prot · GU09135 · 2007-09-06 00:00:00 — Det är en form av frihet att kunna klara detta. Det gäller också de äldre. Den långtgående administrativa övergången till IT inom den offentliga sektorn landsting, kommuner och stat, inte minst gäller det kan göra det svårt att i många frågor kommunicera med det offentliga om man inte kan använda datorn ordentligt. Därför vill jag säga att det finns ett speciellt ansvar för staten att se till att de grupper och individer som känner sig utanför får möjlighet till denna kommunikation. Det var väldigt positivt att höra att just småföretagare, som ju oftast sysslar med annat såsom att spika och producera olika saker, också uppmärksammas i detta sammanhang. Det är viktigt att även de blir förtrogna med modern datateknik. 30 (): Det är svårt att inte delta i denna debatt, för den handlar om något för många av oss mycket väsentligt. Tyvärr gäller det dock inte alla, vilket också är kärnan i debatten. Precis som både och sagt handlar det om hur man ska få fler att använda IT, att få fler att uppmärksamma den. Tänk på hur vanlig användningen kommit att bli. När jag kom hem i går slog jag på någon av nyhetskanalerna och där sades ungefär följande: Om du vill veta vilka de farliga produkterna som det talades om i inslaget är kan du gå in på . Problemet är bara att alla inte har den möjligheten, och därmed går de miste om viktig information. kanske det gäller livsviktig information. Min fråga gäller därför någonting lite mer konkret. När den senaste IT-propositionen behandlades i , det var om jag inte minns fel, hade vi en diskussion om hur vi skulle kunna få framför allt bildningsorganisationerna inblandade i detta. En proposition skulle precis läggas fram och man försökte att i slutskedet av det arbetet även inarbeta detta. Frågan är alltså hur vi går vidare. Hela kammaren var nämligen vid det tillfället fullständigt överens om att det var en bra metod att gå vidare med. Därför är min fråga: Vad tänker man göra åt det? Statsrådet säger också att många småföretagare inte använder IT på det sätt som de skulle kunna använda den. Det är naturligtvis oerhört viktigt att vi får en ordning för det. Det är emellertid svårare. Det är lättare att komma åt pensionärer som man kanske kan stimulera till exempel genom att få dem att gå med i olika studiecirklar. Det är nog svårare vad gäller företagarna. Vilka konkreta tankar finns det beträffande småföretagandet? Slutligen, fru talman, skulle jag vilja fråga lite grann om IT-säkerheten, som var en av de frågor tog upp i detta sammanhang. Vi vet att det är ett stort problem. Det talas mycket om att det är osäkert att vara ute på nätet och att man kan råka ut för både det ena och det andra. Det handlar mycket om trygghet. Jag ska inte här och ta upp en diskussion om spam och hela den delen, men när det gäller just tryggheten med att vara ute på nätet undrar jag: Hur har regeringen tänkt göra med det? Vi har trots allt en lång tradition av datoranvändande i . Låt mig påminna om det som gjorde att många började använda sig av datorer, nämligen LO:s lånedatorer. Det var en indikation, eller i varje fall en miniindikation, på att flertalet kunde skaffa sig en dator till hemmet. I , där jag bor, är medelinkomsten mycket låg 160 000 och där finns det inte en dator i varje hushåll. Hur ska vi få fler att skaffa det? Också den frågan vill jag ställa till statsrådet. 31 Statsrådet (): Om vi börjar med den digitala klyftan skulle jag kunna bolla den frågan till dem som lyft upp den. Vilka består den av? Jag tror inte att vi skulle få ett entydigt eller självklart svar på vilka det är. Därför tror jag att det är viktigt att vi sammanställer både vad det är för insatser som gjorts tidigare med anledning av den IT-proposition som lades fram och drevs igenom och vad som behöver göras gentemot de grupper som skulle kunna betecknas som de som står utanför IT-samhället. Jag tror att det är viktigt för att sedan kunna gå vidare med vem gör vad av detta. För, återigen, det