prop · GU03126 · 2007-06-20 00:00:00 — ifrågasätter om det strikta skadeståndsansvaret för hundägare skall vara kvar med hänsyn till de stora samhällsförändringar som skett sedan tillsynslagens tillkomst. Den nu föreslagna lagen har samma grundläggande syfte som tillsynslag men betonar ännu starkare ägarnas ansvar för den egna hunden. I detta sammanhang har bestämmelsen om strikt skadestånds- ansvar en central betydelse. Att frångå denna regel och ersätta den med en bestämmelse som förutsätter försumlighet för skadeståndsansvar skulle utan tvekan, tvärtemot vad regeringen syftar till, uppfattas som en försvagning av ägaransvaret. Regeringen bedömer att de av första lagutskott anförda skälen för strikt skadeståndsansvar för hundar gäller i lika hög grad . En bestämmelse om strikt skade- ståndsansvar för ägare av hund samt dess innehavare bör därför finnas också i den nya lagen. Även det nuvarande undantaget för skador orsakade av tjänstehundar bör föras in i den nya lagen. I lagrådsremissen föreslogs att bestämmelsen om undantag från den strikta skadeståndsskyldigheten skulle gälla för skador orsakade av tjänstehund som en polisman och vissa angivna befattningshavare vid försvarsmakten använder i tjänsten om den skadelidande har betett sig på ett sådant sätt att det har varit nödvändigt att ingripa mot honom eller henne. Enligt den gällande tillsynslagen skall, för att undantaget skall vara tillämpligt, den skadelidande ha betett sig på ett sådant sätt att det har varit påkallat att ingripa mot honom. Lagrådet förordar att ordet påkallat behålls. Regeringen anser i likhet med Lagrådet att ordet nödvändigt inte utgör en helt korrekt beskrivning av de situationer i vilka undantaget är tillämpligt. Ordet påkallat är dock enligt regeringens bedömning något för oprecist. Regeringen har i stället stannat för ordet motiverat. Någon ändring i sak jämfört med den gällande tillsynslagen är inte avsedd. (Jfr 12 § 3 passlagen [1978:302] där ordet påkallar ändrades till är motiverat genom prop. 2004/05:119. Ändringen var redaktionell.) Kostnader för omhändertagande av hundar Regeringens förslag: En hundägare eller en hundinnehavare vars hund har omhändertagits skall betala de kostnader som omhänder- Kostnaderna får förskotteras av allmänna medel. Om det finns särskilda skäl, får polismyndigheten i enskilda fall medge undantag från skyldigheten att betala kostnaderna. skall kostnaderna slutligt betalas av polismyndigheten. myndigheten har beslutat att en hund som omhändertagits skall säljas, får polismyndigheten ta ut ersättning ur köpeskillingen för kost- naderna för omhändertagandet. Om det efter det att polismyndigheten har fått täckning för sina kostnader återstår pengar från köpeskillingen tillfaller dessa ägaren. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningen har dock inget förslag om att pengar från köpe- skillingen som återstår efter det att polismyndigheten fått täckning för sina kostnader skall tillfalla ägaren. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte någon erinran mot utredningens förslag. eller innehavaren alltid skall betala kostnaderna för omhändertagna Skyldigheten att betala kostnaderna måste bedömas med utgångspunkt i omständigheterna. Det bör klarare framgå att betal- ningsskyldighet är aktuell endast om omständigheterna talar för att ägaren eller innehavaren har varit försumlig. Skälen för regeringens förslag: I gällande tillsynslag och i lagen om märkning och registrering av hundar finns bestämmelser om kostnader I tillsynslagen finns dessa bestämmelser i 3 och 5 §§ och i lagen om märkning och registrering av hundar finns bestämmelserna i 7 och 8 §§. Bestämmelserna är i huvudsak likartade och innebär att ägaren av en omhändertagen hund skall betala de kostnader som omhändertagandet har medfört. förskotteras av allmänna medel. Om polismyndigheten har beslutat att en hund som omhändertagits skall säljas, får polismyndigheten ta ut ersättning ur köpeskillingen för kostnaderna för omhändertagandet. lagen om märkning och registrering av hundar föreskrivs att om det finns särskilda skäl, får polismyndigheten i enskilda fall medge undantag från skyldigheten att betala kostnaderna. I sådana fall skall kostnaderna slut- ligt betalas av polismyndigheten. har avstyrkt att ägaren eller innehavaren alltid skall betala kostnaden för en omhändertagen hund. skyldigheten att betala kostnaderna bedömas med utgångspunkt i Regeringen anser att ägaren eller innehavaren även fortsättningsvis bör betala de kostnader som omhändertagandet har Det kan dock finnas fall där det är orimligt att ägaren eller innehavaren skall stå för kostnaden. Därför bör den bestämmelse som finns i gällande lag om märkning och registrering av hundar och som innebär att polismyndigheten i enskilda fall får medge undantag från bestämmelsen införas även i den nya tillsynslagen. dock avsedd att tillämpas endast undantagsvis och efter noggrann I likhet med utredningen anser regeringen att de nuvarande bestäm- Prop. 2006/07:126 melserna om kostnader för omhändertagande inte bör ändras. dock tilläggas i paragrafen att om det återstår pengar efter det att polis- myndigheten har sålt en hund och fått täckning för sina kostnader skall den återstående delen tillfalla ägaren, se avsnitt 6.10. Bestämmelserna om kostnader för omhändertagande bör föras samman till en paragraf i den nya lagen. 