prot · GU09134 · 2007-08-30 00:00:00 — för eller var det ganska framstående ekonomer hos största banker som påpekade att den här sysselsättningsutvecklingen egentligen inte alls var ett resultat av regeringens politik. Det spelar inte så stor roll vem som sitter i regeringen den här utvecklingen hade det blivit i varje fall. Det var resultatet av konjunkturen som föll ut. Det är ungefär vad jag har hävdat tidigare, men det är väl kanske lite mer trovärdigt när ekonomerna, som Littorin brukar lyssna på annars, också säger detta. Jag tror faktiskt att de har rätt. Regeringens politik kommer att prövas, och den prövas just , när den ska rätta till de obalanser som finns. Det är väl direkt felaktigt att säga att de insatser vi har gjort inte skulle ha legat till grund för det här. Grunden är kanske faktiskt de arbetsmarknadsutbildningar som vi hade i ganska omfattande grad under vår regeringstid och som höll på ända fram till valet . Kravet var då ganska stort på att utbildningarna skulle vara så inriktade att de gav resultat 70-procentsspärren, som arbetsmarknadsministern känner till. Det är klart att det är många av dem som har fått jobb , alltså de som har varit ganska väl förberedda och haft bra förutsättningar för att kunna ta jobben när jobben kommer. Det är de som har fått jobb. Det problem som ni har är ju att de som har dåligt på fötterna, som står längre ifrån, har ni tagit er hand ifrån. Det har vi diskuterat förut en nedbantning av hela arbetsmarknadspolitiken, neddragning på arbetsförmedlingarna, neddragning av insatser från 150 000 till 90 000 och sedan ännu mer ned till 60 000, som ni har i er långtidsplan. Det är klart att det inte finns några resurser att sätta in för dem som står längst ifrån. Det är ju därför vi får en bristsituation. Trots att är öppet arbetslösa skriker arbetsgivarna efter kompetent arbetskraft, som inte finns att få. Det hjälper inte längre att piska ut folk genom lägre ersättningar och genom att se till att man svälter ut folk för att de ska ta de jobb som finns. Det har ju varit er strategi så här långt. Det hjälper inte längre om man inte har utbildning eller inte har rätt kompetens för att ta de jobb som finns. Det är ju där arbetsmarknadspolitiken ska gå in, det är där ni sviker de arbetslösa just nu och det är där ni saknar politik. 31 Arbetsmarknadsminister (): Jag vill tacka för välkomnandet. Jag ser fram emot fortsatt intressanta och spännande diskussioner och interpellationsdebatter. Det gör jag eftersom dessa frågeställningar är oerhört viktiga. De är viktiga först och främst för varje enskild person som befinner sig i utanförskapet. Jag har egentligen ingen anledning att betvivla engagemang i frågan och hans engagemang för dem som befinner sig i arbetslöshet och utanförskap. Däremot har jag alla skäl i världen att betvivla den politiska lösning som står för, som prövats och som lett fram till de problem vi nu har att hantera. Jag kan bara konstatera att trots de enorma arbetsmarknadspolitiska insatser som gjordes under den förra mandatperioden hjälpte det inte för att hantera den typ av obalansproblematik som nu tar upp. Det var uppenbarligen inte lösningen. I stället måste vi göra lite andra saker, och jag tror att det i huvudsak är tre övergripande åtgärder som vi måste försöka få till stånd. Först och främst måste vi ha en politik som sänker trösklarna in på arbetsmarknaden. Överallt där vi kan ska vi göra det mer lönsamt att arbeta, och vi ska hitta bättre former för att underlätta för dem som står utanför så att de kan komma tillbaka. Det är för mig en oerhört viktig ingrediens i arbetslinjen. Det kan till exempel handla om nystartsjobb och om instegsjobb. Det finns säkert anledning att fundera på och återkomma med andra liknande åtgärder som sänker trösklarna tillbaka in på arbetsmarknaden. För det andra tror jag att vi behöver en bättre fungerande arbetsförmedling än vi kanske haft. Också det har vi nu tagit initiativ till, och från kommer vi att ha en myndighet som