handlar om samverkan mellan olika aktörer i samhället, naturligtvis med olika intressen men med ett gemensamt mål. Det tror jag är en viktig förutsättning för att vi ska kunna gå vidare och nå rätt grupper. Sedan tror jag inte att vi som offentliga företrädare ska slå oss för bröstet med att den offentliga verksamheten är den bästa vad gäller användandet av IT och av nätet som kommunikationsmedel. Vi måste inse att även där finns det brister. Det i sin tur innebär att många inte finner någon anledning att använda sig av IT, alltså just för att det offentliga inte levererar de tjänster som skulle kunna underlätta vardagen. Det pågår ett arbete i regeringen för att myndigheter och andra verksamheter i offentlig sektor ska bli bättre på att via nätet kunna förmedla de tjänster som människor efterfrågar. Vad gäller bredbandsutbyggnaden och att geografiskt nå alla delar av landet är en sida av det hela att vi har hög kapacitet och möjlighet till hög kapacitet i alla delar av landet. Det är dock inte detsamma som att man når alla ute i landet. Vi ser att det finns två perspektiv på detta. Mitt och regeringens mål med en utredning är att vi ska ha hög kapacitet, en bredbandsutbyggnad med hög kapacitet i alla delar av landet. Jag vill emellertid veta: Vad är hög kapacitet? Om vi nu ser en utveckling av nya företag på vår landsbygd, i syfte att nå nya kunder i andra delar av världen exempelvis i form av turistföretag, är frågan: Vilken kapacitet behöver man för att kunna använda IT i sitt företagande? Den frågan vill jag ha svar på, och jag tror att också vill ha svar på den så att staten gör rätt saker. Och när staten är den som finansierar måste vi veta att varje skattekrona blir rätt använd. Vi vet att när kommunerna varit engagerade har det funnits en diskussion på marknaden om just kommunernas agerande. Det är bra att få bort de diskussionerna och kunna identifiera vad som behöver göras, vilken marknadens roll kan vara framöver och vad marknaden och det offentliga kan göra tillsammans för att skapa en infrastruktur som når ut till alla delar av landet. 32 (): Naturligtvis är det bra att veta vad man ska göra och att det blir så effektivt så möjligt. Men jag tror också att det kommer att förändras , precis som . Hög kapacitet inte är detsamma som hög kapacitet . Jag tror inte att man kan sitta och vänta på svaret. För bara hade vi inte alls samma definition på hög kapacitet. Det ändrar sig . Det är därför jag ställde frågan om det är så att man inväntar utredningsförslag och inte gör något , eller om man kommer att sätta in olika åtgärder , till exempel folkbildning, och lyssna på studieförbunden. Det är därför jag också menar att det vore bra om de rösterna fanns med i . Det gäller också den digitala klyftan. Det är inte säkert att det är samma personer och grupper som befinner sig i klyftan . Det kan också skifta beroende på om man har arbete eller inte. Det kommer att förändras , tror jag. Då gäller det att ha lösningar för varje tid och inte tro att vi nu ska få alla svar och göra en insats så att allt kommer att bli frid och fröjd. Men om vi sätter till gemensamma resurser från alla, både samhällets aktörer och näringslivet, tror jag att vi kan överbrygga klyftorna om vi tar in så mycket kunskap som möjligt. Men då är det viktigt att man också gör det och lyssnar på de olika parterna i samhället. Då kan inte heller upplysningen bara vara webbaserad. I svaret kan man läsa att landets invånare och företag kan få goda råd på Post- och webbplats. Men om det är så att det finns en klyfta och en del är utanför kanske man också i svaret får hänvisa till andra sätt att nå de grupperna. Man behöver se att det finns en klyfta. Vad gör man åt den klyftan? 