prot · GU09120 · 2007-06-05 00:00:00 — Erkänn det, så kan vi ha en rak och öppen debatt i stället för att stå här i talarstolarna och hymla om vad följderna blir. Det skulle jag uppskatta. 79 Arbetsmarknadsminister (): Den grundläggande utgångspunkten för hela vår förändring av a-kassan det vi gjorde och det vi har fortsatt med nu är att lägga grunden för det som Socialdemokraterna misslyckades med, nämligen att få incitament för återgång i arbete och se till att fler bryter utanförskapet som ni lämnade efter er. Den diskussionen har vi haft , och det kan vi naturligtvis fortsätta med. När det gäller försäkringsmässigheten vill jag säga att resultatet blir att om man har en hög arbetslöshet inom ett område kommer det att påverka hur man ser på lönebildning och annat. Det är klart att det är på det sättet! är det så att om man menar allvar med att man ska ha en arbetslöshetsförsäkring som bygger på att det är en omställningsförsäkring att det både är en omställning och en försäkring då måste det finnas någon koppling mellan den premie man betalar, den risk som finns att bli arbetslös och den ersättning man får. Det har jag sagt hela vägen, och så är det naturligtvis. Jag kan bara konstatera att jag bedömer farhågan att det skulle leda till en låglönemarknad som kraftigt överdriven. Det finns en differentiering . Den kan inte sägas ha påverkat löneutvecklingen under denna avtalsrörelse, såvitt jag kan bedöma. Dessutom vill vi ha precis som det står i vårpropositionen en tydligare teknisk koppling mellan avgifter och kostnader för arbetslöshet i respektive kassa. Det samlade avgiftsuttaget ska inte höjas. Jag hoppas att vi har möjlighet att återkomma till denna diskussion när det faktiskt finns ett förslag att diskutera. diskuterar vi ju det som ännu inte är ett faktiskt förslag. Vår ambition är, som vi skrev i vårpropositionen, att vi ska återkomma i budgetpropositionen . Jag vågar dock inte lova det, för vi måste också lagrådsbehandla detta och remittera det i förväg. Vi arbetar på att återkomma i frågan. 80 (): Om arbetsmarknadsministern snabbt vill återvända till debatten kan jag ju skriva en ny interpellation så att vi kan diskutera igen! Men det kanske inte var det som var avsikten. Jag skämtar lite grann. Jag förstår vad Littorin säger. Detta med låglönemarknader är intressant. När diskussionen om a-kassan gick som hetast pratades det om vad det blir för nya jobb genom att man sänker a-kassan. Jag minns en debatt väl som jag var med i på TCO där bland annat , som regeringen hänvisade mycket till, var med. Han fick frågan av mig vilka nya jobb detta skapar. Han sade att sänkt a-kassa i sig inte ger några nya jobb, men det kommer att påverka lönebildningen att man får en press nedåt på de lägsta lönerna, vilket skapar ett antal nya arbetstillfällen. Det är det som är vitsen med hela fördyrandet av a-kassan. Den kopplingen ser jag också ganska tydligt när det gäller försäkringsmässigheten. Littorin erkänner det nu själv till i varje fall även om han tror att följderna blir mindre än vad jag befarar. Vi får väl se vem som får rätt. Hur stor försäkringsmässigheten och kostnaderna blir beror ju också på hur detta utformas. Att differentieringen inte har gett resultat har jag talat om förut. Den var ju så pass liten. Å andra sidan kan vi säga att vi har en stor del av lönerörelsen kvar i och med de så kallade nollavtalen. Man vet inte var de hamnar någonstans. oroar sig verkligen för vad nollavtalen ska innebära. Det behöver de inte vara oroliga för. Det kan de ju hantera själva genom sitt chefskap. Men när det gäller nollavtalen ber de i princip andra om hjälp trots att de helt och hållet kan ha dem i sin hand. Det finns inte ens någon strejkrätt när det gäller nollavtalen, utan företagen kan bestämma själva. Dock är det är svårare gentemot mot dem som sitter i rummet bredvid än mot ett kollektiv som finns på ett verkstadsgolv någonstans. Det är väl så det fungerar i arbetsgivarnas värld, kan jag tänka mig. Jag är orolig för detta och försäkringsmässigheten. Var så säker, arbetsmarknadsministern, jag kommer att följa detta! Vi kommer med all säkerhet att ha fler debatter om detta även om jag inte ska skriva en ny interpellation . 