prop · GU031d6 · 2007-01-01 00:00:00 — Personalens kunskap om klienterna och kontakten med klienterna i den dagliga arbetssituationen är av avgörande betydelse för hur Kriminalvården skall klara av sitt uppdrag på säkerhetens område. Det är därför av största vikt att personalen har tillräcklig utbildning för sitt uppdrag och en trygg och säker arbetsmiljö. Regeringen kommer att överväga behovet av särskilda åtgärder för att säkerställa Kriminalvårdens kompetensförsörjning. Det är inte acceptabelt att de dömda hotar och på andra sätt trakasserar de anställda eller deras anhöriga. Det krävs därför ytterligare överväganden i denna del. Mot denna bakgrund kartlägger omfattningen av hot och våld mot personal inom och analyserar behovet av åtgärder. Uppdraget skall redovisas . Regeringen kommer därefter att överväga vilka åtgärder som är nödvändiga. 2006/07:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 Återfallen i brott skall minska Enligt kriminalvårdens statistik döms av dem som avtjänar fängelsestraff till en ny kriminalvårdspåföljd efter frigivningen. Genom tidig kartläggning av klienterna och noggrann planering av insatser under verkställigheten ges förutsättningar för en rehabilitering som leder till ett laglydigt liv efter avtjänat straff. Att finna de rätta formerna för att rehabilitera de dömda, med bibehållen trovärdighet i verkställigheten och utan att kraven på samhällsskydd och rättssäkerhet eftersätts, är den kanske allra största utmaningen för framtidens kriminalvård. Även marginella förändringar har stor betydelse såväl ur ett mänskligt som ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. Det är därför angeläget att instrumenten för att mäta återfall och studera orsakssamband utvecklas och förfinas. Ett effektivt återfallsförebyggande arbete ställer krav på ett nära samarbete mellan Kriminalvården och övriga berörda huvudmän i samhället. Det är betydelsefullt att individens egen motivation till förändring tas till vara och att intagna som är motiverade att förändra sitt beteende får stöd och stimulans. Tiden i anstalt eller under övervakning skall vara inriktad på åtgärder som ökar de dömdas förutsättningar att leva ett liv utan kriminalitet och droger efter verkställigheten. I de fall där det är lämpligt skall sådana åtgärder förberedas . Följande områden skall prioriteras i det återfallsförebyggande arbetet. Individuell verkställighetsplan för alla Verkställighetstiden skall utformas så att den verkar återfallsförebyggande och de negativa effekterna av en fängelsevistelse motverkas. Avgörande för ett meningsfullt verkställighetsinnehåll är att de individuella behoven och förutsättningarna identifieras i ett tidigt skede. Kriminalvården måste se till att det redan från början upprättas en individuell verkställighetsplan för alla klienter. En god kunskap om klienterna på individnivå är en förutsättning för att rehabiliteringen skall lyckas. All form av drogmissbruk måste identifieras och bekämpas. Ett pågående missbruk omöjliggör inte bara den egna återanpassningen utan inverkar också negativt på omgivningen. Narkotikamissbruket är dessutom en starkt bidragande or- sak till att det förekommer våld och hot mellan intagna. Kampen mot missbruket måste bedrivas både genom ambitiösa behandlingsinsatser och effektiva kontrollåtgärder. Fler motivations- och behandlingsplatser bör inrättas för att ge de intagna kvalificerat stöd i rehabiliteringsarbetet. Innehållet i verkställigheten skall utvecklas Verksamhet med brotts- och missbruksrelaterade program bedrivs på anstalterna, i frivården och i viss mån på häktena. Även programverksamheten skall präglas av ett individperspektiv och utgå från den dömdes personliga behov. I detta sammanhang bör ett ökat inslag av privata vårdgivare övervägas. För all programverksamhet skall finnas en klar målsättning och former för utvärdering och uppföljning. Tydliga satsningar måste göras på behandling och rehabilitering av Kriminalvårdens klienter. Regeringen kommer därför att avsätta särskilda medel för