prot · GV0939 · 2007-12-07 00:00:00 — Han vill inte, vilket jag förvisso har respekt för, gå in i ett enskilt fall. Men det gäller principen: Var går gränsen? Han hänvisar till arbetsförmedlingarna, men politik är också signaler. Signalen har varit mer än tydlig till arbetsförmedlare. Detta är ju konsekvenserna som blir när man ändrar på regelverk, som det här med hundradagarsregeln. försöker Littorin hävda att den här hundradagarsregeln innebar att man inte skulle göra något med människor , inte stötta dem, inte hjälpa dem med någonting. Men det är falskt. Arbetsförmedlingen ska vara där . Problemet för arbetsförmedlarna är att de inte kan hjälpa arbetslösa med mer än att anvisa jobb . Så är det numera med den politik ni för, för de har inte tillräckligt med resurser. Man kan bara anvisa jobb, så som har skett med den här kvinnan jag nämnde. Man kan inte få stöd för att omskola sig och rustas. Så detta är en bluff. Det här är inte bara en vansinnespolitik för att den är hjärtlös och kall och hård mot människor. Det är också en vansinnespolitik utifrån att det är ekonomiskt ohållbart att vi från hänvisar människor att ta det första jobbet, även de jobb som inte motsvarar deras utbildning. Vilket samhällsekonomiskt slöseri! Man hänvisar färdigutbildade lärare och ingenjörer till att ta vilket jobb som helst , var som helst i landet. Det är ett samhällsekonomiskt haveri om det skulle fullföljas i sin förlängning. Det är kanske dags att börja diskutera principerna, att backa lite och säga: Här går gränsen. Visst ska vi ställa krav. Vi ska ha förväntningar på människor, men här går gränsen. Var går Littorins gräns? 72 Arbetsmarknadsminister (): Jag kan lugna med att säga att tårtkalaset var jättetrevligt. Det kan säkert intyga som faktiskt var där. Det blir en ny chans efter 200 interpellationer. Då lovar jag att återkomma med mer tårta. Jag ska börja med att försöka redogöra lite grann för detta. Hundradagarsregeln, som den såg ut tidigare, infördes . Vi går tillbaka till en regel som gällde . Då fanns inte den här hundradagarsregeln. Då hade vi en socialdemokratisk regering. Jag förstår naturligtvis att säger att borttagandet av hundradagarsregeln leder till ett samhällsekonomiskt haveri, för det var precis vad vi såg med socialdemokratiska regeringar tidigare i . Jag förstår precis vad du menar. Det är inte arbetsförmedlingen som avgör ersättningen till den enskilde. Det är a-kassorna som gör det. Arbetsförmedlingens uppdrag är att anvisa ett arbete. Då kommer vi tillbaka till det här. Jag kan naturligtvis inte, som ni förstår, kommentera det enskilda fallet. Men jag vill påpeka att i det regelverk som gäller om lämpligt arbete, som vi inte har ändrat, som är detsamma som tidigare, står det väldigt tydligt definierat vad det är man ska betrakta som en familjesituation att ta hänsyn till när man avgör ersättningen. I 11 § står det till exempel så här: En sökande får under en skälig övergångsperiod på grund av familjeskäl begränsa sitt sökområde geografiskt. Sedan står det: a) ett barn eller någon annan medlem som ingår i hushållsgemenskapen är beroende av den sökandes tillsyn och stöd och därför kräver den sökandes dagliga närvaro, samt att hushållet inte kan flyttas. b) den andre makens eller makans eller därmed jämställd persons arbetsförhållanden medför att denne inte ensam kan sköta det gemensamma hushållet eller flytta med till en annan bostadsort. c) den sökande är ensamstående förälder och är beroende av stöd från någon annan på bostadsorten för att kunna klara ett arbete. Med skälig övergångsperiod avses den tid som krävs för den sökande att kunna finna lösningar som gör att beroende och stödbehov kan tillgodoses på annat sätt. Jag tycker i grunden att den principen är rimlig. Det var också den principen som gällde när vi inte hade en hundradagarsregel. Jag är naturligtvis den första att beklaga om det är enskilda som råkar illa ut beroende på den oklarhet som råder när det gäller det faktum att det är