prot · GU0976 · 2007-03-16 00:00:00 — slog den norska regeringen fast att som långivare har ett medansvar ett erkännande som innebar att den norska regeringen inte längre ansåg sig ha rätten att kräva in en del av de lån och krediter man hade utfärdat. Därför beslutade den norska regeringen att ovillkorat skriva av skulden på sammanlagt utan att de belastade biståndsbudgeten. I tar man också sitt medansvar, enligt . Men i värld innebär medansvar att man låter skuldavskrivningarna belasta biståndsramen. Man låter helt enkelt fattiga människor i Syd betala sina egna skuldavskrivningar genom uteblivet bistånd. I stället för att genom utvecklingssamarbete stötta demokratiseringen i låter man befolkningen i betala för diktatorn skulder. I stället för att bidra till återuppbyggnaden av det krigshärjade ska liberianerna själva betala den genomkorrumperade diktatorn gamla skulder. Det här är inte att erkänna sitt medansvar. Det här är att fly sitt ansvar. När privata banker i lånar ut pengar ställer vi krav på dem som långivare. De ska ta ansvar, och de ska agera seriöst. Men liknande krav ställer vi inte på stater när de lånar ut pengar. skedde en omfattande långivning från länder i och , inklusive , bilateralt eller multilateralt. Det var en långivning som skedde utan att vi som långivare tog vårt ansvar. Lånen gavs på lösa grunder, inte sällan till genomkorrumperade diktaturer och till projekt som inte hade någonting med utveckling att göra. När demokratin nu är på frammarsch och befästs i och ärver många nya demokratier regimernas gamla skulder. Demokratiskt valda regeringar ska betala skulder som uppstod under regimer som saknade all form av legitimitet att ta dessa lån och krediter i sin befolknings namn. Vi kan se som ett tydligt exempel på där den nya demokratiska regeringen ska betala tillbaka gamla skulder från apartheidtiden. säger att skulderna inte är ett stort problem . Jag tror att få människor söder om skulle hålla med. I till exempel är kostnaderna för amorteringar och räntor den näst största utgiftsposten i budgeten. I går en tredjedel av bnp till avbetalningar på statsskulden, en skuld som framför allt uppkom under diktatur. Är det rimligt att fattiga människor i kåkstäder ska betala av de lån som togs av den tidigare regimen för att finansiera apartheidsystemet? Är det rimligt att filippinska risbönder ska betala de lån som finansierade köp av skor? Har inte vi som långivare ett medansvar för dessa lån? Är inte dessa typer av skulder att betrakta som illegitima? Efter den amerikanska invasionen fick en skuldavskrivning på genom . Man ansåg att det var orimligt att det irakiska folket skulle betala skulder. Men tydligen är det rimligt att liberianer ska betala Tolberts skulder, att kongoleser ska betala Mobutus och att chilenare ska betala . Var är logiken, ? 58 Finansminister (): för ett något märkligt resonemang här. Naturligtvis ska vi när det gäller skuldavskrivningar likaväl som när det gäller annat bistånd försöka följa de internationella konventionerna när vi klassificerar biståndspengar och vad vi gör med biståndsmedel. Det är den konvention vi har följt när skuldavskrivningar har räknats in i biståndet. Jag vill också bara notera att är ett av de länder som betalar mest bistånd till de fattiga länderna. När vi hade borgerlig regering var detta ett område där det skedde en kraftig satsning de år då var statsminister. Även har vi en mycket omfattande biståndsbudget. är ett av de länder som ger mest bistånd i världen. Jag kan garantera att även efter ett långt maktinnehav, när vi ska utvärdera den borgerliga regeringen bortåt 2025 eller 2030, kommer vi att kunna notera att det kommer att finnas ett omfattande utvecklingsbistånd, även om vi då kan hoppas att den fattiga världen har blivit mindre. Jag tycker snarare att det handlar om att och flyr sitt omfattande moraliska ansvar för fattigdom i världen. Man förordar genomgående en politik som inte bygger på ekonomiskt ansvarstagande, som inte bygger på