behandling av sexualbrottsdömda samt män som dömts för våld i nära relationer. Verkställighet i anstalt innefattar också arbete och utbildning. Dessa verksamheter kan rätt utformade väsentligt öka de intagnas möjligheter till meningsfull sysselsättning och försörjning efter frigivningen och är därför centrala i ett aktivt återfallsförebyggande arbete. Regeringen vill understryka vikten av att Kriminalvården ökar möjligheterna till sysselsättning under verkställigheten. Såväl arbetsdriften som andra delar av programverksamheten som inte är att hänföra till brotts- och missbruksrelaterade program bör utvecklas. Regeringen vill vidare framhålla vikten av att arbetet som syftar till att förbättra situationen för barn med frihetsberövade föräldrar fortsätter. Generellt gäller att verkställigheten i anstalt så långt det är möjligt med hänsyn till framför allt säkerhetskraven bör likna livet i frihet vad gäller vardagliga rutiner m.m. Det får inte vara så att Kriminalvårdens omvårdnad och villkoren i övrigt inom anstalterna leder till att de intagnas förmåga att sköta vardagliga sysslor och i övrigt klara sig på egen hand försämras. I stället bör varje tillfälle till utveckling av det personliga ansvarstagandet utnyttjas, exempelvis genom att eftersträva att s.k. självförvaltning används i ökad omfattning. En förutsättning för effektivt återfallsförebyggande arbete är att Kriminalvårdens klienter kan erbjudas en placering under verkställigheten som motsvarar den enskilde klientens behov. Ett effektivt återfallsförebyggande arbete i allmänhet och meningsfulla frigivningsförberedelser i synnerhet förutsätter vidare att det finns ett nära samarbete såväl mellan Kriminalvårdens egna verksamhetsgrenar som mellan Kriminalvården och övriga berörda huvudmän i samhället. Ett effektivt samarbete mellan Kriminalvården och , hälso- och sjukvården och arbetsmarknaden är nödvändig. Det är först om Kriminalvårdens insatser genom ett sådant samarbete kan fullföljas och följas upp efter verkställighetens slut som de har förutsättningar att vara riktigt verkningsfulla. De utslussningsåtgärder som Kriminalvården initierar måste vidare följas upp och utvärderas även på individnivå och på så sätt utgöra underlag för ett förbättrat utslussningsarbete för Kriminalvårdens klienter. Tillgång till positiva sociala nätverk har stor betydelse under verkställigheten och kan vara avgörande vid frigivningen från ett långt fängelsestraff. Frivilligorganisationer och trossamfund spelar en viktig roll och gör ett ovärderligt arbete för att stötta de dömda efter villkorlig frigivning. Verkställighet av frihetsberövande påföljder för personer som saknar svenskt medborgarskap eller tillräcklig anknytning till skall överföras till andra stater i enlighet med de internationella överenskommelserna inom området. I de fall där den dömde skall utvisas efter avtjänat straff är detta särskilt angeläget, eftersom det normalt kan antas att den dömdes förutsättningar för återanpassning i samhället är bäst i hemlandet. I enlighet med åtaganden som rör de mänskliga rättigheterna får överförande av straffverkställighet dock inte komma i fråga till länder där den dömde riskerar tortyr eller förnedrande behandling eller bestraffning. 4.4.7Verksamhetsområde 5 Reparativ verksamhet Målet för verksamhetsområdet reparativ verksamhet är att skadeverkningarna av brott skall minska. Inom verksamhetsområdet verkar . 2006/07:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 är att främja alla brottsoffers rättigheter, behov och intressen. övergripande roll att uppmärksamma och synliggöra brottsofferfrågor innefattar även att initiera samverkan kring och sprida information om dessa frågor. Det är viktigt att brottsdrabbade får upprättelse. Genom skadestånd och brottsskadeersättning kan drabbade brottsoffer få ekonomisk kompensation. Ärenden avseende brottsskadeersättning handläggs vid . Myndigheten administrerar även Brottsofferfonden. Fonden fördelar medel till forskning och brottsofferinriktade projekt. Målsättningen