81 Arbetsmarknadsminister (): Jag ser fram emot det! Även om jag har fått ganska många interpellationer måste jag säga att jag faktiskt tycker att det är roligt. Vi kommer att fortsätta att ha en diskussion, och detta är också ett sätt att illustrera skillnader i åsikter och annat. säger naturligtvis också mycket klokt, men han vill ju till exempel ha en statlig a-kassa, vilket jag har sagt nej till. Jag håller alltså inte med honom i allt han säger. Erfarenheterna från en politik, till exempel i Blairs , som har ökat arbetsutbudet på det sätt som vi har försökt jobba med har visat att det inte har lett till den typ av låglönemarknadsutveckling som varnar för. Jag vill påminna om att det som händer är att arbetslösheten sjunker, sysselsättningen ökar, utanförskapet minskar och obalanstalen sjunker. Det är väldigt glädjande, och det ska vi jobba vidare med. Det är naturligtvis också ett resultat av den politik som vi bedriver. Vi har en god högkonjunktur i botten, men vi vill förlänga och förstärka den utvecklingen för att få fler tillbaka i arbete så att jämviktsarbetslösheten sjunker och så att vi kan bryta det utanförskap som den förra regeringen lämnade efter sig. Jag ser fram emot framtida debatter på detta tema! Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2006/07:562 om stärkt rätt till heltidsanställning 82 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig om jag ämnar ta några initiativ för att stärka rätten till heltidsanställning. Frågan är ställd bland annat mot bakgrund av att det är betydligt vanligare att det är kvinnor än män som innehar deltidsanställningar. för i sin interpellation fram lagstiftning om rätt till heltid som ett sätt att intensifiera arbetet för att få till stånd fler heltidsanställningar. Frågan om lagstiftning om rätt till heltid besvarade jag i en interpellation om det ämnet. Det besked jag då gav var att jag inte hade för avsikt att ta några initiativ i den riktningen. Jag ger samma svar . Regeringen avser inte att lägga fram ett förslag till ändrad lagstiftning i syfte att stärka arbetstagares rätt till heltidsanställning på det vis som efterlyser. En av grundbultarna i den svenska arbetsrätten är att det är arbetsgivaren som i princip har att avgöra hur arbetet ska ledas och fördelas. Denna princip var en av de bärande delarna i den så kallade decemberkompromissen 1906, genom vilken den svenska arbetsmarknadsmodellen grundlades. Den lagstiftning om rätt till heltid som den socialdemokratiska regeringen övervägde gick alltså på tvärs med själva grunderna för den hundraåriga svenska arbetsmarknadsmodellen. Jag har redan åtskilliga gånger i denna kammare uttalat att jag inte är beredd att ändra på de grundläggande spelreglerna för den svenska arbetsrätten. Det gäller självfallet också i detta fall. Det finns också mer pragmatiska skäl att vara emot en lag om rätt till heltid. Jag tror nämligen att ett försök att genom lagstiftning kommendera fram heltidstjänster skulle vara direkt kontraproduktivt. Jag tror att en sådan lag skulle avhålla arbetsgivare från att anställa när de endast har ekonomiskt utrymme för att anställa på deltid. En lagstadgad rätt till heltid skulle därmed riskera att i praktiken bli en rätt till nolltid för vissa arbetstagare. Det är inte någon som skulle vara behjälpt av en sådan situation. Vi får inte glömma att det främsta målet för regeringens politik är att se till att fler personer kommer i arbete; det är detta som är den stora utmaningen. från den heltidsarbetslöses utgångspunkt är ett deltidsarbete bättre än inget arbete alls. Det är mot den bakgrunden oerhört viktigt att inte vidta åtgärder som skulle försvåra för arbetslösa att få arbete, vilket är just vad jag anser att en lagstadgad rätt till heltid