arbetsförmedlingen som anvisar och a-kassorna som beslutar om ersättningsnivåerna. Men det finns inget argument, tycker jag, i den diskussionen som är starkt nog för att man ska avstå från att ta bort hundradagarsregeln. De konsekvenser som inte minst nämnde i sitt anförande har ju fram till funnits vid dag 101 i stället. Då har precis samma överväganden gällt. Jag menar att de föreskrifter och förordningar som finns om bedömningen av vad som är att anse som ett lämpligt arbete när a-kassorna fattar beslut om ersättning är tillräckliga. De var tillräckliga . De var tillräckliga under förra mandatperioden. De är också tillräckliga . 73 (): Det finns ett problem med den lagändring som skedde i fråga om hundradagarsregeln och hela diskussionen kring det här. Man hade väl suttit och funderat på Littorins departement över vilken argumentation man skulle ha och så vidare. Jag minns så väl en radiodebatt som jag hade med Littorins statssekreterare i den här frågan. Hon sade i radiodebatten: Ja, nu behöver man inte vänta innan man förmedlar jobb. Jag vet inte om det var ren okunskap om hur det fungerar, eller om det var en debatteknik för att liksom söka större argument. Jag hoppas att det var det senare och att människor inte är så okunniga på departementet att de tror att man har väntat. Det förekom till och med någon arbetsförmedlare som sade: Det här var bra, nu behöver man inte vänta innan man förmedlar jobb. Det har väl aldrig varit så att man skulle vänta med att förmedla jobb. Det är en falsk retorik kring hela det här. Det som är bra med hundradagarsregeln är att den ger en rimlig tid för att söka. Det kan till exempel vara en lärare som blir utan jobb, som har en akademisk utbildning, som har dragit på sig studieskulder, om man uttrycker sig så, för att kunna få den här utbildningen. Det kan bli neddragningar i lärarkåren på skolan där man befinner sig därför att det är ett minskat elevunderlag och så vidare. Det är väl ganska rimligt att en lärare får en möjlighet att söka ett lärarjobb? Eller ska man ta det första bästa jobbet på annan ort som ligger inom ett helt annat område? Har det aldrig föresvävat arbetsmarknadsministern att det faktiskt också ligger tillväxtfaktorer som är negativa i det här? Vi använder inte människors utbildning och den kapacitet som finns i samhället. Lärare ska ta arbeten som den som är arbetslös kanske borde ha fått en chans att få. Vi borde försöka få en fokusering på att vi används där vi har kunskap, där vi har kompetens på bästa sätt. Det är i sin helhet ändå bäst för hela landet. Det tycker jag är ganska viktigt att peka på. Men jag ska gå tillbaka till det enskilda fallet. Jag har respekt för att Littorin inte kan utöva ministerstyre. Men vad händer med kvinnan i efter det här? Vad är signalen? Är det bra att man gör detta? Har man gjort rätt bedömning på arbetsförmedlingen? Finns det inte åtminstone en tanke på om att man kanske borde fundera på om det här behöver förtydligas? Jag har också läst de där reglerna. Uppenbarligen har man där uppe inte gjort den bedömningen att hon faller inom den ramen. Då tycker jag att det är en brist. Det är ett väldigt tydligt exempel där jag tycker att det är helt orimligt. Jag tror faktiskt att Littorin tycker det också när han kommer hem och sitter på sin kammare. Då säger han: Det var inte bra när det gällde kvinnan. Det där är faktiskt besvärligt för mig. Det vore ganska skönt att höra ett sådant erkännande, Littorin. Jag tror att du kan göra det utan att utöva ministerstyre. Och har man ändå kommit dit måste man fundera över vad man ska göra åt det så att det inte upprepas. I det enskilda fallet är det här naturligtvis en oerhörd påfrestning för familjen. Vad ska hända? De lever i ovisshet. Får man ersättning, eller kommer man att få den indragen? Är det här rimligt? Vad händer med vår familj? De tänker att de inte klarar av det här och så vidare. har Littorin talat väldigt starkt om att vi ska ha rättssäkerhet i Amssystemet. Det