är att få mer kunskap om brottsofferfrågor och att förbättra stödet för brottsoffer. Utgångspunkten för regeringens brottsofferpolitik är att brottsoffrens rättigheter skall stärkas. Det bör poängteras att ingen insats är viktigare för brottsoffren än att rättsväsendet lyckas med sina huvuduppgifter: Att utreda brott, gripa misstänkta och döma de skyldiga. Brottsoffer skall mötas med medkännande och professionalism oavsett var i landet de bor. Alla myndigheter som kommer i kontakt med brottsoffer har ansvar för detta. Det förutsätter god kunskap och återkommande utbildning om brottsoffers reaktioner och utsatta situation. Det är viktigt att brottsoffer får ett gott bemötande genom hela rättskedjan. Det är även angeläget att myndigheterna kan samverka kring gemensamma frågor och problem som berör brottsoffer. Det är regeringens ambition att brottsoffer skall kunna känna tillit till rättsväsendets myndigheter. Stöd för brottsoffer i rättsprocessen Rättsprocessen upplevs av många brottsoffer som påfrestande. Brottsoffer måste bemötas med kunskap, empati och få möjlighet till konkret hjälp. De måste få stöd genom hela rättskedjan, från anmälan och genom det rättsliga förfarandet. En utgångspunkt för att rättsväsendet skall kunna stödja brottsoffer är att brotten kommer till rättsväsendets kännedom. Av central betydelse är därför att brottsoffer känner sådant förtroende för rättsväsendet att de också anmäler att de utsatts för brott. Det är av avgörande betydelse att brott utreds, även när gärningsmannen är . Att brott inte utreds innebär att brottsoffer kan få svårt att få ersättning. Brottsoffer skall inte behandlas sämre 2006/07:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 för att gärningsmannen inte är straffmyndig. Ärenden där brottsoffret är bör handläggas skyndsamt. Den som inte får se sin anmälan gå till domstol måste ges tydlig och förståelig information om detta och även kunna få hänvisning till stöd- och hjälpinsatser. Stödet till brottsoffren skall ges genom hela rättskedjan, men det bör finnas en samordnande funktion vid polisen som har ansvar för att brottsoffer får det stöd och den hjälp som krävs i det enskilda fallet. Vid landets domstolar finns ideellt verksamma vittnesstödjare som finns till hands för brottsoffer och vittnen i samband med förhandlingar. Föräldrar till barn skall dessutom, oavsett om barnet är tilltalad, målsägande eller vittne, alltid ha rätt till ersättning för sin inställelse i rätten. Lagen (1988:609) om målsägandebiträde är föremål för en översyn (dir. 2005:19). Utredaren skall se över lagens tillämpningsområde och se hur lagen används. Utredaren skall även se över om det finns behov av att tydliggöra målsägandebiträdets roll och arbetsuppgifter dels i förhållande till målsägandens behov, dels i förhållande till andra aktörers roller såsom åklagare, stödperson och särskild företrädare för barn. Det finns även anledning att utreda hur man kan skapa bättre rutiner för att brottsoffer skall kunna få tilldömda skadestånd. Det är angeläget att dels en skadeståndsskyldig på ett enkelt sätt skall kunna göra rätt för sig, dels att en målsägande skall kunna få ett utdömt skadestånd utan att själv behöva vara tvungen att agera eller tvingas att mot sin vilja behöva komma i kontakt med gärningsmannen. Risken att utsättas för brott varierar kraftigt mellan olika personer och grupper i samhället. Ensamstående mammor och yngre män löper statistiskt sett en större risk att utsättas för brott än andra personer Andra som i högre grad utsätts för brott är ungdomar, homo-, bi- och transpersoner, utlandsfödda och marginaliserade grupper som till exempel hemlösa och missbrukare. En del yrkesgrupper är också särskilt drabbade av brott. Vissa brott, t.ex. sexualbrott och hatbrott, är mycket integritetskränkande och kan medföra lidande för brottsoffret . Barn och ungdomar som utsatts för brott är beroende av att vuxna förstår och agerar. Brottsutsatta barn och ungdomar måste tidigt få stöd och hjälp till upprättelse. Rättsväsendet