prot · GU0987 · 2007-04-10 00:00:00 — föreslår att man ska anställa ytterligare 200 000 i offentlig sektor. Regeringens förslag om sänkt förmögenhetsskatt skulle till exempel kunna finansiera 40 000 nya jobb. Det har i många undersökningar framkommit att människor tycker att det behövs fler anställda i välfärden, att det är ett prioriterat område, och de är i så fall till och med beredda att betala mer skatt. Det är en avgörande trygghetsfaktor. Statsrådet skriver i sitt svar att regeringen självfallet inte kan ha något att säga om vilka anställningsbeslut enskilda arbetsgivare tar eller inte tar. Visst, så är det, men de beslut som faktiskt tas har avgörande betydelse för samhällets utveckling vilken form av nya jobb som skapas och under vilka förutsättningar och villkor. Visst har det stor betydelse hur regeringen agerar. Självklart är det ett samhällsintresse vilka beslut som fattas. Där kan regeringen vara med och påverka i väldigt stor utsträckning genom allt från offentliga upphandlingar till vilka villkor man ger kommuner och landsting och hur man ser på forskning och utveckling och så vidare. Statsrådet skriver också att jobbavdraget gör det mer lönsamt att arbeta, precis som om inte kampen alltid har stått mellan arbetstagare och arbetsgivare om hur stor del som ska gå till löner respektive vinster. Så är det fortfarande. Lönernas andel i förhållande till vinst och produktion är på ungefär nivå bara så att statsrådet vet. Det har alltid varit en kamp om löner kontra vinster. Det är inget nytt med det. Dessutom är det faktiskt så att jobbavdraget till två tredjedelar går till dem som tjänar 31 000 eller mer. Det är av löntagarna som gör det. Jag vet inte vad statsrådet egentligen tycker om plusjobben. Om man läser protokollen, vilket jag har gjort inför debatten, ser man att du hoppar än hit, än dit. Så är det faktiskt. Jag kan rekommendera dig att läsa protokollen, så att du kan se det. Alliansen pratade ganska föraktfullt om plusjobben under valrörelsen. Ni pratade om att hänga upp gardiner och att det inte var riktiga jobb. Sedan kom ni med era egna hushållsnära tjänster. Det är till och med så att man ska putsa skor i hemmen. Det är tydligen rätt att ge skatteavdrag för det. Om man arbetar i offentlig sektor, inom äldreomsorgen, och hjälper äldre med att hänga upp gardiner, då är det fel. Men om man gör det i ett hem på , då är det riktigt och befogat med skatteavdrag. Det är tydligen skillnad mellan vänster och höger i den politiken. Det är bara 200 av dem som har fått nystartsjobb som är och det är 1 149 som har ett plusjobb. Det skulle vara intressant att höra vad statsrådet tänker göra för den gruppen framöver. 79 (): Först vill jag tacka för gratulationen. Jag ska lova Littorin tre saker. För det första kommer vi inte att låsa in oss, utan vi kommer att föra ett samtal inte bara med socialdemokratin och fackföreningsrörelsen, utan med hela befolkning om hur jobbpolitiken ska utvecklas. För det andra kommer detta inte att ske uppifrån och ned, utan tvärtom, nedifrån och upp. Den partikulturen har vi. Det är inte så att jag här kan stå och lova hur vår nya jobbpolitik ska se ut, utan den formuleras nedifrån och upp. Så är det i folkrörelser, men det kanske inte är så i partier som gör extrema makeovers. För det tredje kommer jag tillsammans med alla mina andra partivänner här i att fortsätta att opponera på den politik ni för. Ni kallar den för jobbpolitik, men har den handlat om att ge sig på arbetslösa och försämra den inkomsttrygghet som det innebär att ha en a-kassa om man skulle råka bli arbetslös, om olyckan skulle vara framme. Det har varit kärnan i er jobbpolitik hitintills. Debatten om nystartsjobben kommer vi att ta , så den lämnar jag därhän efter en liten kommentar: Om nystartsjobben är så bra och de jobb som görs i offentlig sektor är så bra, varför då inte ge möjlighet för arbetsplatser inom kommuner, regioner och landsting att ha nystartsjobb? Det förhindrar ni med den politik ni för . Vad gäller debatten om plusjobb är det tre saker kvar. Ni straffar kommunerna för Ams effektivitet. Avtalen kommer att bli uppsagda, även i , där dina partivänner är de som styr. Jag vädjar till Littorin: Åk ut i landet och säg till kommun- och landstingsföreträdare att inte säga upp de här 18 000 människorna, som har haft svårt att komma in på arbetsmarknaden. 