prop · GU03132 · 2007-09-14 00:00:00 — Regeringens proposition 2006/07:132 Tillämpning i fråga om av lagen (1996:95) om Regeringen överlämnar denna proposition till . () säkerhetsråd beslutade respektive resolutionerna (2006) och 1747 (2007) om sanktioner mot . Europeiska Unionens råd antog den 27 om restriktiva åtgärder mot (2007/140/GUSP och 2007/246/GUSP) i syfte att genomföra FN-resolutionerna. Vad rådet beslutat inom ramen för de gemensamma ståndpunkterna har i allt väsentligt genomförts genom EG-förordningar (423/2007/EG och 618/2007/EG) om restriktiva åtgärder mot . När det gäller vissa bestämmelser i de gemensamma ståndpunkterna om restriktioner angående krigsmateriel och liknande produkter samt åtgärder för att hindra viss undervisning och utbildning av iranska medborgare ställs det krav på ett nationellt genomförande. bestämmelser i förordningarna om tillståndskrav för att tillhandahålla viss materiel och teknik eller vissa tjänster krävs det också nationella bestämmelser för att sanktionerna ska kunna tillämpas fullt ut. Regeringen beslutade därför om tillämpning i fråga om av lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner. beslutade regeringen om vissa sanktioner mot . Åtgärderna innebär förbud mot att köpa, importera eller transportera krigsmateriel m.m. från . De innebär också förbud mot att till sälja eller tillhandahålla viss materiel och teknik, visst tekniskt eller finansiellt bistånd, vissa förmedlingstjänster och vissa investeringar utan tillstånd när det krävs ett sådant tillstånd enligt EG-förordningarna. innebär även ett förbud mot att leverera, sälja eller överföra paramilitär Beslutet att tillämpa lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner ska underställas för godkännande. 2006/07:132 propositionen begärs ett sådant godkännande. Förslag till riksdagsbeslut ................................................................ Ärendet och dess beredning ............................................................. FN-sanktioner för internationell fred och säkerhet m.m. ................. Utvecklingen i m.m. ................................................................. Genomförande av FN-sanktionerna inom EU och EG..................... Nationellt genomförande av sanktioner mot och godkännande av regeringens beslut.................................................. Förordning (2007:703) om tillämpning i fråga om av lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner....... Förordning (2007:704) om vissa sanktioner mot .......... Rådets gemensamma ståndpunkt 2007/140/GUSP av om restriktiva åtgärder mot ........ Rådets gemensamma ståndpunkt 2007/246/GUSP av om ändring av gemensam ståndpunkt 2007/140/GUSP om restriktiva åtgärder mot ............... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Regeringen föreslår att godkänner regeringens förordnande om tillämpning i fråga om av lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner. 2 Ärendet och dess beredning () säkerhetsråd beslutade respektive resolutionerna (2006) och 1747 (2007) om sanktioner mot . Europeiska Unionens råd (rådet) antog respektive gemensamma ståndpunkter om restriktiva åtgärder mot (2007/140/GUSP och 2007/246/GUSP). De gemensamma ståndpunkterna beslutades för att genomföra FN-resolutionerna. Vad rådet har beslutat inom ramen för de gemensamma ståndpunkterna faller i allt väsentligt inom gemenskapens behörighet och har genomförts genom EG-förordningar (423/2007/EG och 618/2007/EG) om restriktiva åtgärder mot . När det gäller vissa bestämmelser i de gemensamma ståndpunkterna om restriktioner angående krigsmateriel och liknande produkter samt åtgärder för att hindra viss undervisning och utbildning av iranska medborgare ställs det dock krav på ett nationellt genomförande. När det gäller bestämmelser i förordningarna om tillståndskrav för att sälja eller tillhandahålla viss materiel, teknik eller vissa tjänster krävs det också nationella bestämmelser för att sanktionerna ska kunna tillämpas fullt ut. Regeringen