skall arbeta utifrån ett barnperspektiv och beakta barns särskilda utsatthet. För att underlätta barns möte med rättsväsendet pågår försöksverksamhet med samverkan under ett tak vid misstanke om brott mot barn, s.k. Barnahus. Syftet är att åstadkomma en ordning som innebär att de utredningar som görs i samband med misstankar om att ett barn har utsatts för brott skall vara anpassade till barnen. En grupp brottsoffer som är både utsatt och upprepat brottsdrabbad är kvinnor som utsätts för våld av en man som de har eller har haft en nära relation till. Barn som utsätts för eller bevittnar våld i hemmet skall ha brottsofferstatus. För att förbättra stödet till utsatta kvinnor och barn bör det finnas familjevåldsenheter vid polisen över hela landet. Regeringen avser återkomma med förslag till en nationell handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor. För att detta arbete skall bli framgångsrikt krävs krafttag inom flera områden i samhället. Det är inte bara angeläget att ha en bra och modern lagstiftning. Det är även viktigt att öka kunskaperna om denna form av brottslighet inom bl.a. rättsväsendet genom kontinuerlig utbildning. Det krävs även samverkan mellan myndigheter och ideella organisationer. Det är också angeläget att följa utvecklingen av tekniska hjälpmedel som kan skydda från och förhindra vidare brottslighet. Varje polismyndighet bör ha tydliga rutiner för vilka åtgärder som skall vidtas när ett beslut om besöksförbud överträds. Det bör övervägas om den som allvarligt bryter mot ett besöksförbud bör åläggas att bära elektronisk fotboja, för att på så sätt upprätthålla kvinnans trygghet och frihet. Det bör också övervägas vilka skyddsåtgärder som är lämpligast för att förstärka skyddet för de kvinnor som utsätts för allvarliga former av hot och förföljelse. Det bör även utredas om det finns behov av ett kompletterande ekonomiskt stöd för dessa kvinnor. Vidare avser regeringen utreda kriminalisering av s.k. stalkning för att öka skyddet för utsatta personer. De flesta människor som drabbas av brott har behov av stöd och tydlig information. Grundläggande i regeringens brottsofferpolitik är rätten till ett bra och professionellt bemötande av myndigheter och andra personer som brottsoffret kommer i kontakt med. Alla myndigheter inom rättsväsendet har ansvar att ge tydlig information till brottsoffer. Brottsoffersamordnaren vid polisen och även den brottsofferportal som håller på att bygga upp kommer att utgöra viktiga informationskällor för brottsoffer. Det är också viktigt med samarbete och samverkan mellan myndigheterna men även mellan myndigheter och de ideella krafterna. Brottsoffersamverkan skall bedrivas på lokal och central nivå. Ett exempel på konkret brottsoffersamverkan mellan myndigheter är Stödcentrum för unga brottsoffer där polis och socialtjänst samarbetar för att stötta unga människor som drabbats av brott. Det är en verksamhet som spridits till ett flertal orter i landet. Runt om i landet bedrivs ett aktivt lokalt brottsofferstödjande arbete. Regeringen anser att det är viktigt att synliggöra och stödja ideella insatser som utgör ett värdefullt tillskott och komplement till myndigheternas arbete. Det finns många ideella föreningar som genom sin verksamhet tar emot samtal och möter människor som drabbats av brott. Det är de ideella föreningarna som är de praktiska utförarna av mycket av brottsofferarbetet genom till exempel vittnesstödsverksamhet och utbildning av stödpersoner. Rättsväsendet har dock ett stort ansvar att se till att brottsoffer möts på ett respektfullt sätt. Regeringen anser att det är angeläget att det brottsofferstödjande och brottsförebyggande arbetet närmar sig varandra och inte betraktas som separata verksamheter. Forskning visar att många brottsoffer löper en förhöjd risk att bli upprepat utsatta för brott. Det är inte heller ovanligt att gärningsmän blivit utsatta för brott. Det är därför viktigt att uppmärksamma brottsoffrens situation i det brottsförebyggande arbetet. Det är angeläget att myndigheter kan överväga insatser och åtgärder ur både ett brottsförebyggande och brottsofferperspektiv. Ett omfattande lokalt brottsförebyggande arbete bedrivs genom de lokala brottsförebyg- 2006/07:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 Flera av de lokala råden är väl förankrade i kommunerna vilket gör att det finns goda förutsättningar att fördjupa samarbetet med brottsofferjourer eller andra ideella lokala föreningar som arbetar med stöd till brottsoffer. 