prot · GU09119 · 2007-06-04 00:00:00 — Jag har sett vilka problem de tampas med för att återigen få fart på sin verksamhet. Samma sak kan hända , men oavsett när vi lägger ned och ändrar strukturen och ordningen kommer detta att inträffa. Jag tycker att det är viktigt att vi gjorde det på mandatperioden så att och länsstyrelserna i lugn och ro kan sätta sig in i sina uppgifter och se till att det sedan fungerar. När det gäller vem som ska ha ansvaret att köpa eller förhandla om introduktionsplatser läste jag just i svaret att länsstyrelserna har det ansvaret. De har den operativa uppgiften att förhandla med kommunerna, både om mottagande och om introduktion. Så det åligger dem att sköta den uppgiften. Jag håller med om att flyktingmottagningen skapar misär, absolut. Men vi har inte ställt till den misären. Vi har ärvt den, och vi gör vad vi kan för att komma till rätta med den. Jag tror att det viktigaste i detta det finns massor att göra, det är ingen enkel uppgift är att se till att det finns arbete på arbetsmarknaden för så många som möjligt som vill och kan arbeta. Det tror jag är grundbulten för att mottagningssystemet ska fungera. Människor som kommer nya till ska inte vara ett problem för kommunerna, utan de ska vara en tillgång. Bästa sättet att se till att kommunerna faktiskt ser dem som den tillgång som de är är just att se till att det finns arbete att tillgå också för dem. 46 (): när Sabuni inte vill svara på de konkreta frågorna så börjar hon prata generellt vi har ärvt misären och sådant. Vi pratar om en konkret akut situation, en ökad flyktingtillströmning . Låt oss inte prata om något annat. Låt oss prata om att det skapar trångboddhet, för vi har en flyktingmottagarlagstiftning som är något anarkistisk. Kommunen själv kan välja bort att ta ett ansvar till exempel. Individer ges väldigt lite information om vilka möjligheter som ges. Det är den vi har försökt komma åt. har vi haft motstånd från andra politiska partier, men vi har försökt att göra något åt det. Det är det vi debatterar , inte arbetstillfällen och sådant. Den debatten kommer vi att återkomma till . Det är två väldigt konkreta frågor. Vilken myndighet kommer att ha det övergripande ansvaret för att styra och beställa introduktionsplatser? säger att de inte vill ha det, och länsstyrelserna. Ska alla ha ett övergripande ansvar? Vem kommer att ansvara för att beställa, för prognos och samordning? Det är de funktioner som hade och som försvinner. Vem tar det ansvaret? Det försvinner ju. Det är två väldigt konkreta frågor som jag hoppas integrationsministern kan svara på. Den här oron är ingen oro som bara jag har. Jag har fått ett mejl från en centralt ansvarig tjänsteman som jobbar för och som har varit en av kuggarna i att ha den här strukturen. Han skriver så här: Allt talar för att väntetiderna på introduktionsplatser i kommunerna för anläggningsboende och kraftigt förlängs med betydande fördyringar inom förläggningsanslaget som följd av att länsstyrelserna inte får fram tillräckligt med introduktionsplatser och för att medvetet underdimensionerar personalresurserna i bosättningsmedverkan. Vi var överens om, och det sade för övrigt integrationsministern själv, att det kommer att ta att få fram platserna när vi ger uppdraget till en myndighet som inte haft detta ansvar tidigare. Det finns också en underfinansiering och en länsstyrelse som inte har kompetens och kunskap detta när vi har en oerhört hög flyktingtillströmning till . Den var förvisso högre än , men den är väldigt hög även . Det finns en passivitet. Jag har försökt att få en debatt med om detta, eftersom jag tycker att han är lämplig när det gäller att debattera om . Men av någon konstig anledning är det alltid Sabuni som hamnar här när arbetet ska fördelas inom regeringen. Det är märkligt. Men har ju försvunnit helt. Han valde att som ung minister med mycket framåtanda ställa ut för på kommunkonferensen för att övertyga fler kommuner om att ta emot ensamkommande barn. var det bara 14 kommuner som hade tagit emot några. ger inga konkreta svar. har hon fått två konkreta frågor som jag hoppas att jag ska få svar på. I i går svarade statsministern blankt nej som svar på rop om hjälp med extra resurser till de kommuner som tar ansvar. Han började prata om anhöriginvandring. Det var antingen en dimridå för att prata om något helt annat eller okunskap. 