prot · GV0923 · 2007-11-13 00:00:00 — Det gör samhället i den här frågan på flera olika sätt. Bland annat finns, som jag nämnde i mitt interpellationssvar, en mycket stor mängd pengar avsatt för producenter att användas vid produktion enligt ekologiska metoder. Det är över ½ miljard kronor, fru talman. Därtill har vi i budgetpropositionen föreslagit att vi för ska plocka fram en samlad livsmedelsstrategi där de stora, men framför allt de små och medelstora, företagen ska kunna presentera sig och sin produktion. Men vi ska också involvera de organisationer, föreningar och sammanslutningar som finns i olika produktionsinriktningar däribland de som företräder den ekologiska produktionen. Därtill kan vi konstatera att vi för inte alltför länge sedan hade en besvikelse på marknaden. Besvikelsen gällde att konsumenternas intresse för att konsumera det som var ekologiskt framställt inte var så stort som produktionen. har vi det omvända förhållandet, vilket är roligt och glädjande på alla sätt som tänkas kan. Det innebär i sin tur att marknaden tar tag i detta. Som exempel kan jag nämna, , att Arla höjde sin merbetalning för ekologiskt producerad mjölk innevarande år då den var till . Det är ganska mycket pengar för en mjölkproducent. Gör vi något på den konventionella sidan? Ja, vi har faktiskt gjort något mycket ovanligt i vår gemensamma jordbrukspolitik i . Vi har infört skatt på produktionsmedel. Vi har skatt på handelsgödsel, , och vi har skatt på bekämpningsmedel! Vi straffar alltså den konventionella produktionen medan vi gynnar med ½ miljard den ekologiska produktionen. 29 (): Jag hävdar fortfarande att det är anmärkningsvärt att regeringen tar bort öronmärkningen av anslaget att främja ekologisk produktion. Det innebär bland annat att främja marknaden, som just ska driva fram en ökad efterfrågan och därmed en ökad produktion. Jordbruksministern säger vidare att medlen behövs för att utarbeta omprioritera en livsmedelsstrategi för hela . Det är marknaden och konsumenterna som är viktiga aktörer när det gäller ekologisk produktion och konsumtion av livsmedel. Inte heller vi från hävdar att det enbart är statliga medel som ska driva på utvecklingen. Givetvis måste marknadens aktörer ta sitt ansvar. Men ett minskat statligt stöd till ekologisk produktion tycker vi knappast gynnar möjligheterna att nå målet till 2010. Det kan vara på sin plats att i den här debatten peka på den offentliga sektorns ansvar som marknadsaktör inte minst den statliga sektorn som vi representerar. Det här är något som vi diskuterade i kammaren under förra i samband med behandlingen av handlingsplanen för miljöanpassad offentlig upphandling. Det är en handlingsplan som grundar sig på från . Det framkom där att av de upphandlingsansvariga alltid eller oftast ställer miljökrav vid offentlig upphandling. Enligt den statistiken hamnar de statliga myndigheterna betydligt efter de övriga aktörerna, jämfört med kommunernas och landstingens . De statliga myndigheterna hamnar efter i statistiken även när det gäller andelen utbildad personal i miljöanpassad offentlig upphandling, jämfört med kommunernas och landstingens . Här krävs särskilda insatser så att även de statliga myndigheterna ska ta sitt ansvar. Det är något som jordbruksministern och hans regeringskolleger har möjlighet att påverka. Man borde kunna kräva att de statliga myndigheterna ska ligga längst fram av de tre stora offentliga aktörerna, vilket alltså till exempel skulle innebära att andelen myndigheter som använder miljökrav vid upphandling borde fördubblas jämfört med läget 2004. Ministern hänvisar till den kommande livsmedelsstrategin, och han berörde i sitt anförande vilken inriktning den kan komma att få. Det gäller båda stora och medelstora företag och olika intressenter, till exempel den ekologiska produktionen. Kommer frågan om ekologisk produktion och konsumtion att vara en central del i regeringens kommande livsmedelsstrategi? Kommer regeringens strategi att lyfta fram frågorna för att ytterligare påskynda den ekologiska produktionen och konsumtionen för att vi ska nå de miljöeffekter vi debatterar ? 