6.9Övergivna eller förvildade katter Regeringens förslag: En katt som med skäl kan antas vara övergiven eller förvildad, får avlivas av jakträttshavaren eller av någon som företräder denne. Inom tätbebyggt område krävs dock tillstånd av polismyndigheten. Regeringens bedömning: Det finns inte tillräckligt starka skäl för att införa bestämmelser om märkning och registrering av katter. Utredningens förslag: Utredningen har inte behandlat frågan om katter. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har kommenterat bestäm- melsen särskilt men flera remissinstanser beklagar att problemet med katter inte har uppmärksammats i utredningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I nuvarande tillsynslag finns en bestämmelse som föreskriver att en katt som med skäl kan antas vara övergiven eller förvildad, får dödas av jakträttshavaren eller av någon som företräder denne. Inom tätbebyggt område krävs dock tillstånd av polismyndigheten. Vad gäller förslagets förenlighet med regeringsformen och Europa- konventionen, se nedan i avsnitt 6.10. Såvitt avser flera remissinstansers synpunkt att problemet med katter inte har uppmärksammats i utredningen anser regeringen att det inte föreligger tillräckligt starka skäl för att införa bestämmelser om märkning och registrering av katter. Vad gäller ytterligare bestämmelser om tillsyn av katter saknas tillräckligt underlag för sådana förslag. Med hänsyn härtill anser regeringen att den nuvarande bestämmelsen bör föras över oförändrad till den nya tillsynslagen. Förslagets förenlighet med regeringsformen och Regeringens bedömning: Bestämmelserna i 2 kap. 18 § regeringsfor- men är inte tillämpliga när en hund har omhändertagits eller en katt har kan inte anses kräva att det skall utges ersättning till den hundägare vars hund har omhändertagits eller den kattägare vars förvildade eller övergivna katt har avlivats. Skälen för regeringens bedömning: En särskild fråga är hur omhändertagande av en hund enligt de föreslagna bestämmelserna i 11 och 17 §§ och en efterföljande försäljning, bortskänkning eller avlivning av hunden samt avlivning av katt enligt den föreslagna bestämmelsen i 21 § förhåller sig till det skydd av äganderätten som föreskrivs i 2 kap. 18 § regeringsformen och i art. 1 i första tilläggsprotokollet till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). I en del fall kan en omhändertagen hund enligt de föreslagna bestämmelserna i 11 och 17 §§ komma att återlämnas till ägaren men i många fall kommer hunden i stället att säljas, skänkas bort eller avlivas. Enligt 2 kap. 18 § regeringsformen är varje medborgares egendom tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna in- tressen. Den som genom expropriation eller annat sådant förfogande tvingas avstå sin egendom skall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten. Ersättningen skall bestämmas enligt grunder som anges i lag. Enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till skall varje fysisk eller juridisk person ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Med begreppet annat sådant förfogande avses tvångsövertagande av förmögenhetsrätt, varmed avses äganderätt eller annan särskild rätt med ekonomiskt värde. Däremot innefattas i begreppet annat sådant för- fogande inte annan tvångsavhändelse, som t.ex. förstöring av egendom på grund av risk för smitta eller skatter, böter, viten m.m. samt exekutiva åtgärder (se E. m.fl., Grundlagarna, 2 uppl., s. 167). Hund och katt får anses vara egendom enligt 2 kap. 18 § regeringsformen och artikel 1 i första tilläggsprotokollet till . Särskilt en del hundar kan representera betydande värden. Förvildade eller över- givna katter torde sakna ett ekonomiskt värde. Genom den föreslagna tillsynslagen införs bestämmelser enligt vilka staten ges rätt att förstöra enskilds egendom, dvs. hund eller katt, genom avlivning. Endast hundar som efter utredning har bedömts vara farliga, dvs. hundar som av någon anledning har angripit eller skadat eller riskerar att angripa eller skada människor eller djur, eller om det annars finns särskilda skäl, kan avlivas enligt