prot · GV0942 · 2007-12-12 00:00:00 — Det var viktiga åtgärder för att stärka vuxna människor så att de skulle kunna möta förändringar i ett alltmer föränderligt och kunskapsintensivt samhälle. Tyvärr spelar samhällsklass och bakgrund fortfarande stor roll för utbildningen. Ett generöst och flexibelt studiestödssystem har en central roll för att bryta dessa mönster. Det bör därför även fortsättningsvis göras riktade insatser för att underlätta för studieovana grupper att studera. Vi socialdemokrater kommer således att utarbeta nya förslag som ger fler grupper i befolkningen ekonomiska möjligheter att delta i utbildning och kompetensutveckling. Därför anslår vi mer än den borgerliga regeringen till vuxenutbildning. har studiesystemet förbättrats på ett flertal punkter. Trots detta är den ekonomiska situationen kärv för många studenter, särskilt för studerande med barn. Många klarar inte av att leva enbart på studiemedel utan tvingas skaffa extrajobb. Det är naturligtvis inte bra om det går ut över studierna. Därför vill vi socialdemokrater höja studiemedlen. Också fribeloppet kan då behöva höjas. De borgerliga partierna har ännu inte infriat sina vallöften om höjda studiemedel utan tillsätter ytterligare en studiesocial utredning; de gömmer med andra ord frågan i en ny utredning. Vi socialdemokrater anser att en ny studiesocial utredning måste bygga vidare på den tidigare utredningens analyser som presenterades . Vi förväntar oss att den nya studiesociala utredningen kommer att presentera konkreta förslag till förbättringar av studenternas ekonomiska och studiesociala situation. Vi socialdemokrater vill att fler ska ges möjlighet att studera på högskola och universitet, inte färre som den borgerliga regeringen vill. Vi vill även fortsättningsvis ha riktade insatser för att underlätta för studieovana grupper att studera, inte stänga dörrar som den borgerliga regeringen gör. Vi vill också förbättra de studerandes ekonomiska och studiesociala situation. Avslutningsvis vill jag hänvisa till vårt särskilda yttrande där vi förklarar varför vi avstår från att reservera oss. Vi vidhåller dock vår uppfattning och anser att anslagen inom utgiftsområde 15 borde ha utformats i enlighet med det som framgår av Socialdemokraternas budgetmotion tjänar på rättvisa. 91 (): Jag lyssnade på ett radioinslag i Studentnyheterna på Lunds studentradio där man intervjuade . Det var aningen häpnadsväckande att ministern inte kunde svara på hur mycket en student får i studiemedel att leva på under en månad. Dessutom hänvisar han i inslaget till en student som han träffat och som säger att hon tycker att hon får väldigt mycket pengar i studiemedel. Det är som om ministern under samtalet kommer på sig själv eftersom han vänder och fortsätter med att berätta att hon förvisso bor hemma hos mamma och pappa och på det sättet får bort boendekostnaden. Det är just en av de största utgifterna för en student. Hälften av alla studenter betalar enbart för boendet studentboendet. fick i radioinslaget frågan om han ansåg att är en rimlig summa att leva på , men reportern och lyssnarna fick inget svar. Därför frågar jag ministern: han att det är en rimlig summa att leva på i en hel månad? Högeralliansen påstår att deras hjärtefråga är kvaliteten inom den högre utbildningen. Men kvaliteten blir lidande när studenterna inte kan leva på studiemedlen. redovisade en undersökning där två av tre rektorer för högskolor och universitet svarade att studenterna skulle lära sig mer om studiemedlen höjdes. Finansminister avfärdar detta och säger att det är nyttigt att arbeta vid sidan av studierna. För det första arbetar de flesta studenter , när , och andra med arbete njuter av en betald semester. För det andra menar vi att ett samhälle som satsar på kvalitet i utbildningen skjuter sig självt i foten om studenterna ska ägna dagarna åt att leta jobb för att klara ekonomin. Regeringen gör det svårare att överleva som student, svårare att bli behörig om man valt en