80 Arbetsmarknadsminister (): Jag tackar både och för debatten. Jag ska börja med tre utgångspunkter: att inte låsa in sig, att driva politiken nedifrån och upp och att fortsätta att opponera mot vår politik. Det är utmärkta utgångspunkter. Det ska bli roligt och spännande att bryta en del av de här idéerna mot varandra. Det ser jag verkligen fram emot. Men medan opponerar mot vår politik lovar jag att fortsätta att opponera mot samhällsproblemen, fortsätta att opponera mot utanförskapet och fortsätta att försöka driva en politik för att bryta detta. talar om nystartsjobb i offentlig sektor. När vi konstruerade nystartsjobben var vår bedömning att vi behöver fler anställda i privat sektor. Det är det vi bör fokusera på för att se till att vi får större skatteintäkter och större resurser, till exempel för investeringar i olika välfärdsdelar av ekonomin. pratar om Ams effektivitet. Man skulle också kunna prata om kommunernas effektivitet i att söka och avsluta sina ansökningar. Oavsett vilket i ersättning är inte fy skam det heller. Slutligen till frågor. Jag ska försöka reda ut vad som är bra eller inte bra eller vad det nu kan vara. Om man ska försöka konstruera en arbetsmarknadspolitisk insats som har effekt tycker jag att plusjobben inte är en bra konstruktion. Det är den dyraste arbetsmarknadspolitiska åtgärd vi har. Den har varit övergenerös i förhållande till kommunerna, som faktiskt drar nytta av plusjobbarnas insatser. Plusjobben har också ett slut, som illustreras av precis det problem som tar upp om dem som avslutar sin plusjobbsperiod när det är kvar till pension. är det naturligtvis så att plusjobbarna utför arbetsinsatserna. Det är inte de som ska stigmatiseras av detta. Det är jag väldigt tydlig med. Många av dem, de allra flesta alla! gör säkert väldigt goda insatser. Just därför tycker jag att de som drar nytta av dem faktiskt också kan vara med och betala en liten slant för detta. 81 (): Regeringen gör bedömningen att man behöver fler anställda i privat sektor. Jag vet inte om statsrådet inte känner till att man fortfarande inte har återställt antalet anställda i offentlig sektor . Vi har faktiskt färre anställda än vi hade då. Regeringen ska vara en lyssnande regering. Man kan ta del av opinionsundersökningar där människor över alla klassgränser uttalar att välfärden, vård, skola och omsorg, är det väsentliga i samhället och något man gärna betalar skatt för och anser att kvaliteten och tryggheten inom de områdena behöver höjas. I regeringens ekonomiska politik ingår att försämra socialförsäkringssystemen under en högkonjunktur. Man har också en mycket uttalad politisk ambition att just den offentliga sektorns andel av ekonomin ska minska kraftigt. Den offentliga sektorns intäkter ska minska i förhållande till bnp. Regeringens ambition är alltså att välfärdsåtagandet ska minska. Det är en tydligt uttalad målbild. Statsrådet säger att plusjobben inte är en bra konstruktion. Det kan man alltid diskutera. Det var ett försök att ge människor som stod långt från arbetsmarknaden resurser och verktyg att flytta sig närmare. Detta har inte utvärderats. Därför är det lite konstigt att statsrådet kan uttala sig med sådan säkerhet i frågan. Vi har de facto ett problem. Över 1 000 äldre med plusjobb trodde sig ha en trygghet. De trodde sig, som man säger, vara behövda ända fram till pensionen. Deras situation har förändrats totalt. Det är ett grundläggande problem, som jag tycker att statsrådet borde ta ansvar för. Jag tror inte att regeringen tänker göra så mycket mer för just den gruppen än vad de har aviserat. Vi får se