30 Jordbruksminister (): Jag måste igen inför kammaren poängtera att det på produktionssidan icke är fråga om att ändra, dra ned på eller minska möjligheterna att få bedriva ekologisk jordbruksproduktion i . Det är exakt samma möjligheter kommande år som har funnits . De möjligheterna omfattar alltså så mycket som ½ miljard kronor. I landsbygdssammanhang räknar vi det så att av pengarna i landsbygdsprogrammet är avsatta till miljöåtgärder av olika slag, inkluderande möjligheter för ekologisk produktion i jordbruket. Med det är vi Europaledande. Det finns inget annat land som har lagt en så stor andel av sitt landsbygdsprogram på den här saken som har gjort. På den andra sidan, alltså möjligheterna att utbilda inköpare och att få upp intresset i tillverkningsled, förädlingsled och så vidare, har vi lagt samman de pengar som tidigare fanns till en pott för att kunna ta fram en samlad strategi vad gäller livsmedel i och för . Vi har gjort det med de pengar som står till vårt förfogande på det här området. Vi har gjort det därför att vi är angelägna om att särskilt gynna småskaligt, närproducerat och ekoproduktion. Vi tror att det här arbetssättet kan leda till synergieffekter så att vi får än mer fart på den verksamhet som både och jag är angelägna om att vi ska fortsätta att utveckla. Här finns en utvecklingsmöjlighet för såväl producentledet som förädlingsledet och industriledet. Låt mig därtill konstatera, då jag tycker att det är intressant i sammanhanget, att den här regeringen har valt att i sin budgetproposition lägga 9 nya på att få fram möjligheter till mer småskalig slakt så att djuren inte får så långt att åka och så att det blir möjligt att ta till vara den nischproduktion som bland annat handlar om att producera ekologiskt eller närproducerat, lokalframställt och lokalförädlat. Låt mig allra sist, fru talman, konstatera att vi importerar ekologiska produkter. Det är alltså inte fråga om att vi nu behöver tända så mycket mer eld på några brasor, för brasorna är redan tända. gäller det att få fart på produktionen så att vi kan tillgodose den efterfrågan som finns i det svenska folkhushållet. 31 (): Ja, ministern, det finns ett relativt omfattande produktionsstöd för ekologisk produktion. Men vad regeringen har gjort är att ta bort stödet för marknadsbefrämjande åtgärder med motivet att det ska utarbetas en livsmedelsstrategi. Om en sådan livsmedelsstrategi kommer att innehålla det svarade inte ministern på åtgärder för ekologisk produktion och konsumtion och vilken roll den kommer att ha i livsmedelsstrategin är det lite konstigt att man då tar bort de särskilda pengar som fanns för de marknadsbefrämjande åtgärderna. Vi är från besvikna på regeringens prioritering i den här frågan. Vi anser att det här är viktigt. Inte minst gäller det vad vi har talat om tidigare, alltså bristerna inom statens och den offentliga sektorns upphandling av miljöprodukter. Ministern pratade om stödet till den småskaliga slakten, och det är naturligtvis någonting som vi i också värnar om, att vi kan utveckla den lokala produktionen. Det är en del av en omställning för att minska jordbrukets negativa miljöpåverkan på olika sätt, framför allt naturligtvis att minska långa transporter. Vi får återkomma till frågan. Jag tackar även ministern för debatten. 32 Jordbruksminister (): Även jag vill tacka för debatten. Det är alltid trevligt att debattera över huvud taget och speciellt med . Jag måste återigen repetera att den livsmedelsstrategi för som vi nu ska ta fram kommer till väldigt stora delar att handla om understödjande åtgärder och marknadsbefrämjande åtgärder för ekologisk produktion, för småskalig livsmedelsförädling, för närodlat och för lokalt framställda produkter i vårt land, därför att vi har möjligheter att utöka vår produktion. Det är detta som jag vill uppnå, nämligen att vi ska kunna producera det som marknaden efterfrågar. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2007/08:30 om svenskt kärnbränsle till 33 Miljöminister (): har ställt flera frågor till mig om hanteringen av det historiska kärnavfall som vi nu äntligen funnit en slutlig lösning för. Jag ska i denna debatt besvara alla frågorna. Låt mig börja med att vara väldigt tydlig på några punkter. Transporten från Studsvik till för är inte början på något nytt den markerar dessbättre ett slut på något gammalt. Den svenska politiken ligger fast. ska inte upparbeta använt kärnbränsle, och ska ta hand om sitt eget kärnavfall. För att försäkra oss om detta har vi skrivit till , , och , , och bett dem komma med en redovisning över allt det radioaktiva material som finns i landet som på ett eller annat sätt inte passar in i det svenska avfallsprogrammet och därför kan komma att kräva särskild behandling. Det var för att kunna fullfölja våra åtaganden i alla dessa avseenden som vi skickade det så kallade R 1-bränslet till . Jag ska kort beskriva bakgrunden till detta avfall. R 1-bränslet är ett kärnbränsle om totalt och kommer från den nedlagda forskningsreaktorn R 1 vid Kungl. Tekniska högskolan, KTH, på . Detta bränsle är ett arv från och det dåvarande svenska kärntekniska forskningsprogram som AB Atomenergi bedrev tillsammans med FOA och KTH. Det är alltså lämningar av statlig verksamhet från då det svenska kärntekniska programmet hade andra ambitioner än . AB Svafo, som ägs av , har åtagit sig att omhänderta detta avfall åt staten. Det svenska avfallsprogrammet kan inte ta hand om R 1-bränslet i sin nuvarande form. Detta har varit känt . Många regeringar innan den nuvarande har vetat om detta utan att göra särskilt mycket åt saken. Bränslet är nu också i dålig kondition, och att fortsätta mellanlagra är inte en hållbar och långsiktig lösning. SKI har i ett yttrande till regeringen påtalat det olämpliga i en fortsatt lagring av bränslet. har tidigare undersökt olika tänkbara möjligheter att slutligt ta om hand detta historiska arv och kommit fram till att den enda säkerhetsmässigt acceptabla lösningen är att skicka materialet för bearbetning till . Motsvarande mängd material återförs efter bearbetning till för slutförvar här. Som jag sade i min inledning är den svenska hållningen i dessa frågor att vi inte ska upparbeta svenskt använt kärnbränsle samt att vi ska ta hand om och slutförvara vårt eget kärnavfall. Dessa principer ligger fast. Det avfall vi nu skickar till utgör mindre än en promille av den totala mängd använt kärnbränsle som det svenska kärnkraftsprogrammet kommer att generera. Det är alltså en mycket liten andel som dessutom kräver en speciell sorts hantering. Det har varit känt under hela prövningsprocessen att det inte är samma atomer som kommer tillbaka till efter bearbetningen. Det vore i många stycken processtekniskt omöjligt. Dessutom måste restprodukterna passa in i systemen för avfallshantering såväl i som i . Av dessa anledningar görs ett visst byte av material. De avfallsprodukter som tar hem motsvarar det material vi skickar iväg vad avser mängd och aktivitet. Detta regleras i avtalet mellan och AB Svafo och har varit centralt i tillståndsprövningen. menar att vi bryter mot lagen då vi lämnar kvar avfall som det inte finns ett slutligt förvar för i . I strålskyddslagen finns skrivningar om i vilka fall en utförsel av radioaktivt avfall inte är tillåten men eftersom tar hem motsvarande mängd avfall som vi skickar till är det inte fråga om en utförsel av avfall. undrar också om jag avser att förhindra att detta ärende blir prejudicerande och liknande transporter inte upprepas. På denna punkt råder ingen tvekan från min sida. Det svenska kärnavfallet ska tas om hand inom landet. Det här är ett sätt att avsluta att svenskt kärnavfall transporteras utomlands. Att har en problematisk historia är jag den förste att skriva under på. Jag och flera av mina företrädare och nordiska kolleger har riktat skarp kritik bland annat mot de utsläpp som sker vid anläggningen. Men vi ska också vara medvetna om att denna kritik har lett till flera säkerhetshöjande åtgärder vid Sellafieldanläggningen som kraftigt reducerat utsläppen av bland annat teknetium-99. 