beslutade därför om tillämpning i fråga om av lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner. Förordnandet, som beslutats genom förordningen (2007:703) om tillämpning i fråga om av lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner, finns i bilaga 1. utfärdade regeringen förordningen (2007:704) om vissa sanktioner mot . Förordningen finns i bilaga 2. Åtgärderna innebär förbud mot att köpa, importera eller transportera krigsmateriel m.m. från . De innebär också förbud mot att sälja eller tillhandahålla viss materiel eller teknik eller visst tekniskt och finansiellt bistånd och vissa investeringar utan tillstånd när EG-rätten kräver sådant tillstånd. De innebär även ett förbud mot att leverera, sälja, överföra eller transportera paramilitär utrustning till . Förordnandet att tillämpa lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner ska underställas för godkännande. Förordningen (2007:704) om vissa sanktioner mot , som innehåller de restriktiva åtgärder som regeringen har beslutat om, har under hand beretts med , , , , och . 3FN-sanktioner för internationell fred och säkerhet m.m. Enligt stadgan för () kan under vissa förhållanden anta resolutioner om sanktioner av icke-militär natur för att upprätthålla internationell fred och säkerhet. Sådana resolutioner Prop. 2006/07:132 kan ges i form av bindande beslut eller rekommendationer. är medlem i FN är enligt FN:s stadga skyldig att godta och verkställa säkerhetsrådets bindande beslut om sådana sanktioner. FN har i fråga om beslutat om två resolutioner (S/RES/1737/2006 och S/RES/1747/2007) vilka i allt väsentligt innehåller bindande föreskrifter för medlemsstaterna. Resolutionen (2006) innebär att vissa internationella sanktioner införs vad gäller produkter och tekniskt bistånd som har samband med viss spridningskänslig nukleär verksamhet, reserestriktioner för vissa personer som främjar utveckling av kärnteknik och kärnvapenbärare, restriktioner för viss undervisning och utbildning av iranska medborgare samt frysning av tillgångar m.m. för vissa personer och företag som främjar utveckling av kärnteknik och kärnvapenbärare. Resolutionen (2007) innebär att vissa internationella sanktioner införs i förhållande till även beträffande köp, import och transport av krigsmateriel och liknande produkter, att frysningsbestämmelserna och andra finansiella sanktioner utsträcks samt att restriktioner kring gåvor, finansiellt bistånd och liknande till införs. 4 Utvecklingen i m.m. Sedan det uppdagats att omfattande kärntekniska anläggningar för bland annat urananrikning byggts och kärnteknisk verksamhet bedrivits i utan att det internationella atomenergiorganet informerats, kunde man i omvärlden inte längre känna fullt förtroende för att enbart eftersträvar civil användning av kärnenergi. Som part i icke-spridningsfördraget (NPT) har rätt till sådan civil användning, men också skyldighet att inte utveckla kärnvapen. Sedan ovannämnda anläggningar m.m. blivit kända lämnade en redogörelse till för det dittills för omvärlden okända kärntekniska programmet. har alltsedan 2003 sökt verifiera innehållet i denna redogörelse. återstår ett antal utestående frågor, vilket gör att ännu inte har kunnat avgöra huruvida programmet uteslutande är avsett för civila ändamål eller inte. har vid ett flertal tillfällen uppmanat att visa sådan öppenhet att de utestående frågorna ska kunna besvaras. Diplomatiska ansträngningar har gjorts både utanför och inom ram för att genom förhandlingar uppnå en lösning som skulle kunna reparera världssamfundets skadade förtroende. Ett grundkrav i detta sammanhang har varit att under en icke- specificerad tidsrymd suspenderar de mest känsliga kärntekniska verksamheterna. Eftersom inte visat all den öppenhet som behöver för sin granskning och inte heller accepterat de förslag till förhandlingsprocesser som erbjudits, rapporterade , i enlighet med organisationens stadga, till att inte fullgjort sina åtaganden. uppmanade i ett ordförandeuttalande Prop. 2006/07:132 att