prot · GU0980 · 2007-03-22 00:00:00 — Den ena utredningen ska se om de tre stora krismyndigheterna kan sammanföras eller utvecklas. Regeringen har sagt, som sade, att man inte utreder frågan vidare om en krishanteringsmyndighet, en supermyndighet. är det en ny utredning tillsatt om att inrätta en krisfunktion inom dit man kan tillföra kompetens från myndigheterna. Det är det spåret som gäller. Utredningarna blir klara i vår respektive . Vi får se vad regeringens beslut blir med anledning av detta. Vi får säkert anledning att återkomma till de här frågorna. Jag tror att jag nöjer mig med detta och yrkar bifall till utskottets förslag till beslut. 95 (): Det finns inget som är så stimulerande och så utvecklande som att förmå sig själv att hantera och klara av en situation när den är som allra, allra värst. Det är också det som gör det här ämnet så spännande. Det är så oerhört viktigt därför att just förmågan att hantera de riktigt svåra situationerna, oavsett om det är på lokal, regional eller nationell nivå, är avgörande när man väl står där mitt uppe i eländet. Detta kanske inte är något som människor tänker på dagligdags, för man berörs inte av det förrän man står där mitt i eländet. Jag tänker inte upprepa många av de bra saker som mina två företrädare i talarstolen har tagit upp, men jag tänker i alla fall kort nämna två områden. Inte helt otippat är det de två områden som också nämnde, fast han var av en annan uppfattning än jag själv. Först och främst gäller det arbetet med den nationella krishanteringsförmågan. Det finns två utredningar som är under arbete. Det är oerhört viktigt att utredningarna får löpa linan ut och att vi kan ta synpunkterna i beaktande när vi väl kommer till beslut här i kammaren. Det är ett otroligt viktigt arbete. Det är avgörande och rent av livsviktigt hur detta kommer att se ut. Den andra frågan som jag vill ta upp är frågan om katastroffond, kriskonto eller vad man nu väljer att kalla det. Det är ingen ny fråga. I den här kammaren bifölls en fempartireservation just i detta ämne, dock inte med Socialdemokraternas goda minne. Socialdemokraterna var det enda parti som röstade emot detta. Det kan tyckas vara lite förvånande att man då står här och slår sig för bröstet för att ha skapat ett katastrofkonto när det i själva verket var, som var inne på, någon form av anslag. Men särskilt tydligt och förutsägbart var det inte för dem som kan tänka sig att använda sig av det här kontot. Det är just tydligheten och förutsägbarheten som är så oerhört viktig. Därför är det glädjande att veta att det i pågår ett arbete om detta och att vi kommer att få till stånd just denna tydlighet och förutsägbarhet. Vi är egentligen alla överens i den här frågan. Det finns ju inget självändamål med att polemisera om detta, för egentligen är vi överens både om att det ska finnas medel och om att det ska vara tydligt och förutsägbart hur medlen ska användas om eländessituationen uppkommer. Det var egentligen detta jag ville säga. Det var trevligt att stå här och prata om detta oerhört spännande ämne. Jag vill härmed yrka bifall till utskottets förslag till beslut. 96 (): Visst är det en spännande och bra debatt vi har. Jag tror att vi egentligen är överens över hela linjen det vet jag till och med men ändå ska vi ju diskutera detta, och det tycker jag är bra. Jag yrkar inledningsvis bifall till utskottets förslag i dess helhet. Jag har också tänkt uppehålla mig vid framför allt alliansens och syn på krishantering. Vi lever i av klimatförändringar, naturkatastrofer, globala epidemier, terrorism, massflyktssituationer och andra faktorer som kan utsätta det fredstida samhället för extrema påfrestningar. Då är det oansvarigt att inte i lugna tider göra det vi kan för att ska vara förberett om det värsta inträffar. På lokal och regional nivå samt inom enskilda sektorer fungerar det svenska systemet för ledning och samordning av insatser ofta bra. Ansvarsprincipen som vi hyllar, att den som har det