prot · GV0927 · 2007-11-20 00:00:00 — Det är nämligen tyvärr på det viset att det är alldeles för mycket bråk och oroligheter kring många idrottsevenemang. Jag skulle också vilja skicka med interpellanten en sak, och det är att man från den socialdemokratiska sidan kanske skulle fundera något över det fullständiga ointresse som finns för att göra supporterpolisernas arbete riktigt bra. När vi har större internationella evenemang skulle det vara väldigt bra om vi kunde samarbeta mer än vad vi får göra . Men mot detta vänder sig Socialdemokraterna och säger nej, nej, nej . I stället får vi ta med oss supporterpoliser på matcherna som får gå med händerna bakbundna och som inte kan göra någon som helst nytta mer än att informera svensk polis om vad som borde göras, detta till skillnad mot vad som sker i andra länder, där svensk polis faktiskt kan hjälpa till att stävja den kriminalitet som stör så mycket av idrotten. 60 (): Visst vore det trevligt, , om jag hade kunnat få ett svar på min fråga. Jag ställde en enda fråga om de sex socialdemokratiska förslagen till att stävja läktarvåldet ryms inom de direktiv som utredaren har fått. Om jag ska tolka svaret från är det varken ja eller nej, utan svaret är att dessa förslag delvis kan hanteras. Jag ska tolka det som att alla förslag inte kan diskuteras i sammanhanget. Då vill jag veta vad det är som gör att en del av dessa förslag är så omöjliga att de redan nu ska tas undan från den fortsatta utredningen. Jag har förståelse för om säger att hon vill förankra förslag som man ska fatta beslut om. Men sanningen är att regeringen inte har fattat ett enda beslut. Regeringen har tillsatt en utredning, och den behöver man inte förankra så mycket. Man visste vilka problemen var, och man visste att det kanske fanns en god erfarenhet som man kunde lägga in i grunden för utredningen. Men det var inte nödvändigt att alla parter hade alla bestämda uppfattningar på en linje före själva utredningen utan detta skulle prövas under utredningsarbetet. Sanningen är, , att det har tagit att tillsätta en utredning. Det kommer att ta i stort sett hela mandatperioden att få fram en ny lagstiftning. Så framemot fotbollssäsongen 2010, , kan den eventuella lagstiftning som talar om här träda i kraft. Jag kan ge ett konkret svar på frågan om vad det för citat jag talar om. Jag talar om ett citat i , , om det känns igen. Citatet av vad säger är: Visst kan man säga att utredningen är för tunn Det är inte jag som påstår det, utan det är som själv tycker att den egna utredningen är för tunn. Därför är jag orolig för att inte alla våra sex socialdemokratiska förslag kan prövas i utredningen. 61 (m): Det är möjligt att erfarenhet är att varje ord i en tidning är korrekt citerat. Det är i så fall en erfarenhet som kanske inte alla andra har. Likväl tycker jag naturligtvis att de direktiv som jag har gett utredningen är ganska genomtänkta och bra. Utredaren ska överväga om polisen ska ges möjlighet att ansöka om det tillträdesförbud som fanns med på Socialdemokraternas lista. Utredaren ska också titta på om polis eller åklagare ska ha möjlighet att genomföra ett interimistiskt beslut. Det finns oklarheter vad gäller straffansvaret vid planinvasion. Det tror jag också fanns med på Socialdemokraternas lista som , i efterhand, har kommit; det vill jag gärna säga. Utredaren ser över regleringen kring den pyroteknik som man ofta använder och roar sig med kring matcherna. Man tittar också på strafflagstiftningen beträffande fall där någon kastar in föremål. Det här är viktiga frågor för att få ordning och reda kring matcherna. Säkert finns det en och annan fråga till som det borde funderas över. Men det här är utredningen. Däremot är diskussionen fri. Det är klart att utredaren också kan lägga till saker som kommer därutöver. Men detta är det konkreta uppdrag som regeringen gett och någonting som önskats av andra. Därutöver detta ligger inte i den här utredningen har jag satt i gång arbetet med att modernisera lagstiftningen om kameraövervakning. Inom EU-arbetet arbetar jag intensivt för att få en bättre tingens ordning när det gäller polissamarbete nog så viktigt kring detta. Vidare har vi fortsatta samtal och diskussioner och också initiativ för att underlätta för föreningar och klubbar att göra ett bra arbete på sitt område. Till detta kommer den storsatsning på fler poliser som är helt nödvändig för att man ska ha tillräckligt med folk för att ha någorlunda lugn och ro på matcherna, så jag tycker att vi gör ganska mycket för att få mer lugn och ro kring idrotten. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2007/08:115 om anställningsskyddet för sjukskrivna 62 Statsrådet (): LiseLotte har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att de aviserade tidsgränserna för när arbetsförmågan ska prövas inte ska urholka anställningsskyddet. fick 312 160 människor sjuk- och aktivitetsersättning. Det är en förfärande hög siffra. För vissa är naturligtvis sjukersättning det bästa alternativet, men många har hamnat i utanförskap på grund av en långsam och passiviserande sjukskrivningsprocess. , som lämnade sitt betänkande , konstaterade att om färre ska passera genom sjukskrivningen in i sjuk- och aktivitetsersättningen måste fler mycket snabbare hitta en väg tillbaka från sjukdom till arbete. Ofta handlar en sjukskrivning inte om att gå från frisk till sjuk till frisk. Det sjuka finns där, mer eller mindre, och problemet är att det gamla arbetet inte längre fungerar. I ett gott samhälle blir då frågan vilket arbete som skulle kunna förenas med det sjuka, var och hur det ska gå att ta till vara det friska. Helst sker bytet redan innan problemet lett till sjukskrivning. I andra hand är det viktigt att sjukskrivningen blir början på en omställningsprocess. I lyckosamma fall kan övergången ske direkt från sjukskrivning till ett nytt arbete, och i andra fall kan det komma att krävas med arbetslöshet innan målet nås. I samtliga fall är omställningen att föredra framför fortsatt sjukskrivning och i slutändan sjuk- och aktivitetsersättning. Jag delar uppfattning. För att råda bot på passiviteten i sjukskrivningsprocessen vill regeringen införa en rehabiliteringskedja med fasta hållpunkter. För en anställd ska först prövas om en återgång till de vanliga arbetsuppgifterna kan underlättas. Därefter ska även möjligheterna till omplacering och rehabilitering till annat arbete hos arbetsgivaren beaktas och i det sista steget även arbetsuppgifter utanför den befintliga arbetsgivarens verksamhet. De fasta hållpunkterna är tidssatta gränser för när dessa bedömningar ska vara gjorda. Därigenom skapas tydliga förväntningar på alla inblandade. Regeringen har också aviserat om en utveckling av företagshälsovården. Denna bör kunna fungera som ett bra stöd för arbetsgivare och arbetstagare när det gäller att ta till vara den enskildes arbetsförmåga. Jag vill betona att regeringen inte avser att föreslå några förändringar i anställningsskyddet. Kravet på saklig grund för uppsägning av en arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom kommer även fortsättningsvis att gälla. För att uppsägning av en arbetstagare ska kunna ske måste en arbetsgivare ha gjort allt som kan anses rimligt i fråga om anpassning av arbetsplatsen och ha undersökt möjligheterna till omplacering av arbetstagaren. Om allt detta är gjort men det inte är möjligt för den anställde att utföra något arbete för arbetsgivaren är det viktigt att den enskilde får hjälp med att hitta ett arbete som han eller hon kan klara på den övriga arbetsmarknaden. Enligt min mening är det den passiva sjukskrivningsprocess som tidigare tillåtits som i första hand har urholkat arbetsgivarens ansvar för rehabilitering och anställningsskydd. Någon egentlig prövning har i många fall inte gjorts av de möjligheter som finns att ta till vara den enskildes möjligheter i annat arbete hos arbetsgivaren eller på den övriga arbetsmarknaden. Slutet har ofta blivit en permanent sjukersättning, och i detta sammanhang har anställningen upphört. Detta vill vi inte acceptera längre. Därför föreslår regeringen nu ett kraftfullt paket för att människor ska ges förutsättningar att så långt det är möjligt försörja sig själva genom eget arbete i stället för att pensioneras bort. 63 (): Jag vill börja med att tacka för svaret. Det som är tydligt när man läser det är att ministern och jag inte har samma uppfattning om nyheterna i den så kallade sjukförsäkringsreformen och om vad den betyder för den enskilde. En synonym till ordet reform är ordet förbättring. Jag anser inte att det som regeringen aviserat i budgeten är någon förbättring tvärtom! Regeringen tycker fortfarande att det ska löna sig att vara högavlönad och frisk. Att dessutom vara man är ett extra plus. I budgetpropositionen har oturen kommit till de sjukskrivna att betala notan för skattesänkningarna. En av besparingarna eller, om man så vill, reformerna, består i att tidsgränser införs för när arbetsförmågan ska prövas. ska omplacering på arbetsplatsen bli aktuell, och ska den sjukskrivnes arbetsförmåga prövas mot alla vanligen förekommande arbeten på arbetsmarknaden. Om man då finner att arbetsförmågan är tillräcklig för ett förekommande arbete förlorar den sjukskrivne rätten till sjukpenning. är det så att sjukskrivna personer som är arbetslösa får sin arbetsförmåga prövad mot hela arbetsmarknaden, vilket betyder att de blir utförsäkrade tidigare. Allt fler sjukskrivna kommer att bli utförsäkrade tidigare. Om man går miste om sin ersättning trots att man inte känner sig frisk måste man ju ändå överleva på något sätt, så man återvänder antingen till sitt jobb eller också till arbetslöshet. Risken är dock att även de som har en anställning blir arbetslösa på grund av den ordning som regeringen föreslagit och som jag tror kommer att urholka anställningsskyddet. Sjukdom är, precis som ministern säger, ingen saklig grund för uppsägning. Men visar praxis från Arbetsdomstolen att arbetstagaren måste utföra arbete som är av betydelse för arbetsgivaren. Jag ska ge ett exempel. Den som är busschaufför och som har fått förslitningsskador i ena armen efter att ha kört bussar med växellåda klarar inte att ratta och växla en buss. Den här personen är anställd på ett litet företag där det bara finns bussar med växellåda. behöver arbetsgivaren då bara vänta de stipulerade sex månaderna för att bli av med denne anställde som ju i en förlängning skulle kosta pengar när arbetsgivaren skulle bli tvungen att investera i en mer arbetsvänlig buss. I ett läge när den sjuke återvänder till sin arbetsplats har arbetsgivaren inte gjort något för att förbättra arbetsförhållandena och anser därför inte att den anställde kan utföra arbete som är av betydelse för arbetsgivaren, i mitt exempel om bussföraren. Då kan saklig grund för uppsägning finnas. Jag tycker att det är självklart att alla i största möjliga mån ska arbeta. Lika självklart är det för de allra flesta att vilja arbeta. Men med det här förslaget vänder regeringen udden än tydligare mot de sjuka. De ska bli friska snabbt, rehabilitera sig och hitta ett nytt arbete om de inte har hälsan nog att gå tillbaka till det arbete som de blivit sjukskrivna ifrån. När de väl befinner i arbetslösheten ska de sjukskrivna underordnas politik om, som jag ser, omänskliga krav på arbetslösa. Det är låga ersättningar, krav på att söka och acceptera ett arbete hundratals mil från familj och barn det har vi sett i medierna. Det är som friska arbetslösa tvingas göra . På så vis tror jag att det här tyvärr kommer att leda till, och jag tror att det är en pusselbit i regeringens politik, att inrätta en låglönearbetsmarknad i . Jag undrar vad säger om den tanken. är det enda parti i riksdag som driver kravet på full sysselsättning, och vi vill att det ska vara överordnat inflationsbekämpningen. Vi vill till exempel anställa 150 000 människor i den offentliga sektorn där behoven är störst. Det säger jag i motsats till det som regeringen sett till i sin arbetspolitik. 64 FINN (): Det här är en väldigt viktig debatt som interpellanten har tagit upp. Jag har stor sympati för interpellantens frågor till statsrådet. Av förklarliga skäl har jag kanske något större förståelse för statsrådets svar. Låt mig säga att jag upplever att den här debatten handlar om två regelverk som ställs mot varandra. Det ena är regelverket för anställning och anställningsskyddet, det andra är regelverket för sjukskrivningar. Min fråga är: Vart tog människan vägen i den här debatten? Precis som det står i statsrådets svar handlar det om att den här regeringen tog över ett tillstånd med 312 160 människor i sjuk- och aktivitetsersättning . Utifrån mitt perspektiv är den siffran förfärande, inte kanske bara på grund av de enorma kostnader som detta medför. Vi ska vara medvetna att detta är en av skattebetalarnas största utgifter i . Den är förfärande också på grund av den forskning som finns på området och som säger att en av de största riskerna för att dö är om man har försatts i en situation av förtidspension, det vill säga att man har en permanent sjukskrivningsförsörjning. Det finns skrämmande siffror som säger att man kommer upp i en nivå av sju gånger ökad dödlighet, jämfört med motsvarande åldersgrupper som inte befinner sig i förtidspensionen, om man faktiskt har det som permanent sysselsättning. Det visar alltså att det är bokstavligt talat livsfarligt att hamna i den situationen. Då är min fråga: Om en ond bråd död på detta sätt konfronteras med ett värnande om anställningsskyddet vilket jag naturligtvis tycker är viktigt i sig precis som statsrådet säger hur ser interpellanten och statsrådet på att man faktiskt lider risk av en mycket allvarlig åkomma därför att man inte lyckats rehabiliteras igen? Vilka andra åtgärder föreslår för att komma till rätta med detta problem? Frågan blir närmast retorisk, eftersom man tillsammans med Socialdemokraterna har byggt upp detta berg av förtidspensioner som jag menar är kanske ett av våra allvarligaste riskmoment för hälsan. På vilket sätt värderar man den befarade risken att anställningsskyddet kommer att urholkas för sjukskrivna ministern betonar väldigt tydligt i sitt svar att alliansregeringen på inget sätt har ambitionen att ändra på anställningsskyddet i förhållande till den risk det innebär att de här människorna i den här mängden kanske är en av våra största tickande bomber när det gäller att dö ? 65 Statsrådet (): LiseLotte tar snarare upp en allmänpolitisk debatt här. Men jag kommer att hålla mig till den fråga som LiseLotte ställer i sin interpellation. LiseLotte är orolig. Det är jag också. LiseLotte skulle i stället använda sin kraft till den politik om hon själv var med om att stötta , den socialdemokratiska regeringen. Många fick vänta förgäves på rehabilitering. bland annat motionerade åtskilliga gånger om företagshälsovården, motioner som inte bifölls i den här kammaren. Man kom in för sent med åtgärder. Det har funnits en regel som säger att ska pröva sjuk- och aktivitetsersättning. Jag har träffat många, inte minst unga, som har blivit förtidspensionerade och fått en aktivitetsersättning, fastän de har bett och bönat för att slippa. Jag vet många ungdomar som inte vågar hålla kontakten med för risken att de ska få en aktivitetsersättning. När de väl får en aktivitets- eller sjukersättning har ni sett till att anställningstryggheten har försvunnit. När man får en sjuk- och aktivitetsersättning finns det anledning att bli uppsagd på arbetet. 140 personer har ni skickat i ett utanförskap. Anställningstryggheten har minimerats, och det har funnits anledning till uppsägning. Det vill jag ändra på. Det vill regeringen ändra på. I stället vill vi ta bort ettårsgränsen, som har varit som ett domslut för väldigt många, och se till att personer inte skickas till tillvaro i förtidspension utan behålls kvar i en förlängd sjukpenning. Ja, visserligen är det , men dock , och det är ändå mycket mer än de som ni skickade många människor i utanförskap med. Jag tycker att LiseLotte i stället skulle säga: Det är bra att regeringen nu satsar på rehabilitering och att regeringen gör det . Det är bra att regeringen satsar på företagshälsovård. Det är bra. Det är bra att regeringen nu kommer att kräva av arbetsgivaren, när så säger, ett intyg från arbetsgivaren som beskriver om det finns arbete eller inte. Där tror jag att de fackliga organisationerna kan göra stor nytta med att hjälpa den enskilde. I stället för att komma fram till en ettårsgräns ska vi behålla personen i en förlängd sjukpenning om det är nödvändigt. Jag beklagar att den här busschauffören tydligen har fått vänta så länge på både sjukvård och rehabilitering att förslitningsskadan på något sätt blivit permanent. Jag tycker att han skulle ha haft hjälp mycket tidigare, och han skulle ha fått stöd och hjälp också av sin arbetsgivare. Det är självklart. Låt oss hålla oss till fakta och inte skälla på regeringen som gör en mängd saker under sitt första år vid regeringsmakten. Ingenting gjordes innan, utan man bara väntade på att de här personerna skulle förtidspensioneras. 555 000 personer har en förtidspension eller sjuk- och aktivitetsersättning. Nästan 100 000 har en sjukskrivning som varar . När det gäller sjustegsmodell och de som är sjukskrivna sedan längre är kvar i steg ett. Jag ser inget fel i att regeringen nu lägger fram ett förslag som innebär kraftfulla åtgärder för att hjälpa och stödja människor att få vård så att de inte hamnar i utanförskap. Vad tänker LiseLotte och göra för att hjälpa de människor som kanske vill komma tillbaka men som har en förtidspension? Vad har ni för förslag att hjälpa de människorna att komma ut på arbetsmarknaden? 66 (): Det blev plötsligt mycket här, så jag vet inte riktigt var jag ska börja. Jag tänker i alla fall börja med att säga att jag inte försvarar det som hände. Man får ofta höra i debatten att ni har varit med och varit med om det och det. Jag tänker inte försvara, för det fanns väldigt mycket som jag inte tyckte var bra före min tid här. Jag tänker inte ge mig in i den diskussionen. Ministern säger att ettårsgränsen är som ett domstolslut. Då menar jag att det förslag som har lagts fram om rehabiliteringskedjan också innebär gränser och . Det är alltså ännu tidigare och ännu värre. Jag tänker inte heller försvara det höga antal som är i förtidspensionering. Det är helt vansinnigt, helt fel och väldigt olyckligt för dem som hamnar där. Den mängden förtidspensionerade människor vill jag verkligen inte att vi ska ha. Sedan finns det människor som måste få ha kvar det här stödet eftersom de inte klarar av något. Den låga procentsatsen är också helt vansinnig och något som jag inte försvarar. Vi i har i vår budget pengar för att höja den nivån. Ministern säger att man gör en mängd saker. Och jag håller med om att ni gör väldigt mycket, men jag tycker förstås inte att ni gör rätt saker. Det som vi också kan vara överens om är att rehabiliteringen måste förbättras och att sjukskrivningstiden måste bli mer aktiv. Där är ministern och jag överens, absolut. Men det får inte ske genom att anställningsskyddet för löntagarna försvagas och den ekonomiska tryggheten urholkas, vilket jag menar att er politik innebär. Som det ser ut nu kommer det att bli ännu tydligare, som jag sade, med de nya tidsgränserna tre och . Många sjuka kommer att hamna i en ohållbar situation. Det här sker i kombination med att regeringen inte skärper arbetsgivarens ansvar för den arbetsplatsinriktade rehabiliteringen. Det är en sak som och jag verkligen vill göra. Vi vill ställa mer på krav på arbetsgivare. Vi tror att det är en rimlig väg att gå att arbetsgivaren får ta mer ansvar för hela situationen. Trots att arbetsgivarnas rehabiliteringsansvar kvarstår kan de i verkligheten göra som de vill, för det finns inga drivkrafter och inga sanktioner. Det menar jag att vi måste ha. Som det är kan arbetsgivaren sitta med armarna i kors, till exempel bussägaren som inte gjorde någonting. Det är tillåtet , men det vill inte jag att det ska vara. Som det är är det bara för de sjuka och för den delen för de offentliga instanserna att gilla läget. Då undrar jag vad statsrådet avser att vidta för åtgärder för att anställningsskyddet inte ska urholkas som jag och vi befarar, för jag tror att vi hamnar där, tyvärr. Det finns också stora risker med den nya ordningen, och det är att den kommer att försämra arbetsmarknadens arbetssätt. Om en sjuk persons arbetsförmåga ska prövas på hela arbetsmarknaden kan det betyda att den sjuke personens yrkeskunnande inte tas till vara, och det är ett samhällsekonomiskt slöseri. Många sjuka kan dessutom behöva vidareutbildning eller omskolning för ett fortsatt yrkesliv, men med regeringens nedskärning på till exempel arbetsmarknadsutbildning försvåras det. Jag har ett annat exempel. Men jag ser att min talartid snart är slut, så jag sparar det till . Men det är uppenbart att regeringen saknar ett helhetsperspektiv i arbetet för ett friskare arbetsliv, för parallellt med besparingarna på sjukförsäkringar och urholkningen av anställningsskyddet genomför regeringen besparingar på . Det motsvarar en tredjedel av verkets anslag . Det betyder att 275 personer har blivit uppsagda, varav 50 arbetsmiljöinspektörer. Och med minskad tillsyn är risken stor att ohälsan kommer att öka i arbetslivet. 67 FINN (): En överdödlighet av de proportioner som jag nämnde när det gäller de som hamnar i en permanent sjukersättningssituation tycker jag gör att man av anständighetsskäl och humanistiska skäl är tvungen att vända på varje sten för att komma till rätta med det. Vi har en mycket bra arbetsrättslagstiftning i det här landet som naturligtvis även den måste ställas mot risker att bli sjuk och även att dö . Jag tycker därför att regeringen har agerat väldigt klokt genom att ha fasta hållpunkter för en sådan bedömning, för det blir en väldigt tydlig förväntan på båda parter under vilka tidsperioder man behöver se över detta. Att då ställa en befarad risk för en urholkning av anställningsskyddet regeringen har tydligt sagt att det inte behöver befaras mot att passivt inte göra någonting åt den enorma risken för att dö , som utanförskapet i permanent sjukersättning innebär, skulle vara att kapitulera inför ett gigantiskt medicinskt problem. Jag kan bara gladeligen ta emot det svar som statsrådet har lämnat och ställa frågan igen till : Hur hade man tänkt sig att analysera de höga ohälso- och dödstal som är förknippade med förtidspensioneringar, alltså permanent sjukersättning, om man inte har något bättre att komma med än att till varje pris värna en risk för att någonting ska urholkas som vi ännu inte har sett någonting av? Vad är den konstruktiva lösningen för den ökade risken att dö som varje förtidspensionär har rent statistiskt? Har något svar på den frågan? 68 Statsrådet (): Det är förstås glädjande att LiseLotte nu tar tillbaka agerande under den förra mandatperioden när hon säger att det var vansinnigt med så många förtidspensionerade som 140 personer . Man vill inte försvara de . De vill man ändra. Man vill inte ha ettårsgränsen. Jag välkomnar naturligtvis att man nu har en klarare syn på att det här har varit förödande för väldigt många människor som inte har fått hjälp . När de väl har sjukskrivits har saker och ting inte hänt. Rehabilitering har uteblivit, och man har inte haft någon företagshälsovård som har kunnat agera gentemot arbetsgivare, arbetsplats och arbetsmiljö. När de väl har fått förtidspension har det inte funnits några möjligheter över huvud taget att få hjälp och stöd att komma tillbaka till ett arbetsliv eller till bättre hälsa och förhoppningsvis ett arbetsliv. När jag får frågan vad som är det viktigaste vi nu ska göra för att minska ohälsan, för att människor ska vara friska och över huvud taget inte bli sjuka, att vi när de blir sjuka gör rätt saker och att vi minskar utflödet i sjuk- och aktivitetsersättning och hjälper dem tillbaka som redan befinner sig där, så kan jag inte säga en sak.