4.4.8Verksamhetsområde 6 Övrig verksamhet Målet för verksamhetsområdet verksamhet är vad avser polisorganisationen att de arbetsuppgifter som inte är brottsbekämpande skall utföras med utgångspunkt i individernas behov. Detta innebär att allmänheten enkelt och snabbt skall kunna få kontakt med polisen, att servicen skall präglas av hög kvalitet och likabehandling och att den enskilde individen skall kunna välja den kontaktform som passar bäst med utgångspunkt i ärendets natur och individuella förutsättningar. I verksamhetsområdet ingår vidare den verksamhet som bedrivs av . Nämnden skall bl.a. följa den nationella och internationella utvecklingen på genteknikområdet, bevaka de etiska frågorna inom gentekniken samt bedriva rådgivande och upplysande verksamhet. Till verksamhetsområdet hör också deltagande i internationella fredsfrämjande insatser. Utvecklingen mot elektronisk förvaltning skall påskyndas Målet för rättsväsendets myndigheter skall när det gäller elektronisk förvaltning vara att all information och service som med bibehållen eller ökad kostnadseffektivitet kan tillhandahållas elektroniskt också skall hanteras så. Utvecklingen av elektronisk förvaltning kräver resurser i form av engagemang hos personal och investeringar i informationsteknik, men ger också klara fördelar för myndigheterna själva. Öppna system för information och självservice kan ge stora effektivitetsvinster. Dessa kan användas för att minska kostnaderna eller höja servicen på områden som kräver mer personalintensiva insatser. Polisens arbete med att erbjuda en enhetlig service över hela landet är en viktig del för att sä- 2006/07:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 kerställa att den enskilde individen får korrekt besked inom rimlig tid. Vidareutvecklingen av Polisens kontaktcenter (PKC) som driftsattes 2004 kommer att vara en betydelsefull komponent för människors uppfattning av den service som polisen tillhandahåller. Allmänhetens möjligheter till självservice skall öka Myndigheterna hanterar en stor mängd återkommande aktiviteter manuellt. Som exempel kan nämnas telefonsamtal avseende enklare brottsanmälningar och tillståndsärenden samt olika generella förfrågningar. Det är varken kostnadseffektivt eller rationellt att i längden hantera sådana aktiviteter manuellt. Genom att utnyttja de möjligheter som följer med en utvecklad självservice kan myndigheterna öka sin servicenivå och tillgänglighet i förhållande till individer och företag. Myndigheterna kan också frigöra personal från mer rutinartade arbetsuppgifter till mera kvalificerade sådana. nen för säkerhet och samarbete i () och Europeiska Unionen (EU). Verkställighetsarbetet med avvisnings- och utvisningsbeslut skall utvecklas En ny instans- och processordning för utlännings- och medborgarskapsärenden infördes . Den innebär att upphör och ersätts av en prövning i de allmänna förvaltningsdomstolarna. beslut kan därmed överklagas till någon av de tre migrationsdomstolarna, det vill säga länsrätterna i , och . En väl fungerande ordning under den nya processordningen förutsätter att lagakraftvunna avvisnings- och utvisningsbeslut verkställs. Polisen ansvarar för att verkställa dessa beslut i de fall ett ärende har överlämnats till polisen från . Det är därför viktigt att polisens arbete med att förbättra verkställighetsarbetet fortsätter. Utvecklingen inom genteknikområdet går snabbt. Genom att utnyttja genteknik kan mänskligt lidande, t.ex. i samband med sjukdom, lindras. Det finns en risk för att gentekniken missbrukas eller att användningen