47 Integrations- och jämställdhetsminister (): Svaret på varför inte är här är att allt som händer efter att personer har fått uppehållstillstånd är mitt ansvarsområde. Debattera gärna med , men ställ då frågor som rör hans områden, det vill säga tiden innan man har fått uppehållstillstånd. Det är därför det blir som det blir, . Den nya organisationen med länsstyrelserna menar jag är nödvändig om vi ska kunna uppnå den solidaritet mellan kommuner som har efterfrågats både från er och från vår sida. Vi behöver solidaritet mellan kommunerna. Fler måste ta sitt ansvar fler måste ta emot fler. Jag är övertygad om att länsstyrelserna som regionala myndigheter har bättre möjligheter att samla ihop kommunalråden för att samtala just om det gemensamma ansvaret för dem som har fått uppehållstillstånd. skakar på huvudet. Jag vet inte vilket facit eller vilken kula du ser i för att se hur framtiden ska te sig. Min diagnos är att det fungerar bättre med länsstyrelserna på regional nivå än med . Det är jättebra att du erkänner att du har fått informationen från en källa på . Jag hör ju vad hela interpellationen och debatten handlar om. Det är klart att det är en enskild person på som vill att du ska ställa denna fråga. Jag förstår att det kan vara i eget intresse, och det är helt okej. Det är förståeligt. Men att påstå att det inte skulle finnas introduktionsplatser bara för att det inte är som ska förhandla om introduktionsplatser utan en annan myndighet är väl att ta i. Jag förstår inte hur man får ihop det resonemanget. Länsstyrelsernas uppgift är att se till att det finns platser i respektive län. kommer att placera människor i de län som har arbetsmarknadsförutsättningar för alla. Jag brukar säga att alla som får uppehållstillstånd får en bostad i vårt land. Vi har aldrig behövt skicka ut någon från vårt land för att det inte finns en bostad. Jag kan inte se varför det inte skulle funka . Vi kommer att kunna ta emot alla som kommer till . Jag förstår problemet med EBO som gör att människor blir kvar när de väl har fått uppehållstillstånd. Den information de ska ha den månad de har rätt att bli placerade är bristfällig. Jag håller med om det. Vi jobbar för fullt med direktivet för hur vi ska förbättra informationen till dem som precis har fått uppehållstillstånd. Jag tror inte att man har all information när man väljer att bo kvar i det boende man har. Däremot är det ingen lösning att människor i den situation de befinner sig i innan de fått svar om uppehållstillstånd inte ska kunna bo i närheten av nära och kära. Jag tror att kommunerna kan klara av detta, bara vi löser situationen efter så att vi kan minska trångboddheten. talar också om underfinansiering. Länsstyrelserna och har fått detta uppdrag. De har tackat ja till det, och finansieringen är gjord i samförstånd med båda myndigheterna. Skulle det visa sig att det behövs mer pengar får vi återigen gå in med mer pengar och se till att vi kan ta emot alla som behöver tas emot. Jag ser inga problem där, utan vi får följa processen . Politiken är inte slut, och det finns ingen universell lösning en gång för alla. Det här utvecklas , och vi försöker följa med så gott det går. Jag hoppas att jag fick med alla dina frågor den här gången. 