kommer att heta Arbetsförmedlingen. Den kommer att ha ett övergripande fokus och en övergripande målsättning, nämligen att få arbetslösa tillbaka i arbete. För det tredje det har vi diskuterat tidigare är jag av uppfattningen att vi behöver en utbildningspolitik som är bättre kopplad till arbetsmarknadens krav och behov. Det är dock inte en alldeles enkel uppgift det ska villigt erkännas. Vi behöver en gymnasiereform, fler lärlingsutbildningar och motsvarande eftergymnasiala yrkesutbildningar, som diskuteras i interpellationssvaret, för att lättare kunna rusta de arbetslösa till att komma tillbaka i arbete och unga till att komma in på arbetsmarknaden. Det låter ibland på som om vi slaktat arbetsmarknadspolitiken genom att fullständigt ge upp de olika typerna av arbetsmarknadspolitiska insatser och programåtgärder. Det är inte riktigt sant. Jobb- och utvecklingsgarantin som kom och jobbgarantin för unga som kommer omfattar åtgärder för 12,8 miljarder. Det är en kraftsamling på just de grupper som efterlyser åtgärder för, nämligen de som står längst bort från arbetsmarknaden och som trots de goda tiderna har svårt att ta sig in. Det är dem vi måste prioritera. Att lägga stora arbetsmarknadspolitiska insatser på personer som, mitt i en brinnande högkonjunktur , visat sig ha ganska lätt att ta sig in på arbetsmarknaden har varit fel prioritering av knappa resurser. Det finns, som jag sade, anledning att göra mer. När vi tittar på till exempel nystartsjobben ser vi att en stor andel gått till personer som befunnit sig långt från arbetsmarknaden. Siffrorna indikerade att av dem som fått nystartsjobb varit borta . Det kommer nya siffror om ett tag vilka visar hur många av dem som varit borta , och jag har fått indikationer om att det kommer att vara väldigt många. Jag tycker naturligtvis att det är glädjande, men vi behöver göra än mer när det framför allt gäller personer med sjuk- och aktivitetsersättning, alltså förtidspensionärer. Vi behöver också underlätta för dem som är långtidssjukskrivna och har rehabiliteringsbehov. Där tycker jag att det finns anledning att ha en konstruktiv diskussion om vad som behöver göras för att underlätta deras övergång till arbetsmarknaden. 32 (): Det är intressant att höra arbetsmarknadsministerns beskrivning av de insatser som regeringen gör. Jag måste ändå konstatera att man startade regerandet med att vidga klyftorna i samhället ganska ordentligt. av skattesänkningarna hamnade hos de som tjänade mest. Det var prioriterat i regeringsarbetet. Det gjordes en stark neddragning av de arbetsmarknadspolitiska insatserna och ingen prioritering av att de skulle ändras. Jag är den förste att tillstå att jag inte förordade exakt de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som vidtogs under den förra mandatperioden eller mandatperioden , och att det är de som ska gälla här och , utan arbetsmarknadspolitiska insatser måste alltid anpassas till den situation och det konjunkturläge vi befinner oss i. Det jag upplever som det allra största behovet just nu är att utbilda dem som saknar utbildning så att de faktiskt kan ta de jobb som finns. Regeringens linje har ju varit att försöka pressa ut dem till jobb till lägre löner. Där har huvudsaken varit: Bättre ett jobb än inget alls. Ja, det kan man säga om det vore så att det var fråga om en övergång. Men vi vet att när man skapar låglönemarknader blir människor ofta kvar i dem. De fastnar där. Siffrorna visar att långtidsarbetslösheten ökat , trots att arbetsmarknaden gått starkt framåt. Det är en signal om att regeringen under det här året övergett dem som har det största behovet. Det är bra om arbetsmarknadsministern har ambitionen att försöka göra något åt just den delen, men det har saknats så här långt. Jag hörde i går att statsministern var ute och talade om någonting som kallas halvtaktsjobb. Det är ett märkligt uttryck. Ambitionen att försöka hjälpa dem ställer jag upp på. Däremot tycker jag att uttrycket var illa valt. Man associerar