praktisk utbildning, svårare att komplettera betygen på komvux, svårare att tillgodoräkna sig arbetslivserfarenhet för att komma in på högskolan. Budskapet är entydigt: Barn från arbetarhem hör inte hemma på högskolorna och universiteten. Tillåt mig att utropa: Äntligen! Äntligen kommer den aviserade studiesociala utredningen, och den blir parlamentarisk. Men, för det finns en del men när man läser direktiven till utredningen, jag oroas av att inriktningen, såsom den ser ut, återigen gynnar och premierar dem som redan har det mesta på det torra och gör det svårare för dem som saknar akademisk bakgrund. Den verkar i en riktning som kommer att öka den sociala snedrekryteringen ännu mer. Låt mig börja med förslaget om peng-per-poäng som skulle innebära att studiebidraget minskar om studenten inte tar alla sina poäng. Om bidragsdelen av studiemedlet krymps kan i stället lånedelen ökas så att studenten ändå får lika mycket i plånboken . Ett annat förslag är examensbonus för den som tar sin examen inom utsatt tid. Bonusen kan förslagsvis bestå i att en del av studieskulden skrivs av vid avlagd examen. Detta, understryker , ska inte drabba den som är sjuk och kan uppvisa läkarintyg. Men det finns studenter som har svårigheter utan att det behöver innebära att de har ett läkarintyg. vill att studenterna ska arbeta sig till finansieringen, vilket också går ut över studierna. Dessutom omöjliggör ett sådant system studentfackligt arbete. Om man ser till studentkårsordförandena lägger de på sitt uppdrag. Det innebär att de inte kan ta sin examen , och därmed skulle de inte heller ha möjlighet att få examensbonusen. Den studiesociala utredningen ska ta upp studiemedlen, men har flaggat för att en höjning kan komma innan utredningen är klar. Det hoppas jag verkligen. För att höja studiemedlen behövs ingen utredning. och behövde ingen utredning före valet för att propagera för höjda studiemedel. Det behövde inget av allianspartierna, utom möjligen som inte ville ha någon studiemedelshöjning alls. redovisade en undersökning som gjorts bland 130 000 studenter. Den visade att sex av tio studerande arbetade i större eller mindre utsträckning vid sidan av studierna . Andelen kvinnor som arbetade var något högre än andelen män. Nästan en fjärdedel arbetade , och arbetade mellan 10 och . Det var framför allt studenter som arbetade , . En tredjedel av de studenter som arbetade tyckte att arbetet påverkade deras studier negativt. Nästan hälften av alla studenter avstod från inköp av kurslitteratur i brist på pengar . Studenter under avstod i större utsträckning än äldre studenter. avstod hälften av alla studenter från att resa till släktingar eller vänner som bor på en annan ort. En av tre avstod från tandläkarbesök, och en av fyra avstod från månadskort i kollektivtrafiken på grund av att de inte hade pengar. Den ekonomiska situationen för studenterna är varken rimlig eller acceptabel. För att begripa det behövs ingen utredning. Därför föreslår att man direkt höjer studiemedlen med och ökar bidragsdelen successivt. Jag nöjer mig med detta. Vi har inga reservationer utan ett särskilt yttrande i detta betänkande. 92 (): Jag vill från början påpeka att jag hänvisar till vårt särskilda yttrande i fråga om studiemedel och andra närliggande ämnen. Vi har använt den här dagen till att diskutera väldigt mycket kring livslångt lärande, om kvalitet och hur vi ska främja som utbildningsnation och få bättre resultat. Det tycker jag är den rätta ingången just till att diskutera studenternas förhållanden. Båda de föregående talarna har varit inne på att det är absolut nödvändigt med en höjning av studiemedlen och att studenterna egentligen inte har förutsättningar att skapa den kvalitet som vi pratar om. Då är det ju märkligt var inne på det också att höra inte bara ett utan flera statsråd som hänvisar till hur det var . Jag kan gärna hänvisa till hur det var när jag studerade på högskolan, men det var faktiskt bortåt , och det är lite annorlunda . Jag förutsätter att kunskapsnivån, effektiviteten och allt sådant har ökat och att man ställer högre krav på studenterna än det var , nog för att det var trevligt. Jag förutsätter att vi har bättre kvalitet . Den kvaliteten kräver sin tid, och det är vi måste ge studenterna en rimlig chans att få. Det hjälper inte så mycket med examenspremier och sådana saker heller om man inte ger rimliga förutsättningar att uppnå dessa examenspremier, och rimliga förutsättningar handlar om ekonomiska medel. Det är ju glädjande att den studiesociala utredningen nu också har tillsatts. hade en avgörande del i att det uppdraget gick till kammaren också. Jag förutsätter att det inte blir en förevändning för att dra det i långbänk och vänta till 2009 med frågan om studiemedel. Jag hoppas också att vi under debatten kan få ett svar från om var de står i denna fråga. Det är det enda partiet i alliansen som i valrörelsen inte har talat om att höja studiemedel. Alla andra tre allianspartier har faktiskt lovat detta i valrörelsen. Som vi alla vet håller moderater hårt i penningpåsen. Det leder till att ministrar avgår i protest och allt möjligt. Vi hoppas att vi här kan få ett besked. Jag tror att studentkårer skulle vara väldigt intresserade av det svaret. Både och har tidigare antytt att vi kan vänta en höjning. Men om inte alla allianspartier är överens vet vi ju inte vad som händer. Den frågan hoppas jag besvaras. Studentfrågorna, och även studiemedel och lärandet, är ju en del av det livslånga lärandet som är väldigt viktigt. Här tycker jag att det är frågan om signalverkan som vi måste diskutera. På samma sätt som det är en signalverkan om är berett att satsa på att studenterna ska uppnå bra kvalitet är det fråga om signalverkan när det gäller nedskärning av komvux. Även det har berörts av föregående talare. tar upp detta precis som rekryteringsbidraget. Man kan alltid diskutera hur mycket som har skurits ned av tidigare regeringar. Det har varit så, och då var med på det. Skillnaden var att det var planerat. Det var en planerad nedskärning som var annonserad i förväg och som var en del av återrullning. Den nedskärning som skedde nu var totalt oplanerad och drabbade kommunernas verksamhet med total överraskning. Man kan knappast påstå att den på något sätt var planerad i samförstånd med kommunerna när vi för sedan kunde läsa hur till exempel behovet av platser inom komvux bara exploderat i . Det har ökat i stället för att minska just av den anledningen att i en högkonjunktur behövs en bättre matchning av jobb och kompetens. Människor upptäcker det, och de vågar då satsa på utbildning. Det är det vi ska uppmuntra om vi ska nå målet som kunskapsnation. Då blir det helt fel när regeringen i stället sänder signalen: Nej, vi är inte intresserade. De som har fått korttidsstudiestödet tidigare och som vill komplettera till en bättre utbildning: Nej, vi är inte intresserade. De som vill gå på komvux får samma svar. Man är inte intresserad. Det är där de vackra orden som vi har använt om livslångt lärande faller ihop och grusas, särskilt när vi vet att det finns tillräckligt mycket pengar i statens kassakista om man vill prioritera studiemedel, komvux och livslångt lärande. Det är det som finns för en gångs skull och som man från alliansregeringens sida väljer att inte utnyttja. Jag hoppas att en satsning när det gäller studiemedel kommer. När det gäller det andra har vi ju sett att det inte har kommit och till och med har försvunnit. Vi får se om det kommer satsningar på komvux . Eftersom regeringen talar om garanti när det gäller högskolekompetensen borde det komma en del satsningar på komvux. Dem har vi knappast sett. Snarare är det så att varje kommun kämpar för att få verksamheten att gå ihop. Från sida har vi i vår budget både lagt in och finansierat en höjning av studiestödet med . Vi lovade i valet en satsning på , varav vi före valet genomförde . Det är 900 kvar, vilket vi finansierar. Samma sak med korttidsstudiestödet. Vi menar att det som behövs är att ge de studerande rimliga förutsättningar att uppfylla alla de mål som vi kräver. Kraven på måluppfyllelse ska naturligtvis öka för att vi ska bli en bra kunskapsnation. Men för att göra det måste vi också ge studenterna rimliga förutsättningar. Då handlar det inte bara om piska. Det handlar också om morötter. 