48 (): Det gick ut ett brev till alla kommuner från . För att klara de mål som finns i den nya organisationen är verkets bedömning att man bör komma upp till ca 250 kommunöverenskommelser omfattande närmare 30 000 introduktionsplatser . Den bedömningen kvarstår. Kommunmottagningen var 5 632 personer. Vi socialdemokrater hävdar bestämt att det finns en underdimensionering av den mottagningsverksamhet som nu sätter upp. Den kommer att leda till stora bekymmer. Sabuni hävdar jag vet inte vilken kula hon tittar i och är helt övertygad om att länsstyrelserna kommer att vara bättre på att fixa fram de kommunplatser som behövs. Jag tittar inte i någon kula, utan jag ser på historien. har lyckats få fram de platser som har funnits. slår man sönder strukturen och smetar ut den på länsstyrelserna. Det övergripande ansvaret för styrning och beställning av introduktionsplatser försvinner. Den frågan svarade inte Sabuni på. Vi socialdemokrater hävdar att detta kommer att slå allvarligt mot de kommuner som tar ett stort ansvar. Den dag regeringen är beredd att föra ett samtal med oss socialdemokrater kring tre bärande principer får ni gärna slå en signal. Den första är: Ge akut hjälp till de kommuner som tar det stora ansvaret! Den andra är: Se till att fler kommuner tar emot fler flyktingar, kanske lagstiftningsvägen! Den tredje är: Styr bort från EBO! Eget boende har blivit ett ovärdigt och omänskligt boende. Så får det inte fortgå. 49 Integrations- och jämställdhetsminister (): har lyckats placera alla som behövde bli placerade, men fortfarande diskuterar vi tydligen hur många som inte blir placerade eftersom de blir kvar i trångboddhet ett problem vi har ärvt. kan alltså inte heller ha varit så perfekt. Låt länsstyrelserna sköta sin uppgift! Skulle de inte klara det, , är jag redo att återkomma till dig i denna kammare för att ändra på den ordningen. Men låt dem sköta sin uppgift. Om de har tagit på sig uppgiften är jag övertygad om att de kommer att klara av den, precis som de har klarat andra uppgifter som åligger länsstyrelserna. När det gäller dina tre principer har vi precis höjt schablonersättningen till kommunerna. Vi har även infört ett bonussystem för de kommuner som lyckas få människor i praktik eller arbete eller att klara sfi. Vi gör vad vi kan för att kommunerna ska kompenseras, dock inte bara ett fåtal kommuner, utan alla kommuner som tar emot flyktingar. Vi behöver ju få fler kommuner att ta emot flyktingar. Om vi behöver få fler kommuner att ta emot flyktingar menar jag återigen att länsstyrelserna på regional nivå ger bättre förutsättningar än en statlig myndighet som förhandlar med en kommun i taget. Vi behöver samarbete över kommungränserna eftersom det inte alltid kommer att finnas bostäder där arbetena finns. Då är det bra med ett samarbete så att man kan bo i en kommun, arbeta i en annan och studera i en tredje. Den möjligheten måste finnas. Ska det fungera måste kommunerna samarbeta, och ska kommunerna samarbeta tror jag att länsstyrelserna är en bra plats att få ihop det. När det gäller EBO är det inte tiden fram till att man får uppehållstillstånd som är problematisk, och det är ju det EBO handlar om. Det är tiden efter att man har fått uppehållstillstånd som behöver ses över, och det gör vi nu med den utredning vi har tillsatt. Vi hoppas att vi ska få bra förslag på hur vi ska kunna lösa det här problemet, och då återkommer jag till denna kammare med dem. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2006/07:572 om fler kvinnor i bolagsstyrelser 50 Integrations- och jämställdhetsminister (): har frågat mig dels om jag kommer att lägga fram förslag om kvotering i bolagsstyrelser i enlighet med tidigare utredningsförslag, dels om jag kommer att ta några initiativ för att förmå börsbolagen att ta frågan om jämställd fördelning av styrelseposterna på allvar. En jämn representation av kvinnor och män i beslutande organ är en viktig demokratifråga. Att få fler kvinnor till chefspositioner och i bolagsstyrelser är självklart viktigt för regeringen. Det gäller i alla verksamheter, såväl privata som statligt ägda företag och myndigheter. Preliminära uppgifter från visar att andelen kvinnor i styrelserna i de 54 största bolagen har ökat från till . När det gäller de statligt ägda bolagen kan konstateras, nu när alla årsstämmor har genomförts, att styrelserna har samma andel kvinnor som i de helägda