frihandel, som inte bygger på väl fungerande demokrati och respekt för mänskliga rättigheter. När vi beskriver fattiga länders skuldsituation är ett av de viktiga kraven naturligtvis att länderna ska se till att sköta sina offentliga finanser, se till att man har en hållbar utveckling av sin skuldsituation och inte ta på sig skulder som gör att man hamnar i en ohållbar situation. Men att ställa krav på att länderna till exempel ska ha god ordning på sina offentliga finanser brukar i andra diskussioner beskriva som en nyliberal politik. Det grundläggande här är att vi ska hjälpa fattiga länder. Vi ska skriva av de skulder som vi kan, och vi ska göra det i god ordning. Vi ska naturligtvis inte skriva av skulder för länder som har en väsentligt bättre ekonomi. Vi ska i biståndet prioritera fattigdomsbekämpningen. Det är till exempel rimligare att ge pengar till fattiga människor i än att skriva av skulder till . De kan ta ansvar för sin utveckling. Men grundläggande för att vi ska ge bistånd och för att det ska fungera måste vara att det sker på ett sådant sätt att vi inriktar biståndet på att underlätta för människor och länder att gå in i frihandel, att delta i världsekonomin, respektera mänskliga rättigheter, respektera äganderätt, bygga sina ekonomier på att man utbildar människor och låter dem vara en del av en konkurrenskraftig ekonomi. Här har och jag helt skilda synsätt. är i princip motståndare till ekonomiskt ansvarstagande vad gäller offentliga finanser, bistånd och ekonomisk utveckling. Där har vi en avgrund mellan oss. Jag är för utveckling. är för en politik som inte leder till utveckling. 59 HANS (): Det där var faktiskt ganska underhållande att lyssna på, även om det var långt från sanningen. Vi kan börja i den ända som tog upp när han pratade om att vi enligt en internationell överenskommelse har bundit fast oss vid att räkna skuldavskrivning som bistånd. Vilken internationell överenskommelse, , tvingar oss att räkna skuldavskrivningar som bistånd? Vilken internationell överenskommelse tvingar oss att sätta bistånd mot skuldavskrivningar och låta dem konkurrera med varandra? Ingen, vad jag känner till. Däremot känner jag till att den gamla regeringen skrev på Monterreyöverenskommelsen, där man lovade och förband sig att bistånd inte skulle gå till skuldavskrivningar. Det är en överenskommelse som din regering har brutit mot och som ni får ta ansvar för. tar upp kraven på länder i Syd. Frågan är: Vilken rätt har vi att ställa krav på de här länderna, till exempel och ? När vi på lösa grunder, utan att ta vårt ansvar, lånat ut pengar till diktaturer som vi visste var genomkorrumperade, till projekt som inte kom befolkningen till del, hur kan vi sätta oss på höga hästar och ställa hårda krav på befolkningen i dessa länder? Jag måste säga att det mest uppseendeväckande i den här debatten ändå är att finansminister anser att världens fattiga länder i stort fått skulderna avskrivna, att skuldkrisen är något vi kan förpassa till historien. De fattiga ländernas samlade skuld uppgår till . Det är mångdubbelt den summa samlade bistånd som vi ger. utgör skulderna i länderna i Syd ett av de största hindren i kampen mot fattigdomen. Det är en av de största orsakerna till att pengar forsar från syd till nord och inte tvärtom. Länder som är i akut behov av satsningar på utbildning, sjukvård och infrastruktur tvingas lägga ned stora summor på räntor och amorteringar, utgifter som slår sönder förutsättningarna för utveckling och fattigdomsbekämpning. Men det är inte en problematik som vår finansminister ser. I stället skyller han bristande utveckling och fattigdom på mig, som inte försvarar den här världsordningen. Jag tycker faktiskt att det är att avsäga sig ansvaret, . Det är du som försvarar den ekonomiska politik som förs inom IMF och . Det är jag som kritiserar dem och vill att det ska föras en annan politik. Den norska regeringen har slagit fast att man ska arbeta för en skulddomstol inom FN-systemet. Det avfärdar