prot · GU09107 · 2007-05-15 00:00:00 — De som inte får några stödåtgärder och inte kan komma in på arbetsmarknaden känner ännu större avsky mot samhället när staten subventionerar IT-chefer med löner på . Det sticker i ögonen och bidrar till oro i samhället. Det är inte den gängse uppfattningen att statliga pengar ska gå till redan rika, framför allt inte bidrag och skattesubventionering. Möjligtvis kan en del tycka att förmögenhetsskatten ska avskaffas, men även det sticker i ögonen. Framför allt ska staten inte subventionera personer som får . Det är så orimligt som det kan bli. Det är också därför som det har funnits ett tak för stöd till arbetsgivare. Det finns tak i de flesta bidragssystem, och det borde det finnas också i detta. säger arbetsmarknadsministern att det här bara handlar om tre fyra personer. Jaha, men om det skulle ha handlat om hundra personer, vore arbetsmarknadsministern då beredd att avskaffa det här bidraget till redan rika? Eller anser verkligen arbetsmarknadsministern att stöd ska gå till företag som har råd att betala löner på ? Jag har inte tagit upp undanträngningseffekterna i min interpellation. Den aspekten är viktig. Det är bra att arbetsmarknadsministern har tänkt på den i alla fall. Men inte ens där har han kommit till slutsatsen att det kanske borde införas någon sorts spärr, utan allt är tillåtet när det gäller att stödja personer i privata företag. Från sida tycker vi att nystartsjobben också borde gå till personer i offentlig sektor. Men jag har inte något större hopp, herr talman, om att arbetsmarknadsministern ska ge mig ett nytt besked . Jag återupprepar: Ett tak för bidrag till nystartsjobben måste arbetsmarknadsministern faktiskt gå hem och tänka över en gång till. 81 (): Arbetsmarknadsministern säger att enligt vad han vet är det tre fyra personer någonstans i som har fått den höga subventionen. Vad har han för fog för att säga det? Det är något som vi inte vet. Vi vet att det förekommer att löner på mellan 50 000 och 70 000 och kanske ännu mer subventioneras eftersom det inte finns något lönetak för nystartsjobben. Det är det som är ett av bekymren. Sedan säger han att det här inte är någon subvention utan en kreditering som inte ska uppfattas som en subvention. Arbetsgivaren slipper att betala arbetsgivaravgiften vilket motsvarar av lönen. Stödet utgår som personen har varit arbetslös. Nystartsjobben finns bara i den privata sektorn. Sedan får det vara med en kreditering eller inte, men det är i alla fall en avgift som arbetsgivaren slipper att betala. Är det inte då en subvention? Är det inte att jämföra med ett bidrag till arbetsgivaren? Det är mycket konstigt om man har en annan förklaring till detta. Som det också har sagts fanns i tidigare anställningsstöd ett tak för hur hög lön som kunde subventioneras. Men med nystartsjobben kan arbetsförmedlingen inte påverka lönesättningen, och något tak finns inte för hur hög lönen får vara. Då räcker inte pengarna till i hur stor utsträckning som helst. I det sammanhanget får man inte insatserna där de mest behövs. Det är det stora bekymret. Fördelningspositionen och fördelningseffekterna mellan dem som mest behöver och andra slår snett. Därtill är det enbart den privata sidan och inte den offentliga sektorn som kan tillgodogöra sig detta. Jag tycker precis som : Gå hem och fundera över detta, och se till att det blir ett tak! 82 (): Den enda anledningen till att jag har anmält mig till denna debatt är att jag tycker att arbetsmarknadsministern ska ta tillbaka det som han sade. Har man en skattekreditering som innebär att man på normala skatte- och arbetsgivaravgifter får en nedsättning genom en åtgärd som regeringen eller riksdag har beslutat om måste detta betraktas som en subvention i ett riktat ärende. Finessen med skattekreditering är att finansministern slipper skapa utrymme i underbudgettaket. Det går på inkomstsidan i stället. Staten får en förlust på skattesidan som stannar kvar hos arbetsgivaren. Det är pengar som pengar. Oavsett