skulle innebära. Vad gäller problemet med deltidsarbetslöshet är det enligt regeringens mening alltså bättre att arbeta med andra incitament än att med tvång försöka få arbetsgivare att omvandla deltidstjänster till heltidstjänster. Regeringens politik går ut på att ge förutsättningar för ett ekonomiskt klimat där arbetsgivare vågar anställa personer och alltså även vågar göra det på heltid. Låt mig ge några exempel på denna politik. Det finns stora kvinnodominerade yrkesgrupper inom den offentliga sektorn. Jag tänker i första hand på yrken inom vård och omsorg. Regeringens uppfattning är att med fler arbetsgivare att välja mellan läggs grunden för bättre arbetsvillkor och bättre löneutveckling i offentlig sektor. Regeringen kommer att arbeta för att öka utrymmet för enskilda initiativ och eget företagande inom välfärdsområdet. Alla människors vilja till arbete måste tas till vara. Detta gäller också de deltidsarbetslösa. Kärnan i regeringens ekonomiska politik och därmed även i arbetsmarknadspolitiken är att skapa förutsättningar för fler människor att komma in på arbetsmarknaden och att få arbeta i den omfattning de önskar. Den ekonomiska politiken ska användas för att försöka komma till rätta med de obalanser mellan könen som finns inom ett antal områden . Ett av syftena med sänkta arbetsgivaravgifter i vissa tjänstebranscher är att förbättra situationen för deltidsarbetslösa kvinnor och män. Jag tror att en politik som den beskrivna ger goda förutsättningar att komma åt problemet med deltidsarbetslöshet, även om jag självfallet inser att det rör sig om ett komplext problem som är svårt att lösa. 83 (): Jag vill börja med att tacka för svaret, men jag tvingas konstatera att jämställdhetsfrågor uppenbarligen är en ganska svag gren för ministern. I sitt svar på min interpellation nämner han exempelvis decemberkompromissen 1906 som ett av de viktigaste skälen till att han anser att vi inte bör lagstifta om stärkt rätt till heltid. Låt mig påpeka för ministern att har en omfattande lagstiftning inom det arbetsrättsliga området genomförts, allt inom ramen för den svenska modellen, som för mig mer handlar om parternas rätt och ansvar att i första hand teckna branschanpassade avtal i frågor som rör förhållandet mellan arbetstagare och arbetsgivare. Semesterlagen, arbetstidslagen och föräldraledighetslagen är dock alla exempel på att man inte alltid lyckas. Det påverkar alla, också den grundprincip ministern åberopar i sitt svar. tror jag inte att det är så att ministern tycker att dessa lager är exempel på att den svenska modellen inte fungerar. Låt oss i stället vara överens om att ibland, när man har nått till vägs ände, så är lagstiftning nödvändigt. Vidare för ministern ett resonemang om varför han inte tror på lagstiftning utan i stället vill arbeta med andra incitament för att få arbetsgivare att omvandla deltider till heltider. Det är intressant och sympatiskt som en teori. Jag tror att vi alla gärna skulle anamma de idéer som kunde göra lagstiftning överflödig på det här området. Problemet är bara att ministern här blir oss svaret skyldig. Inget av hans följande resonemang håller ens för den allra minsta lilla granskning. SCB:s statistik för april månad visar att antalet undersysselsatta, de som vill arbeta mer, ökar inte minskar, trots brinnande högkonjunktur. Vi kan även på det här området konstatera att högkonjunkturen med automatik inte kommer alla till del. Flera arbetsgivare att välja mellan inom ett avtalsområde är inte heller någon lösning, för om det vore så skulle inte situationen se ut som den gör inom exempelvis handeln eller inom hotell- och restaurangbranschen. Den gemensamma nämnaren är snarare att vi inom de här områdena har många kvinnor, kvinnor som systematiskt diskrimineras och används som något slags arbetskraftsreserv. Ett tydligt exempel är en och en Lindexbutik som ligger vägg i vägg i ett köpcentrum, där den mansdominerade , med i övrigt exakt samma förutsättningar, nästan