finansminister. Men det är inte så att kravet från den norska regeringen är taget ur luften. Maktförhållandet mellan långivare och låntagare är knappast jämlikt. Den som är satt i skuld är inte fri, var det någon som sade. Genom våra fordringar får vi en maktposition, men genom en skulddomstol skulle en oberoende instans kunna inrättas som i en öppen process, där parterna skulle vara likvärdiga, kunde avgöra vilka skulder som är att betrakta som illegitima och som därför borde avskrivas ovillkorligen. Men jag förstår att motsätter sig en sådan domstol. En oberoende instans utan egna ekonomiska intressen skulle knappast dra slutsatsen att de krediter som utfärdade till diktaturens 1979 för att de skulle kunna köpa in tre kustbevakningsbåtar från varv var att betrakta som en legitim skuld som har rätt att kräva in. Jag skulle önska att använde sitt slutinlägg till att faktiskt diskutera den interpellation som jag har skrivit och besvara de frågor som jag har ställt: Anser att det finns skulder som är att betrakta som illegitima? Har inte ett medansvar för den typen av skuldsättning som jag har tagit upp i min interpellation? 60 (): Herr finansminister och interpellant! En av de grundläggande frågorna kan man formulera så här: Vilken är den mest effektiva formen för resursöverföring från den rika världen, från , till är det att gå på ett historiskt mönster, att vissa länder har lånat mycket och andra länder lånat lite? Då ska vi till exempel aldrig ge något bistånd till , som alltid varit väldigt försiktigt med utländsk upplåning. Däremot ska vi av skäl som vi inte själva har bestämt ge mycket pengar till , , och . Jag tror alltså att vi ska behålla suveräniteten i hur vi använder våra möjligheter att överföra resurser till andra länder här i riksdag och i . Vi ska välja de länder, regimer och ändamål som vi själva prioriterar och inte låta vår prioritering styras av skuldsättning som har uppstått av skäl som vi inte själva har haft något som helst inflytande över. Jag ska ge två exempel. Det ena är, som finansministern var inne på, , som egentligen är ett ganska rikt land men som har en vanvettigt misskött ekonomi . Varför ska vi krafsa kastanjerna ur elden för ? Det är obegripligt. Någon här föreslog att skulle få skuldavskrivning därför att en tredjedel av deras budget upptas av räntor och amorteringar på utländska lån. Jag läste i tidningen eller i går att är det mest korrupta landet i , kanske i hela världen. Var kommer pengarna för den skuldavskrivningen att hamna? De hamnar i alla fall inte hos de fattiga risbönderna som har gjort ris och mat till en handelsvara, utan sannolikt hamnar de i den offentliga budgeten och kanske hos dem som har att styra över och kan ha inflytande över användningen av den offentliga budgeten. Jag tror att det är helt feltänkt att låta andras prioriteringar av vad som var upplåning styra vad vi använder svenska skattebetalares pengar till. Vi har ett ansvar gentemot våra skattebetalare, och det är inte att pumpa in pengar till ändamål som till exempel leder till fortsatt korruption. Nej, vi ska själva i riksdag bestämma hur, var och när vi ger pengar till andra länder. 61 Finansminister (): Jag delar uppfattning att det här är en underhållande debatt. Det klarnar plötsligt för mig hur man kan bli riksdagsman för . säger att jag pratar om en tvingande skuldavskrivning, något som jag inte har varit inne på. Han menar att jag skulle hävda att det inte finns ett skuldproblem i tredje världen, något som jag inte heller har hävdat. Det är klart att om han missförstår en person och en verklighet som han är så pass nära som han är här det handlar om kan jag också förstå hur han kan ställa synen på utveckling, demokrati och vad vi ska göra för att bekämpa fattigdom på huvudet på det sätt som han gör. Vi har hört ett mycket klokt inlägg av , som jag till fullo instämmer i. Vårt bistånd ska bygga på att varje krona ska vara så effektiv som möjligt i kampen mot fattigdom i världen. Varje krona ska användas så att vi på bästa möjliga sätt bidrar till att färre människor är fattiga. Det bygger på att vi inriktar oss på fattiga länder, att vi inriktar oss på länder som också för en reformpolitik som handlar om demokrati och lagstyre snarare än korruption. ställer frågan med vilken rätt vi ska ställa krav. Det enda skälet till att vi har den här diskussionen är att vi har taxerat ut skattepengar av svenska folket, att svenska folket har valt olika ledamöter till och valt olika regeringar. Vi har ett ansvar mot dem att redovisa hur de här medlen används. Vi har ett ansvar mot dem att kunna visa att när vi ger pengar till bistånd ska pengarna gå till fattigdomsbekämpning. För att en politik för utveckling i fattiga länder ska vara legitim hos väljarna är det viktigt att vi ställer krav. Då är det viktigt att det sker en korrekt redovisning. Och är det, precis som så klokt understryker, prioriteringar utifrån fattigdomsbekämpning som ska ligga till grund för biståndspolitiken, inte en typ av vänsterpopulism som ger uttryck för. 62 HANS (): Det har varit två spännande interpellationsdebatter här . Epiteten har haglat över mig från finansministerns sida. Jag har varit kommunist, vänsterpopulist och så vidare. Det är lätt att som finansminister stå och slänga ur sig den typen av epitet på mig här . Men vad missar är att även om jag står här som representant för , och det är inte så bara, står jag också här som representant för en mycket bredare solidaritetsrörelse en stark och bred rörelse både här i och runt om i världen som arbetar för global rättvisa. Det är deras krav som jag lyfter fram här . Det är deras frågeställningar som jag har valt att ta upp med dig. De epitet du ger mig ger du också en hel solidaritetsrörelse i , en hel rörelse för global rättvisa. Jag tror ärligt talat, , att den typen av agerande mest faller tillbaka på dig själv. säger att jag helt missförstått det här med skulder. Jag kan då citera direkt ur ditt svar: De fattigaste och mest skuldtyngda länderna får praktiskt taget hela sina skulder avskrivna . Vi kan ta exemplet som vi har varit inne på här, som är ett av de fattigaste länderna i . Man har kvalificerat sig till slutsteget i Hipic, men det inkluderar av deras statsskuld. Huvuddelen av statsskuld är inte på något sätt på väg att avskrivas . En sak har rätt i, nämligen att skiljelinjen mellan regeringen och oss har blivit väldigt tydlig. Skiljelinjen går vid vem som har internationell rättvisa i sitt fokus och vem som inte har det. Därför vill jag tacka för att så tydligt och förtjänstfullt har klargjort vem i den här salen som försvarar de rådande orättvisorna i världsordningen. 63 Finansminister (): har möjligtvis en något tunn hud om han känner sig illa ansatt av mina enkla synpunkter när han själv anklagar mig för att vara ansvarig för världsfattigdomen. Det kan man möjligtvis tycka är en liten brist på symmetri i hur olika omdömen värderas. Vi har naturligtvis ett gemensamt ansvar i riksdag, i regeringen och bland riksdagspartierna för att se till att det blir en god utveckling i världsekonomin, att vi bidrar till att bekämpa fattigdom i länder som inte har utvecklats. Vi har också ett ansvar att se till att offentliga medel används på ett effektivt sätt och på ett sätt som inte finansierar korruption, lyxkonsumtion eller helt enkelt politiskt förtryck i andra länder. Det är viktiga utgångspunkter att svenskt utvecklingsarbete ska präglas av att vi har ordning och reda på pengarna och att vi ger pengarna på ett sätt som effektivt bekämpar fattigdom. Det är något som jag naturligtvis är beredd att försvara. Jag vill också tacka för att han så tydligt visar var skiljelinjerna går, nämligen mellan en regering som vill arbeta med biståndsmedel, omfattande och generöst bistånd, för att utveckla fattiga länder och bekämpa fattigdom och ett annat synsätt som i många delar har bidragit till att länder inte har utvecklats utan stannat kvar i fattigdom och stagnation. Här har vi två olika synsätt på världen. Det är demokrati, frihandel, marknadsekonomi, respekt för mänskliga rättigheter och äganderätt på den ena sidan. På den andra sidan är det slutenhet, brist på marknadsekonomi och andra faktorer som har lagt grunden för att länder inte utvecklas. Här har vi olika synsätt, och det är bra att visar det så tydligt. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2006/07:349 om jobbskatteavdraget och sjöfolket 64 Finansminister (): har frågat mig om jag avser att genomföra nödvändig lagstiftning för att ge sjöfolk motsvarande skattereduktion som landbaserade löntagare. Syftet med jobbskatteavdraget är att genom att sänka den höga skatten på arbete göra det mer lönsamt för låg- och medelinkomsttagare att arbeta. Sjöfolk får betydande skattelättnader. Till att börja med får en ett sjöinkomstavdrag på . Samma har dessutom rätt till en skattereduktion på . Sammantaget har således dessa sjömän avdrag och skattereduktioner som motsvarar en nedsättning av inkomstskatten med ca . Dessa skattelättnader överstiger väsentligt den lättnad som jobbskatteavdraget ger. Den höga skattebelastning som det är jobbskatteavdragets syfte att lindra gäller således inte för sjömän. I den utsträckning som en inte får fullt sjöinkomstavdrag så ges naturligtvis jobbskatteavdrag på samma villkor som för andra anställda. 65 (): Tack för svaret, finansminister . När jag ställde interpellationen för gjorde jag det mot bakgrund av att jobbskatteavdraget enligt regeringens deklarationer skulle gälla för alla löntagare. Det hade också ställts frågor från sjöfolkets fackliga organisationer om varför avdraget inte också gällde sjöfolket. Några besked hade inte lämnats, och jag tänkte att det möjligen var ett misstag och att regeringen missade en del i beredningen med tanke på de olika skatteförslag som man presenterade . Det har debatterats tidigare, och jag ska inte uppta tid med den frågan , men jag trodde att i det här fallet var det kanske så att man inte hade tänkt igenom jobbskatteavdraget fullt ut, och därmed hade sjöfolket hamnat vid sidan om. Döm om min förvåning när jag läste svaret från finansministern. Det är väldigt tydligt att det inte var något misstag utan avsikten är tydlig, nämligen att sjöfolket inte ska ha samma jobbskatteavdrag som andra löntagare i . Det är ytterligare ett exempel på den orättvisa skattepolitik som den nuvarande regeringen företräder. De som är sjuka, frånvarande från arbete på grund av arbetsskada och förtidspensionärer får inte bara lägre inkomst utan även högre skatt. Till den kretsen kan vi nu också räkna de 12 000 sjömän i både närsjöfart och fjärrsjöfart på de sju haven runt jorden. De får inte heller detta avdrag. Det är ganska förvånande att regeringen agerar på det viset. För en eller sjökvinna som har en inkomst på innebär det att man får en ökad kostnad på om man är till sjöss i stället för att vara landbaserad. Ett sjöbefäl har kanske , och där handlar det om som den personen går miste om. Det blir inte mindre förvånande när man sedan i svaret börjar argumentera utifrån den särskilda skattelagstiftning som gäller för sjömän. Men den har inte med detta att göra. Det är en helt annan frågeställning. Det handlar om att sjömän har haft en annan skatt beroende på att man från sida 1996 tyckte att sjömän skulle ha en särskild sjömansskatt med den typen av skattereduktioner. Men det har inget med detta att göra, det är en helt annan diskussion. Regeringen måste visa respekt för alla. Företräder man en linje där man säger att jobbskatteavdraget ska gälla för alla från Socialdemokraternas sida tycker vi i och för sig att det är en orättvis politik, vilket vi har redovisat vid flera olika tillfällen är det ytterst märkligt att det så kallade jobbskatteavdraget inte ska gälla alla som har jobb. Det förvånar mig att finansministern på detta lite brutala sätt uttalar sig om att det inte ska gälla sjömän och hänvisar till en helt annan frågeställning. 66 (): Jag vill tacka för att han har ställt frågan så att jag fick möjlighet att vara med i denna diskussion. Han klarar mycket väl av att föra den sakpolitiska diskussionen när det gäller just detta förslag, men jag skulle vilja lägga ytterligare en aspekt som hör saken till på hela detta resonemang. Före valet presenterade man från alliansens sida ett antal olika förslag, av vilka detta med jobbskatteavdraget var ett. Vi hade många synpunkter på lämpligheten, storleken, hur det skulle fungera i praktiken och så vidare. Vi pekade då på att detta inte kommer att få de effekter som man från alliansens sida sade. Det entydiga beskedet, oavsett vilket av allianspartierna vi diskuterade med, var att det skulle det visst få. Alla kommer att tjäna på förslaget. Utifrån det resonemanget drevs debatten. Även efter valet fortsatte diskussionen i takt med att förslaget växte fram. Från alliansens sida ansåg man fortfarande att man hade rätt i sitt påstående. I samband med skulle man börja peka på effekterna. Vi kunde då på ett antal olika punkter, även denna, peka på att det som man sade före och efter valet inte stämde. Men i debatten framförs fortfarande åsikten av borgerliga riksdagsledamöter och regeringsföreträdare att det ger full effekt för alla grupper. Här kan vi klart och tydligt visa på en yrkeskategori där det inte är så. Då svänger regeringen enligt min åsikt i sin argumentering och säger att det aldrig var meningen eftersom sjöfolket redan har haft förmåner. Men det är förmåner som är beslutade på helt andra grunder än den diskussion som den nuvarande regeringen har haft som utgångspunkt när det gäller jobbskatteavdraget. Eftersom sjöfolket enligt den nuvarande regeringen har sådana förmåner ska de inte omfattas av det nya. Det är ett konstigt sätt att bedriva skattepolitik på. Varje sakfråga kräver väl sin egen behandling om man ska få till ett skattesystem som alla människor har en förståelse för och som ska vara lika för alla. är det onekligen inte så och då har man från alliansens sida lurat folk. Mest har man lurat dem som har blivit utsatta för detta. Jag anser att det är en orättvisa, och de anser naturligtvis på goda grunder att det är en orättvisa eftersom man från alliansens sida har sagt att allt ska vara lika. Jobbskatteavdraget ska se till att trots de höjningar man gör på andra områden ska de som arbetar inte förlora på förändringarna. Men här är det så, de förlorar på det. 67 Finansminister (): Jag vill tacka och för att vi får denna diskussion. Det är glädjande och positivt att vi har socialdemokrater som tydligt kämpar för sänkta skatter eftersom sänkta skatter är viktigt. Det är när det lönar sig att arbeta som fler människor kommer i jobb. Det är när vi har beskattat låg- och medelinkomsttagare alldeles för hårt som vi har skapat massarbetslöshet. Det är nu när vi börjar sänka skatterna som vi återbeträder vägen tillbaka till full sysselsättning. Höga skatter drabbar naturligtvis också människor som en ofrihet i den meningen att de får ett minskat inflytande över sina liv. Det är naturligtvis positivt att socialdemokratiska ledamöter så tydligt kämpar för lägre skatter. Det är måhända en något begränsad grupp eftersom alla löntagare i övrigt skulle få mycket kraftiga skattehöjningar med den socialdemokratiska ekonomiska politiken. Möjligtvis kunde man ta med sig lite av logiken från det här området och överföra det till alla de andra löntagare som enligt den socialdemokratiska partimotionen inte ska få något jobbavdrag utan i stället kraftiga skattehöjningar på över 40 miljarder. Där har vi en skillnad. Socialdemokraterna framförde ingen kritik när det gällde lämplighet eller inriktning på jobbavdraget. Man var emot jobbavdraget därför att man inte såg att det är nödvändigt att sänka skatterna så att flera vill arbeta och för att vi ska få ett ökat arbetsutbud som gör att vi när vi reformerar arbetsmarknaden också pressar tillbaka jämviktsarbetslösheten och varaktigt höjer sysselsättningen. Jag företräder inte en regering som tror att den har gjort allting rätt.