34 (): Äntligen stod miljöministern i talarstolen. Det var ett tag sedan. Jag har förståelse för att det är många resor, men det var innan bränslet var utskeppat som interpellationen skrevs. är det uttjänta bränslet redan framme i , den upparbetningsanläggning i som har det kan man väl säga ett mycket tvivelaktigt rykte. Det är inte så att problemet har hunnit lösas, vilket skulle ha varit trevligt, under de som har gått sedan interpellationen skrevs. Tyvärr kvarstår problemet . Det har ju varit på tal att skeppa ut detta bränsle tidigare, men den dåvarande miljöministern stoppade utförseln därför att inte ansågs säkert i spåren av alla skandaler och utsläpp som hade kommit därifrån. Det har gått dess, och säger vår nuvarande miljöminister att den svenska politiken ligger fast. Den svenska politiken på det här området har byggt på principen att använt kärnbränsle inte ska upparbetas utan att varje land ska ta hand om sitt eget avfall. Är då inte utskeppningen till ny svensk politik på området? Det undrar jag. Kan vår nuvarande miljöminister verkligen garantera att anläggningen i är säker ? Miljöministerkollegerna i och på är inte säkra på det. De har försökt att få utskeppningen stoppad. Det är ju bland annat i och på som läckage av radioaktiva ämnen och material hamnar. Därför undrar jag om vår miljöminister har andra uppgifter om säkerheten än de nordiska kollegerna har. Jag hörde dig säga att flera säkerhetshöjande åtgärder vid Sellafieldanläggningen har vidtagits som kraftigt reducerar utsläppen av bland annat teknetium-99. Just ordet reducerar betyder att anläggningen fortfarande släpper ut bland annat teknetium-99. Inledningsvis sade miljöministern också att vi äntligen har nått en slutlig lösning för det historiska avfallet. Jag undrar: Hur då? Vilken slutlig lösning? Har jag fel information när jag säger att det enligt brittisk lag är förbjudet att göra MOX-bränsle av plutonium som upparbetas i Magnoxanläggningen dit det svenska avfallet skickas? Om jag inte har fel innebär det att vårt utbrända kärnbränsle inte kommer att skickas tillbaka till . Antingen blir det kvar i eller så skickas det vidare till tredjeland. Det kan läggas på hög, men det kan också bli kärnvapen. Kan du garantera att det inte blir så? Eftersom vi inte får hem samma avfall som vi har skickat i väg tycker i alla fall jag att det liknar handel med kärnavfall. Jag undrar om vi ska ägna oss åt sådant och om det i så fall är tillåtet enligt svensk lag. Därför vill jag igen ställa frågan till miljöministern: ta hand om detta avfall på ett säkert sätt, och har en slutförvaring för avfallet? I annat fall är min tolkning att vi bryter mot svensk lag. 35 PER (): Vi i oroas mycket av det som vi anser vara en omvändning av den svenska hållningen i kärnavfallsfrågan. Genom att man skickar i väg kärnavfall till för upparbetning bryter regeringen både mot hållningen att inte ska upparbeta kärnavfall och mot hållningen att vi själva ska ta hand om vårt eget avfall. Miljöministern säger i sitt svar att den svenska politiken ligger fast, men det är en sanning med modifikation. Ministern bortser då från att lagen faktiskt har ändrats så att myndigheterna nu är bemyndigade att fatta beslut om utförsel på egen hand. finns det alltså inget politiskt organ som hindrar utförsel av använt kärnbränsle, utan det är helt upp till myndigheterna själva att besluta om det. Jag undrar därför hur miljöministern kan säga i medierna att han garanterar att det här var den sista transporten av kärnavfall som kommer att göras när regeringen inte ens får upp frågan på sitt bord, utan det är myndigheterna som hanterar den på egen hand. Ska man göra sådana utfästelser om att detta är sista gången måste man också som konsekvens se till att lagen ändras och att regeringen faktiskt