uteslutande erbjuder heltider medan den kvinnodominerade klädbutiken i första hand erbjuder deltider. Att sedan påstå att regeringens ekonomiska politik i övrigt på något sätt ska ses som ett sätt att komma till rätta med obalansen mellan könen är i det närmaste obegripligt. Såväl regeringen själv som utomstående bedömare har konstaterat att den inte ens är neutral ur ett jämställdhetsperspektiv. De förslag som kommit och som på ett tydligt sätt berör gruppen deltidsarbetslösa har snarare inneburit tuffare villkor för den enskilde individen. Ingenting talar för att sänkta arbetsgivaravgifter i vissa tjänstebranscher kommer att ha någon effekt på deltidsproblematiken. Erfarenheten visar snarare att om detta vidareutvecklas till en typisk kvinnoarbetsmarknad så kommer deltiderna snarare att bli fler än färre. I budgetpropositionen kan man utläsa att 250 000 personer arbetar mindre än vad de skulle vilja. 200 000 av dem önskar heltid, och av dem är kvinnor. Genom att ofrivilligt arbeta deltid har de utöver svårigheten att försörja sig på sin egen lön överlag en svagare förankring på arbetsmarknaden. De har oftast sämre löneutveckling, mindre kompetensutveckling, färre karriärmöjligheter, lägre sjuk- och arbetslöshetsersättning och sämre pension. Tycker ministern verkligen att det är rimligt? För att komma till rätta med problemet vill vi socialdemokrater ha en lagstiftning som innebär att heltid är en rättighet och deltid en möjlighet. Att heltid ska vara norm innebär inte att alla som förvärvsarbetar ska arbeta heltid men att skäl måste anges när man avviker från . Min avslutande fråga till ministern måste följaktligen bli om ministern avser att ta några som helst initiativ för att stärka deltidsarbetslösas situation på arbetsmarknaden och i sådana fall vad och när. 84 (): Så här dagen före nationaldagen är det roligt att se att vi har en så aktiv opposition att vi behöver en arbetsmarknadsminister på minst heltid. Jag tackar också för både interpellationen och svaret. Jag är enig med statsrådet om slutsatserna. Men att jag begärde ordet beror på att jag inte är helt enig med statsrådet om vägen dit. Jag menar att vi har ett väldigt bra system med kollektivavtalslagarna, kollektivavtalslag. Avtalsfriheten stod i centrum huvudavtal, , och de kompletterande och i vissa avseenden mera problematiska lagarna , Åmanlagarna med MBL-lagstiftningen. Jag ser en ideologiskt stor skiljelinje vid det politiska kravet på att man ska ha rätt till heltid. Jag har full förståelse för att alla människor strävar dithän. Men när det gäller att också bygga in detta som ett politiskt krav och ha kvar de här lagarna , 1932 och 1975 ser jag en ideologisk motsättning som jag har uppfattat att statsrådet inte till fullo tog fasta på. Jag tycker att det är den avgörande frågan: Om vi ska kunna bevara avtalsfriheten inom branscher och företag så måste vi, såvitt jag förstår, verkligen också bevara just denna avtalsfrihet. Vi kan inte inskränka den genom lag. Därför är en väldigt viktig fråga om en sådan här lagstiftning ska vara tvingande eller dispositiv. Det är en helt avgörande fråga. På den punkten menar jag att om man skulle ha tvingande lagstiftning så kommer man också att tvingas ha minimilöner och egentligen gå ifrån hela det svenska systemet. Jag tror också att det är väldigt klokt att ta utgångspunkt i en annan synpunkt, nämligen inte bara hur de anställda har det utan också hur företagsamheten har det. Vi har lyssnat på sju interpellationsdebatter, mycket bra sådana, men inte har ordet företagsamhet, företagare eller företag egentligen nämnts. Inför denna debatt ringde jag till tre glastillverkande företag med 500 anställda i och frågade: Vad blir resultatet om ni får större krav på heltidsanställningar? Svaret blev att de som redan är anställda får mer övertid. Jag ringde också ett mindre företag i , starkt utsatt för internationell konkurrens, och frågade vad det skulle betyda för dem. Det var alltså ett företag med