är därför man gör om hela myndigheten, tar bort länsarbetsnämnderna och så vidare. Jag har inte någon större åsikt om det i sig därför att jag tror att i grunden säkert mår bra av att man stuvar om lite grann. Jag har egentligen ingen kritik mot det. Men det här är väl ett bevis på att den enskilde arbetsförmedlaren, som får ta ett beslut, blir väldigt utlämnad. I det här fallet skulle jag vilja säga att det har gått helt snett. Jag tycker att det krävs en insats från arbetsmarknadsministern när det gäller att styra upp det här så att vi slipper se fler sådana här ärenden. Svara på det, Littorin! 74 (): Jag tror att det var statsministern som i en utvärdering av de dåliga opinionssiffrorna för borgerligheten sade att politiken är brutal. Det var ganska passande. Den är ganska brutal för många människor, och detta är ett exempel på hur en enskild människa kan uppleva regelverket väldigt brutalt. finns det andra som inte tycker att politiken är särskilt brutal till exempel arbetsmarknadsministerns statssekreterare som inte ser några problem med den regel som innebär att man skulle bli av med a-kassan om han sade upp sig och flyttade med till . Statssekreteraren tror att det finns jobb för en make eller maka när någon flyttar till ett jobb, eftersom det förmodligen finns i en expansiv region. Inga problem alls! Regelverket är perfekt! Det förvånar mig väldigt mycket. Jag trodde ändå att borgerligheten skulle vara lite mer mänsklig och se till den enskilda människans goda egenskaper och tro på systemet. Men det gör man inte. Regeringen tycks anse att varje person gör allt som står i deras makt att kunna få en liten a-kassepeng. Den är inte så hög numera, kanske man ska tillägga, så jag tror inte att man kan leva på den så länge, men ändå. Jag tror att det i verkligheten är precis tvärtom. De flesta människor söker jobb , till och med innan de vet att de har blivit uppsagda. Jag tror också att väldigt många människor är beredda att flytta om det känns rimligt, till exempel om man är ensamstående eller om ens partner har möjlighet att få ett jobb på en annan ort. Jag tror att de flesta i så fall skulle flytta. Det är inte orimligt. Men det är inte så för alla, och man kan därför inte dra alla över en kam i regelverket. Det var kanske en av orsakerna till att den tidigare regeringen tog bort regeln 2001. Det kan ha funnits orsaker till en regeländring. Det var kanske för att reglerna i vissa fall drabbade personer på ett oanständigt sätt. Tack och lov drabbar regeln inte så många men ändå tillräckligt många för att vi politiker måste börja lyssna på människor och förstå att vi måste ha ett regelverk som folk känner är rimligt. Detta är inte rimligt. Människor är sociala varelser. Vi gillar att vara med andra. vill vara med sin dotter och sin man. Då tycker jag också att vi ska ge förutsättningar för det. Att flyga , arbetsmarknadsministern, är inte heller särskilt miljövänligt. Jag tror alltså inte att det finns någon som helst samhällsekonomisk vinst i att tvinga bort människor på detta sätt. Tänk om, arbetsmarknadsministern! 75 (): Det blir säkert 200 interpellationsdebatter i den takt som den borgerliga regeringen håller på, inte minst på arbetsmarknadens område. Jag lovar här och att jag inte kommer då heller. Men när ni tar er gravöl för att ni har förlorat valet , då är jag där, Littorin, och tar den med dig. När det blir svårt och besvärligt med frågorna brukar Littorin gömma sig bakom vad Socialdemokraterna har gjort och sagt. Det är bekvämt, för då behöver han inte själv ta ansvar. Men ingen köper det. Det var en annan tid, en annan konjunktur och ett helt annat läge. Jag är inte den som vill ta upp vad har stått för de . Tänk om jag gjorde det för bövelen! Vad långt från att vara ett arbetarparti ni hade hamnat då! Jag ska ge Littorin ett skäl till att ändå börja försöka tänka om kring a-kassan och regelförändringarna. Det stavas Employment Outlook . Rapporten säger att en hög a-kassa med rimliga krav är bra för samhällsekonomin. Då kan rätt arbetslös få rätt jobb. Det är bra för ekonomin. Vi ska inte tvinga människor som förkovrat sig och skaffat en utbildning att ta jobb som är lågproduktiva. Där har Littorin ett enda skäl, tungt nog hoppas jag, för att ändra på regelverket. Det som gör oss förbannade är att det har blivit kallt. Det har blivit hårt. Folk börjar känna otrygghet nu när konjunkturen vänder, och man vet att det kommer sämre tider. Vad händer nu? Ni har tid , Littorin, att humanisera regelverket innan olyckan är framme på riktigt. 