får full kontroll över hanteringen. Enligt ett pm som vi har beställt från framgår det mycket tydligt att om en ny ansökan om utförsel av svenskt använt kärnbränsle kom skulle den genomgå samma prövning som utförseln av R 1-bränslet. För att ändra på förfarandet så att det finns en möjlighet att säga nej till en transport måste faktiskt lagstiftningen ändras. Det självklara förslaget från vår sida är att man konstaterar att utförsel av kärnämnen åter ska omfattas av begreppet kärnteknisk verksamhet, så att det därmed också blir tillståndspliktigt enligt kärntekniklagen. På det sättet blir det i slutändan regeringen som avgör om en transport får äga rum. Då, och först då, kan hävda i medierna att den sista transporten till har gjorts. Utan lagändring är sådana uttalanden faktiskt bara politiska pamfletter. Det yttrande från SKI som ministern hänvisar till är inte på något sätt nytt. Det kom och är alltså . Vi tycker att det är självklart att om man gör en seriös hantering av ett ärende måste regeringen gå tillbaka och ifrågasätta om det här behovet fortfarande kvarstår. Vi har hunnit med av teknikutveckling. Därför måste man självklart ifrågasätta om detta är relevant, men så har inte skett. Ministern hänvisar i svaret till att avfallet är i dåligt skick och att det därför inte kan transporteras i . Enligt uppgifter som vi har fått fick miljöministern så sent som information om att de skadade delarna av kärnmaterialet, som alltså är i allra sämst skick, kommer att behandlas i och slutförvaras här. Uppenbarligen är det alltså inte omöjligt att hantera kärnavfallet i . Då är frågan: Vad hindrar då att man hanterar även det övriga materialet i utan att blanda in ? Misstanken växer om att det snarare handlar om en kostnadsbesparing för kärnindustrin än om relevanta säkerhetsrisker. Frågan kvarstår alltså: Tänker ministern återta bemyndigandena, som har getts till SSI och SKI, som gör det möjligt att utan någon som helst politisk inblandning föra ut kärnmaterial ur landet? Utan sådana åtgärder finns det ju en risk att även införsel av kärnmaterial till kan ske utan regeringens medgivande. Det är väl ändå en utveckling som vi inte vill se? har det också kommit väldigt oroande signaler om att verksamheten i till och med kan förlängas efter 2012 eller . Det är Nuclear Decommissioning Authority som i sin plan pratar om att man kommer att förlänga arbetet på , med ytterligare utsläpp i havsmiljön och ytterligare föroreningar av våra hav som följd. Det är tyvärr klart tänkbart att de svenska leveranserna av kärnavfall har medverkat till att brittiska myndigheter nu diskuterar en utökad livslängd för Sellafieldanläggningen. Det är väldigt sorgligt att de misstankarna behöver finnas över huvud taget. Sammanfattningsvis kan man säga att det är tydligt att den svenska hållningen i kärnkraftsfrågan markant har ändrats. Med i regeringen pågår det en storskalig utbyggnad av kärnkraften genom effektutbyggnaden. Forskningspengar slussas till forskning om kärnkraftsutbyggnad, och kärnavfall transporteras till den oerhört bristfälliga upparbetsanläggningen i . 36 Miljöminister (): Det här var sannerligen några inlägg för att sprida så många missförstånd som möjligt. Per älskar konspirationsteorier, och hörde vi ytterligare några. Låt mig göra några saker helt klara. Först och främst är det tveklöst så att den svenska politiken på det här området inte har ändrats. Vi har tveklöst fortsatt hållningen att inte ska upparbeta använt kärnbränsle. Vi ska ta hand om vårt eget kärnavfall. Det som blir en del av det lite bisarra i den här diskussionen är att alla regeringar har haft den politiken i medvetande om att denna lilla rest från en tidigare kärnkraftsepok fortfarande måste åtgärdas. Då är en fråga: Hur kan du veta att detta verkligen är en avslutning, som jag nu säger? Svaret är mycket enkelt. Just för att säkerställa det har vi gjort en formell förfrågan till SKI och SSI om att de ska redogöra för detta, så att vi vet att det är en avslutning. På