om statsrådet kommer fram till något tydligare svar i slutet av debatten eller om han hittar någon ny tuva att hoppa till. 82 Arbetsmarknadsminister (): Jag försöker räkna i huvudet, vilket i denna sena timme kan innebära utmaningar. Men om jag får det rätt är det av de beviljade nystartsjobben som har gått till personer . Når vi vårt mål med 20 000 i slutet , vilket inte ser alldeles omöjligt ut med tanke på att vi nu ligger närmare 5 000 vid kvartalsskiftet, motsvarar det 1 600 personer . Det tycker jag inte är så dåligt. Det är gott, men det går alltid att göra mer. De 20 000 jobb vi talar om är ett budgetestimat och inte en begränsning. Den som uppfyller kriteriet för att få ett nystartsjobb, och det gör ungefär 200 000 personer, har också möjlighet att få det. Jag hoppas att så många som möjligt den vägen kan komma in i permanent arbete och tillsvidarearbete där de också omfattas av de regler i övrigt som gäller på arbetsmarknaden. Det kanske vi inte behöver vara så hemskt oeniga om. Slutsatsen i den här interpellationsdebatten liknar den i debatten vi hade alldeles . Det har varit en mycket trevlig debatt. Jag önskar er en god kväll. Men jag kommer inte att medverka till att ersätta kommunerna för den neddragna merkostnadsersättningen. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2006/07:417 om förutsättningar för tillväxt av företag och arbete till de arbetslösa 83 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig hur jag hanterar situationen med flaskhalsar och överhettning när det finns arbetslösa som av olika skäl inte är anställningsbara på de jobb som skapas. lyfter i sin fråga fram situationen såväl för de arbetslösa, som han menar inte får chansen, som för de företag som inte kan växa och anställa fler. Det finns en hel del problem på den svenska arbetsmarknaden. Där delar jag uppfattning. Dessa problem kan emellertid inte skymma det faktum att utvecklingen i ekonomin och på arbetsmarknaden rent generellt måste beskrivas som synnerligen positiv. , månad för månad sjunker arbetslösheten, stiger sysselsättningen och ökar antalet nyanmälda platser hos arbetsförmedlingen, jämfört med . Det är i detta perspektiv som neddragningarna av antalet program och programplatser i allmänhet och volymerna av arbetsmarknadsutbildningen i synnerhet måste ses. När jobben nu strömmar till får vi inte låsa in många av de arbetslösa som befinner sig relativt nära arbetsmarknaden i olika program. Vad gäller arbetsmarknadsutbildningen är det dessutom så att analysen av behoven på arbetsmarknaden och insatserna för att tillgodose dessa, måste göras tidigare i konjunkturcykeln. Stöd för detta synsätt finner jag bland annat hos den av den tidigare regeringen tillsatta utredningen om en flexiblare arbetsmarknadsutbildning (N 2006:10). I sammanhanget vill jag gärna lyfta fram att det fortfarande finns utrymme för att erbjuda arbetsmarknadsutbildning där sådan bedöms vara av stort värde för individen och arbetskraftsförsörjningen. Totalt är dessutom antalet platser i arbetsmarknadspolitiska program nästan lika stort som , trots att arbetsmarknadsläget nu är betydligt bättre. Jag vill också understryka det reguljära utbildningsväsendets grundläggande betydelse. Att verka för att detta bättre anpassas till behoven på arbetsmarknaden är en viktig framtida uppgift för regeringen. Vi kan heller aldrig komma ifrån att varje arbetsgivare ytterst måste ta ett eget ansvar för att de som rekryteras har de färdigheter som verksamheten kräver. kan det vara motiverat att staten, via arbetsförmedlingen, och företaget delar på utbildningskostnaderna. Innebär detta att jag som arbetsmarknadsminister kan sitta med armarna i kors? Nej, självklart inte. Arbetsmarknadspolitiken har en mycket viktig roll att spela. Men de centrala uppgifterna för denna är i rådande konjunkturläge att förbättra matchningen och bidra till ett ökat och effektivare arbetskraftsutbud genom att förbättra möjligheterna för dem som står längst från