om man får dem genom att slippa betala skatt eller som ett stöd ger de samma effekt och samma subventionsgrad till den som åtnjuter åtgärden. Därför är den argumentation som lades fram felaktig. Jag vill att arbetsmarknadsministern tar tillbaka det som han sade. Skattekrediteringen har precis samma syfte och effekt. Annars är det en förvrängning som är ett försök att komma undan just den delen. När det gäller undanträngningseffekter behöver de synnerligen ligga i de höga inkomsterna. Det är väl som sade att det är tre stycken som har dykt upp av en händelse för att de har besökt en arbetsförmedling. Vi vet inte hur många det är i hela landet. Om inte annat så är man uppmärksammad på att möjligheten finns. Många har nog inte ens förstått att möjligheten finns på dessa lönenivåer. Jag skulle tro att det företag som har råd att anställa någon i löneklassen 70 00080 000 inte anställer för att det finns ett nystartsjobb utan för att man har behov av tjänsten. Sedan är man tacksam mot snälla regeringen som subventionerar och lägger ut pengarna och stöder detta. Pengarna skulle naturligtvis användas och riktas till dem som har riktigt svårt att få arbete. Det är ungefär 6 000 personer som har fått nystartsjobb. Av dessa är 1 500 långtidsarbetslösa. Resten av nystartsjobben har gått till dem som har haft en ganska kort arbetslöshetsperiod. Många av dem skulle ha fått jobb i vilket fall som helst i det läget som är. Min huvudpoäng i detta inlägg är att detta är en subvention och inget annat. Påstår arbetsmarknadsministern något annat skulle jag vilja säga att det är en ren lögn. 83 Arbetsmarknadsminister (): I , och värld är det så att om vi tar ut i skatt innebär det en 70-procentig subvention. Det är det intryck man får av debatten. Och det är viktigt, , att konstatera att det är en skattekreditering. Det är sant som säger att det är den konstruktion som finns. Går vi tillbaka till den grundläggande frågan undrar varför det går statliga pengar till de rika. Det gör det inte. Vi avstår från att ta in en arbetsgivaravgift. Om vi avstår från att ta in 20 000 för att i stället ta in 50 000 så är det en samhällsekonomisk vinst. Det kan väl inte ens neka till. Det är därför som vi har valt att inte ha något tak. Men låt oss inte göra detta större än det är! Det här handlar om undantagsfall. Hur många långtidsarbetslösa som har varit borta från arbetsmarknaden finns det i lönelägen över 70 000, där alternativet är en a-kassa som är betydligt lägre? Det är naturligtvis inte så många. De väljer att ta ett jobb som inte betalar 70 000 utan kanske något annat som är mellan a-kassenivån och de 70 000 som det nu handlar om. Det är en intressant diskussion. Vems är pengarna egentligen? Varför har vi valt att lägga nystartsjobben i den privata sektorn? Hade vi expanderat detta till den offentliga sektorn hade det fått en ökad offentlig konsumtion som effekt. Då hade undanträngningseffekterna varit väsentliga, och det hade inneburit ett samhällsekonomiskt problem. Detta är inte ett anställningsstöd. Det finns ingen begränsning i antalet. Vi har prognostiserat 20 000 . Jag hoppas att vi når många fler. De estimat som finns visar att det är ungefär 200 000 personer som är berättigade till ett nystartsjobb. Det hade inte varit något annat än en stor seger om en majoritet av dem hade fått ett nystartsjobb. Som det är konstruerat innebär det en samhällsekonomisk och personlig vinst för var och en som går från det utanförskap och den arbetslöshet som ni har lämnat efter er och in i arbete. De allra flesta ligger i lönelägen som är helt normala, . Men även för den handfull personer som vi nu talar om blir det en personlig och samhällsekonomisk vinst. Det är så det ser ut. 84 (): Arbetsmarknadsministern frågar: Vems är pengarna? Pengarna är inte arbetsmarknadsministerns. Pengarna är svenska folkets. Svenska folket vill att pengarna används på bästa möjliga sätt. Jag tror att inte ens eller stödpartiernas väljare tycker att det bästa sättet att använda