till tvåtaktsjobb och fyrtaktsjobb och undrar om de som är helt utan jobb är taktlösa. Jag tycker att det är ett olämpligt ordval som används. Det påminner egentligen mycket om det lönebidragssystem som funnits och som man försöker hitta ett annat namn på, alltså att genom att ersätta arbetsgivarna ge stöd till dem som inte kan göra ett hundraprocentigt kvantitativt eller kvalitativt jobb för att de har någon form av förhinder. Det är vällovligt att ge en chans till dem som behöver det. , som arbetsmarknadsministern hänvisar till, var så sent som i går ute och varnade för den lättsinniga politik som regeringen för, en politik där man späder på en intensiv finanspolitik i ett läge där konjunkturen är den bästa på kanske . varnar för ofinansierade skattesänkningar. Det tycker jag borde oroa arbetsmarknadsministern, även om den portföljen inte ligger på arbetsmarknadsministerns departement. Risken finns att konjunkturen viker snabbare, och om man inte ser upp kan arbetsmarknadsministern få problem med att sysselsättningen vänder. Den varning som kommer med tycker jag att man ska lyssna på. När det gäller nystartsjobben påminner de som åtgärd om andra åtgärder. Jag har egentligen ingenting emot nystartsjobben. Det är en åtgärd som är helt okej. Men det räcker inte som enskild åtgärd. Det ser vi . Med den subventionsgrad de har når de dem som är hyggligt anställningsbara. har arbetsmarknadsministern själv sagt att kanske i detta är undanträngningseffekter. Jobben skulle ha kommit till ändå. Det gäller till exempel den generella sänkningen av arbetsgivaravgiften för ungdomar upp till , där exempelvis får 67 miljoner extra klirr i kassan men där det inte kan bevisas att ett enda nytt jobb skapats. Är det en välriktad arbetsmarknadspolitik? Det är okej att ni kritiserar vår politik, men jag tycker att det finns anledning att även fundera på era egna insatser. Har de träffat rätt? 33 Arbetsmarknadsminister (): Vi vidgar klyftorna, säger . Låt mig bara konstatera att det femtedelssamhälle som Socialdemokraterna under förra regeringsinnehavet skapade genom att stänga ute en femtedel av svenskarna i arbetsför ålder från arbetsmarknaden är just den typen av klyfta som borde varna för, nämligen genom att permanenta så många som över en miljon svenskar till att inte vara en del av en arbetsgemenskap, inte vara en del av ett värdigt liv där man har en lön att leva på, där man har möjligheter att leva sina drömmar eller utveckla sin framtid. Det måste vi bryta, och det är också det vi försöker göra. Att vi behöver utbilda dem som behöver utbildas kan jag verkligen hålla med om. Det är därför vi gör denna storsatsning på jobb- och utvecklingsgarantin samt jobbgarantin för unga, alltså just för att hjälpa dem som verkligen är i behov av extra utbildningsinsatser, extra handledning, olika typer av extraresurser för att göra sig bättre anställningsbara och få lättare att hitta arbete på arbetsmarknaden. Det är där vi måste kraftsamla. får man uppfattningen att det inte finns något ansvar någon annanstans. Vi hör ibland att det fattas till exempel lastbilschaufförer i eller vad det nu kan vara. När det finns ett behov av en mycket kort utbildningsinsats, för att fylla ett behov som arbetsgivaren har, kan jag tycka att även arbetsgivarna och företagen ska kunna vara beredda att ställa upp på att tillgodose den typen av utbildning och den utbildningskostnad som kan vara förknippad därmed, just för att täcka de behov de har i en skriande högkonjunktur. talar om lägre löner. Det har pratats om och varnats för det en del. Men det är en myt. när vi börjar se resultatet av årets avtalsrörelse kan vi konstatera att det just inte var lägre löner eller en lägre löneökningstakt som blev resultatet av den. En del av oro handlar snarare om det omvända. Jag vill bara konstatera att prognoschef sade att KI tror att ungefär en tredjedel av de nya jobb som skapas kommer från regeringens nya politik, bland annat i form av jobbskatteavdraget. Nya a-kasseregler