ta de steg som länge uppmanat till, bland annat full öppenhet samt suspension av anrikning. När så inte skedde antog säkerhetsrådet resolution med motsvarande innehåll. Då inte heller denna hörsammades antog säkerhetsrådet resolution under artikel 41 i kapitel 7. Resolutionens krav på att suspendera all kärnteknisk verksamhet som har att göra med anrikning och upparbetning samt allt arbete med anknytning till tungvattenprojekt är folkrättsligt bindande. Resolutionen innehåller också, som angetts ovan, ett antal sanktionsåtgärder i form av bland annat förhindrande av export till av spridningskänsliga produkter och teknologi, frysning av tillgångar för ett antal iranska företag, organisationer och personer samt vissa reserestriktioner. Syftet är alltjämt att påverka att agera på ett sådant sätt att omvärlden kan återfå förtroende för att kärntekniska verksamhet har uteslutande civila och fredliga syften. Eftersom inte inom utsatt tid uppfyllde säkerhetsrådets krav antog säkerhetsrådet ännu en resolution (1747) med motsvarande krav. Denna resolution skärpte och utökade sanktionerna. I båda resolutionerna anges att sanktionerna skall upphävas genom beslut i säkerhetsrådet om uppfyller de krav som säkerhetsrådet ställt. De flesta av de införda sanktionerna är tvingande för FN:s medlemsstater. För att genomföra dem i EU har unionens råd, som närmare beskrivs nedan, antagit två gemensamma ståndpunkter (2007/140/GUSP och 2007/246/GUSP) som i huvudsak följer säkerhetsrådets resolutioner men på vissa punkter förtydligar eller skärper sanktionerna. Ståndpunkterna bifogas som bilaga 3 och 4. Enligt artikel 15 EU ska medlemsstaterna se till att deras nationella politik överensstämmer med de gemensamma ståndpunkterna. Flertalet sanktioner faller dock under EG:s behörighet och genomförs genom EG- förordningar som antas av rådet och blir direkt tillämpliga i medlemsstaterna. Om säkerhetsrådet beslutar att upphäva sanktionerna måste EU ta ställning till om man genom eget beslut ska upphäva eller ändra sina sanktioner. 5Genomförande av FN-sanktionerna inom EU och EG Rådet har inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken således antagit gemensamma ståndpunkter (2007/140/GUSP och 2007/246/GUSP) om restriktiva åtgärder mot . De gemensamma ståndpunkterna syftar till att genomföra FN- sanktionerna. Det bör anmärkas att den svenska översättningen av de gemensamma ståndpunkterna är bristfällig i flera avseenden genom att den avviker från den engelska version som använts vid förhandlingarna i rådet eller avviker från vad som är gängse språkbruk i . Regeringen har därför i de nationella beslut, som har fattats för att genomföra sanktionerna, valt ett sådant språkbruk som är så samstämmigt som möjligt med andra språkversioner, med EG- Prop. 2006/07:132 förordningarna och med svensk författningstext. ståndpunkterna har i sin tur genomförts av Europeiska gemenskapen (EG) genom förordningar (423/2007/EG och 618/2007/EG) med stöd av artiklarna 60 och 301 i EG-fördraget. Det bör här anmärkas att en ny rättad svensk språkversion av förordningen 423/2007 har publicerats i Europeiska unionens officiella tidning (EUT) . Delar av genomförandet rör emellertid frågor som faller utanför EG:s behörighet eller som har överlämnats till medlemsstaterna att genomföra nationellt. De delar som faller inom ramen för nationell behörighet rör restriktioner kring krigsmateriel m.m. och framgår av artiklarna 1.1 c och 1.3 i den gemensamma ståndpunkten 2007/140/GUSP, i dess lydelse enligt den gemensamma ståndpunkten 2007/246/GUSP, samt reserestriktioner enligt artikel 4 i den gemensamma ståndpunkten 2007/140/GUSP. De övriga delarna gäller påföljder för brott mot sanktionerna samt åtgärder för att förhindra viss utbildning av iranska medborgare inom ämnesområden som skulle bidra till spridningskänsliga nukleära verksamhet och utvecklingen av system för kärnvapenbärare. Det är därför nödvändigt att vidta nationella åtgärder för att genomföra sanktionerna mot fullt ut. Särskilda överväganden krävs rörande vilka åtgärder som behövs för att förhindra den nämnda undervisningen och utbildningen av iranska medborgare. En närmare redogörelse för vad som redan omfattas av EG-förordningarna och vilka nationella åtgärder som kan behövas i övrigt för att genomföra sanktionerna lämnas nedan i avsnitt 6. 