33 (): När det gäller bredbandsutbyggnaden tror jag att det är viktigt att säga att det egentligen inte finns något riktigt bra svar. har naturligtvis mycket större behov av kapacitet än turistföretaget som nämnde i sitt anförande. Hur som helst kan vi vara ganska överens om att har en överkapacitet som heter duga när det gäller möjligheten att enbart surfa på nätet. Det är ingen tvekan om den saken. Till det skulle vi inte ha behövt bygga något bredband. Det hade räckt med andra metoder. Det här är en sak som ibland kan bli lite fel i debatten. Det handlar om att varje gång ett företag etableras i ska man kunna lita på att det finns bredband som kan vara acceptabelt för att det företaget ska finnas, om man pratar i företagssammanhang. När det gäller de digitala klyftorna tror jag precis som statsrådet att det är viktigt att man tar reda på vilka de här är. Men det är där regeringen i detta sammanhang brister; man har inte tagit in fler grupper från det civila samhället som har sett de här grupperna. Ta till exempel studieförbunden, som arbetar med de här frågorna och har stor kunskap det är åtminstone den erfarenhet jag har. Det kanske också finns fackföreningar och andra organisationer som kan de här frågorna riktigt bra. Därför är jag lite förvånad över att man inte har använt sig av de grupperna. Slutligen skulle jag vilja säga att det som det är finns ett problem med surfandet på nätet. Vi har utgått ifrån att man kan surfa, men vi har inte utvecklat nästa generations tjänster. Där står det still i och nästan överallt. Det här måste vi angripa, och det måste vi nog göra även på politisk väg. 34 Statsrådet (): När vi diskuterar framtiden och om det stannar upp eller inte tror jag att det är viktigt för oss själva att komma ihåg att det finns ett uppdrag att kunna identifiera vad som behöver göras för att vi ska nå målet att man i alla delar av landet ska ha tillgång till bra höghastighet 2013. Det pågår ett arbete. Men jag tror också parallellt med det här att det är viktigt att det inte fastnar i tekniken, precis som säger. Titta bara på hur mycket tufft satt upp ett mål att alla deras hushåll skulle ha hög bredbandskapacitet. Man använder sig då av mobilt 3 G-nät. Man ser vad som händer runt omkring. Vad jag tror är viktigt, och som jag inte sade förut, är att vi väljer att ha en tidsperiod därför att det uppenbarligen är en realistisk tidsplan för alla. Det är också en realistisk relation till hur vi kan få loss offentliga medel parallellt med EU-strukturfonder. Man har fått godkänt att använda detta till just infrastruktur och IT. Jag tror att det är väldigt viktigt att inse det. Vi har ett problem. Jag tror att det är viktigt att se att ligger bra till, vilket också många har sagt. I många europeiska länder har den stora majoriteten av människorna inte tillgång till Internet. Det är klart att det är väldigt stor skillnad jämfört med . Det visar att när vi pratar om de digitala klyftorna i och jag pratar om detta i EU med mina övriga ministrar måste jag ha med mig att vi lever i två olika verkligheter. Detsamma gäller när vi ska försöka identifiera lågutbildades aktivitet vad gäller IT-användandet. Då ligger också extremt högt över andra. Men vi har därmed inte löst problemet. Vi ska skapa ännu större tillgänglighet och minska de klyftorna. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2006/07:681 om järnvägs- och tågstandarden 35 Statsrådet (): har frågat mig vad jag avser att ta för initiativ så att underhållet förbättras på järnvägsspåren, fler tåg införskaffas och tågen underhålls så att de inte blir stående utmed banorna. Det är med stor glädje jag kan konstatera att har så många svenskar åkt tåg som . Järnvägstrafiken har fortsatt att öka och var rekordhögt för både persontrafiken och godstrafiken. Även om det är positivt att många väljer tåg, innebär ett högt nyttjande även påfrestningar på järnvägssystemet, vilket också beskriver. Jag är väl medveten om de påfrestningar för medborgare och näringsliv som försenade tåg, trasiga tåg, avstängda banor och spårbrist innebär. Ansvaret för de problem vi upplever inom järnvägssystemet vilar tungt på den förra regeringens oförmåga att prioritera drift och underhåll. har anslag för underhåll varit underdimensionerade i relation till