prot · GU09129 · 2007-06-19 00:00:00 — godkänner majoriteten i KU den praxis som faktiskt utvecklats i eftersom det också har skett ytterligare en gång i ett annat ärende, som i och för sig inte är anmält till men där notifiering har skett innan har fått säga sitt. Detta tycker vi också är mycket allvarligt. Det här innebär att KU sanktionerar och accepterar att regeringen sätter sig över beslut utan att först inhämta och följa uppfattning. Enligt regeringsformen 7 kap. 3 § ska alla frågor som kräver ett ställningstagande från någon i regeringskretsen behandlas som ett regeringsärende. Vi tycker inte att det är acceptabelt att ett enskilt statsråd tar sig den befogenheten när grunden var ett redan fattat riksdagsbeslut. Det går inte heller att skylla på tidsbrist. Det hade gått att återkomma till i andra former än i just budgetpropositionen. Per tog i sitt inledningsanförande upp höstens administrativa granskning i KU och att notifiering och avnotifiering särskilt skulle belysas. Vi från KU kanske ska påtala att bör regeringen tänka igenom sina beslut om just detta. Om känner en tvekan huruvida det är ett korrekt fattat beslut bör väl inte KU sanktionera det sätt som denna avnotifiering har hanterats på? På sina som kulturminister hann fatta en hel del beslut. Frågan är om KU i efterhand ska sanktionera det sätt och de grunder besluten fattades på och göra detta till legitim praxis. Nej, säger vi som har reserverat oss från Socialdemokraterna, och . Vi kan inte godkänna telefonsamtal som beslutsunderlag för att ta tillbaka notifieringen av de förändringar som har fattat beslut om. Vi anser inte heller att kulturministern som enskilt statsråd hade befogenhet att avnotifiera det till kommissionen anmälda riksdagsbeslutet. Med detta, herr talman, vill jag yrka på godkännande av anmälan i reservation 5. 206 (): Mycket är sagt, och kör jag en kortvariant. Det är också sent. Som tidigare talare har tagit upp är detta ett intressant ärende, men det är också lite knepigt. Det är ett ärende med tre ministrar inblandade under en så , och det kan inte sägas tillhöra vanligheten. Jag vill ge en liten tillbakablick. beslutade, precis som i sade, om förändringar i presstödet, varpå den socialdemokratiske regeringen anmälde förändringen till kommissionen. Om kommissionens behandling av ärendet skulle innebära att tidpunkten för ikraftträdandet behövde ändras avsåg regeringen att återkomma till . Det var klart och tydligt vad som kan förväntas vid en markering från kommissionen. I denna fråga, likt många andra, har den nuvarande regeringen rusat på och sagt att tiden är knapp. Det gäller att skynda. Skynda gjorde verkligen dåvarande kulturministern . Hon sprang snabbt vidare och avnotifierade de förändringar som den dåvarande regeringen meddelat kommissionen och som fem partier hade ställt sig bakom i riksdagsbesluten . Detta gjorde hon efter något mejl och några telefonsamtal. Det var alltså ingen skriftväxling. Kulturministerns agerande medförde att det tidigare beslutet om förändrat presstöd inte kunde genomföras. Detta är ett märkligt förfaringssätt eftersom i sitt agerande satte sig över vad hade beslutat. Hon skulle naturligtvis, likt den socialdemokratiska regeringen hade gjort, inte fatta beslut förrän hon först inhämtat uppfattning i frågan. Detta gjordes inte utan allt presenterades i efterhand i budgetpropositionen. Regeringen satte sig här klart och tydligt över ett riksdagsbeslut. Därmed, herr talman, vill jag yrka på godkännande av anmälan i reservation 5. 