76 Arbetsmarknadsminister (): pratar om många saker. Jag skulle egentligen bara säga en sak: Omprövning är bra. Det är bra att fundera över om man är relevant i samhällsdebatten, om man svarar på rätt typ av politiska frågor och om man löser de problem som väljarna uppfattar. Det var ju Socialdemokraternas stora problem i den förra valrörelsen. Väljarna uppfattade inte att ni hade några lösningar på deras problem. Därför välkomnar jag arbetet i arbetsgrupp. Det ska bli väldigt spännande att se vilken typ av politik ni kommer med. När det gäller var jag där och diskuterade bland annat den här typen av frågor. Det man kan konstatera är att vi, även efter våra förändringar, har en av världens mest generösa arbetslöshetsförsäkringar. Jag vill återigen påminna om att arbetslöshetsförsäkringen i är . Det är ett exempel. När det gäller den specifika interpellationen, för att komma tillbaka till interpellanternas diskussion, konstaterar jag att vi går tillbaka till de regler som gällde 2001. Det kan man naturligtvis ha synpunkter på. Man tycker kanske att reglerna var dåliga , och det har jag all respekt för. Men jag menar trots allt att detta var en regel som gjorde det tuffare och svårare för arbetslösa att komma tillbaka på arbetsmarknaden. Man blev inte prioriterad på arbetsförmedlingen på det sätt man borde ha blivit, och det innebar att man fick vänta tills man varit arbetslös innan man fick en tydlighet i vad som gällde. Problemet är att ju längre arbetslösheten varar desto svårare är det att komma tillbaka. Det vet vi alla. är det tydligt. Man ska anvisas ett arbete så fort det någonsin går, och regeln är naturligtvis i grunden att man också ska vara beredd att ta ett arbete så fort det någonsin går. Men det skydd som finns i den elfte paragrafen som jag läste upp alldeles är tydligt man kan i det enskilda fallet göra bedömningar för att ta hänsyn till familjeomständigheter och annat. Jag kan ge en poäng i att det inte var tänkt att fungera så som fallet har beskrivits i medierna. Tanken är ju just att man ska ta hänsyn till familjeomständigheter av den här typen. Det säger jag utan att känna till fler detaljer än vad som har stått i tidningen om det enskilda fallet. Det finns tillräckligt skydd för den enskilde i AF:s instruktioner till a-kassorna när det gäller just utbetalningen av ersättningar. Humanisera arbetsmarknadspolitiken, säger avslutningsvis. Jag vet inte om det var så humant att ställa en femtedel av den vuxna befolkningen utanför. Var det så humant att ställa 100 000 ungdomar på perrongen när tåget gick? Alla ska med, hette det. Men det gällde definitivt inte de arbetslösa, de i utanförskap och ungdomarna. 77 (): Kan vi inte lägga utanförskapsdebatten åt sidan, Littorin? Visst har sysselsättningen ökat men jämfört med den 1 ½ miljon som debatterades hela valrörelsen är det egentligen bara lite skrap på ytan detta första år. Däremot har er politik på a-kasseområdet skickat ut 400 000 personer i utanförskap. De är inte ens med i försäkringen, eftersom de tycker att reglerna är så dåliga och avgiften så hög. De anser inte att det är värt att vara med. Där har vi ett riktigt utanförskap. Vänder nu konjunkturen som många spår kommer även sysselsättningen att påverkas, och jag är väldigt rädd att många av dem som inte har någon försäkring kommer att vara de som först berörs när man tappar jobb. Där har vi ett utanförskap, Littorin, som du bär ett jättestort