93 (): Efter fyra fem timmars spännande debatt om hela utbildningspolitiken och den högre utbildningen går vi alltså vidare och diskuterar studiestödet. Av de anföranden vi redan har hört kan vi dra slutsatsen att det blir en minst lika spännande debatt här. Det här handlar så klart om två sidor av samma mynt. Ska vi långsiktigt skapa välstånd och trygghet i vårt land bygger det naturligtvis på att vi ska ha hög kvalitet i vår högre utbildning och forskning. Om vi vill att studenter och medborgare ska få ut så mycket som möjligt av de investeringarna måste vi också ha ett studiestödssystem där landets studenter kan ta del av alla de möjligheter som erbjuds. Just att erbjuda möjligheter tycker jag är själva grundbulten i det politiska arbetet. När politiken fungerar som bäst är det precis dit våra beslut leder. Människor får verktyg för att förverkliga sina drömmar, och politiken hjälper till att göra de hinder som eventuellt står i vägen lite mindre. Om vi tittar på studiestödssystemet med precis de glasögonen kan vi konstatera att syftet ligger precis i den grundsynen. Studiestöd, studiemedel och studiebidrag fungerar precis som de här verktygen för att man ska kunna nå sina drömmar. Att detta ska vara utgångspunkten tror jag att det också finns ett ganska brett stöd för både i och utanför den här kammaren. har ju också ett mycket generöst studiestödssystem. Man behöver inte titta speciellt långt utanför gränser för att konstatera att vi ligger i den absoluta toppen i världsligan om man tittar på hur mycket offentliga medel av olika slag vi avsätter för studiestöd, studiemedel och annat. Det betyder så klart inte att allting är frid och fröjd eller att man kan lägga armarna i kors och säga att nu är allting klart. Men det är ändå bra att ha med sig det, tycker jag, som en bakgrund när vi diskuterar de här frågorna. känns det som om man glömmer bort det. Mot den bakgrunden känns det extra tillfredsställande att regeringen nu gett direktiv till den studiesociala utredningen som vi efterlyste i opposition tillsammans med . När det gäller förändringar och förbättringar finns det mycket kvar att göra. Låt mig nämna tre övergripande områden där regeringen och riksdagsmajoriteten nu föreslår olika lösningar på problemen och har olika svar på de frågor som ställs. Den första utmaningen handlar om någonting så självklart som att högre utbildning måste löna sig också ekonomiskt. Delvis är utbildning någonting som ska ge mer kunskap, göra att man bättre kan förstå världen och förkovra sig själv. Men det är för många också en direktiv investering i den egna privatekonomin. Man vill helt enkelt veta att om man lägger ned all och alla de här pengarna betalar det sig också i slutänden i plånboken. Man brukar på olika sätt försöka mäta hur mycket lönen påverkas om man väljer att vidareutbilda sig på olika sätt. Hur mycket tjänar man på att läsa vidare på högskola eller universitet jämfört med att inte göra det? Man talar ibland om utbildningspremien. Hur mycket ökar lönen när tiden för utbildning ökar? Hur ser skillnaden ut i total samlad livsinkomst för dem som väljer att studera vidare på olika sätt jämfört med dem som inte gör det? En del tycker av ideologiska skäl, misstänker jag, att det inte ska vara speciellt stora skillnader över huvud taget i lön eller annat mellan dem som väljer att studera vidare och dem som inte gör det. Klart är att vi i har fått en situation där utbildningspremien är förhållandevis låg. För vissa yrkeskategorier kan man till och med tala om en privatekonomisk förlust av att vidareutbilda sig. Vi måste politiskt ställa oss frågan: Vad kan vi göra för att skapa