den föreslagna tillsynslagen. De övergivna eller förvildade katter som kan avlivas är ofta farliga genom att de skräpar ned och därigenom orsakar sanitära olägenheter, såsom spridning av sjukdomar och smitta. Regeringen anser att bestämmelserna i 2 kap. 18 § regeringsformen inte är tillämpliga vid förstöring av egendom som utgör en fara för människor eller för andra djur (jfr prop. 1998/99:88 Bekämpning av smittsamma djursjukdomar, s. 29). Enligt regeringens bedömning får även sådana fall då en hund omhändertas för att senare säljas eller skänkas bort betraktas som sådan tvångsavhändelse som inte omfattas av skyddet i 2 kap. 18 § regeringsformen, eftersom det i dessa fall närmast är fråga om en sanktion riktad mot en enskild person som inte uppfyller de tillsyns- och skötselkrav som samhället ställer på honom eller henne som hundägare. När det gäller kravet i att egendomsberövandet skall ske i det allmännas intresse är det enligt i första hand de nationella organen regering, parlament, domstolar osv. har att göra denna bedömning. De åtnjuter därvid en viss egen bedöm- Prop. 2006/07:126 ningsmarginal (se H. , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3 uppl., s. 457). Syftet med den föreslagna bestämmelsen i 11 § tillsynslagen är att hundar skall hindras från att orsaka skada eller avsevärd olägenhet och syftet med den föreslagna bestämmelsen i 17 § tillsynslagen är att lös- löpande hundar inte skall skada, driva eller förfölja vilt. Syftet med den föreslagna bestämmelsen i 21 § är att övergivna eller förvildade katter inte skall skräpa ned och därigenom orsaka avsevärda olägenheter genom att t.ex. sprida sjukdomar m.m. Samtliga dessa syften är enligt rege- ringens bedömning angelägna allmänna intressen som är motiverade från hälso- eller säkerhetssynpunkt. Även om det föreligger ett allmänt intresse som kan motivera att egendom fråntas en enskild person, måste det enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till ske en avvägning mellan det allmännas och den enskildes intressen, och egendomsberövandet måste genomföras på ett sådant sätt att det inte innebär en oskälig börda för den enskilde, dvs. det måste vara fråga om ett proportionerligt ingrepp i den enskildes rätt (a.a. s. 458). Vid avgörandet av om ingreppet är proportionerligt skall hänsyn tas till om den enskilde tillerkänns ersättning i någon form och i övrigt till de omständigheter under vilka ingreppet sker. Utifrån de ovan angivna syftena med de olika bestäm- melserna om omhändertagande av hund och avlivning av katt i den föreslagna tillsynslagen anser regeringen att de omständigheter under vilka ingreppet sker gör att ingreppet i den enskildes rätt är proportio- nerligt. Med hänsyn till det anförda anser regeringen att inte kan anses kräva att det skall utges ersättning till den vars hund har omhändertagits enligt den föreslagna tillsynslagen. Inte heller kan det anses krävas att ersättning utgår till den kattägare vars förvildade eller övergivna katt avlivas. Enligt regeringens mening bör dock försäljnings- summan, till den del den inte behöver tas i anspråk för att täcka polis- myndighetens kostnader för omhändertagande av hunden, tillfalla ägaren, se avsnitt 6.8. Regeringens förslag: Den som bryter mot ett hundförbud döms för överträdelse av hundförbud till böter eller fängelse i högst . Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1.inte följer ett föreläggande eller bryter mot ett förbud som med- delats med stöd av 8 § första stycket, 2.inte gör anmälan enligt 14 § andra stycket eller 3.bryter mot 21 § andra meningen. Den som uppsåtligen inte lämnar underrättelse enligt 17 § första stycket döms till penningböter. Den som har överträtt ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud får inte dömas till ansvar enligt denna lag för den gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Till böter döms den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot 16 § första stycket eller en föreskrift som har meddelats med stöd av 16 § andra stycket. Utredningens förslag: Överensstämmer till viss del med regeringens förslag. Utredningen föreslår dock att den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet eftersätter tillsynen över en hund skall kunna dömas till böter. Utredningen föreslår också att den som med uppsåt eller av oakt- samhet bryter mot beslut meddelade med stöd av lagens tillsynsbestäm- melser skall kunna dömas till böter eller fängelse i högst . Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget i stort eller har inget att erinra. anser att påföljden inte är kännbar, t.ex. för tungt skuldsatta personer. Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande tillsynslag döms den till böter som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot beslut som polismyndigheten har meddelat när någon eftersätter tillsynen över en hund. Vidare döms den till böter som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte anmäler att den dödat en löst löpande hund på område där hemdjur finns. Till böter döms också den som har dödat en katt inom tätbebyggt område utan tillstånd av polismyndigheten. Till penningböter döms den som tagit hand om en hund i område där det finns vilt men som försummar att lämna underrättelse om omhändertagandet till ägaren, innehavaren eller polismyndigheten. Enligt jaktlagen döms den till böter som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot bestämmelsen att hundar den 1 marsden skall hållas under sådan tillsyn att de hindras att löpa lösa i marker där det finns vilt eller den som bryter mot bestämmelsen att hundar skall hållas under sådan tillsyn att de hindras från att driva eller förfölja vilt. Vidare döms enligt jaktlagen den till böter som uppsåtligen eller av grov oakt- samhet bryter mot en föreskrift som meddelats med stöd av 6 § andra stycket. I ringa fall döms inte till ansvar enligt jaktlagen. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att överträdelser av ett meddelat hundförbud bör kriminaliseras. Enbart vite kan inte anses vara en tillräckligt ingripande sanktion. Ett vitesföreläggande kan nämligen komma i fråga redan i samband med ett föreläggande eller förbud enligt den föreslagna 8 § och en person som meddelas hundförbud kan därför redan tidigare ha brutit mot ett föreläggande eller förbud trots att detta var förenat med vite. Det finns en överhängande risk för att en hund kan bli farlig och orsaka skada om dess ägare är olämplig som hundägare, vilket en person som har meddelats hundförbud får anses vara. Överträ- delse av meddelat hundförbud kan därför medföra påtaglig fara eller skada och får anses vara en gärning av sådant allvar att den bör straff- beläggas. När det gäller frågan vilken straffskala som bör gälla gör regeringen bedömningen att straffskalan till viss del bör följa den som gäller för djurförbud enligt djurskyddslagen. Den som uppsåtligen eller av oakt- samhet bryter mot ett djurförbud döms enligt 36 § djurskyddslagen till böter eller fängelse i högst . För de allvarligaste brotten döms enbart till fängelse i högst . Om gärningen är att anse som ringa skall inte dömas till ansvar. Straffskalan höjdes från böter eller fängelse i högst till böter eller fängelse i högst samt att det för de allvarligaste brotten endast skulle dömas till fängelse i högst (prop. 2001/02:93). Skälen angavs vara att många brott mot djurskydds- bestämmelserna av allmänheten ansågs ha ett högt straffvärde, t.ex. brott mot de för EU gemensamma bestämmelserna om transport av djur. Allvarliga eller upprepade brott borde därför kunna leda till högre straff än fängelse. Straffvärdet av en överträdelse av hundförbud bör mot bakgrund av det anförda vara sådant att det bör föreslås en straffskala som sträcker sig från böter till fängelse i högst . Normalstraffet med en sådan straff- skala bör vara böter. I många fall kan dock en strängare påföljd vara motiverad. De skäl som motiverar ett straffmaximum i djur- skyddslagen är dock inte relevanta här. Regeringen föreslår, i likhet med vad som gäller för t.ex. överträdelse av besöksförbud enligt lagen (1988:688) om besöksförbud och tillträdes- förbud enligt lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrange- mang, att straffstadgandet endast skall omfatta uppsåtliga överträdelser av ett hundförbud. Utredningen föreslår även att den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet eftersätter tillsynen över en hund skall dömas till böter. Som skäl för att införa en sådan bestämmelse anför utredningen att det strikta skadeståndansvar som kan följa av att någon brister i sin tillsyns- skyldighet enligt 1 § i gällande tillsynslag av många inte upplevs som tillräckligt ingripande. Utredningen anser därför att det är befogat att införa den föreslagna straffbestämmelsen. Utredningen anser dock att kravet för att straffbestämmelsen skall kunna tillämpas bör sättas högt och föreslår därför att tillsynen skall ha eftersatts uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. har tidigare uttalat att kriminalisering som en metod för att söka hindra överträdelse av olika normer i samhället bör användas med försiktighet (bet. 1994/95:JuU2, rskr. 1994/95:40). Som framgått i avsnitt 6.7 anser regeringen att det strikta skadeståndsansvaret har haft en mycket stor betydelse för att ålägga ägarna ett uttalat tillsynsansvar för de egna hundarna. Regeringen har föreslagit att det i den nya lagen skall bli enklare att omhänderta en hund, att förelägganden och förbud skall kunna förenas med vite samt att möjlighet att meddela hundförbud skall införas. Det strikta skadeståndsansvaret i kombination med de nämnda förslagen är, tillsammans med det straffansvar som föreslås för den som bryter mot ett meddelat hundförbud, tillräckliga åtgärder för att åstadkomma att tillsynsskyldigheten följs. Regeringen anser därför att det inte finns något behov av att införa en straffbestämmelse av det slag som utredningen föreslagit. Utredningen har föreslagit att fängelse skall införas i straffskalan för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett myndighetsbeslut som har meddelats med stöd av de bestämmelser i utredningens lag- förslag som reglerar tillsynen över hundar. De myndighetsbeslut som närmast blir aktuella är de förelägganden och förbud som föreslås få meddelas enligt den föreslagna 8 §. Som anförts i avsnitt 6.3 har rege- ringen föreslagit att förelägganden och förbud enligt den föreslagna 8 § bör få förenas med vite. En möjlighet till vite i samband med före- lägganden eller förbud får anses vara en tillräcklig skärpning i jämförelse med den nuvarande tillsynslagen. Regeringen anser således att fängelse inte bör införas i straffskalan för den som underlåter att följa ett Prop. 2006/07:126 föreläggande eller bryter mot ett förbud som meddelats med stöd av den föreslagna 8 §. Som anförts ovan i avsnitt 6.1 och 6.3 föreslår regeringen att det i de föreslagna bestämmelserna 1 och 8 §§, utöver ett tillsynskrav, även in- förs ett krav på att hundar skall skötas på ett sådant sätt som krävs för att förebygga att de orsakar skador eller avsevärda olägenheter. Detta kom- mer att innebära att vissa förelägganden och förbud, som hänför sig mer till hundens skötsel och som inte kan meddelas enligt den nuvarande tillsynslagen, kommer att kunna meddelas enligt den före- slagna 8 §. Regeringen anser att det är rimligt att det straffbara området utvidgas så att även den som bryter mot ett föreläggande eller förbud som hänför sig mer till hundens skötsel därigenom kommer att göra sig skyldig till en straffbar gärning. Enligt regeringens bedömning bör de straffbestämmelser som redan finns i gällande tillsynslag och jaktlag införas oförändrade i den nya lagen. En annan fråga är om det, liksom i djurskyddslagen och jaktlagen, bör göras ett undantag från straffansvaret för ringa fall. Frågan måste be- svaras mot bakgrund av om det finns ett behov av ett sådant. Regeringen har svårt att se någon situation där en överträdelse av ett hundförbud eller någon annan av de föreslagna straffbestämmelserna skulle kunna anses vara ursäktlig eller annars vara av sådan karaktär att straffansvar inte bör komma i fråga. Med hänsyn härtill anser regeringen att det saknas behov av ett undantag från straffansvaret motsvarande det som finns i djur- skyddslagen eller i jaktlagen. Regeringens förslag: Beslut enligt 8 och 15 §§ tillsynslagen skall delges den mot vilken beslutet avses gälla. delgivningslagen med undantag för bestämmelserna i 12 § om del- givning genom att handling lämnas till annan än den sökte och 15 § beslut eller beslut om registrering av hund som meddelats av eller av den som ansvarar för driften av registret får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. tillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 2228 och 30 §§ förvaltningslagen skall tillämpas, om det över- klagade beslutet har meddelats av en organisation. det allmännas talan hos förvaltningsdomstol, om det överklagade beslutet har meddelats av en organisation. Beslut enligt denna lag gäller , om inte något annat Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningen föreslår dock att polismyndigheten, av djurskydds- skäl, i lagen skall åläggas att underrätta om beslut om förelägganden, förbud, hundförbud, omhändertaganden och efterföljande bortskänkning, försäljning eller avlivning. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker för- slagen eller har inte något att erinra. Ett flertal länsstyrelser avstyrker dock förslaget att polismyndighetens beslut om omhändertagande skall överklagas hos allmän förvaltningsdomstol och förordar att överkla- ganden även fortsättningsvis skall ske hos länsstyrelserna. i län tycker att det är oklart vilka beslut som enligt utredningens förslag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. i anser att författningstexten bör kompletteras med en uttrycklig bestämmelse om under vilka förut- sättningar en hundägare kan begära omprövning av polismyndighetens beslut. anser att förelägganden och förbud meddelade med stöd av den föreslagna 8 § skall delges ägaren eller innehavaren av hunden. anser att det är nödvändigt att hundens ägare alltid skall delges. Man kan äga en hund utan att ha hand om hunden och vice versa.