ansvar för. Det låtsas du inte om utan hänvisar till en obligatorisk försäkring . Faktum är att snart 400 000 som tidigare hade en försäkring står utanför. Jag tar det som ett halvt erkännande att Littorin tycker att det blev en orimlig situation för . Det är en viktig signal till henne. Arbetsmarknadsministern tycker att hon blev felaktigt behandlad. Det är den tolkning jag gör. Min nästa fråga blir då: Vad tänker arbetsmarknadsministern göra åt det? Är det en signal till och Ams att man inte gör så, utan man ska ta större hänsyn i det enskilda fallet? Man ska väga in barn och så vidare. Den tolkningen gör jag av det arbetsmarknadsministern säger här. Ni vann trots allt valet på att man trodde på er arbetsmarknadspolitik. Svenska folket är väldigt besvikna när de ser hur det fungerar. Jag kan bara nämna en artikel i där din statssekreterare säger att regelverket är perfekt. Jag har ingenting mot sådana artiklar politiskt. Det går att göra jättebra politik av det. Men det är förödande för den enskilde personen när politiskt ansvarigt departement har den åsikten. Det skrämmer mig, Littorin. Jag hoppas att du tar avstånd från det. 78 TREDJE VICE TALMANNEN: Som sagts tidigare här kan ministern inte förväntas uttala sig om enskilda fall. Det har framkommit i flera inlägg i debatten. 79 (): Ministern får inte uttala sig om enskilda fall. Då säger jag att jag vill tacka arbetsmarknadsministern för att han tydligt på det principiella planet menar att det regelverk som ändrades inte uppfyller den förväntning som arbetsmarknadsministern själv hade, det vill säga att när arbetsförmedlingen tolkar regelverket tar man inte tillräcklig hänsyn till personliga familjeförhållanden. Då hoppas jag att arbetsmarknadsministern går tillbaka till sitt skrivbord och plitar ned lite nya instruktioner och förtydligar det regelverk som man antagit. Jag vet inte om det var regelverket det var fel på. Det tycks som att det var arbetsförmedlingarna som inte tog sitt ansvar när man lät personer vara arbetslösa och inte tog ansvar för att hjälpa dem att få ett arbete. Då är det inte regelverket det är fel på utan instruktionen till arbetsförmedlingarna att de har ansvaret för att hjälpa personer som har varit arbetslösa att hitta ett nytt jobb. Men då vill jag göra tillägget: Inom rätt yrke och i första hand inom närområdet, men om man där inte kan hitta någonting måste man söka sig längre ut. Det var alltså inte regelverket det var fel på utan instruktionen till arbetsförmedlingarna. Där tror jag att arbetsmarknadsministern kan hålla med om att den kanske var otydlig tidigare. Jag tror tyvärr inte att den ändring som arbetsmarknadsministern tog upp nu har underlättat detta utan tvärtom skapat ännu mer osäkerhet. Framför allt tycks den vara familjefientlig, och det är inte bra. 80 Arbetsmarknadsminister (): Jag ska inte förlänga diskussionen om utanförskapet, den har vi haft tidigare och kommer säkert att ha framgent också. Men 160 000 personer har lämnat utanförskapet och kommit tillbaka till ett arbete eller kommit tillbaka från utanförskapet. Ett skrap på ytan, säger . Jag tycker kanske att en stad som , eller vad det nu är, med 160 000 invånare inte riktigt är ett skrap på ytan. När det gäller det enskilda fallet förstår ni att jag inte kan kommentera det specifikt. Men det finns i de förordningar som gäller, för att nu upprepa det, en definition på vad som är lämpligt arbete och där man avser att ta hänsyn till de omständigheter som interpellanterna tar upp. Den definitionen på lämpligt arbete har inte ändrats, utan det är tidsperioden inom vilken man ska kunna begränsa sitt sökande. Det är den som har ändrats. Slutligen håller jag med om att instruktioner, regleringsbrev och andra signalverktyg är oerhört viktiga för att man ska kunna vara tydlig med målsättning och annat. Jag ska i början av det nya året hålla anförande inför den nya organisationen och 500 arbetsförmedlingschefer. Där finns ett tillfälle att kunna tydliggöra en del av vad jag förväntar mig i form av efterlevnad av de förordningar som faktiskt finns och som avser att ta hand om en del av den problematik som interpellanterna tar upp. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2007/08:204 om nedmontering av arbetsmiljöfrågorna 81 Arbetsmarknadsminister (): har ställt följande frågor till mig. 1.På vilket sätt tänker jag verka för att arbetsmiljölagen följs av landets arbetsgivare? 2.Vilka initiativ tänker jag ta för att kring tillsynsresurser ska följas? 3.Kommer jag att verka för att företagshälsovården byggs ut? 4.Kommer jag att verka för att läggs ned och, om så är fallet, vilken myndighet ska då ta över ansvaret för att arbetsmiljölagstiftningen efterlevs? Låt mig börja med att klarlägga att inriktningen för anslagsminskningar lades fast i budgetpropositionen . Då bestämdes att anslaget skulle minskas successivt . Uppgifter om att verket tvingas göra ytterligare uppsägningar föranleds inte av några nya åtgärder från regeringens sida. Uppsägningarna görs inom ramen för den anpassning av verksamheten som pågår. I syfte att skapa bättre möjligheter för myndighetens ledning att hantera situationen har regeringen emellertid lämnat besked om att en tillfälligt utökad anslagskredit kommer att ges. Den anslagsminskning som genomförs kommer, när minskningen är helt genomförd, innebära att anslagsnivån ligger på i stort sett samma reala nivå som den gjorde . Det bör påpekas att det statliga stödet till den regionala skyddsombudsverksamheten är högre nu än det var då. Vad gäller den första och den fjärde frågan kan konstateras att tillsynen över efterlevnaden av arbetsmiljölagstiftningen utövas av . Eftersom jag inte har för avsikt att lägga ned kommer denna tillsyn även framgent att utövas av verket. ska fokusera på arbetsplatser med störst risk för ohälsa och olycksfall. Detta är en viktig prioritering för att kunna upprätthålla en effektiv tillsynsverksamhet. Det torde stå klart att vi aldrig kommer att kunna nå alla arbetsplatser med statliga tillsynsinsatser, och det vore heller inte ett effektivt användande av resurserna. Det är därför av vikt att den statliga tillsynen av lagstiftningen kompletteras med en bred och aktiv partssamverkan i dessa frågor. Min uppfattning är att det finns en bra partssamverkan. Fackliga organisationer och skyddsombud har viktiga uppgifter i fråga om hur arbetsmiljöarbetet på arbetsplatserna ska organiseras och bedrivas. Skyddsombuden har också möjlighet att ingripa vid missförhållanden och uppmärksamma tillsynsmyndigheten på dessa förhållanden och eventuella lagbrott. Jag vill också påminna om det arbete regeringen inlett med att se över arbetsmiljöpolitiken. Inom ramen för denna översyn finns det anledning att diskutera både innehållet i politiken och vilka roller de olika aktörerna bör ha. Inte minst viktigt är det att titta på roll- och ansvarsfördelningen mellan staten och arbetsmarknadens parter. Vad gäller den andra frågan bör påpekas att det inte finns någon ILO-rekommendation i sedvanlig mening om lämpliga nivåer på antalet arbetsmiljöinspektörer. Det hänvisar till handlar om ett riktmärke som kan användas vid jämförelser av tillsynsförhållandena i olika ILO-länder. Detta kan dock inte ensamt läggas till grund för en bedömning av de svenska insatserna på arbetsmiljöområdet. Även andra insatser och verktyg måste uppmärksammas. Vid en jämförelse med andra länder kan konstateras att systemet med regionala skyddsombud inte förekommer annat än undantagsvis i andra länder. Det svenska statliga stödet till den verksamheten torde således vara ganska unikt och är ett viktigt exempel på sådant stöd för det lokala arbetsmiljöarbetet som beskriver. Vad gäller den tredje frågan håller jag med om att även företagshälsovården är ett viktigt stöd i det lokala arbetsmiljöarbetet. Dessutom bör företagshälsovården i större utsträckning kunna fungera som ett stöd i återgången till arbete och som en länk mellan arbetsplatsen och hälso- och sjukvården.