av genteknik för med sig andra negativa konsekvenser, t.ex. inom miljöområdet. Det är mot den bakgrunden viktigt att utvecklingen inom gentekniken noga följs. Deltagande i fredsfrämjande insatser Rättsväsendets myndigheter skall med personal och kompetens kunna bidra till internationella fredsfrämjande insatser. Polisens utlandsstyrka är den särskilda enhet vid som bl.a. ansvarar för rekrytering av poliser till fredsfrämjande insatser. Efterfrågan på poliser, domare, åklagare och kriminalvårdspersonal i fredsfrämjande insatser har fortsatt att öka. Svenska representanter deltar bl.a. i insatser som leds av (), Organisatio- Det övergripande målet för kriminalpolitiken är att brottsligheten skall minska. Förutom uppgifter om brott som kommit till polisens kännedom och som redovisas i den officiella kriminalstatistiken är s.k. offerundersökningar, där medborgarna tillfrågas om deras utsatthet för brott, av stort värde för att bedöma brottsutvecklingen. () har , inom ramen för den s.k. levnadsnivåundersökningen, redovisat uppgifter om utsattheten för vissa typer av brott. kommer att redovisa en mer omfattande nationell trygghets- och brottsofferundersökning. Även andra statistikkällor är av betydelse när det gäller att bedöma brottsutvecklingen i . Den s.k. dödsorsaksstatistiken redovisar exempelvis antalet personer som avlidit på grund av våld. anmäldes omkring 1 242 000 brott i . Jämfört med föregående år är det en marginell minskning med knappt 7 000 brott. Några av de vanligaste brottstyperna i anmälningsstatistiken är stöld ur eller från motordrivet fordon, släpfordon och husvagn (128 900 anmälda brott ), skadegörelse (149 700 anmälda brott) och butikssnatterier (58 300 anmälda brott). Jämfört med har de anmälda skadegörelsebrotten ökat , stölder ur eller från motordrivet fordon m.m. respektive butikssnatterier är i stort sett oförändrade. 163 000 brott, vilket motsvarar av samtliga anmälda brott, är mot s.k. specialstraffrättsliga författningar, exempelvis trafikbrottslagen och narkotikastrafflagen. Jämfört med föregående år har antalet anmälningar om sådana brott ökat med drygt 5 000 brott. Ökningen kan i huvudsak förklaras av att polisen gjort prioriteringar och satsningar på dessa områden. Närmare 188 000 brott avser brott mot person, exempelvis misshandel, olaga hot eller sexualbrott. Utvecklingen när det gäller brott mot person är mycket oroande. Jämfört med har exempelvis antalet misshandelsbrott ökat , våldtäkter och rån har ökat . Tabell 4.3 Anmälda våldsbrott åren 1996 och 20022005 Källa: Kriminalstatistiken . När det gäller information om det dödliga våldet har det framkommit att kriminalstatistiken inte kan användas för att beskriva omfattningen och utvecklingen på ett tillförlitligt sätt. En genomgång av de anmälda fallen av dödligt våld visar att i omkring hälften av anmälningarna har polisen i ett senare utredningsskede konstaterat att det inte rört sig om dödligt våld. Enligt dödsorsaksstatistiken har det dödliga våldet i , i likhet med de övriga nordiska länderna minskat något . Även om ökningen av de anmälda brotten i viss utsträckning påverkas av ny eller utvidgad lagstiftning, exempelvis avseende våldtäktsbegreppet, och även av åtgärder för att öka anmälningsbenägenhet, är utvecklingen helt oaccepta- 2006/07:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 Analyser av årliga offerundersökningar visar också att utsattheten för brott är högre bland personer med små ekonomiska resurser jämfört med andra grupper. In- riktningen av kriminalpolitiken är att brottsligheten skall minska påtagligt. Utvecklingen av rättsväsendets resursförbrukning 20032005 Tabell 4.4 Kostnadsutvecklingen 20032005 I tabellen redovisas kostnadsutvecklingen för politikområdet. De belopp som redovisas är summan av de kostnader som rapporterats in per verksamhetsgren i statsredovisningen i (exkl. Säkerhetspolisen). På samma sätt som andra grundläggande samhällsfunktioner skall rättsväsendet kunna möta de ökande krav som en omvärld i ständig förändring ställer.