kollektivavtal, och frågan var om det skulle innebära mer jobb för dem. Nej, sade de, de har så varierande krav från beställare att de i stor utsträckning, vid toppar och liknande, måste ta in deltidsanställda. Slutligen ringde jag ett av alla de små dataföretag som finns. De ställde sig helt frågande till detta. Dessa olika företag illustrerar att vi har en mycket differentierad arbetsmarknad. Kravet på en nästan tvingande rätt till heltid uppfattar jag som möjligen användbart i den offentliga sektorn, men när det gäller den flexibla arbetsmarknaden med många olika anställningsformer håller jag med statsrådet om att det i den konkurrensutsatta sektorn i praktiken är ett sätt att minska möjligheten för fler att få deltidsjobb eller sysselsättning. 85 Arbetsmarknadsminister (): Den här regeringen strävar mot full sysselsättning, det vill säga att alla som vill och kan vara med också ska ha möjlighet till det. Jag kan naturligtvis dela den oro som ger uttryck för. Det finns många på den svenska arbetsmarknaden som arbetar deltid men skulle vilja gå upp till heltid. Det vore givetvis fantastiskt om det blev på det sättet. Jag önskar att alla som vill ska ha den möjligheten. Där finns en stor del av dem vi i statistiken kallar undersysselsatta, det vill säga de som vill arbeta mer än de har möjlighet till. Jag vill naturligtvis se till att de har möjlighet att arbeta mer. Jag kan alltså dela oron. Däremot tror jag att receptet är helt fel. Jag bara konstaterar att när utredningen gick ut på remiss avstyrkte 30 av 41 remissinstanser det förslag som fanns. Endast sex tillstyrkte förslaget. Bland dem som avstyrkte finner man Ams, , , och många andra. De tyckte att det var fel väg att gå, och de hade sex skäl för det. Låt mig repetera dem. Det första skälet var att det skulle innebära, som de såg det, ett ingrepp i partsautonomin. Det andra var att det skulle vara ett allvarligt ingrepp i arbetsgivarens arbetsledningsrätt på det sätt som jag utgick ifrån i svaret. Det kan kanske tyckas lite töntigt att utgå från decemberkompromissen 1906, följt av kollektivavtalslagen och de andra rättsakterna, eller vad vi ska kalla dem, som ligger till grund för den svenska arbetsmarknadsmodellen. Där ligger just en respekt för parternas möjlighet att själva träffa den typen av avtal. Det tredje argumentet mot förslaget var ökad administrativ börda för företagen, det fjärde att det skulle försvåra konkurrensen för svenska företag och det femte att en rättslig prövning skulle, som man såg det, komma i konflikt med reglerna om uppsägning, alltså en juridisk problematik. Det sjätte skälet var att förslaget riskerade att leda till ökad heltidsarbetslöshet. Jag tycker att det kanske är den allra viktigaste invändningen. Om jag ska sammanfatta kritiken säger man alltså att med det tvingande förslaget kommer heltidsarbetslösheten att öka mer än vad deltidsarbetslösheten kommer att minska. De redan svaga grupperna på arbetsmarknaden drabbas mest. Ams pratar om problem för ungdomar. pratar om problem för invandrare att ta sig in på svensk arbetsmarknad. , som också var emot, talar om problem för sjukskrivna att ta sig in på arbetsmarknaden om denna lagstiftning införs. Slutsatsen är, för att lugna , att jag inte tycker att man alls ska lagstifta på detta område, varken dispositivt, tvingande eller på något annat vis. Sammanfattningsvis är slutsatserna av remissinstansernas behandling av det förslag som fanns att det inte riskerar att innebära vare sig heltid eller deltid utan just nolltid, det vill säga att arbetslösheten faktiskt ökar med förslaget. Då tycker jag att man grovt åsidosatt det som åtminstone är den här regeringens utgångspunkt, nämligen att öka sysselsättningen, se till att arbetslösheten sjunker, utanförskapet minskar och obalanstalen förbättras. Jag kan dela utgångspunkten, men receptet att göra det på är tyvärr fel. 86 (): Jag kan sympatisera, precis som jag sade i mitt första inlägg, med ministerns önskan att hitta andra sätt