statens pengar är att subventionera personer som har en lön på 50 00070 000. Man vill att svenska folkets pengar används till dem som står längst från arbetsmarknaden. Givetvis hoppas jag också att många fler kan få nystartsjobb och en anställning, men det måste finnas ett tak för hur mycket staten ska subventionera. Det är dags för arbetsmarknadsministern att ge upp talet om att det inte är någon subvention utan en skattekreditering. Dels är det ingen jäkel i svenska folket som begriper vad skattekreditering är för något, och även om de skulle göra det skulle de inte komma med någon annan slutsats än den som jag har kommit fram till. Det är en subventionering med statliga pengar, skattemedel. I annat fall hade man fått in dem, nu får man inte in dem, alltså är det en subventionering. Det kommer inte arbetsmarknadsministern ifrån. På samma sätt är det en subventionering av hushållsnära tjänster. Det är också en sorts skattekreditering. Det finns massor av sådana system. Det är en subventionering med statens pengar, och det är fel. 6 000 personer har fått nystartsjobb, inte en subventionering på löner på 50 00070 000. Men jag tycker att arbetsmarknadsministern ska: 1.Gå hem och fundera på om det inte skulle behövas ett tak! 2.Ta fram statistik på vilka som har fått detta och i vilka lönelägen de ligger, och redovisa det för arbetsmarknadsutskott möjligt! Då kan vi ha en ordentlig diskussion om det är tre fall eller fler och om det i så fall behövs någon åtgärd från sida. 85 (): När det gäller skattekrediteringen för arbetsmarknadsministern ett resonemang som nästan gör mig mörkrädd. Kontentan av det som arbetsmarknadsministern sade är att all sänkning av arbetsgivaravgifter är en ren vinst. I så fall kunde man ta bort alltihop så blev det en jättevinst. Det är väl här som den moderata ryggradsideologin sitter. All skatt är en form av bestraffning och inte ett medel för att kunna verkställa de mål som finns i samhället i form av skola, utbildning och så vidare. För det måste man ta ut skatt, men det ses som en bestraffning av er. straffar man några lite mindre. Då är det inte en subvention, utan då får de tillbaka de pengar som egentligen är deras. Det är så resonemanget går, och det är ett konstigt sätt att se på det. Jag är övertygad om att om det inte vore för budgetlag och budgettak hade regeringen lagt ett anställningsstöd eller något i den stilen i stället. Men det är mycket enklare att göra en skattekreditering, för då slipper man föra det resonemanget. Då får man en intäktsförlust som är ganska lätt att bära just , när konjunkturen är den kanske starkaste , när det går väldigt bra och skatteintäkterna ökar totalt sett i samhället. Men vi vet också att när det vänder går det väldigt snabbt åt andra hållet. Och ligger den här skattekrediteringen kvar. Jag tycker att det finns skäl att se det precis som gör. Det här är en subvention till dem som anställer. De slipper betala in den skatt som alla andra ska betala in. Man gör på ett speciellt vis och slipper det här. Det är ingenting annat än en ren subvention. Allt annat, skulle jag vilja säga, är bara att försöka kringgå vad det faktiskt handlar om. 86 Arbetsmarknadsminister (): Det är ett extremfall som vi nu diskuterar. är ju bra på att läsa tidningar. Det brukar komma interpellationer när det står saker i tidningar. Återigen: Vi avstår från 20 000. Vi får in 50 000 i den manövern. Vi gör en samhällsekonomisk vinst på 30 000. Det är en vinst för samhället. Det är en vinst för skattebetalarna. Det är en vinst för den enskilde. Jag har ju svårt att se det som något extremt kontroversiellt eller besvärligt. Det är ju det som uppstår. Dessa 30 000, om jag tar det räkneexemplet, kan ju användas just för att jobba mer med dem som befinner sig längre ifrån. Det är ett exempel. Det är ju precis det som är möjligt att göra när man får fler som jobbar. Det ni lämnade efter er, återigen, var en situation där var femte i arbetsför ålder stod utanför. Vi har att städa upp efter er. Nystartsjobben är ett sätt. är det över 7 000, , som har fått nystartsjobb. Det är jag väldigt glad över. Jag önskar att det blir många fler, för det betyder att personer som har varit utanför arbetsmarknaden har en möjlighet att gå till jobbet, att känna stolthet över jobbet, att få en lön att leva på och en arbetsgemenskap att vara med i. av dem som har fått nystartsjobb har varit borta . Det är en fantastisk seger. Sedan har vi en handfull som har höga löner. Ja, det kan naturligtvis sticka i ögonen på en del. Men är det en samhällsekonomisk vinst som heter duga att även de kommer in på arbetsmarknaden. Det är också ett problem om man skulle sätta upp en sådan här lönegräns. Vi skulle få personer som befinner sig nära den gränsen som skulle hindras i sin löneutveckling. Då skulle vi skapa ett utrymme för en sämre löneutveckling än man skulle kunna ha annars. Det tycker jag inte heller vore rätt. Slutsatsen är att visst kan man ta upp några exempel som kan sticka i ögonen. Men det är en vinst för den enskilde, en vinst för samhället och en vinst för ekonomin i stort. Alltså är det bra. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2006/07:502 om brist på insatser för arbetslösa 87 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vad jag tänker vidta för åtgärder för att förhindra att tusentals arbetslösa blir utan det stöd och de insatser som de behöver för att komma ut på arbetsmarknaden igen. Jobb- och utvecklingsgarantin beräknas, som mycket riktigt påpekar, omfatta ca 62 000 individer och kosta närmare 10 miljarder. Inom ramen för jobb- och utvecklingsgarantin kommer det att finnas möjligheter till arbetsträning, arbetspraktik, subventionerade anställningar och kompetenshöjande insatser. En särskild satsning görs på funktionshindrade då ytterligare medel tillförs för lönebidrag och anställningar vid . I vårpropositionen aviseras vidare en jobbgaranti för ungdomar som beräknas omfatta upp till 30 000 ungdomar, liksom så kallade instegsjobb för nyanlända invandrare. Sammantaget kommer det att finnas utrymme för 95 000 personer i arbetsmarknadspolitiska program. Det är nästan lika många som och då är ändå konjunkturläget nu väsentligt bättre med en stark efterfrågan på arbetskraft. Detta, , är inte att lämna de arbetslösa utan stöd. Detta är att ta ansvar för dem som verkligen behöver insatser från arbetsförmedlingens sida. ska vi vara medvetna om att arbetsmarknadspolitiska åtgärder inte är nog för att lösa de grundläggande strukturella problem som finns på svensk arbetsmarknad, långt ifrån. Detta borde också vara uppenbart för , som under den föregående mandatperioden i egenskap av statsråd varit medansvarig för den socialdemokratiska regeringens politik. Trots satsningar på en rad olika former av arbetsmarknadspolitiska program, åtgärder och stöd, trots stora volymer av programplatser i tider av god konjunktur, så permanentades under det socialdemokratiska styret den höga arbetslösheten som utanförskapet bland inte minst invandrare och ungdomar växte. För mig är slutsatsen för framtiden enkel. Gör man som man har gjort så kommer det att gå det som det har gått. Traditionell socialdemokratisk politik är inte någon lösning för de många människor som står utanför arbetsmarknaden eller lever på den ekonomiska marginalen. Det är en slutsats som jag tror också drogs av många väljare som i det senaste valet röstade för förändring. Alliansen gick till val på ett brett politiskt program för nya jobb och nya och växande företag. Detta program genomförs nu i snabb takt. Omläggningen av arbetsmarknadspolitiken, med fokus på matchning och riktiga jobb samt insatser för dem som står allra längst från arbetsmarknaden, är bara en del i det. Jobbavdraget gör det mer lönsamt att arbeta. Sänkta arbetsgivaravgifter inom flera olika sektorer stimulerar efterfrågan. Nystartsjobben innebär att tröskeln för att nyanställa personer som står långt från arbetsmarknaden sänks påtagligt. Arbetsmarknadspolitiska insatser kan i sig aldrig skapa ekonomisk tillväxt och jobb åt alla. För det behövs det, det är min bestämda uppfattning, en bred, samlad politik som tar sikte på de grundläggande förutsättningarna för utbud och efterfrågan och ger människor förutsättningar att växa, utvecklas och ta makten över sina liv. Det är så vi tacklar utanförskapet, och det är så vi ger de många arbetslösa möjligheter till riktiga jobb. 88 (): Jag ska börja där arbetsmarknadsministern brukar sluta sina anföranden när det inte finns några repliker kvar, med att tala om vilket städjobb han har gjort efter den socialdemokratiska regeringen och vad han tog över. Jag kan ju också påminna arbetsmarknadsministern om hur det såg ut , när den borgerliga regeringen hade suttit. Då hade vi massarbetslöshet i landet. Vad som skedde var ju att den pressades ned ordentligt. Vad som är intressant att se i hela den arbetsmarknadspolitiska utvecklingen är ju inte att det som sker i nu efter regeringsskiftet är något unikt. Att arbetslösheten sjunker är sant. Att vi har en stark konjunktur ja, kanske den bästa är också sant. Den här sänkningen av arbetslösheten sker ju också i våra grannländer runt om i som en del av konjunkturen. Det är ju inte som ett resultat av att man har ändrat arbetsmarknadspolitiken eller att den skulle vara så framgångsrik. Det är ju inte detta det handlar om, utan det handlar om något helt annat. Arbetslösheten var för hög, ja så är det. Den är fortfarande för hög, skulle jag vilja säga. Men det som oroar mig, och det var därför jag ställde den här interpellationen, är att jag ser att de som bäst behöver arbetsmarknadspolitiken inte får någon . Det här berättar man om på varenda arbetsförmedling. Jag hoppas att arbetsmarknadsministern reser runt och träffar dessa arbetsförmedlare som berättar om dem som är långtidsarbetslösa, de som har varit arbetslösa och som man nu inte kan ge något stöd. Det finns inga resurser till dem. Det har varit en kraftig neddragning av arbetsmarknadspolitiska medel. 89 miljarder mindre lade man på den delen . Och så kommer man med jobb- och utvecklingsgaranti. Det finns inga resurser till den. Amschefen skriver att det inte blev några signaler kring det här i vårbudgeten. Man har de medel man har, och dem måste man försöka hantera. Och så slår man till med en timeout, som man kallar det, och säger: kan vi inte ge någonting, för vi måste ha till försörjningsstödet enligt de regler som finns. Det var ju det som hände för någon vecka sedan. Det blev tvärstopp. Det händer saker där ute. Det kan väl inte heller ha undgått regeringen hur många det är som har fått avbryta sina arbetsmarknadsutbildningar. Jag träffade en kvinna nere i som berättade att hon hade fått en arbetsmarknadsutbildning som skulle leda till ett jobb. Hon skulle få jobbet när utbildningen var klar. Den var tvungen att avbrytas för att man hade fått neddragna resurser. Hon kunde inte få sitt jobb. Hon hamnade i verkligt utanförskap, i öppen arbetslöshet, med en försämrad a-kassa där hon förmodligen är nere på . Det är hur man pressar enskilda människor, men regeringen kör ju med sina floskler och säger att överlag blir det så här, fler får jobb, det blir bättre och så vidare. Men det är oerhört viktigt, och det brukar ju vara käpphäst, att titta på den enskilde individen. Det gäller dock inte arbetsmarknadspolitiken. Då är det generella svepningar som gäller. Då är det genomsnitt. Då är det tendens, utveckling och så vidare. Men den grupp som är svårast utsatt, de som är arbetslösa, de som inte får de stöd som de behöver, som inte får del av den inriktning som gäller, är ju i en oerhört pressad situation. Det är många som också får gå till försörjningsstöd för att a-kassan inte fungerar för dem. En grupp som man kan titta på i statistiken enligt SCB är ju långtidsarbetslösa ungdomar. Det är ju en typisk sådan grupp som är väldigt svårt utsatt genom att man kanske inte har gått färdigt gymnasieskolan av olika skäl. Man har inte gått yrkesutbildning och sådant. Man har för