6Nationellt genomförande av sanktioner mot och godkännande av regeringens beslut Regeringens förslag: godkänner regeringens förordnande om tillämpning i fråga om av lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner med anledning av de gemensamma ståndpunkterna (2007/140/GUSP och 2007/246/GUSP) om restriktiva åtgärder mot . Regeringens bedömning: För att åstadkomma ett fullständigt genomförande av vad FN och EU beslutat om restriktiva åtgärder mot , bör besluten kompletteras med föreskrifter på nationell nivå. Skälen för regeringens förslag och bedömning Regeringen får enligt 3 § första stycket lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner (sanktionslagen) förordna att sanktioner enligt samma lag ska genomföras med anledning av beslut som avses i 1 § samma lag (beslut i FN eller EU). Ett sådant förordnande upphör att gälla om det inte har överlämnats till för godkännande inom en månad från det att regeringen meddelade förordnandet eller om inte har godkänt det från det att förordnandet Vid beräkning av tiden för godkännande ska man bortse från tid då gör ett längre uppehåll i kammarens arbete än en månad. För att genomföra ett förordnande enligt 3 § första stycket sanktionslagen får regeringen enligt 4 § i lagen meddela föreskrifter om förbud i förhållande till en blockerad stat. Regeringen har funnit att det krävs nationella åtgärder för att fullt ut genomföra vissa av sanktionerna mot . FN-sanktionerna har gällt i allt väsentligt men genomförandet i EU har dragit ut av olika skäl. Emellertid ska sanktionerna inom EU tillämpas . måste också rapportera till kommissionen om genomförandet av vissa bestämmelser i förordningen 423/2007/EG. Regeringen har därför funnit att det brådskar med att se till att sanktionerna genomförs fullt ut och att det bästa sättet att åstadkomma detta är att sätta sanktionslagen i tillämpning beträffande sanktioner mot . Regeringen har som den beslutat att tillämpa sanktionslagen beträffande meddelat föreskrifter rörande inköp, import och transport av krigsmateriel m.m. från , förbud mot att tillhandahålla viss materiel eller teknik eller vissa tjänster utan tillstånd samt förbud mot tillhandahållande av paramilitär utrustning till . Regeringen har gjort bedömningen att dessa föreskrifter är nödvändiga, och förenliga med gemenskapsrätten, för att fullt ut genomföra sanktionerna mot enligt de gemensamma ståndpunkterna och FN- besluten. När det gäller åtgärder för att förhindra viss utbildning och undervisning av iranska medborgare krävs ytterligare överväganden om hur sanktionerna ska genomföras och regeringen har därför inte nu meddelat några föreskrifter i den frågan. Sanktioner som inte kräver några svenska författningsåtgärder Merparten av FN- och EU-sanktionerna mot omfattas av förbudsregler i förordningen 423/2007/EG. Förordningen är direkt tillämplig i och det behöver därför inte införas några materiella svenska bestämmelser för att genomföra förbudsreglerna i svensk rätt. Detta gäller framför allt förbud mot att förse med viss materiel och teknik (inklusive programvara) enligt särskilda listor som bifogas EU- bestämmelserna som bilaga I till EG-förordningen (artikel 2). Detsamma gäller tekniskt bistånd till och förmedlingstjänster, investeringar, finansiering eller finansiellt stöd med anknytning till sådana produkter eller sådan teknologi som omfattas av den nämnda förbudslistan (artikel 5.1). Frysning av tillgångar för personer och företag enligt namnlistor, som har upprättats av FN eller EU, och som avser personer som deltar i, är knutna till eller stöder spridningskänsliga kärntekniska verksamhet eller utveckling av kärnvapenbärare, kräver inte heller några särskilda