207 (): Det är mitt första år i och även i , men jag har förstått att granskningen av regeringens handläggning av presstödet är ovanlig såtillvida att det handlar om tre ministrar från två olika regeringar som har nämnts i kammaren. Att utöka presstödet beslutades under första delen av . Det är viktigt att påpeka att detta beslut inte ifrågasätts av den nuvarande regeringen. När beslutet hade fattats skickades en anmälan till angående förändringen, och en skriftväxling skedde med förtydligande frågor och svar. När man på fick underhandsinformation om att kommissionen inte kunde godkänna utökningen av driftsstödet, och eventuellt inte heller det befintliga stödet, drogs anmälan tillbaka. Orsaken till detta var, enligt det aktuella statsrådet, att hon ville undvika parallella granskningsprocedurer från kommissionen. Hon ville inte heller riskera att svenska tidningsföretag skulle bli återbetalningsskyldiga, vilket kunde bli fallet om det utökade stödet hade införts innan det blev godkänt av . Detta inträffade under ett omtumlande skede i svensk politik, då vi var mitt uppe i ett regeringsskifte. Valet ledde, som bekant, till att vi fick ny regering. Det telefonsamtal som kom att betyda så mycket i denna fråga kom till efter valet. Varför det dröjde innan fick informationen är en fråga som fortfarande inte är riktigt klarlagd, men den har kanske inte så stor betydelse för själva granskningen. hade vi, som bekant, en expeditionsregering. Denna ansåg tydligen att informationen om att kommissionen inte godkände förändringen i presstödet kunde vänta till dess att den nya regeringen tillträtt. Därför blev det också ont om tid. Budgetordningen är inte anpassad till maktskiften. Detta berörde närmare i ett tidigare ärende. Budgeten skulle föreläggas efter det att en nya regering tillträtt. Detta var ett av skälen till att frågan inte togs upp för samråd med övriga regeringen. Beslutanderätten har i det här fallet delegerats till kulturministern, och det föreligger inte något formellt krav på beredning för den typen av ärende. Enligt alliansen föranleder inte granskningen något uttalande för något av de tre inblandade statsråden. Däremot är det av intresse för att titta på hur expeditionsministärer fungerar och bör fungera. Utskottet vill även titta närmare på det lämpliga i att under sin arbetsprocess har muntliga kontakter med medlemsstaten och att dessa samtal sedan kan utgöra beslutsunderlag. Från offentlighetssynpunkt är skriftligt underlag att föredra framför telefonsamtal. 208 i (s) replik: Jag vill fråga om hon känner tveksamhet inför frågan om ett statsråd har rätt att avnotifiera. En sådan tveksamhet tycker jag att andra moderata företrädare har gett uttryck för i olika sammanhang. 209 () replik: har jag inte papperen med mig, men rättschefen har i sina svar skrivit att hon hade rätt att avnotifiera. Det har vi fått besked om i våra handlingar. 210 i (s) replik: Rättschefen skriver så och gör den tolkningen, och det är den tillämpningen man har haft i . Men min fråga är: Tycker att vi ska sanktionera att det är rätt? Utskottet har självt under sin utredning kommit fram till att det inte någonstans uttryckligen står att ett statsråd har rätt att avnotifiera. Detta är en tolkning som regeringen har gjort. Man har också tillämpat den på två sätt. Två ärenden har vi haft . Det ena var flygskatten, och där vet vi att inställningen var att man inte ville ha den. Där avnotifierade man också innan hade fattat beslut. Det andra var presstödet. säger nu att regeringen står bakom presstödet, men vi vet vilka kommittémotioner har lagt fram under alla år, senast , om att presstödet ska avvecklas. Det skulle öka pressfriheten. Att öka driftsstödet är att sätta in konstgjord andning, menar . Så inställning till presstödet är väl inte okänd här. Men ska ett statsråd få ta sig denna rätt? Det är den frågan det gäller. nämner också tidsbristen. Anser ni att regeringen kunde ha återkommit på ett annat sätt än genom budgetpropositionen? 