än lagstiftning för att lösa den här problematiken. Som jag också sade tror jag att vi alla gärna skulle se att det fanns andra sätt. Problemet med denna fråga, liksom med en rad andra frågor som jag tidigare försökte ge exempel på, är att trots en lång och enträgen önskan från alla parter har man inte lyckats lösa situationen. Forskning, försök på området och så vidare visar att det är möjligt, men ändå kommer man inte fram. Jag sympatiserar med det ministern säger om att han önskar hitta andra incitament, men vilka är då dessa incitament? Det hade varit intressantare för mig att ha en seriös debatt om vad ni tycker att man ska göra för att få detta att hända utan lagstiftning. Det hade varit den seriösa debatten här . Tyvärr är det inte riktigt det vi nu diskuterar. Ministern har ett favorituttryck, åtminstone har jag uppfattat det som ett favorituttryck. Han brukar i alla möjliga och framför allt omöjliga sammanhang säga att om man gör som man gjort så går det som det gått. Om det finns något område där det stämmer så är det just här. Om vi fortsätter att göra som vi gjort, om det inte kommer några nya förslag till de incitament som ministern efterlyser, kommer det att gå som det gått. Det känns lite grann som om man inte tar frågan på allvar. Man tycker att det är okej att vi använder kvinnor som en arbetskraftsreserv. När man tittar på frågan ser man att det alltigenom är en jämställdhetsfråga. Inom samtliga branscher där detta är ett stort problem är majoriteten av dem som jobbar kvinnor. Handels är det ultimata exemplet. Trots att man har exakt likadana förutsättningar skiljer det ändå på hur många heltider och deltider det finns i en mans- respektive kvinnodominerad butik. Offentlig sektor nämndes som exempel på stora problem. Kanske kan vi alla ta på oss en del av skulden för att vi politiskt i kommuner och landsting inte lyckats hantera frågan bättre. Det har gjorts försök på vissa ställen, och de har visat att det är fullt möjligt. Men det kräver en hel del vilja att organisera och tänka nytt. Man tar inte dessa steg om man inte blir tvingad till det. Det är min absoluta uppfattning. Man har ju försökt jobba med dessa frågor mycket . Om man lagstiftar på detta område ska lagstiftningen givetvis vara dispositiv. Ministern säger att han inte är intresserad av någondera form av lagstiftning. Men poängen är att det handlar om att tvinga fram ändringar, att sätta sig ned och se seriöst på dessa frågor. De gör lite grann som ministern i denna debatt, sticker huvudet i sanden och vill inte låtsas om problemet. Men det måste man. Sedan ska man självklart även fortsättningsvis ha ett system som innebär att man via avtal kan branschanpassa. Jag kan tillägga att jag ser fram emot ministerns förslag, som jag utgår från att han har i bakfickan, om vad han vill göra i stället. Hur tänker han skapa de incitament som gör att arbetsgivare på frivillig väg, utan lagstiftning, omvandlar deltider till heltider? När tänker han presentera de förslagen, och vad är det för förslag han tänker på? 87 (): Jag skulle vilja rekommendera arbetsmarknadsministern att läsa utredning om jämställdhet som lämnades till den förra regeringen, jämställdhetsutredningen. Där står en hel del kloka ord om deltid. Bland annat konstateras att deltidsarbetslösa är sjukare än de som har heltid. Det är alltså bättre om alla får heltid i stället för att ha deltid för då blir svenska folket mycket friskare. I svaret till sägs att regeringens uppfattning är att med fler arbetsgivare att välja mellan läggs grunden för bättre arbetsvillkor och bättre löneutveckling i offentlig sektor, det vill säga om vi privatiserar offentlig sektor blir det förmodligen bättre. Man kan titta på handels- och hotell- och restaurangbranschen där merparten har deltid. Det har inte lett till att de fått heltid bara för att det finns fler arbetsgivare att välja mellan. När det gäller de incitament som efterfrågar är även jag intresserad av vad det finns för incitament.