trafikvolymerna. I stället för att satsa på underhåll av befintliga järnvägar motsvarande ökningarna av trafikvolymer, presenterade den förra regeringen investeringar i stora, nya järnvägsprojekt. Därför har vi ett arv av eftersatt underhåll att förvalta med försenade tåg, trasiga tåg och spårbrist som följd. För mig och regeringen har underhåll av den befintliga infrastrukturen högsta prioritet. Järnvägstrafiken i storstadsområdena har höga punktlighetskrav, eftersom många människor ska byta från tåg till anslutande trafikslag. Förseningar och inställda tåg får därmed extra stor påverkan i storstadsregionerna. I är detta påtagligt just nu med betydande störningar i kollektivtrafiken till följd av en alltmer ansträngd trafiksituation för järnvägen, detta till stor del beroende på eftersatt drift- och underhåll, vilket även gäller för Stockholms- och . Problemen i järnvägstrafiken är inte bara frustrerande och påfrestande för resenärerna. Det är dessutom oerhört kostsamt för samhället. Detta visar den sammanställning som gjordes över järnvägstrafiken i . Då nådde tågens punktlighet en oacceptabel nivå, till stor del beroende på den tidigare regeringens oförmåga att prioritera underhåll av befintlig järnväg. För en genomsnittlig pendlare motsvarar den samlade mängden förseningar för resenärerna inom en arbetsvecka . Det ger sammantaget en samhällsekonomisk förlust på mer än . Detta är siffror och tendenser som är högst oroande och i akut behov av att åtgärdas. För att komma till rätta med problemen tror jag att frågan behöver angripas samlat av alla berörda parter i form av banhållare, trafikhuvudmän och operatörer. Dessa har ett delat ansvar för kvaliteten i systemet. Järnvägssystemet behöver både fungerande spår och fungerande tåg. Därför är det positivt att , SJ och SL presenterat ett gemensamt åtgärdsprogram med syfte att förbättra punktligheten i och . Regeringen beslutade i vårpropositionen att ge ytterligare till detta initiativ. Sedan regeringsskiftet har jag också inlett arbetet med en ny infrastrukturplanering för perioden 20102019. Dessutom har och fått i uppdrag att revidera nu gällande infrastrukturplaner. Förslagen är nu under behandling inom regeringen. I dessa uppdrag har underhållsfrågor hög prioritet. Som en direkt åtgärd flyttade regeringen från nyinvesteringar till drift och underhåll i anslag. Inköp och underhåll av tåg är inte regeringens fråga, utan i första hand trafikhuvudmännens och operatörernas sak. Jag kommer dock att föra en dialog med trafikhuvudmännen och operatörerna om tågens standard och behovet av fler tåg. Då , som framställt interpellationen, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav andre vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 36 (): Jag får även dels själv tacka för svaret, dels tacka för svaret å vägnar. Jag också kommer att framföra det till henne, även om svaret i det här fallet inte var så positivt vad anbelangar den förra regeringen. Det var lite andra tongångar i svaret. beskriver inte den förra regeringen i så goda ordalag vad gäller hur man skulle satsa och hålla balansen mellan underhåll och nya projekt. Oavsett det har vi nu en ny regering, och vi har fått höra en del förslag. När vi jämför med de förslag som fanns under den förra mandatperioden kan man inte se stora skillnader i förslagen från det parti som företräder. Men det ska inte förta att det går att komma med många nya åtgärder i regeringsställning. Det ska bli intressant att se och lyssna på det. Det behövs nya projekt och nya projekt på landsbygden där det kanske inte bor så många människor. Det ska naturligtvis vara satsningar även i storstadsregioner där det är många byten mellan tåg och så vidare beroende på att det är fler människor i omlopp. Det behöver finnas resurser till både underhåll och nya projekt. kan det vara svårigheter med nya projekt. Det kan vara så att det även kan vara kommunpolitiker som sätter sig emot de investeringarna. Jag och kommer från samma region. Där vet vi att