bolagen och i de hel- och delägda bolagen. Antalet bolag med kvinnor i styrelserna har ökat från 33 till 35. Dessa siffror visar på en svag men positiv utveckling, och de visar att regeringens val att avstå från att föreslå lagstiftning om könskvotering inte lett till någon försämring av könsfördelningen i styrelserna. Jämn könsfördelning i bolagsstyrelser är en fråga för, i första hand, näringslivet. Politikens roll är att göra det lättare för både kvinnor och män att kombinera arbete och familj så att fler kvinnor vill och kan söka de ledande positioner som finns. Kvinnor ska inte behöva välja bort hem och barn för att kunna konkurrera om ledande positioner i företag och samhälle. Det handlar om att ge kvinnor möjlighet att utvecklas inom sina yrken och få en möjlighet att avancera. Det handlar mycket om att förändra attityder hos arbetsgivarna, att ta bort antaganden från arbetsgivaren om att kvinnan kommer att stanna hemma och ta hand om familj. Det handlar om en politik för att främja entreprenörskap i syfte att det ska vara lika naturligt med kvinnor som män i rollen som företagare. Det handlar också om att i utbildningssystemet utgå från att kvinnor i lika hög grad som män utbildas för att ta sig an arbetsuppgifter inom ledningsstrukturerna. Exempel på reformer som regeringen arbetar med i syfte att göra det möjligt för kvinnor och män att förena arbetsliv och familjeliv är jämställdhetsbonus i föräldraförsäkringen och skattereduktion för hushållsnära tjänster. Regeringen har inte för avsikt att lägga fram lagförslag om kvotering i bolagsstyrelser. Vi vill värna om äganderätten, och vi utgår i första hand från att ägarna själva vill utveckla sina bolag i bästa möjliga riktning. Vi utgår från att näringslivet självt ska klara av att uppnå en jämn könsfördelning i bolagsstyrelserna. Jag har i samtal med näringslivets organisationer klargjort behovet av ökad jämställdhet inom näringslivet, och jag har också framfört regeringens målsättning att genom andra åtgärder skapa förutsättningar för att kvinnor och män ska kunna delta fullt ut inom näringslivet. Det räcker dock inte att regeringen skapar förutsättningar, utan företagen måste också mer aktivt arbeta med jämställdhetsfrågorna i sina organisationer. Då , som framställt interpellationen, anmält att han var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav förste vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 51 (): Jag vill inledningsvis tacka för det svar fått av ministern. Dessvärre är jag varken nöjd eller överraskad av svaret. Jämställdhetsministern talar ofta varmt om sina ambitioner om ett jämställt samhälle. Hon står bakom antagna jämställdhetsmål, en jämn fördelning av makt och inflytande. Dessvärre finns det en diskrepans mellan ministerns visioner och handlingar. Dessutom tror jag att det finns en grundläggande skillnad mellan och alliansens jämställdhetspolitik, vilket tydligt framkommer i ministerns svar på interpellationen. Ministern tror inte på att det finns strukturer i samhället som gynnar män. Ministerns svar på frågan om hon ska ta initiativ för att få en jämn könsfördelning i svenska bolagsstyrelser leder inte till någon förändring. Dessutom har ministern i ämbetet inte presenterat ett enda konkret jämställdhetspolitiskt förslag som syftar till att förändra de strukturella och ojämlika maktförhållandena mellan kvinnor och män. Historiskt sett har män och kvinnor levt i skilda världar. Givetvis är det ingen naturlag att könen ska vara åtskilda, men att vi har ett samhälle som till stor del är könssegregerat beror just på de strukturer, det vill säga normer och regler, som finns i samhället och som vi alla är med och upprätthåller, både män och kvinnor. Det handlar om en könsmaktsstruktur som hindrar kvinnor från att på samma villkor som män uppnå sina mål. Eftersom vi själva upprätthåller den kan vi tillsammans också förändra den om vi bara vill. Men det kräver medvetenhet, och det kräver att jämställdheten integreras i alla beslut så att förändras. Åtgärder som endast riktas mot kvinnor innebär inte att vi når målet, nämligen ett samhälle där könet verkligen inte har betydelse för människors livsval. Att är världens mest jämställda land enligt Världsekonomiskt forum beror naturligtvis på att vi bedrivit ett aktivt arbete på många plan och . Trots det fick 2001 internationell kritik av . Kommittén riktade kritik mot lönegapet mellan kvinnor och män samt mot att har få kvinnor på ledande positioner i näringslivet. utfärdade den dåvarande jämställdhetsministern sitt hot om kvotering. Hon sade då att om företagen inte når målet kvinnor i sina styrelser 2004 måste vi införa kvotering. har frågan uppmärksammats i samhället, vilket bidragit till att andelen kvinnor i styrelser ökat. Trots det har vi , 2007, inte lyckats uppnå målet . Att detta skulle bero på att , där kvinnor i högre utsträckning än män har akademisk examen, saknar kompetenta kvinnor låter fullständigt absurt. Att detta skulle bero på att kvinnor inte kan kombinera arbete och familjeliv är också felaktigt. Hur många kvinnor tror ministern att det finns i som tackar nej till en ledande position för att hon har barn eller måste städa hemma? Förskolor och städfirmor har funnits . Ministern kan väl inte på allvar tro att jämställdhetsbonus, hushållsnära tjänster och borttagande av stopplag kommer att bidra till att fler kvinnor får ledande positioner i företag. Om näringslivet inte lyckats uppnå målet om , vad är det som talar för att så kommer att ske under utan att åtgärder vidtas? 52 (): Interpellanten , som inte är närvarande , motionerade om kvotering i bolagsstyrelser redan under förra höstens allmänna motionsperiod. motion och ett antal andra i allt väsentligt liknande motioner har tidigare behandlats i civilutskottets betänkande Associationsrättsliga frågor m.m. Jag konstaterar att motion innehåller sådant som framstår som lite märkligt. I den första meningen har skrivit: För mig är kvotering inget politiskt mål i sig men kan däremot vara ett medel för att nå ett mål. Den inledande texten i motionen utmynnade i följande förslag till riksdagsbeslut, nämligen att begär att regeringen lägger fram lagförslag om kvotering i bolagsstyrelser. Jag kan inte få det till något annat än att det som inte var ett politiskt mål i sig i vart fall blev målet med motionen. I sin interpellation återupprepar i princip samma sak. Orsaken till interpellationen sägs enligt vara att en undersökning av andelen kvinnor i 52 av de 56 största börsbolagen sjunkit från , alltså en minskning med en halv procent. Jag vill särskilt framhålla att kvalitetsmässigt bra beslutsfattande innefattar att olika frågor blir belysta ur olika infallsvinklar. Däri ingår också kvinnliga respektive manliga aspekter i olika frågor. Mot den bakgrunden är nuvarande förhållanden när det gäller könsfördelningen i bolagsstyrelser naturligtvis inte bra, men det innebär inte att det ska tvingas fram ändringar lagstiftningsvägen. Jag anser i likhet med majoriteten i att det är oacceptabelt att göra ingrepp i ägarkollektivets, det vill säga bolagsstämmans, rätt att på bolagsstämman självständigt utse sina företrädare i bolagsledningen. Det måste även fortsättningsvis vara fritt för ägarna att utse bolagsstyrelse. Mot bakgrund av detta har majoriteten i civilutskottet välkomnat regeringens beslut att skriva av förslagen i departementspromemorian Ds 2006:11, Könsfördelningen i bolagsstyrelser. Nej, en jämnare könsfördelning i bolagsstyrelser måste främjas med andra medel än lagstiftning. Det finns exempel på det. Ett exempel är Svensk kod för bolagsstyrning, som säger att en jämn könsfördelning i styrelser ska eftersträvas. Vissa bolag är enligt noteringskraven på Stockholmsbörsen skyldiga att tillämpa koden. Det finns också en hel del annat att säga om kvinnor som företagare rent allmänt. Vi konstaterar att kvinnor som företagare är en underutnyttjad tillgång. Fler kvinnor som startar och driver företag skulle ge en starkare ekonomisk utveckling. Det skulle också få andra positiva effekter. En sådan effekt skulle vara att kvinnor skapar och deltar i de informella nätverk från vilka styrelseledamöter, verkställande direktörer och ordförande i bolagsstyrelser rekryteras. Jag vill också påminna om att det i förra höstens budgetproposition anslogs för att främja företagande bland kvinnor och öka forskningen och kunskapen om kvinnors företagande. 