arbetsmarknaden att konkurrera om de lediga jobben. Det är så flaskhalsar och överhettning effektivt kan motverkas och därmed i förlängningen inflation och räntor hållas i schack. Avslutningsvis: Neddragningarna av antalet program och programplatser inom arbetsmarknadspolitiken måste ses i ett brett politiskt sammanhang. De skapar möjligheter att återföra arbetsförmedlingen till dess kärnuppdrag, att matcha lediga jobb och arbetssökande. De frigör också resurser för ytterligare insatser, till exempel i jobb- och utvecklingsgarantin, för dem som står allra längst från arbetsmarknaden. De kompletteras av en rad olika åtgärder inom andra politikområden, syftande till nya jobb och nya och växande företag. Enskilda arbetsmarknadspolitiska insatser kan aldrig skapa den dynamik på arbetsmarknaden som är nödvändig för att skapa ekonomisk tillväxt och ge de många möjligheter till riktiga jobb. För det behövs det, och det är min bestämda uppfattning, en bred, samlad politik som tar sikte på de grundläggande förutsättningarna för utbud och efterfrågan och ger människor förutsättningar att växa, utvecklas och ta makten över sina liv. Det är en sådan politik som alliansregeringen står för. 84 (): Jag vill tacka arbetsmarknadsministern för svaret, som med samma frejdighet och glada humör ger sig in i interpellationsdebatterna. Det är väldigt spännande att höra. Jag är lite imponerad av den stora retoriska skickligheten och det höga tempot i de långa interpellationsdebatterna. Det hade varit spännande att se en sådan duktig politiker företräda en politik, ett innehåll, och ha någonting att säga. Jag tror att det hade kunnat bli något ganska fantastiskt av en sådan kombination. Det är däremot lite sorgligt när man slänger bort en sådan begåvning för någonting som bara är luft och ingenting. På något sätt kommer jag att tänka på en annan minister i ett annat land, ett land som har befunnit sig under en viss förändring . Jag tänker på informationsminister som med en frejdighet och frenesi försökte predika någonting som var ett fullständigt luftslott. Arbetsmarknadsministern har ända sedan regeringstillträdet gjort på samma sätt. Den interpellation vi ska diskutera nu är skriven utifrån den verklighet som är ett resultat av den politik som regeringen har skapat och som arbetsmarknadsministern är ansvarig för. diskuterade vi mycket vår oro inför den politik som arbetsmarknadsministern hotade oss med. diskuterar vi de konsekvenser vi nu kan börja se av den politiken. Det är som jag säger i interpellationen. Vi läser i tidningarna om oroliga företagare som inte kan utveckla sin verksamhet och skapa jobb på grund av den politik som arbetsmarknadsministern för. Det återkommer även i den Amsrapport som kommit ut som heter Var finns jobben 2007? Där noteras att man är väldigt orolig över arbetskraftsbristen och att man inte har möjlighet att möta upp. I budgetunderlaget äskar Ams nu extra pengar för sin budget för att klara av uppgiften som man utifrån sin erfarenhet och kompetens ser att man är på väg in i. Även i kan man läsa om byggindustrier som helt står inför den situationen att de inte kan utöka sin verksamhet eftersom de inte får tag i arbetskraft. Jag hade dessutom nöjet att besöka en arbetsplats i som sysslar just med den typen av arbetsmarknadsutbildningar. Det är ett företag som heter . De är helt enkelt oerhört frustrerade. Det är ett företag som på uppdrag sysslar med att utbilda människor inom framför allt de yrken som man nu talar om som bristyrken. De noterar: Vi vill, vi kan, men vi får inte medverka till att enskilda arbetslösa skaffar sig den kompetens och den utbildning som gör att de kan gå från arbetslöshet till arbete. Vi vill, vi kan, men vi får inte motsvara det behov som företagen har när det gäller att få fram jobben. Det är någonstans här som arbetsmarknadsministern blir svaret skyldig. Vad man egentligen kan läsa ut av svaret är att han säger att det finns problem inom arbetsmarknaden och att han delar min uppfattning om det. Det må väl vara hänt. Men det kommer inga förslag till lösningar. Inte någonstans kommer det något förslag till någon lösning som motsvarar den arbetslöses behov eller företagens behov. 