211 () replik: Jag tror att det var viktigt att göra avnotifieringen just för att man annars hade behövt ta tag i frågan. gjorde man den och kunde skjuta upp det här, så att det började , och i lugn och ro titta över frågan. Det hade varit värre om hade gjort kontroller och kanske inte godkänt någon av delarna. Det var ju därför vår kulturminister tog tillbaka det. Jag förstår att det kunde ha varit annorlunda om vi hade haft en annan kulturminister, som inte var moderat. Just att hon var moderat och att ni känner till syn på presstödet har väl gett lite extra intresse för detta hos oppositionen, kan jag tänka mig. Men det är ju så att vi har en alliansregering, och regeringen har aldrig sagt annat än att presstödet ska finnas kvar. 212 (): Jag vill börja med att gratulera kammarens ledamöter. Vi är nu inne på vår . Det känns skönt. Den socialdemokratiska regeringen lämnade ett förslag om nya driftsstödsregler för start . förvarnade också den socialdemokratiska regeringen om att ändringarna och ikraftträdandet var beroende av kommissionens godkännande. Till följd av de ändringar som då gjordes av den dåvarande majoriteten tillsammans med och anmäldes dessa förändringar till kommissionen i sedvanlig ordning. Regeringen skulle återkomma i ärendet om kommissionens behandling visade sig kräva en ändring. Den nuvarande regeringen avnotifierade, precis som tidigare talare också har sagt, de föreslagna ändringarna och meddelade genom budgetpropositionen att det tidigare riksdagsbeslutet om ikraftträdande skulle äga rum . Som skäl för detta angavs och det är viktigt att ha med det i debatten att kommissionen , , meddelat att man skulle inleda en fördjupad granskning av det svenska presstödssystemet och om stödet var förenligt med gemenskapsrättens konkurrensbestämmelser. Denna granskning skulle ta stora delar av 2007 i anspråk, och att genomföra de ändringar som beslutat om innan denna process var slutförd skulle enligt regeringen medföra att de tidningsföretag som skulle få ett ökat driftsstöd blev återbetalningsskyldiga för det de hade erhållit . har innevarande år haft den delikata uppgiften att granska två regeringar. Det är viktigt för att förstå helheten att det är en och samma tidslinje, en och samma fråga. Detta sträcker sig från , då den socialdemokratiska regeringen och notifierar förändringarna, över sommaren, då inte en enda gång blir underrättad, utan all kommunikation sker mellan tjänstemännen, och fram till det att kommissionen per telefon meddelar att man inte kan godkänna det svenska presstödet. får dåvarande kulturminister rådet att återkalla notifieringen från och gör detta. Rutinerna på departementet gjorde att inte underrättades som minister, och när det var nära till den nya regeringen valde man att invänta ett större formellt granskningsförfarande. Det är också någonting som ett enigt konstitutionsutskott står bakom. Statsråden kan delegera arbetsuppgifter, men inte sitt konstitutionella ansvar. granskningar av visar att man hållit statsråd ansvariga för brister i handläggning trots att det inte är själva statsrådet som handlat bristfälligt. Det har till och med varit fall då KU ansett att bristerna varit av sådan art att man inte kunnat kräva av statsrådet att denne personligen skulle ha kontroll över dem. Utskottet konstaterar att inte har gett särskilda instruktioner för att säkerställa att han blev underrättad. Han förblev då omedveten. Det är också ett enigt konstitutionsutskott som står bakom de formuleringarna. Han gav inte särskilda instruktioner, trots att det fanns ett riksdagsbeslut, vars ikraftträdande var beroende av kommissionens ställningstagande, och trots att man kunde förvänta sig vissa invändningar från kommissionen. Dåvarande kulturminister fattade ett beslut om att avnotifiera anmälningen till kommissionen. Hon fattade beslutet enligt bestämmelserna i förordningen med instruktion för och arbetsordningen för efter det att tjänstemännen redogjort för ärendet. Det var exakt samma tjänstemän som hade haft dagen tidigare. Jag håller med om hennes resonemang om kommunikation mellan kommissionen och departementen. I har vi en stolt tradition av att värna offentlighetsprincipen och att den kommunikation som sker med myndigheter ska vara offentlig. Kommissionen har en annan praxis, vilket blev påtagligt just i detta ärende. Det är, tycker jag, beklagligt att det skedde genom ett telefonsamtal och inte genom ett skriftligt förfarande enligt den svenska offentlighetsprincipen. Detta torde vara en sak för KU att se över formerna kring. Att inte ens tjänstemännen på departementen reagerade på formen för kontakten är också ett bevis på att det är en väl inarbetad praxis. är kommissionens kortfattade rutiner per telefon beklagliga, då det är ett beslut som får stor inverkan på den svenska mediemarknaden. Det tolkades som ett underhandsbesked, som det också fungerade som ett viktigt beredningsunderlag för beslutsfattande i svensk politik. Jag yrkar på godkännande av anmälan. 213 (): Ärendet handlar om tre saker. Det första är att minister på ett för mig obegripligt sätt frigjorde sig från ärendet mycket tidigt i processen. Det andra är märkliga kommunikationsrutiner mellan och de olika nationella regeringarna. Det tredje är att praxis för avnotifieringsprocessen är oklar eller obefintlig, någonting som egentligen är det på lång sikt viktigaste. Jag tror att det framgår att vi måste kunna reglera det här eller åtminstone få regler som är med genomtänkta. Det började med riksdagsbeslutet om en förändring av driftsstödet. Det är en del av vårt presstöd. I det beslutet gjorde klart att man kunde förvänta sig invändningar från kommissionen. I det fallet skulle regeringen återkomma till . Att det skulle kunna bli komplicerat var ingen nyhet. Det visste man. Det man inte visste då var hur komplicerat det skulle kunna bli. Som det visade sig blev det otroligt komplicerat och egentligen ett hot mot hela vårt presstödssystem. Här finns ansvar. Han frigör sig från ärendet och delegerar hela den fortsatta processen till tjänstemännen. Det är den normala rutinen. Men med tanke på ärendets betydelse och att man redan vid beslutet kunde förvänta sig invändningar tycker jag att här gjorde en missbedömning. Den missbedömningen ledde till att han inte gav några särskilda instruktioner och inte blev inblandad i ärendet trots att det pågick en viktig kommunikation med . Hade ministern gjort annorlunda hade han antagligen förstått när man fick ett frågeformulär från kommissionen som tydligt antydde att hela det svenska presstödet skulle granskas. Då hade ministern antagligen fattat andra beslut och satt i gång en process för att försvara presstödet. Det gjordes inte. På det viset blev det väldigt bråttom när den nya regeringen tillträdde. Bland de första om inte det första ärende som den nya kulturministern fick ta tag i var just detta. Tjänstemännen hade förberett ett beslutsunderlag som ministern kom att följa, och det var i det här fallet. Man hade fått det märkliga samtalet . Det verkar vara rutin inom kommissionens arbete. Där aviserade man att om inte avnotifierade beslutet från skulle två parallella granskningsprocesser inledas. Den ena gällde hela presstödet från början till slut, och den andra gällde förändringarna i det. Hade man inte gjort någonting hade vi kanske suttit i det mycket besvärliga läget att hela vårt presstöd hade hamnat i en formell granskningssituation. Vi hade kanske på ett sätt som varit mindre fördelaktigt fått förändra hela vårt system. Som påpekade under utfrågningen gjorde hon detta som bästa försvar för att undvika en sådan situation. Tjänstemännen gav henne inga andra rekommendationer än att göra så. Som vi har konstaterat är det kanske den första avnotifieringen av ett beslut från . Vi kan inte klandra för någonting vi inte har regler om. Vi kan säga att det är en brist och en ny situation som vi måste tänka på. i frågar om det är rätt eller inte rätt. Vi måste diskutera det i vanlig politisk ordning här i kammaren. Jag är faktiskt inte säker på svaret i det här fallet. Att skulle ha brutit mot obefintliga, icke existerande regler, är givetvis någonting som trotsar all logik. Vi kan sammanfatta detta på två sätt. Ministrarna får inte frigöra sig från sådana ärenden på det vis som gjorde. Det var en missbedömning, och han bär ansvaret för detta. Å andra sidan måste vi inleda ett politiskt samtal om hur vi ska göra med avnotifieringsprocessen. Med detta slutar jag mitt anförande. Jag vill tacka alla debattörer, kombattanter, vänner och kanske också ovänner för den långa men mycket intressanta debattomgången. 214 (): Det här är ett intressant ämne, men kvällen är sen. Först ska jag säga något om . Han hade ansvaret för kommunikationen med kommissionen i det första inledande skedet. Där kan man fundera på om han var tillräckligt aktiv utifrån frågans vikt och så vidare. Det har vi också haft gemensamma synpunkter på från alla i utskottet. Sedan gäller det den intressanta frågan om avnotifieringar och notifieringar som dyker upp i reservationen. När det gäller frågor som presstödet är det regeringen som bestämmer presstödsförordningen men den gör det efter föreskrifter från . Har man väl en gång börjat på det sättet måste man fortsätta med föreskrifter från sidas innan regeringen fattar beslut om ändringar av presstödsförordningen. Det är alltså inte i den meningen absoluta beslut från sida utan föreskrifter. Det förutsattes att det ändrade förslaget till presstöd skulle notifieras. Men det är inte som notifierar eller beslutar om notifiering utan det hanteras av regeringen. Det är därför intressant att konstatera vad som sägs i reservationen. Jag får ta på mig mina läsglasögon, eftersom mina ögon börjar bli trötta. Det sägs att den beslutsbefogenhet som tillkommer ett enskilt statsråd kan under inga omständigheter anses innefatta befogenhet att besluta på ett sätt som åsidosätter av fattat beslut utan att först inhämta och följa uppfattning i frågan. Det är ett ganska intressant konstaterande. Hade reservanterna pekat på att avnotifieringen egentligen borde vara föremål för ett regeringsbeslut skulle man ha kunnat diskutera om det borde vara på det sättet i instruktionerna. Här talar man om att åsidosätta av fattat beslut. Det har man inte gjort. Man har inte åsidosatt beslut. Liksom angavs i propositionen har man blivit tvungen att uppskjuta ikraftträdandet av beslutet. Det här är en intressant frågeställning. i säger att man inte har denna befogenhet. Jag läser i recittexten på s. 198 i utskottets betänkande om och stormen och de ärenden som skulle notifieras där. Där står: Beslutet att återkalla delar av notifieringen fattades av dåvarande statsrådet efter det att kommissionens tjänstemän tydligt påtalat att behandlingen skulle underlättas om delar av notifieringen återtogs. Förlåt en okunnig yngling, men var inte också detta i strid med de befogenheterna, om man har de åsikter som man i sammanhanget har i reservationen? När det gäller telefonsamtalet är vi överens om att det inte är lyckligt att man vidarebefordrar uppgifter utan skriftlig dokumentation. Det har KU påpekat ett antal gånger. Det påpekandet gör både reservanterna och utskottsmajoriteten. kan man fråga sig: Var uppgiften som lämnades felaktig eller har det bekräftats i efterhand att denna tjänsteanteckning var korrekt? Jag kan också erinra utskottet och kammaren om att utskottet självt ett antal gånger har tagit tjänsteanteckningar som underlag för sina beslut, så det är inte helt fel. Men är det rimligt att kräva att den här typen av kommunikationer sker skriftligt och att man har en sådan dokumentation när man ska fatta beslut. 215 i (s) replik: Jag vill beröra några saker som tog upp. Jag börjar med ett utdrag som jag hittade i Medievärlden, där själv säger: Jag är formalist. Jag kan inte acceptera att ett beslut bygger på ett telefonsamtal. Men det är ju precis det gör med majoritetens ställningstagande. säger också att fattade beslutet om att dra tillbaka stödet för snabbt. är kritisk till detta. Men sanktionerar ni hanterandet när ni ställer er bakom majoritetens text. tar också upp notifieringarna med . Det är fyra notifieringar som vi har hittat . Det är två från den gamla regeringen och två från den nya regeringen. För den gamla eller förutvarande regeringen är det två beslut som inte har föregåtts av riksdagsbeslut. Båda var under beredning. Båda gällde ett nytt stöd. Det ena var stödåtgärderna till och det andra var ett funktionstest av lantbrukssprutor, som man till och med helt och hållet drog tillbaka. Man fick ett klart besked om att det inte ens var lönt att försöka med. Då plockade man tillbaka det. Men inget av stöden hade beslutats om av . Båda notifieringarna som har dragits tillbaka från den nuvarande regeringen hade riksdagsbeslut i ryggen. Så visst är det skillnad på dessa avnotifieringar. 216 () replik: Det kan vara så om vi tittar på bakgrunden. Men den intressanta frågeställningen här gäller befogenheterna för ett statsråd att avnotifiera eller inte. Det är en central fråga i sammanhanget för att man ska kunna följa med i resonemanget i reservationen. Om detta att man inte har rätt att avnotifiera gäller i det ena fallet gäller det också i det andra. Då kan man inte bara ägna sig åt bakgrundsresonemang om huruvida det har beslutats av eller inte. Har man befogenheten eller inte? Det är den väsentliga frågan i sammanhanget. Om man sitter i måste man vara formalist. Annars har man hamnat i fel utskott. Jag är fortfarande kritisk till den situation som uppstod. Enligt min bedömning står inte presstödet i strid med de statsstödsregler som finns i artikel 87 och 88. Det tror jag också kommer att visa sig i det fortsatta arbetet i förhållande till kommissionen. Det kommer inte att vara något problem eftersom de här frågorna inte står i strid med konkurrensreglerna mellan medlemsstaterna. Det är fortfarande min åsikt. 217 i (s) replik: När det gäller avnotifieringen finns det två olika tolkningar. Regeringen och har gjort en tolkning av något som inte klart uttrycks. Det står inte att ett statsråd också har befogenhet att avnotifiera. Vi tycker definitivt inte att man kan lägga den beslutsbefogenheten på ett enskilt statsråd. Jag tog upp i mitt anförande att ett ställningstagande ska vara ett regeringsbeslut. Man kan också fråga sig om detta inte är en form av ställningstagande där man faktiskt drar tillbaka ett helt ärende och avgör att man inte ska fullfölja det. Man flyttar fram tidpunkten för presstödet. Man säger fortfarande att man kommer att jobba för att det ska kunna införas. Men vi har våra tvivel när vi ser vartåt det bär. Det krävs förändringar som man kanske måste återkomma till. Men här gäller det ett enskilt statsråd. sanktionerar detta genom att skriva att utskottet inte har någon annan uppfattning. Om jag kommer ihåg rätt var det till och med som lade in den meningen i utskottets majoritetstext. 218 () replik: Om Stegö Chilò var fel ute var också det när det gäller befogenhet. Men jag läser ingenstans i reservationen att det handlar om att det borde vara ett regeringsbeslut. Det står ingenting om det i reservationen. Man kan diskutera befogenheterna och om det ska vara ett kollektivt regeringsbeslut eller om ett enskilt statsråd ska kunna hantera detta eller inte. har man tolkat det som att det är möjligt eftersom man har rätt att anmäla författningar och så vidare till kommissionen. Det kan diskuteras, men det sägs ingenting om det i reservationen. Det är en intressant frågeställning. Varför tar man inte upp den ganska spännande diskussionen om att regeringen kanske borde ha fattat ett kollektivt beslut i frågan i stället för att låta ett enskilt statsråd göra det? Man kan mycket väl införa de rutinerna. Men det bör som sagt gälla samtliga statsråd, även tidigare socialdemokratiska. Övrigt Regeringens granskning av (avsnitt 3.3) 219 (): Jag vill belysa det som utskottet enigt har ställt sig bakom när det gäller vilket ställningstagande utskottet ska göra. Jag tar tillfället i akt att belysa frågan från en kulturarbetares synvinkel. Det är en kulturarbetare som 1999 på plattan gav uttryck för vad frågan handlar om. Kammaren bör kanske särskilt notera utvecklingen av refrängen. Det handlar om låten dödade ? Text och musik är skrivna av . Jag läser upp den för er. var stökig, berusad och dum. Han blev inte insläppt för att han var full. När dörrvakten bad honom gå utan gnäll så gav vakten en smäll.