bidrar också till att skapa nya jobb. KI gör vidare bedömningen att regeringens politik har en markant påverkan på sysselsättningen och arbetskraftens storlek. Jag frågar mig naturligtvis vad alternativet är. Det är klart att avsikten med en interpellationsdebatt är att ska ställa regeringen mot väggen. Därför faller naturligtvis bördan på mig att försöka försvara och förklara. Men det är klart att det också vore intressant att se om det och hans socialdemokratiska riksdagskolleger föreslår är mer av den medicin som ledde till det femtedelssamhälle som vi nu har att städa upp i. Är det som vi har förstått det, att ni menar att återställd a-kassa och mer Amsåtgärder är vägen tillbaka till full sysselsättning? Eller har ni gett upp totalt? Det sades att nystartsjobben inte räcker till. Det kan möjligen vara sant. Jag gläder mig naturligtvis åt att av nystartsjobben enligt statistiken från Ams har gått till personer som har varit borta från arbetsmarknaden . Det är personer som samhället har gett upp om och näst intill permanentat utanförskapet för. Jag konstaterar vidare att den samhällsekonomiska vinsten om man ska tro , som har räknat på detta var , om jag minns rätt, per person som lämnat utanförskapet och fått ett nystartsjobb. Det är naturligtvis en samhällsekonomiskt väldigt stor vinst. Men den individuella vinsten är så mycket större. Dessa personer lämnar utanförskapet och den hopplöshet som det innebär att inte vara delaktig och får i stället möjlighet att gå till jobbet, ha en lön att leva på och känna sig behövd. sade att vi behöver göra mer. Där kan jag vara överens med honom. Det är klart att vi måste göra mer. Jag ser med ganska stor oro på till exempel möjligheterna för många förtidspensionärer att dra sig tillbaka. Jag skulle gärna vilja ha en konstruktiv diskussion om hur vi ska kunna underlätta den övergången. 34 (): Först vill jag göra två reflexioner. För det första: Det jättestora utanförskapet byggdes egentligen upp under hela valrörelsen. Vi diskuterade det förut. Svar ja det var för många arbetslösa. Man kan inte vara nöjd så länge någon som vill och kan jobba är arbetslös. Det tror jag att vi är överens om. Å andra sidan låg ganska bra till i världen i jämförande siffror. Vi är inte unika på något sätt. För det andra: När skapades detta stora utanförskap? Vi vet hur det såg ut före den borgerliga regering som tillträdde 1991. Det var efter det som massarbetslösheten kom till. Det var som gav massarbetslösheten ett ansikte, som någon sade . Det var då den uppstod. Människor blev väldigt hårt trängda i den ekonomiska situation som var. Det har varit ett mödosamt arbete att komma tillbaka. har vi en högkonjunktur som kanske är den bästa och som eskalerar för fullt och ger en sysselsättningseffekt. Det är klart att vi ser effekt och utveckling. Man ska komma ihåg historien. Det är inte så att Littorin startar från scratch. Vi fick 78 000 nya jobb . Det fanns en hel del. Ekonomiska bedömare sade då att vi skulle ha en väldigt positiv utveckling också om konjunkturen skulle hålla i sig. Det var det som sades då, och det är detta som har kommit. Littorin hänvisar till . Jag förstår det; deras rapport ger argument som regeringen gärna vill ha. Men ekonomerna från banken är inte vilka som helst. De gör en annan bedömning och säger att också konjunkturen styr det här. Det är nu det kommer att kännas om regeringens politik fungerar. Hur tillgodoser man den efterfrågan som finns? Hur ser man till dem som har blivit fler de långtidsarbetslösa? Vad gör man för ungdomarna? Littorin efterfrågar vad vi vill. Det är snart motionsdags. Vi kommer att peka på vad vi vill göra åt situationen. Bort med generella stöd! Rikta stöden till dem som verkligen har behov, så att vi får ut dem på arbetsmarknaden! Det är ett exempel på vad vi tycker. 35 Arbetsmarknadsminister (): Tittar man på statistiken ser man att den kraftigaste ökningen av utanförskapet skett när det gäller förtidspensionärerna. Antalet förtidspensionärer har fullständigt exploderat under det socialdemokratiska regeringsinnehavet. Under förra mandatperioden tillkom 140 nya förtidspensionärer . Det är helt osannolika tal. Jag brukar ibland prata om , som jag träffade på Open up i . Han var förtidspensionär och ville inget hellre än att komma tillbaka till arbetsmarknaden. har han lyckats. Men vi måste göra mer. Jag är helt övertygad om att det bland alla dessa 555 000 förtidspensionärer finns ganska många som har någon typ av arbetsförmåga kvar för någon typ av arbete och skulle vilja vara med i någon del och känna sig behövda. När det gäller ungdomsarbetslösheten kommer det otroligt roliga siffror. Den ser bättre ut än på oerhört . I den arbetskraftsundersökning som presenterades hade vi den kanske största procentuella ökningen någonsin av antalet sysselsatta ungdomar. Ska vi slå oss till ro med detta? Nej, självklart inte. Jag skulle vilja peka på grupper som vi delvis har diskuterat här: förtidspensionärer, långtidssjukskrivna, personer med rehabiliteringsbehov och andra. För dem behöver det göras mer. Vi i regeringen tänker försöka göra allt vi kan för att underlätta även för dem som står väldigt långt borta från arbetsmarknaden att komma tillbaka. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2006/07:669 om kollektivavtalen och arbetsrätten 36 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att garantera att kollektivavtalsmodellen och arbetsrätten inte sätts ur spel. Bakgrunden till frågan är det utredningsuppdrag som regeringen fattade beslut om. Utredningen ska göra en översyn av kraven för F-skatt och bland annat se över självständighetsrekvisitet i inkomstskattelagens näringsverksamhetsbegrepp. Låt mig först säga att för att åstadkomma det som är regeringens främsta uppgift, att bryta utanförskapet, öka sysselsättningen och skapa en hållbar välfärd för alla, behöver ett brett spektrum av åtgärder vidtas. En viktig del i detta är fler och växande företag. Regeringen har inlett ett omfattande arbete med att förenkla i regelverk och minska företagens administrativa kostnader. Mycket kan och bör göras för att underlätta för människor att starta och driva företag. Allt förvärvsarbete måste uppmuntras. Det behövs ändamålsenliga regler för både anställningar och egenföretagande. Människor är olika och kan vilja pröva både reguljära anställningar och egenföretagande under yrkeslivet. Det är viktigt att de som har idéer och drömmar de vill förverkliga genom att starta egen näringsverksamhet inte hålls tillbaka av krångliga eller för rigida regler. Egenföretagandet får inte kringgärdas av trösklar som försvårar nyföretagandet och motverkar entreprenörsandan i vårt land. Det vi vill göra när det gäller F-skatt är att se över regelverket för att undersöka om dessa trösklar kan sänkas. Systemet har kritiserats för att vara en försvårande faktor för dem som vill starta företag. Framför allt har det framhållits att kravet som ofta ställs på att det ska finnas flera uppdragsgivare i vissa fall motverkar möjligheterna att starta företag. Det kan tänkas fall där omständigheterna är sådana att det från början är svårt att få uppdrag från flera håll, men där ambitionen är att antalet uppdragsgivare ska bli fler i takt med att verksamheten etableras och expanderar. Vidare kan det inom exempelvis tjänsteverksamheter som vård och omsorg vara svårt att hitta fler än en uppdragsgivare. Ett krav om flera uppdragsgivare kan då drabba särskilt kvinnor. tycks mena att åtgärder för att underlätta för egenföretagande och för människor att starta nya företag står i motsatsställning till en stark arbetsrätt och den svenska modellen. Jag vill hävda att det tvärtom är så att goda förutsättningar för nya och växande företag och den svenska modellen går hand i hand och tillsammans utgör grundvalar för den framtida välfärden. Där ser hinder och vill lägga locket på ser vi möjligheter för fler människor att komma i arbete och förverkliga sina idéer. Detta vill jag påstå är betecknande