dagliga ansvaret också ska ha ansvar vid de allra flesta kriser som inträffar, är en god regel. Men vid stora nationella katastrofer där många blir inblandade måste det finnas en krisledning på nationell nivå som kan komma i gång redan på tidiga indikationer och med stor efterfrågan på information och krav på snabba målinriktade beslut. Detta har saknats. För detta krävs en professionell organisation på nationell nivå som utifrån en grundläggande struktur för krishantering kan hantera alla olika slags krissituationer. Nyckeln är att få en samlad bild när det gäller säkerhet. Om en katastrof sker här hemma eller långt borta är inte det som är avgörande. Vi kan alltid drabbas mycket hårt. Till det kommer den osäkerhet som framtiden bär med sig, att vi inte vet vad som kommer att drabba oss härnäst. För att stärka vår säkerhet måste vi använda en bred uppsättning av instrument och vidta åtgärder, både här hemma och i andra delar av världen. En slutsats som man kan dra av den förändrade synen på krishantering är att det löpande arbetet med säkerhet måste hållas samman bättre. Den sektorsuppdelning som finns i departement, myndigheter och organisationer måste kompenseras med en tvärsektoriell samordning. Det handlar till exempel om hur man arbetar med säkerhet och ansvarsfördelning mellan departementen liksom om indelningen i utgifts- och politikområden. För att stärka samhällets krishanteringsförmåga ska utbildning, övning och träning vara obligatoriskt på alla nivåer. För att rapporteringsvägarna ska vara enkla och kända av alla bör det finnas en samlad krisfunktion. Flera redan klara utredningar visar att detta behövs. Flera andra kommer . Vi har i utskottet bland annat fått information om en av dessa, som också har citerats av Socialdemokraterna. Utskottet vill inte föregripa några pågående utredningar. När de blir klara anser jag att tiden är mogen att ta beslut. Då hoppas jag att vi kan få en stor och bred enhet i det beslutet. Jag måste påminna Socialdemokraterna om att det fanns en krishanteringsfunktion under den förra borgerliga regeringsperioden för . Ni tog bort den, och ni har haft på er att inrätta en ny funktion. Det har ni inte gjort. Jag ska säga något kort om kommunikationssystemet som är en resurs som måste finnas till för många aktörer. Kretsen av permanenta användare borde breddas och en ekonomisk resursfördelningsmodell borde tas fram. När jag var liten kom det en broschyr i brevlådan som hette Om kriget kommer. De flesta av oss minns den broschyren och vad som stod i den. Där stod vilken plats man skulle gå till vid fara, vilka signaler man skulle lyssna till och vilka radiomeddelanden som kom. Det var viktigt. Vi behöver en ny informationskampanj, i likhet med broschyren som vi fick läsa , som gör oss alla medvetna om att krisen kan komma. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 13 § Barn och föräldrar Föredrogs civilutskottets betänkande 2006/07:CU8 Barn och föräldrar. 97 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 9 om assisterad befruktning och reservation 11 om adoptioner. Det finns inte ett enda svar på frågan om barnets bästa, men det hindrar inte att den frågan är otroligt viktig och avgörande. Livet formas när man är ett litet barn. Det är helt avgörande att barnen får de absolut bästa villkor som tänkas kan. Det är en av de viktigaste utmaningarna vi har. Tyvärr är det så att många barn i vårt land har farit illa. Därför tillsatte vi en utredning. var det så att man bestämde sig för att både män och kvinnor är föräldrar. Mamma och pappa är lika viktiga. Den absolut viktigaste principen var den om gemensam vårdnad. Det var en bra utgångspunkt, men problemet är att varje fall är unikt. Det finns alltid undantag från regeln. Det visade sig att i vissa fall var gemensam vårdnad inte till barnets bästa. I många fall handlade det om att pappan misshandlade barnen, mamman eller bådeoch. I ett och annat fall var det naturligtvis mamman som var boven i dramat. Den