fler drivkrafter att utbilda sig och vidareutbilda sig? Det är så klart en komplicerad fråga. Den sträcker sig över flera olika politikområden. Ett generöst studiemedelssystem som har utgångspunkten att människor av egen kraft kan stärka sin egen ställning i samhället och i arbetslivet är ett steg på vägen. Här kommer så klart diskussionerna om beloppsnivåer och fribeloppsregler och annat sådant in. Det blir också några av de frågor som den studiesociala utredningen ska sätta tänderna i och gå igenom. När det gäller fribeloppsgränserna är det inte någon hemlighet att man länge har haft en utformning som har gjort att man straffar dem som väljer att jobba extra vid sidan av sina studier. Det är ett sådant exempel där politiken har misslyckats på området. Man satte upp hinder i vägen i stället för att riva dem för de studenter som är där. Visserligen har regeringens politik redan gett effekt på området. Jobbavdraget märks tydligt i plånboken också för de studenter som väljer att jobba extra. Men den samlade effekten och om inte annat attityden har ändå varit att för väldigt många har arbete under studierna blivit liktydigt med minskade studielån. På samma sätt ska den studiesociala utredningen titta på hur studiemedel kan användas för att öka genomströmningen i utbildningen. Det har vi delvis redan talat om i debatten med examensbonus eller peng-per-poäng-system beroende på hur man väljer att utforma det. Den andra utmaningen när vi diskuterar studiestödssystemet handlar om att göra det mer överblickbart, hållbart och ekonomiskt både för dem som är beroende av lånen och bidragen och också för oss som sitter här inne i kammaren och beslutar om det. Även på den punkten finns det mycket kvar att göra. Ett problem som har funnits handlar om bristen på samordning och enhetlighet av olika slag och, skulle nog vissa säga, rättvisa i hur man uppfattar systemet. Det har funnits en lång rad bidragsformer med vilka man på olika sätt har försökt stimulera fler vuxna att studera. En del av dem tillkom som svar på lågkonjunktur som fanns och andra som sätt att också stimulera arbetsmarknaden. Sedan dessa har mycket hänt. Vi satt kvar med ett system med en del brister som gjorde att delar av systemet fungerade illa och av många uppfattades som just orättvist. Resultatet kunde bli att det på en och samma utbildning kunde finnas studenter som satt bredvid varandra i bänkarna där någon lånade pengar för att sitta där, den andra fick rekryteringsbidrag och den tredje fick korttidsbidrag. Här fortsätter nu arbetet att skapa ett system som är sammanhållet, enhetligt och mer rättvist för dem som nyttjar det. Det är i precis det ljuset som dagens förslag om reformering av systemet med bidrag till korttidsstudier ska ses. Dessutom kommer den studiesociala utredningen även på detta område att ta fram ytterligare förslag på hur själva systemet kan bli bättre och mer effektivt. Även om grundstrukturen ligger fast skulle mycket kunna göras när det gäller inte minst administrationen av studiestödet. Hur kan till exempel CSN:s verksamhet effektiviseras och kosta mindre pengar? Kanske kan själva låneadministrationen överföras i annan regi. Det är många spännande tankar som finns där. Den tredje utmaningen handlar om just det som är namnet på den parlamentariska kommitté om den studiesociala situationen på olika sätt som direktiven är givna till. Om man studerar har man inte samma ekonomiska villkor som om man arbetar. Även om vi i vårt land ger våra medborgare större möjligheter än kanske någon annanstans kommer den skillnaden förmodligen alltid att bestå. Så länge utbildning är en investering tror jag att vi kan leva med att det också kommer att vara så. Men det förändrar inte vetskapen om att många studenter har en svår ekonomisk situation. Det är inte alltid helt enkelt att få hushållsbudgeten att gå ihop. Det är dessutom extra problematiskt om man till exempel är både förälder och student . Hur goda intentioner vi än har från politikens