kommunföreträdare kan bromsa upp möjligheten att faktiskt ta sig fram snabbt och bra på Västra stambanan. kan det finnas hinder för att ha goda kommunikationer som man kanske inte räknar med på det sättet. Icke förty kan det ställa till problem även om det är oerhört positivt att det nu är fler som åker kollektivt, och det kan vi tillsammans glädjas åt. Även vi som riksdagsledamöter är granskade för vilket färdsätt vi använder och om vi åker tåg eller med flyg. Från den delen av landet som jag kommer ifrån i västra är det oerhört gynnsamt att åka tåg. Det finns många möjligheter, och tågen går väldigt tätt. Men det är också viktigt att tiderna hålls så att det inte blir en frustration. Det gäller både om man har möten inom affärslivet och inom den offentliga verksamheten som till exempel inom politiken eller om man reser för nöjes skull. Det kan ändå vara väldigt frustrerande om tågen inte kommer fram eller inte kommer . I slutet av svaret säger statsrådet att hon tänker ha en dialog med trafikhuvudmännen om just tågens standard, om vi behöver fler tåg och så vidare. Jag är lite nyfiken på om den dialogen har kommit till stånd. Om man tittar på halvårsresultatet från SJ var det ett väldigt gott resultat. Det tillfördes ett ägartillskott under förra verksamhetsåret, men går det väldigt bra. Jag är nyfiken på att höra: Har dialogen kommit i gång? Vad säger man om de förseningar som ändå har varit? 37 Statsrådet (): Jag utgår från att trots allt förstår att jag inte kan stå här och berömma en socialdemokratisk regering för en politik som innebär att det är ett otroligt stort gap på underhållssidan på bland annat järnvägen. ställer man en interpellationsfråga om just behovet av underhåll och mer resurser till underhållssidan. Där blir svaret skyldig. I diskussionen om behovet av ökat underhåll är det uppenbart. Vi har äntligen fått till stånd en tydlig regionbildning med större arbetsmarknadsregioner. Det blir primärt tre storstadsområden där det blir kaotiskt. Anledningen är att just genom de tre stora städerna passerar människor. Det är den struktur vi har . Det blir så uppenbart. Fungerar det inte i med den så kallade tågsäck man har där blir det fördröjningar i hela . Det blir motsvarande i . Allt detta hade kunnat undvikas om man hade skött underhållssidan på ett mer prioriterat sätt. har vi till exempel ett utbyte av växlar . Det borde vara en omsättning . Det visar lite grann på vilka stora resurser som det krävs här. På grund av de stora behoven av resurser tar det åtskillig tid att ta igen detta. Den här regeringen valde att och 2006 göra omprioriteringar till underhållssidan. Det är viktigt att människor känner trygghet inför kollektivtrafiken och den spårbundna trafiken. Det gäller framför allt ur ett mycket tydligt jämställdhetsperspektiv. Det är många kvinnor som använder sig av kollektivtrafiken. Man vet att tåget kommer när tåget ska komma och att man dessutom kommer hem när det är sagt. Annars kanske man väljer bort både ett antal arbetsgivare och järnvägen som kommunikationsmedel. Det är därför jag återupprepar hur viktigt det är och vilken kaotisk situation vi egentligen är i med det stora underhållsbehovet. 38 (): Statsrådet säger att jag är svaret skyldig. Det var därför jag redan i mitt förra inlägg tog upp att jag inte har kunnat hitta de stora skillnaderna mot det parti som företräder när jag har tittat på de förslag som har funnits tidigare. Jag antog att jag skulle få höra påståendet om att jag var svaret skyldig. Därför har jag tittat igenom det här. Vi har inte sett budgeten . Men eftersom nu säger att det behövs oerhört stora resurser för att ta sig an underhållet antar jag att det finns mer än det som är aviserat redan nu och som har läckt ut. Det utgör ju inte så många procent. Om man tittar på procent motsvarar det ungefär den kostnadsuppräkning som man ser med löner och annat. Mer är det inte som är aviserat, men det är möjligt att det kommer åtskilliga miljarder ytterligare i den budget som