tillsatta utredningen hade som ett av sina huvudsyften att se över detta. Utredningen har kommit med sitt slutbetänkande. Förslaget är att barnets bästa, det vill säga barnets hälsa och säkerhet, ska gå före. Det finns naturligtvis fortfarande undantagsfall. Vi vill inte benhårt säga att om en förälder har utövat våld mot barnet eller den andra föräldern så kan det under inga omständigheter bli tal om gemensam vårdnad. Så är det givetvis inte, det finns alltid undantag. Det kan till exempel vara en mamma som har blivit grovt misshandlad av sin man och där barnen också har farit illa. Till slut slår hon tillbaka. Det kan röra sig om att mannen blir ordentligt skadad, men då är frågan vad som är bäst för barnet. Är det att förlora båda sina föräldrar? Det finns alltid undantagsfall. Men det viktigaste är huvudregeln att vi inte får tumma på barnets hälsa och säkerhet. Det finns mycket som tas upp i den mängd motioner som ligger till grund för betänkandet. Det är många angelägna frågor. Anledningen till att vi på nästan alla punkter inte har reserverat oss är att utredningen ger svar på många av dessa frågor. Vi får se hur det blir med detta när regeringen sätter ned foten. Vi är naturligtvis beredda att återkomma. Barns skuldsättning är en annan otroligt angelägen fråga. Det mest fruktansvärda av allt är de barn vars föräldrar har tecknat skulder i deras namn. Det kan vara telefonabonnemang, bilar och allt möjligt. Resultatet blir att barnen den dag de fyller plötsligt får påhälsning av kronofogden. Då kan det vara . Risken är att man inte kan ta lån och att man hamnar i den situation som andra skuldsatta vuxna är. Man kanske inte ens kände till situationen. Det finns många fall där inte heller föräldrarna var medvetna om det utan såg det som enda utvägen när de själva inte fick lån eftersom de var prickade av kronofogden. De insåg inte de långtgående konsekvenserna. Här har gjorts mycket och det är under beredning, men det är samma sak här: Blir det inte tillräckligt skarpa förslag som är till skydd för barnen, speciellt barn som har blivit skuldsatta av sina föräldrar, är vi beredda att återkomma. Det som vi reserverar oss mot handlar om assisterad befruktning. Vi har haft denna fråga under utredning. Det första steget har tagits, det vill säga att två kvinnor kan ansöka om assisterad befruktning på samma villkor som ett heterosexuellt par. Men det finns fortfarande lite olikheter. Det tycker vi att det är dags att göra något åt. Det känns till exempel märkligt att man ska behöva bekräfta moderskapet ytterligare för medmamman. Det finns ju en biologisk mamma och en medmamma. Varför ska den senare behöva bekräftas på något annat sätt än en heterosexuell man? Det är lika lite troligt att medmamman är biologisk mamma som den heterosexuella mannen i fallet med det heterosexuella paret som ansöker om assisterad befruktning. Det finns därför ingen anledning att särskilja detta. Givetvis bör samma regler gälla, oavsett om det är ett samkönat eller ett heterosexuellt par. Heterosexuella sambopar kan ansöka om assisterad befruktning på samma villkor som gifta. Det gäller inte två lesbiska kvinnor som har valt att vara sambo i stället för registrerade partner, som det rent formellt kallas. Det är en märklighet som det inte finns något rimligt sätt att förklara, speciellt med tanke på att det finns kvinnor som har valt att inte bli registrerade partner på grund av att de tycker att lagstiftningen är diskriminerande. De vill gifta sig på riktigt. Det är en annan fråga som vi i Socialdemokraterna stöder, nämligen att de ska få lov att gifta sig på riktigt. Men fortfarande kommer en del kvinnor att välja att vara sambo, precis som allt fler heterosexuella par väljer att vara . Då bör samma regler gälla. Även dessa kvinnor ska få ansöka om insemination. När det handlar om pappans roll är det i de flesta fall så att pappan redan från början har avsagt sig sitt föräldraskap. Han är spermadonator. De flesta vill inte