sida kan vi förmodligen inte garantera ett studentliv som är helt fritt från att man över huvud taget behöver bekymra sig om ekonomin. Men vi kan och ska se över spelregler och annat som gör att man kan leva ett tryggt liv och känna att man kan försörja sig själv man studerar. Som namnet antyder är det extra viktigt att den studiesociala utredningen ser över just de studiesociala frågorna. Det handlar om hur situationen ser ut för studenter med barn, hur studenthälsovård kan fungera bättre och hur studiestödssystemet samspelar med andra trygghetssystem i samhället. Sammanfattningsvis kan jag konstatera att ett av världens mest generösa studiemedelssystem har förutsättningar att bli ännu bättre . Vi ser till att studier lönar sig och att arbete inte straffar sig. Vi ser över regler och bidrag och gör systemet mer sammanhållet och rättvist. Vi tar inom ramen för den studiesociala utredningen äntligen tag i många av de frågor som har eftersatts . Därmed tror jag att vi är tillbaka ungefär där jag började. Vi skapar med dessa beslut en politik som ger människor verktyg att förverkliga sina drömmar och monterar ned hinder som står i vägen för människors ambitioner och ansträngningar. Det är, herr talman, politik när den är som allra bäst. Mot den bilden finns en opposition som egentligen inte är överens om någonting. Några av partierna på vänsterkanten vill kraftigt höja studiemedlen på en gång. Det största partiet vill det inte. Det är en opposition där några partier är för olika former av specialutformade bidrag oavsett om de visat sig fungera i praktiken och andra kanske är emot dem. Ett parti var med på vårt krav att ha en studiesocial utredning och några var det inte. Innan man kan få ett sammanhållet studiemedelssystem som är överskådligt och tydligt måste man kanske också få en oppositionspolitik som är sammanhållen, överskådlig och tydlig. Där är vi uppenbarligen inte. Jag vill därmed yrka bifall utbildningsutskottets förslag i betänkandet. 94 () replik: började med att säga att när man talar om studiestödssystemet är grundbulten att försöka erbjuda möjlighet att riva hinder. Ungefär så uttryckte sig . Jag tänker på det jag tog upp i mitt anförande om den nedmontering av vuxenutbildningen som pågår. Det började med neddragning inom komvux, borttagande av rekryteringsbidraget och borttagandet av korttidsstödet för en stor grupp människor. Frågan inställer sig genast om hur man ska erbjuda möjligheter och riva hinder. De människor som har haft dessa möjligheter har inte samma möjligheter längre. Vilka verktyg och åtgärder har alliansregeringen för att möta människor som står längst bort från arbetsmarknaden, är lågutbildade och verkligen behöver stöd för att komma i gång med utbildning? 95 () replik: Det är helt riktigt att det handlar om att skapa möjligheter på olika sätt. Det gäller inte bara i de här frågorna. Det är en generell inriktning och vad som är syftet med politiken. Det är målet. Mycket av det som det pekas på att den studiesociala utredningen ska utreda handlar precis om detta. tar upp rekryteringsbidrag, korttidsbidrag och annat. Det har visat sig att det inte fungerade speciellt bra. Jag minns debatten när vi stod med diskussionen om rekryteringsbidraget. Det kom fullständigt förödande kritik från . Det svarade man inte på då från Socialdemokraternas sida. Uppenbarligen har man inte läst den kritiken än eftersom det är någonting man fortfarande vill ha kvar. När det gäller bidrag till korttidsstudier är det sant att det reformeras på olika sätt. Däremot är det delar som finns kvar när det gäller stöd till studier för funktionshindrade, utbildning för personer med funktionshinder och annat. Det är en reformering av systemet. Det vore intressant att höra hur ser på hur det uppfattas och rättvisan i det. Är det rimligt att människor sitter på en utbildning där några lånar pengar för att sitta där och andra har betalat för att sitta där. Är det ett rättvist system? Det tycker inte vi. 96 () replik: