prop · GU03127 · 2007-08-28 00:00:00 — Något kvalitetskrav på de skyddade yttrandena har inte uppställts, även om vissa slag av yttranden, t.ex. sådana som utgör led i bedrägeri eller andra förmögenhetsbrott, faller utanför grundlagsskyddet. Skyddet sträcker sig långt utöver sådana meddelanden som har betydelse för den fria åsiktsbildningen. (Jfr och , grundlagar, 1980, s. 43 f.) Utan att det uttryckligen anges i tryckfrihetsförordningen (TF) eller yttrandefrihetsgrundlagen bygger dessa grundlagar på förutsättningen att rätten att inneha tryckta skrifter, filmer och ljudupptagningar inte får begränsas annat än av ordnings- och säkerhetsskäl på sådana institutioner som t.ex. sjukhus, militärförläggningar och kriminalvårdsanstalter (jfr prop. 1997/98:43 s. 60 f.). Informationsfriheten får enligt 2 kap. 12 § RF begränsas i den omfattning som 2 kap. 13 § medger, dock endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle, och en begränsning får inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den eller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen. Bestämmelserna avser enligt förarbetena att klargöra att det där uppställda skyddet väsentligen ligger i kravet att begränsning av yttrande- och informationsfriheterna får göras endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Enligt 2 kap. 13 § får yttrandefriheten och informationsfriheten begränsas bl.a. med hänsyn till förebyggande av brott. Av förarbetena framgår dock att denna bestämmelse främst tar sikte på inskränkningar i yttrandefriheten genom tystnadspliktsbestämmelser, inte i informationsfriheten. 1975/76:209 s.155.) Det kan likväl inte uteslutas att ändamålet att förebygga brott kan göra den föreslagna begränsningen i informationsfriheten tillåtlig från grundlagssynpunkt. Någon analys av denna fråga finns inte i lagrådsremissen. En begränsning av rätten att ta emot böcker, tidskrifter och tidningar kan också innebära ett ingrepp i den rätt att sprida tryckta skrifter som tillkommer varje svensk medborgare och varje svensk juridisk person enligt 6 kap. 1 § TF. Åtgärder riktade mot spridningen av vissa skrifter är tillåtna allenast i den mån de är förenliga med TF; detta synes gälla i synnerhet när vad som ifrågasätts är inte sättet för skriftens spridning t.ex. såsom förargelseväckande eller miljöstörande utan skriftens innehåll (jfr och , a.a., s. 429 f.). Det sistnämnda, skriftens innehåll, är motivet för det i remissen föreslagna hindret mot viss spridning av tryckt skrift. I den mån ett omhändertagande av böcker, tidskrifter och tidningar i ett enskilt fall sker för förvaring för den intagnes räkning torde måhända omhändertagandet dock i sig inte anses hindra spridningen av tryckalstren i TF:s mening. Även beträffande frågan om huruvida nu föreslagna åtgärder är förenliga med TF saknas emellertid utredning i lagrådsremissen. Sammanfattningsvis hade det inför den slutliga utformningen av lagtexten varit värdefullt med en analys av grundlagsenligheten av förslaget i vad det avser möjligheten att förhindra att en intagen tar emot eller innehar böcker, tidskrifter och tidningar. Förslaget förefaller till följd härav i detta hänseende vara otillräckligt berett och är därför enligt Lagrådets mening inte nu ägnat att läggas till grund för lagstiftning. Lagrådet hänvisar till vad som anförts om 26 kap. 15 § och förordar att den nuvarande formuleringen av paragrafens senare del bibehålls med motsvarande anpassningar som föreslagits med avseende på brottsbalksbestämmelsen, dvs. att orden alkohol eller något annat tilläggs före beroendeframkallande medel och att orden något sådant dopningsmedel ersätts med något sådant medel. Lagrådet anmärker att alkohol här, till skillnad från vad som gäller enligt bestämmelserna i 26 kap. 15 § och 52 d § denna lag, är ett enligt punkten 2 otillåtet medel, varför formuleringen i det remitterade förslaget kan behållas. Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.