85 (): Fru talman, och god dag, herr minister! Det är trevligt att få träffas i levande livet i en debatt! Jag besökte tillsammans med riksdagsledamoten ett utbildningsföretag i , som nämnde. Det heter Byggsoft. Det är ett företag som utbildar män och kvinnor i betongarbete, som golvläggare, murare och snickare. De har gjort ett jättestort jobb med stor framgång . De behövs i allra högsta grad just , eftersom det är brist på de yrkena. Man kan se det på Ams hemsida där det har en rapport som heter Var finns jobben 2007? Där står det att antalet anställda i byggsektorn beräknas öka även , och att bristen på arbetskraft inom byggnadsyrkena fortsätter. Byggsoft kan ta in elever rullande . Men är de verkligen oroliga för sin framtid. Direkt efter det att regeringen lade fram sin budgetproposition blev det stopp, som de uttrycker det. Då kom tvärstoppet. Då aviserade Ams inte längre några elever. Då aviserade inte heller komvux lika många elever eftersom man måste dra ned på sina resurser. Ams måste dra ned på sina utbildningar, och komvux måste dra ned på sina med en tredjedel. finns det bara 60 elever kvar på utbildningsföretaget. En av dem heter . Hon kommer från och hon går en jättebra utbildning enligt henne själv. Jag har skrivit om henne på min blogg, och jag har också en bild på henne där när hon bygger en bastu. Jag har skrivit om ministern också, och jag vet att han har uppmanat mig att delta i debatten i kammaren i stället. Det är precis det jag gör , men jag tar mig friheten att göra båda delarna. kan bli en av de sista eleverna om det inte sker en ändring, och komvux och Ams får fortsätta att med bättre förutsättningar utbilda och matcha människor till de riktiga jobb som det nu behövs folk till. De behövs i allra högsta grad ute på arbetsmarknaden. Ni påstår att ni har en jobbpolitik. I själva verket är det så att de jobb som kommer är precis de jobb som vi talade om under valrörelsen. Det var de jobben som vi lade grunden till när det gäller den goda ekonomin, goda finanser och bra företagsklimat. Ni försämrar för utbildningsföretaget i , och ni försämrar för alla de hundratals elever som skulle vilja utbilda sig till ett bristyrke. Jag tycker att det är skamligt av en regering att påstå sig vilja skapa fler jobb när det i själv verket är ett systemskifte ni är ute efter. Ni vill att människor ska jobba inom låglönebranschen. Ni vill inte att människor ska ha möjlighet att utbilda sig inom bristyrkena i byggsektorn. Ni vill inte heller att människor ska läsa vidare på komvux. Ni förändrar möjligheten att läsa vidare på högskolan. Kort sagt har ni en ideologisk tanke med att öka klyftorna i samhället. Ni vill göra större skillnad så att det blir fler människor som ska ha låglönejobb och några få som får det bättre och bättre. Det är en tydlig ideologisk skillnad. Ni har valt den vägen och ni påstår att detta är jobbpolitik. Jag menar att det är raka motsatsen; detta är de stora klyftornas politik. 86 Arbetsmarknadsminister (): Jag tackar för berömmet. har jag av olika socialdemokrater blivit liknad vid , och en rätt osmaklig pappfigur på blogg. Det tyder förmodligen på viss frustration hos mina politiska motståndare, vilket naturligtvis gläder mig. Det hade varit värre att över huvud taget inte bli omnämnd eller omdebatterad på något som helst sätt. Men bortanför denna mer politiska och ganska underhållande om jag får säga det själv diskussionen finns ett reellt problem som tar upp i sin interpellation. Detta kan man illustrera på många olika sätt. Det finns något i den mer vetenskapliga litteraturen som brukar kallas för Beveridgekurvan och som visar sambandet mellan vakansgraden i ekonomin och arbetslösheten. Ju längre utifrån origo man befinner sig, desto sämre fungerar