogt arbete behövs för att idrotten ska säkerställa att man ger alla barn och ungdomar möjlighet att delta i idrottslig verksamhet på föreningsnivå. Samspelet mellan den offentliga sektorn och idrotten är då central, inte minst för att kanalisera pengar till de grupper som behöver mest stöd. Detta påverkar i allra högsta grad jämställdheten. Precis som i samhället i övrigt är kvinnor och flickor diskriminerade, inte överallt och inte , men totalt sett behöver idrotten arbeta med att jämna ut förutsättningarna för kvinnor och flickor jämfört med män och pojkar, inte minst när det gäller att se till att fler kvinnor får och tar chansen att sätta sig i styrelser och andra ledande positioner. Stora idrottsevenemang är alltid intressanta att följa både på tv och live. Det är dock ibland ett vågspel att arrangera sådana. Ska man ge garantier från statligt håll för till exempel ett behöver det genomlysas mycket noggrant innan man kan ge sådana. Svårast är att få fram uppgifter om hur mycket samhället kan tjäna på det i form av ökad handel med mera. anser att vi ska vara positivt inställda till att arrangera stora evenemang men med vissa förbehåll för svårigheterna att fastställa hur mycket det genererar tillbaka. Att proffsboxning åter är tillåtet i ställer sig tveksamt till. Med den nya kampsportslagen kan detta dock vara positivt i de fall som man kan sätta press på bra regelverk för skydd med mera. En aspekt som dock gör att det fortfarande finns frågetecken är misstankarna som har följt den professionella boxningen, nämligen risken för korruption och ekonomiska oegentligheter. Något som idrotten definitivt behöver arbeta med är kunskapen om HBT-frågor och motarbetande av den diskriminering som fortfarande finns. Trots det arbete som läggs ned inom idrotten behövs en intensifiering av det arbetet. På samma sätt som i det övriga samhället förekommer det alltför mycket diskriminering av homosexuella, bisexuella och transpersoner, och kunskapen är fortfarande för dålig. Ett bekymmer inom idrotten är den utökade kommersialiseringen. Den allra största delen av idrottsrörelsen är helt beroende av offentligt stöd och ideella insatser. Det tycker vi i är bra. Vi har tidigare, bland annat i budgetdebatten , hävdat att reglerna för fördelningen av överskottet från behöver ses över. Om den nya regeringen också avreglerar spelmarknaden blir hotet ännu större. Mindre pengar kommer att tillfalla idrottsrörelsen. Vi behöver därför förändra fördelningen av de statliga bidragen och lägga in dem i den vanliga budgeten, naturligtvis samma summor eller mer, och helt avstå från tilldelningen från . Samma kriterier ska gälla för tilldelningen men med en säkrare situation för idrottsrörelsen. Slutligen: Den icke-kommersiella idrotten behöver fortsatt stöd från den offentliga sektorn. linje är att man ska främja möjligheterna för deltagande i idrott, framför allt för alla barn och ungdomar genom att bidra med resurser till de breddinriktade verksamheterna i första hand. Där är framför allt kommunernas bidrag, som är mycket större än statens, viktiga. Kommunerna har ett särskilt ansvar att främst tillhandahålla anläggningar med tillgänglighet för dem som annars skulle ha svårt att få möjlighet att idrotta. En självständig idrottsrörelse som samarbetar med det offentliga är den bästa garantin för att så kan ske. 195 (): Den största folkrörelsen i är den samlade idrottsrörelsen med närmare 3 miljoner medlemmar. Idrottsrörelsen är viktig för hela . Den bidrar till folkhälsa inte bara genom främjande av fysisk aktivitet, utan minst lika viktigt för hälsan är att få delta i föreningsaktiviteterna, att jobba i grupp etcetera.