heller ha ett faderskap. I de fallen löser det sig. Men sedan finns det till exempel sådana som som tillsammans med en kvinna blev far, men som är partner med en man som han naturligtvis ser som fader till barnet. Vi vill inte stänga dörren helt för dessa situationer. Vi får återkomma till hur detta ska utformas mer exakt. Det får inte bli en diskriminering gentemot det lesbiska paret. Medmamman ska givetvis kunna utöva sitt föräldraskap fullt ut. Däremot finns det exempel där en kvinna tillsammans med en man bestämmer sig för att de vill bli föräldrar utan att de för den skull vill leva tillsammans, till exempel ett lesbiskt par och ett bögpar. Vi vill inte helt stänga dörren. Vi får återkomma . Vi måste utreda detta väldigt noga och se till att det blir rätt och så att det inte blir diskriminerande för någon part. När det gäller adoptioner tycker vi att lagstiftningen är förlegad och motsägelsefull. En ensamstående till exempel kan ansöka om adoption både en ensamstående man och en ensamstående kvinna. I de flesta länder brukar det vara lite lättare för en ensamstående kvinna. Det är alltså möjligt. Ett sambopar oavsett om det är ett samkönat par eller ett olikkönat par kan däremot inte ansöka om adoption. Det tycker vi är motsägelsefullt, speciellt med tanke på att det är allt fler som väljer att leva som sambor så länge förhållandet varar eller innan de gifter sig. Man måste alltså se över den möjligheten. Vi vill inte bara besluta här och , utan vi vill att frågan ska utredas. Då kan man även utreda andra saker som har med adoption att göra och som kan kännas förlegade. De ekonomiska villkoren och hur mycket det kostar att adoptera är till exempel en intressant fråga som skulle kunna vara en klassfråga för en del. En annan aspekt är de krav man ställer på adoptivföräldrarna att berätta om barnets ursprung. Det kan vara en poäng att berätta när barnet når rätt mognad. Man kan naturligtvis sätta en specifik gräns , men frågan är om inte det kan vara för sent i många fall. Man kan helt enkelt stärka barnets rätt att få veta sitt ursprung. Jag känner till en som faktiskt kände sig väldigt sviken när hon först i vuxen ålder fick veta att hennes föräldrar inte var hennes biologiska föräldrar. Jag tror att barn mår bäst av att involveras. Ytterst är det ju kärlek som barnen behöver. Jag tror inte att det biologiska ursprunget är det allra viktigaste. Ärlighet och öppenhet gentemot barnen tror jag är viktigt. Detta och eventuella andra frågor får man se närmare på i en utredning. 98 (): har åtta reservationer i det här betänkandet, men jag tänker yrka bifall enbart till reservation 1 och reservation 10. Trots att jag bara yrkar bifall till två reservationer står jag naturligtvis bakom även de övriga vänsterreservationerna. Om man läser våra motioner och reservationer i betänkandet märker man att vi anser att det behöver göras mycket på området barn och föräldrar. Tillsammans med den förra regeringen ändrade vi vårdnadslagstiftningen. Syftet med ändringarna var främst att ett barn inte skulle behöva leva med eller umgås med en förälder som utsätter barnet för övergrepp eller misshandel. hade inför arbetet med lagändringen tagit del av en mängd domar och utredningar från vårdnadstvister där barnets bästa helt kommit i skymundan. Ambitionen med den lagändring som trädde i kraft var att ändra på detta. har alltså tingsrätter och socialtjänst tillämpat den nya lagen . Frågan är om lagändringen har fyllt sitt syfte eller inte. För oss som lagstiftare är det mycket viktigt att få veta om och hur det har fungerat. Räcker de ändringar som vi har gjort eller måste vi göra flera ändringar för att de barn som riskerar att fara illa ska tas på allvar i vårdnadstvister? Just därför har motionerat om att domstolarnas och tillämpning av den nya lagen bör utvärderas fortlöpande. Tyvärr har majoriteten i utskottet valt att avslå vårt krav. Man gör det med motiveringen att man utgår ifrån att regeringen följer utvecklingen och att man vid behov återkommer till . Jag menar att det är att ta alldeles för lätt på frågan. Det betyder att vi inte kommer att få nödvändig och kontinuerlig information om hur lagen efterlevs. Det, herr talman, går direkt ut över de barn och de kvinnor som är utsatta för våld från närstående män. Vi i har därför valt att i utskottet reservera oss till förmån för en utvärdering av de nya vårdnadsreglerna. När det gäller frågan om juridiskt ombud för barn finns det redan från den förra mandatperioden ett tillkännagivande från om att barn ska ha rätt till ett eget biträde i alla mål om vårdnad, boende och umgänge. Majoriteten i utskottet har hänvisat till det pågående arbete som sker inom när de har avslagit vårt krav på att snabbt lagstifta om detta. Justitieministern är tyvärr inte här , men om hon hade varit det hade jag velat fråga henne hur långt man har kommit med det här arbetet. Det är verkligen synd om den här viktiga reformen ska dra ut mer än vad som är nödvändigt. Det är framför allt synd om alla de barn som upplever att varken domare eller föräldrarnas advokater lyssnar på dem trots att det är deras framtid som avhandlas i vårdnadsrättegången. Vi har därför reserverat oss i den här frågan trots att det finns ett tillkännagivande från . Frågan om beslutsfattande vid gemensam vårdnad är fortfarande föremål för den utredning som var med och tillsatte före valet. När utredningen kommer förväntar jag mig att regeringen agerar snabbt för att få fram förslag till lagändringar eftersom dagens reglering gör att en av föräldrarna kan blockera barnets tillgång till hälso- och sjukvård. Att föräldrarna inte är överens i en så viktig fråga ska inte gå ut över barnet. Jag tänker lyfta fram ytterligare en av våra reservationer, nämligen den om föräldraskap vid assisterad befruktning. Så sent som deltog jag i en interpellationsdebatt med justitieministern. Debatten handlade om juridisk trygghet för barn till samkönade föräldrar. Interpellationen skrev jag när jag fick kännedom om att två lesbiska kvinnor hade fått avslag i tingsrätten på sina ansökningar om att få adoptera sin partners barn. Lyckligtvis har hovrätten ändrat besluten till kvinnornas fördel. Fallen är ändå typiska exempel på att lagstiftningen inte ger alla barn samma rättigheter och skydd. Det är oacceptabelt. Utredningen om föräldraskapet vid assisterad befruktning som kom och som utskottet hänvisar till i betänkandet har lämnat förslag som i korthet går ut på att lika lagstiftning ska gälla för såväl heterosexuella föräldrapar som lesbiska föräldrapar. Alla barn ska enligt förslaget omfattas av lagstiftningen. Ingen skillnad ska göras beroende på om föräldrarna har valt att göra inseminationen hemma eller utomlands. Justitieministern verkade under interpellationsdebatten vara villig att arbeta vidare med den här frågan. Det är glädjande för oss i . Vi har drivit kravet om lika lagstiftning för alla barn. Jag vill poängtera att det är viktigt att regeringen ser till att lagförslaget inte drar ut . Kvinnor som lever i samkönade relationer kommer att fortsätta att åka utomlands för att få behandling, och de kommer att fortsätta att utföra inseminationer i hemmet. Som det ser ut finns det tyvärr en risk för att de barn som tillkommer på det sättet kommer att stå utan juridiska vårdnadshavare. 99 (): Det är viktigt att samhället genomsyras av ett barnperspektiv och att vi på allvar lever upp till innehållet i . Barn är det viktigaste och mest värdefulla vi har. Den insikten innebär att vi måste stå upp för ett samhälle där inget barn diskrimineras på grund av härkomst, kön, religion, etnicitet, funktionshinder, social bakgrund eller annat. Barnets bästa måste alltid vara vägledande vid allt beslutsfattande och vid alla åtgärder som rör barn och unga. Det är avgörande att barn och unga tillåts att utvecklas i sin egen takt och utifrån sina egna förutsättningar och att de även ges möjlighet att framföra och få respekt för sina åsikter i frågor som berör dem. Barns och ungas familjesituation ser helt annorlunda ut än . Många barn växer upp i andra typer av familjer än den traditionella kärnfamiljen. Det kan vara familjer med en, två eller flera föräldrar. Det kan vara föräldrar av samma eller olika kön. En del barn växer upp med andra än sina föräldrar. Det är inte ovanligt att det är mor- eller farföräldrar som i praktiken utgör vuxenförebilderna. Livsvillkoren ser alltså i det praktiska livet helt olika ut för olika barn. Därför måste vi, anser , se till att lagstiftningen förändras så att den fungerar i dagens mångskiftande samhälle. När vi politiker debatterar så händer det ofta att ledamöter hänvisar till verkligheten. Då är det lätt att också påstå att debattmotståndaren inte har kunskap om den där omtalade verkligheten. Det hände när vi i civilutskottet debatterade bostads- och hyresrätt. Jag tror inte att man ska ta så allvarligt på det eftersom vi faktiskt lever i olika verkligheter. I går lärde vi oss att de klyftor som de borgerliga politikerna uppenbarligen ännu inte ser har blivit så stora att vi helt enkelt klarar av att leva i parallella men ack så skilda världar, sida vid sida, i vårt land. I den verklighet som jag lever i är det vanligt att barn föds utanför äktenskapet. I den värld som jag lever i är äktenskapet över huvud taget inte något som de flesta funderar över, möjligen som en dyrbar fest för de rika. Men det betyder inte att barn i dessa familjer på något vis skulle ha det sämre än barn i traditionella kärnfamiljer. får ett barn som föds inom ett äktenskap automatiskt båda som föräldrar, medan det barn som föds till exempel inom ett partnerskap inte har samma rättighet. Då måste barnet adopteras av den ena partnern, om inte barnet har blivit till med hjälp av svensk statlig vård. Men barn kommer till på många olika sätt, i alla fall i den värld som jag lever i. Många barn har exempelvis kommit till genom insemination, där två homosexuella par, en man och två kvinnor eller en kvinna och två män kan vara involverade. I sådana situationer kan det vara fler än två vuxna människor som betraktar sig som föräldrar till ett barn och som barnet, inte att förglömma, betraktar som sina föräldrar. Barnets bästa innebär att man måste förstå vilken värld barnet lever i och hur barnet uppfattar sin verklighet. I många fall finns det i verkligheten mer än två föräldrar, men trots det är det bara två vuxna personer som kan vara juridiska vårdnadshavare. vill att barns bästa alltid ska vara det avgörande och vägledande. Ett sätt att stärka barnets situation är att man tillåter att barnet har fler än två vårdnadshavare. Då skulle de vuxna som i praktiken, i det verkliga livet, är barnets vårdnadshavare också dela det rättsliga och formella ansvaret för barnet. En sådan förändring skulle självklart få många olika och ganska omfattande rättsliga och ekonomiska konsekvenser. Det krävs därför en hel del utredande, vilket vi är fullt medvetna om. Det är därför som vill att man utreder om det är möjligt för barn att ha fler än två formella vårdnadshavare. En annan konsekvens med anledning av det som händer i den värld som jag lever i borde vara att lagstiftaren tar sig en funderare på begreppen far och mor i lagstiftningen. Allt fler barn växer i praktiken upp med två föräldrar för vilka de traditionella rollerna som far eller mor är relevanta. Allt fler föräldrar är varken far eller mor, som många föräldrar är både far och mor på samma gång. En viss förändring har redan skett i lagstiftningen, där de gamla begreppen far och mor har bytts ut mot föräldrar som är ett mer könsneutralt och, i mitt tycke, mer funktionellt begrepp. Men vill att lagstiftningen så långt som det är möjligt revideras med målet att begreppen blir mer könsneutrala. Under det förra klarade man av att göra ett tillkännagivande till regeringen om vikten av att barn har rätt till ett juridiskt ombud vid vårdnadstvister. Regeringen fick då det uppdrag som den nu arbetar med.