det sättet kan vi också skapa en öppenhet och kanske undanröja den här typen av spekulationer och delvis ryktesspridning som annars skulle pågå. Sedan vill jag också klargöra att detta naturligtvis inte har stoppats av en tidigare miljöminister. Det finns inget sådant regeringsärende. Det hade också krävt ett ingripande gentemot myndighetsbeslut i . Det har inte skett. Det är helt och hållet ett myndighetsbeslut och var det också under tidigare regering. Frågan var: Har jag en i grunden annan säkerhetsbedömning än mina nordiska kolleger? Svaret är självklart nej. Den har , liksom tidigare, samma bedömning av . Men frågan går ändå tillbaka. Säg vad alternativet skulle vara om vi inte skulle tillåta myndigheterna att ta det här beslutet! Skulle man fortsätta med tillfällig lagring i med de ökande säkerhetsproblem som det hade inneburit? Hade det varit bättre för miljön? Hade det varit bättre för säkerheten? Eller skulle vi ha skickat det, som var det andra alternativet, till en anläggning i ? Hade det varit bättre? Det är inte så att man bara kan säga nej till det som är negativt. tvingas man göra val. Regeringen har inte aktivt ingripit i den här frågan, men vi har valt att inte ingripa och förhindra detta därför att alternativen ur säkerhets- och miljösynpunkt vore klart sämre. När jag då har klargjort att detta inte är en ny politik, att det är detta som är säkerhetsmässigt riktigt och att vi vet att detta nu är ett sätt att avsluta transporterna och vi klarlägger det ytterligare genom förfrågan till myndigheterna vill jag också säga att det är alldeles självklart att detta inte påverkas av den långa tid som gått sedan SKI anmälde frågan. Det har bara ökat behovet av att myndigheten ska få verkställa ett nödvändigt beslut. Men det är en mindre restprodukt av en tidigare kärnteknikform som vi nu inte går tillbaka till. Det är ren spekulation att detta skulle öppna dörrarna för någonting nytt. Det gör det inte vare sig i praktiken eller lagligt, eftersom vi inte ändrar några lagliga förutsättningar. Tanken att detta också skulle förlänga livslängden på är ursäkta helt befängd. Den här behandlingen kommer att processas . Ingen myndighet i kan ta det till intäkt för att förlänga Sellafieldsbeslutet, och verkar som tidigare för att den anläggningen ska stängas. 37 (): Miljöministern menar att jag har missförstått. När jag frågar om regeringen har ändrat politik, då man i väg det här avfallet, får jag en försäkran om att det inte är någon ny politik, vilket vi från sida inte riktigt kan hålla med om. Miljöministern säger också att det är en liten rest. Det beror ju på hur man ser det, men det är inte vilken rest som helst. Det är av kraftigt nedsmutsat radioaktivt avfall som vi i väg till en anläggning i där vi vet att det läcker ut teknetium-99, bland annat, även om anläggningen har förbättrats då den var riktigt skandalomsusad. Det är väl ingen hemlighet att det är många länder runt omkring som vill medverka till att anläggningen stängs. Det är väl också så att miljöministerns nordiska kolleger verkligen vill att den ska stängas. Och de tycker att det här kanske försvårar arbetet, de nordiska länderna emellan, när det gäller att trycka på att man ska stänga . Att miljöministern har gjort en formell förfrågan har jag också sett. Jag har läst att informationschefen har sagt: Ja, det finns bara lite snuttar kvar. Om är väldigt lite, vad är då några snuttar? Och vad ska vi göra med de här snuttarna, som finns? Det undrar jag. Det har inte gjorts någon annan bedömning än tidigare, men avfallet har ju varit kvar. Det måste vara en ny bedömning. Avfallet har i alla fall åkt i väg till och ligger där i avvaktan på att det ska upparbetas. Jag vet fortfarande inte om miljöministern kan försäkra någon av oss här att detta aldrig händer igen, att det avfall som vi har skeppat ut inte kommer att ligga i någon hög någonstans i . De har inget slutförvar. Eller finns det ny information som jag har missat? Då vill jag gärna få reda på det.