arbetsmarknaden i sin matchningsfunktion. Man har alltså både en hög vakansgrad och en hög arbetslöshet. Tyvärr har kurvan ända gått åt fel håll utåt. Vi har fått en allt högre arbetslöshet och ett allt högre vakanstal . När jag har pratat om Beveridgekurvan förut har hoppat upp och slagit mig i huvudet med det. Bortanför Beveridgekurvan ligger naturligtvis det som tar upp i sin interpellation enskilda personer som trots att det finns 85 000 lediga platser på arbetsförmedlingen inte kommer dit. Detta delar jag och andras frustration över. Det är klart att det är åt Jag ska inte säga något som jag inte får säga, men det är naturligtvis fel och väldigt dumt. Vi måste se till att få ihop detta. Vi måste ge dem som är arbetslösa en möjlighet att ta de jobb som finns, och omvänt måste vi kunna fylla de lediga platserna så att den typ av outnyttjad tillväxtresurs som pekar på försvinner. I grund och botten ser jag det som att det finns tre sätt att göra detta på. Det första sättet är ekonomiska incitament. Ett jobbavdrag och en aktiv politik som syftar till ett större arbetsutbud i kombination med åtstramad a-kassa leder till att detta gap stängs. Men det räcker inte. Det måste till ytterligare två saker. Som jag antyder i interpellationssvaret är jag positivt inställd till den aviserade gymnasiereform som vi i regeringen nu jobbar intensivt och hårt med. Jag tror att det behövs mer av yrkesutbildning. Det behövs lärlingsplatser, praktikplatser och annat inom ramen för det reguljära utbildningssystemet. När det gäller högskolesystemet har jag uttalat viss kritik mot dess som jag tycker bristande koppling till arbetsmarknaden utanför universitetssystemet. Jag vill naturligtvis inte tillbaka till utbildningssystemets planhushållningsekonomi med U 68, men någon koppling mellan också den högre utbildningen och arbetsmarknaden utanför är väl inte av ondo. Jag tycker till exempel att det kunde vara en bra idé om universiteten i sin marknadsföring hade kunnat berätta det här för de blivande studenterna: Om ni går den här utbildningen på det här eller den här högskolan ska ni veta att de som har gjort detta före er i av fallen har fått ett arbete inom det område ni utbildar er för . Detta var ett fiktivt exempel, men ni förstår säkert vad jag menar. Den tredje delen är det vi gör med matchningsfunktionen inom ramen för arbetsförmedlingen. Där finns det många saker att gå in på. Jag konstaterar bara att när det gäller de långa utbildningarna, som sträcker sig över eller så, är vi i fel fas i konjunkturcykeln. Om vi skulle fatta beslut om detta skulle det ta innan vi fick leverans av dem som går den typen av utbildning. Det skulle inte vara bra. De kortaste utbildningarna tycker jag att företagen kan betala själva åtminstone i mycket större omfattning än de gör . Vid de medellånga utbildningarna har vi 90 000 platser. Det är av arbetskraften mest i hela . I snitt 10 000 personer kommer att delta i arbetsmarknadsutbildning . Det är samma nivå som . 87 (): Det är helt rätt uppfattat; vi känner en frustration i oppositionen inför den frånvaro av jobbpolitik som regeringen företräder. Det finns anledning för oss att fortsätta att vara frustrerade över detta, misstänker jag tyvärr. Beveridgekurvan finns naturligtvis. Man kan diskutera hur den fungerar. Det finns viss kritik mot vetenskapligheten i den, enligt den senaste rapport som har kommit. Där diskuterar man bland annat felkällor. Men oavsett vilket är detta en del av det så kallade utanförskapet. Jag har sagt förut i den här kammaren, och jag är beredd att säga det igen: Som socialdemokrat måste man känna självkritik och ta på allvar att vi trots att vi kände att vi var på god väg och så vidare hade så mycket kvar när det gällde att lösa problemen. Vi känner ett uppriktigt engagemang och en frustration inför att det ser ut som det gör. Men vi vill också vara med och skapa och göra någonting. Det är här vi uppfattar regeringens politik som bara prat och ingen verkstad.