dåligt på fötterna för att komma ut på arbetsmarknaden. Den gruppen har ökat. Från 2 200 har det blivit över 9 000 personer som är långtidsarbetslösa. Det är precis ett bevis på att arbetsmarknadspolitiken inte når in dit. De kommer inte i åtnjutande av nystartsjobb. Det är ointressant med 30 procents subventionering av lönen för den kategorin. Där behövs andra insatser. Det är därför jag ställer den här interpellationen. Då ska vi ändå veta att konjunkturen är urstark just . Hur blir det med den här arbetsmarknadspolitiken om konjunkturen vänder och vi ser att också arbetsmarknaden vänder? Då kommer det här att vara en oerhört utsatt grupp. 89 (): Jag ska börja med att citera herr arbetsmarknadsminister : Vi sade vad vi skulle göra och vi gör vad vi har sagt. Det har varit Littorins bärande devis när systemskiftet på den svenska arbetsmarknaden genomförs. Littorin har gett sig på löntagare genom den kraftigt försämrade a-kassan. blir det hårdare krav på de arbetslösa. Man ska söka jobb alla jobb i hela landet. Littorin har tvingat Ams att ta timeout. De kan inte hjälpa arbetslösa längre. Det är bara att vända tillbaka om man råkar vara arbetslös och inte långtidsarbetslös. Det finns inga arbetsmarknadsutbildningar. Det finns inget anställningsstöd. Det finns inte starta-eget-bidrag för arbetslösa om man vänder sig till arbetsförmedlingen. Därutöver har vi som har stängt dörren för vuxenutbildning. Människor som behöver rustas och få extra stöd, människor som står väldigt långt från arbetsmarknaden för de jobb som skapas i samhället och kräver utbildning får inget stöd. Ministern följer på den inslagna vägen och fortsätter att använda generella skattesänkningar. Nystartsjobben är ett sådant exempel. Instegsjobben är ett annat. Vi har också sänkning av sociala avgifter för ungdomar vilket har fått kritik från i stort sett alla håll. Det är ett trubbigt verktyg, det kostar mycket och hjälper inte människor som står väldigt långt från arbetsmarknaden. Den andra delen av den inslagna vägen är, vill jag påstå, en medveten underfinansiering av den så kallade jobb- och utvecklingsgarantin. Det är en medveten underfinansiering av det som vi kommer att se , den så kallade ungdomsgarantin. På det här sättet nedmonterar man svensk arbetsmarknadspolitik och det som har varit bärande i den svenska modellen. Det tycker jag är allvarligt. Lägg därtill den generella politiken med förändringen av fastighetsskatten så att det gynnar de allra rikaste, och förmögenhetsskatten. När väljarna lyssnar in allt detta och får se hur den borgerliga regeringen prioriterar drar man sig till minnes Littorins ord: Vi sade vad vi skulle göra och vi gör vad vi har sagt. Då blir det stora problemet att väljarna inte känner igen sig. De uppfattade det inte så här. Det var inte de löften som ni gav människor inte på arbetsmarknadens område och inte på välfärdsområdet. Det är det som straffar er i opinionen. Jag vet att det sitter hårt inne för Littorin att erkänna misstag, men jag har snappat upp ur tidningen att det är bra fråga sig om man gör rätt och man ska inte vara sämre än att man kan ändra sig. Jag tror att det är läge nu att ändra sig, Littorin. Er politik minskar inte utanförskapet. Den vidgar klyftorna och ger mer till dem som redan har riktigt mycket. Den ger sig på dem som är arbetslösa och sjuka. Ändra politik , innan det är . 90 Arbetsmarknadsminister (): Vi går tillbaka till interpellationen. Programvolymerna motsvarar nivåerna 2003 när vi hade ett betydligt sämre arbetsmarknadsläge än . Det är det första man kan säga. Inom ramen för jobb- och utvecklingsgarantin lägger vi 9,8 miljarder brutto. Det innebär 31 000 fler platser , enligt vårt förslag, och 20 2009 jämfört med budgetpropositionen . Det innebär att vi ligger på av bnp för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det är mer än , det är mer än , det är mer än , det är mer än och det är mer än för att ta några exempel på omfattningen som ni nu menar är ett stort systemskifte.