svenska åtgärder utan gäller automatiskt till följd av att EG- förordningen är direkt tillämplig här. Bestämmelserna om frysning av tillgångar och ekonomiska resurser i artikel 7 i förordningen är utformade som en förbudsreglering enligt vilken inga tillgångar eller ekonomiska resurser direkt eller indirekt får ställas till förfogande för eller utnyttjas till gagn för de fysiska eller juridiska personer, enheter eller organ som anges i bilagorna IV och V till förordningen (artikel 7.3). Det är vidare förbjudet att medvetet och avsiktligt delta i verksamhet vars syfte eller verkan är att direkt eller indirekt kringgå de åtgärder som avses i punkterna 1, 2 och 3 i artikel 7 (artikel 7.4). Enligt artikel 16 i förordningen ska medlemsstaterna fastställa påföljder för överträdelser av förordningen och vidta alla åtgärder som krävs för att se till att påföljderna genomförs. Påföljderna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Dessa krav uppfylls framför allt genom sanktionslagens bestämmelser om straff, åtal, förverkande och tvångsmedel (8-14 §§ sanktionslagen). Enligt 8 § andra stycket sanktionslagen är det straffbart att bryta mot förbud i förhållande till tredje land i en förordning om ekonomiska sanktioner som har beslutats av EG med stöd av artikel 60 eller 301 EG-fördraget. Det föreskrivna straffet är böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, fängelse i högst . Den som begått gärningen av grov oaktsamhet döms till böter eller fängelse . I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Överträdelser av de redovisade förbudsreglerna i EG-förordningarna rörande materiel, teknik och tjänster samt frysning av tillgångar omfattas av straffansvaret i 8 § andra stycket sanktionslagen. För försäljning m.m. av viss annan materiel och teknik, som inte omfattas av förbudet som nämns ovan, krävs det enligt EG-förordningen tillstånd av en nationell behörig myndighet (artikel 3). Den materiel och teknik som det här gäller förtecknas i en annan lista (bilaga II), som fogas till EG-förordningen. Det krävs även tillstånd för att tillhandahålla vissa tjänster med anknytning till den nämnda materielen och tekniken (artikel 5.2). Regeringen har i särskilda beslut föreskrivit att ska vara behörig myndighet för tillstånd beträffande vissa kärnämnen och material m.m. samt att ska vara den nationella behöriga myndigheten i övrigt. Tillståndskraven kräver alltså inte några ytterligare åtgärder från svensk sida. Beträffande behovet av nationella bestämmelser om påföljder för den som överträder dessa regler, se nästföljande avsnitt. Enligt artikel 3a i den gemensamma ståndpunkten 2007/140/GUSP, i dess lydelse enligt den gemensamma ståndpunkten 2007/246/GUSP, ska medlemsstaterna inte ingå nya överenskommelser om gåvobistånd, finansiellt bistånd eller förmånliga med lån med , med vissa humanitära och utvecklingsundantag. Denna bestämmelse kräver inte heller några särskilda författningsåtgärder utan kan hanteras av regeringen på annat sätt. När det gäller förbudet mot försäljning m.m. av krigsmateriel till (artikel 1.1 c i den gemensamma ståndpunkten 2007/140/GUSP i dess lydelse enligt den gemensamma ståndpunkten 2007/246/GUSP) kan väsentligen uppfylla det genom bestämmelserna om förbud mot export av krigsmateriel utan tillstånd enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel. Beträffande behovet av regler rörande paramilitär utrustning, se nästföljande avsnitt. När det gäller reserestriktionerna, alltså åtgärder för att förhindra inresa till eller transitering av personer som har förtecknats av FN eller EU i listor som har bifogats den gemensamma ståndpunkten 2007/140/GUSP, i dess lydelse enligt den gemensamma ståndpunkten 2007/246/GUSP, kan dessa fullgöras av genom den viserings- och inresekontroll som normalt sker genom svenska myndigheter. Inom EU diskuteras också om iakttagandet av dessa reserestriktioner skulle kunna underlättas för medlemsstaterna genom att listade personer förs in i det så kallade SIS-systemet inom ramen för . Det finns därför , enligt regeringens bedömning, inget behov att reglera denna sanktion i några ytterligare svenska nationella föreskrifter. Sanktioner som kräver svenska författningsåtgärder Köp, import eller transport av krigsmateriel m.m. från Artikel 1.3 i den gemensamma ståndpunkten 2007/140/GUSP, i dess lydelse enligt den gemensamma ståndpunkten 2007/246/GUSP, innebär att inköp, import eller transport från av krigsmateriel, inklusive skjutvapen och ammunition, militärfordon och utrustning, paramilitär utrustning och reservdelar, med vissa undantag, ska förbjudas. Bestämmelsen omfattas inte av förordningen 423/2007/EG. Det finns inte några svenska regler som kan användas för att genomföra detta förbud. För att genomföra denna sanktion krävs därför svenska författningsåtgärder. Regeringen har ansett att detta bör ske genom att sanktionslagen sätts i tillämpning och att föreskrifter meddelas i denna del. Förbudet mot försäljning m.m. av krigsmateriel till (artikel 1.1 c i den gemensamma ståndpunkten 2007/140/GUSP i dess lydelse enligt den gemensamma ståndpunkten 2007/246/GUSP) avser även paramilitär utrustning. Eftersom lagen (1992:1300) om krigsmateriel inte omfattar paramilitär utrustning krävs särskilda föreskrifter för att genomföra förbudet i denna del. Påföljdsbestämmelser när det gäller tillståndspliktiga varor och tjänster I fråga om försäljning eller tillhandahållande av viss materiel och teknik eller tillhandahållande av vissa tjänster med anknytning till produkter och teknik enligt den lista, som EU har tagit fram och som avser misstänkt användning i kärnteknisk och missil verksamhet (bilaga II till förordningen 423/2007/EG), dvs. tillhandahållande av tekniskt och finansiellt bistånd, förmedlingstjänster och/eller investeringar till avseende materiel och teknik, föreskrivs i förordningen 423/2007/EG inte något förbud. Förordningen ställer endast krav på tillstånd och regeringen har i enlighet med det i särskilda beslut (dnr UD2007/2480/och /3253/Mk) utsett de myndigheter och som ska pröva ansökningar om tillstånd. Sanktionslagens automatiskt verkande påföljdsbestämmelser för den som bryter mot en EG-förordning (8 § andra stycket sanktionslagen) förutsätter att någon har brutit mot ett förbud i en EG-förordning. Förordningen 423/2007/EG talar i dessa delar inte uttryckligen om något förbud, utan om tillståndskrav. Den svenska författningsreglering som finns, främst förordningen (1997:969) om import- och exportreglering samt lagen (2000:1225) om straff för smuggling, avser endast varor, inte tjänster. Med hänsyn till den straffrättsliga legalitetsprincipen får det anses oklart om sanktionslagens straffbestämmelse även omfattar brott mot tillståndsplikten. Mot den bakgrunden finns det enligt regeringens uppfattning skäl att, med stöd av 4 § sanktionslagen, meddela särskilda föreskrifter i frågan. För den som bryter mot ett sådant förbud stadgas straffansvar i 8 § första stycket sanktionslagen. Förbudet kan visserligen komma att omfatta även sådana varor som i och för sig redan omfattas av regleringen i förordningen om import- och exportreglering och lagen om straff för smuggling. Det är nämligen vanskligt att med säkerhet förutsäga vad som kan falla in under gällande bestämmelser om import- och exportreglering när det gäller nu aktuella slag av varor, teknik och tjänster som exporteras m.m. till . Risken för viss dubbelreglering uppvägs dock av att regleringen för brott mot sanktionerna mot blir samlad, tydlig och överskådlig. Skulle en konkurrenssituation uppstå mellan de särskilda bestämmelserna meddelade med stöd av sanktionslagen och de allmänna bestämmelserna i förordningen om import- och exportreglering samt smugglingslagen bör de särskilda bestämmelserna om sanktioner mot ha företräde. Regeringen har bedömt att ett förbud av nu avsett slag kan införas utan hinder av de gemenskapsrättsliga principerna om att en medlemsstat inte får i sin nationella lagstiftning reglera sådant som är reglerat i en EG- förordning.