för skillnaderna mellan den förra och den nuvarande regeringens syn på sysselsättningsfrågorna, utanförskapet och människors vilja och förmåga att arbeta och fatta egna beslut. Jag vill också påpeka att det av utredningens uppdrag tydligt framgår att behovet av skydd för den svagare parten i ett arbets- eller uppdragsavtal ska beaktas, så att eventuella nya regler inte ger utrymme för missbruk. Vad utredningen kommer fram till återstår att se, likaså vilka åtgärder utredningens förslag föranleder från regeringens sida. 37 (): Jag vet inte om arbetsmarknadsministern är aningslös eller spelar aningslös inför indikationer om vad som kan hända med F-skattsedeln på det här området. Jag har tittat en hel del på detta och talat med människor och också med . Man är ganska tvivlande från många håll och säger att det i princip inte finns någon som blir nekad F-skattsedel. Har man en företagaridé och ett seriöst uppsåt när man ska driva ett företag får man F-skattsedel. De som har nekats F-skattsedel kan nästan räknas på en hand. De är väldigt få. Det är uppgifter som ger till mig när jag frågar om det. får också många med en uppdragsgivare . Inte minst förekommer det offentlig sektor där man har entreprenörsuppdrag och jobbar med vårdföretagare. Det har inte varit ett bekymmer för någon att få en F-skattsedel, utan det har man fått. Det är någonting som har överdrivits. Man har från vissa håll skrikit väldigt högljutt om hur viktigt det är. Det finns en fara med detta, som jag ser det, där jag tycker att arbetsmarknadsministern är väldigt aningslös. Det är om man i princip kan gå in på nätet och skriva ut sin F-skattsedel själv. Det ska över huvud taget inte prövas därför att jag har en uppdragsgivare. I förlängningen ligger att man byter ut anställningsformen mot att alla ska jobba med F-skattsedel på ett företag och vara egna företagare. Då har man satt arbetsrätt, arbetsmiljöregler och allt ur spel. Var och en är sin egen företagare som arbetar på helt andra villkor i företaget. Det är egentligen bara en som tjänar på det, och det är uppdragsgivaren. I de flesta fall är det storföretag. Det finns tecken på att storföretag tränger små entreprenörer väldigt hårt. Det handlar om att man förlänger tiden tills man betalar sina räkningar från . Det kommer rapporter om att man gör det till underleverantörer. Det är småföretagen som ska stå för likviditeten. Det finns ett skäl att här se förhållandet mellan stora och små företag. Det handlar inte bara om arbetstagardelen. Det här förekommer redan i byggbranschen. Jag förmodar att arbetsmarknadsministern känner till det. Man har sagt att polsk arbetskraft får komma in. Om de skaffar F-skattsedel får de jobb som egenföretagare, men de blir inte anställda. Det finns en uppenbar risk om man inte ser upp med det. Det är därför jag vill belysa frågan. Det är bra att man också pekar på riskerna som finns med det. Jag vill att man tar den här frågan på allvar. Egentligen ser jag inte grunden till och var behovet finns att ändra reglerna för F-skattsedel. Det är möjligtvis att man kunnat få fram något fall med en konsult som haft ett uppdrag åt ett enda företag som har blivit nekad. Jag tror att jag har sett ett tv-inslag med denna person. Ett tv-inslag med en person som får tala i egen sak och ingenting annat kan ofta inte vara hela sanningen. Det känner vi till från andra sammanhang. Om det är vad som ligger till grund för att man måste göra det här tycker jag att man ska göra en djupare analys. Detta var också en valfråga som spred sig. Inte minst drev den frågan. Jag tror att dess ledare till och med sade att F-skattsedeln skulle komma med dopbeviset, som att det skulle vara yttersta mål. Jag vet inte om arbetsmarknadsministern delar den uppfattningen. Jag tycker att man ska behandla det lite mer seriöst. F-skattsedeln är och ska vara en garanti för att jag är företagare och jobbar på ett sjyst sätt när jag driver mitt företag. Då är F-skattsedeln en garanti för och en verifikation för det.