53 (): Jag uppfattar ändå att alliansen ser det som ett problem att bara var femte styrelseledamot är kvinna bland de 54 största bolagen. Men jag tycker att det är lite konstigt att man då inte vill använda alla klutar som går för att förändra detta. Det är det som interpellationen handlar om. Ett av de redskap man skulle kunna använda är just kvotering. Det andra jag har förstått av svaret är att man vill att ägarna själva ska förändra det här. De tyngsta bland de ägare som faktiskt verkar vilja förändra detta på bolagsstämmorna i alla fall är miljonärsänkorna på , på och ute i . De har många röster och är bra på att ifrågasätta varför det bara sitter män framme på podiet vid bolagsstämmorna och varför nästan varenda en som sitter i styrelsen är man. Men de behöver support. De behöver ytterligare stöd någonstans ifrån. Kanhända kan regeringen fundera på att ge ett speciellt uppdrag till AP-fonderna, för de är faktiskt också ägare av de stora bolagen. De har väldigt många röster och skulle kunna lägga lite tryck på det. Jag tror att till och med de skulle kunna föreslå kvinnor. Det hänger på aktieägarna; det är också de som ska komma med förslag till styrelseledamöter. Jag tror att många aktieägare inte har tänkt på att de har den uppgiften också. Jag tycker att det är bra att regeringen pratar med näringslivet, men jag tror att man ska fundera på att använda lite skarpare redskap för att uppnå en bättre fördelning mellan män och kvinnor i styrelserna. Jag håller med om att det inte främst är hushållshjälp de kvinnor som ska komma in på de stora bolagen behöver. Den har de redan fixat. De har redan den hushållshjälp de behöver. Dessutom måste man ha både förmögenhet och hög lön för att kunna sitta i de stora bolagsstyrelserna. De har redan den positionen, den plattformen. Problemet är att de inte kommer in i styrelserna. Även om det skulle stämma att det har gått framåt eller någonting sådant i de 54 största bolagen så tar det ungefär innan man får det här jämställt. Men jag antar också att det har att göra med vilka av de stora bolagen man tittar på. Interpellanten hittade ju en nedgång på ½ procent. Jag är rädd att vi står och stampar. Därför tror jag att det är oerhört viktigt för , svenskt näringsliv och alla oss medborgare att vi får in fler kvinnor i styrelserna. Anledningen är inte bara att det ska vara lika många kvinnor som män. Jag är övertygad om och jag tror att också jämställdhetsministern är övertygad om det att med fler kvinnor och en jämnare fördelning mellan män och kvinnor i styrelserna får vi bättre beslut. Vi får mer allsidigt beslutsunderlag och kanske lite vidgade vyer på hur framtiden bör gestalta sig för de olika bolagen. 54 Integrations- och jämställdhetsminister (): Reshdouni undrar hur detta ska förändras om man inte vidtar åtgärder. Om du tror att kvotering är den enda åtgärden förstår jag att du är orolig för att ingenting kommer att förändras. Men historiskt sett har vi många bevis på att det inte behövs kvotering för att nå förändring, för att lösa problem och förändra normer eller strukturer som du väljer att kalla det för. Jag tror inte att någon för 100 eller bara kunde tänka sig att prästyrket snart skulle komma att bli kvinnodominerat. Jag tror inte att någon kunde tänka sig att juristlinjen på högskolorna skulle komma att domineras av kvinnor. Vi kan se de olika utvecklingarna. Cheferna inom den offentliga sektorn är framför allt kvinnor. Det är en majoritet kvinnor där. Om strukturer inte gick att förändra utan kvotering skulle vi inte ha denna historiska bild. visar det sig att det fungerar.