vi kan se . Jag förstår det som tar upp om att det handlar om de invånartäta områdena i storstäderna. Där är det många övergångar och många som reser. Det handlar om arbetsplatsregioner och så vidare. I samband med att det kollektiva resandet har ökat så mycket är det klart att det hela ställer till det på de ställena. Jag kan hålla med om att om man tittar i backspegeln så hade man kanske inte heller förutsett detta. Man borde ha förutsett att miljöfrågorna skulle diskuteras mycket mer . Kostnadsökningarna på bränsle och bilåkandet spelar också in. Jag tror att detta gör att det är fler som reser kollektivt, och det är ju positivt. Men det är förstås negativt att vi inte har kunnat lösa problemen gemensamt. När det gäller infrastruktur, både vägar och järnvägar, tror jag att alla aldrig kommer att vara helt nöjda. Om man lägger över mer på underhåll så kommer många som bor utanför de aktuella regionerna ändå att känna sig åsidosatta när investeringsprojekt och sådant försvinner. De kanske hade trott att projekten skulle komma till stånd, och skjuts de . Jag har redan hört många som känner sig svikna och besvikna över detta. Jag tror att varken den nuvarande eller den förra regeringen kan göra alla helt till viljes. Jag tycker mig ha hört det både i debatten nu och under den förra mandatperioden. Det skulle vara intressant att höra om samtalen har kommit till stånd. Förs det en diskussion med trafikhuvudmännen? Finns det några sätt att lösa situationen nu? Hur ser man på nya tågsätt och så vidare? Hur ser man på de missöden som sker när till exempel ledningar ramlar ned? Jag tror att både statsrådet och jag har varit med om när vi har åkt tåg att det kan vara sådana saker som gör att tåget får stanna till. Det kan vara ett träd som ramlar ned och en elledning som åker ned och så blir man stående stilla. Det kanske inte är delar som skulle kosta så oerhört mycket att se över. Jag tror inte att allt är stora miljardinvesteringar, utan det finns också vissa saker som man skulle kunna åtgärda relativt billigt. Det vore intressant att höra lite om hur resonemangen låter och om de har kommit till stånd . 39 (): Jag kunde inte låta bli att gå upp i debatten. Låt mig först säga något när det gäller det som har skrivit om och de förseningar som uppstår där. Det är sant att det finns en del förseningar. Det är också helt sant att om förseningen uppstår i så kommer den att vara med hela vägen till på grund av tåglägen och annat. Det vet vi alla. Men problemet är att huvuddelen av de förseningar som sker till av den södergående tågen beror på stoppen i . Det är ett av de riktigt stora problem vi har i . Där är det frågan om ett problem som är ganska besvärligt att lösa och som vi inte har hittat någon lösning . Jag ska inte säga att det rör sig , men det är i alla fall i väldigt som vi har diskuterat hur vi ska få fler spår över ström. Det här gäller oavsett vilket underhåll man än väljer. Jag tror att just spåren kring är relativt välunderhållna om man jämför med hur det ser ut på många andra håll ute i landet. Det var det ena. Det andra är detta ständiga hackande på den gamla regeringen. Jag skulle vilja säga så här i det sammanhanget: Hur mycket var det man omprioriterade själv i sina budgetar ifrån och ifrån de andra allianspartierna? Om jag kommer ihåg rätt var det inte så att man direkt prioriterade om till underhåll. Vad man hade ibland inte i alla budgetar, men det hände var mer pengar till nyinvesteringar. Det hade man, och där var man offensiv. Det finns ytterligare en del i detta. Om vi tittar på infrastrukturen hos andra infrastrukturhållare ser vi att situationen ser nästan likadan ut i traditionellt borgerligt styrda kommuner och i traditionellt socialdemokratiskt styrda kommuner. Spår finns egentligen bara i två kommuner förutom i , om man menar de ställen där det är kommunen eller regionen som ansvarar. Men när det gäller allt annat ser underhållsberget ungefär likadant ut. Därför är frågan: Har detta en djupare orsak?