prop · GU03122 · 2007-05-25 00:00:00 — Avgiften skall inte tas ut om rättelse sker innan frågan om påföljd eller ingripande har tagits upp till överläggning vid sammanträde med bygg- nadsnämnden och inte heller om det varit fråga om rivning för att be- gränsa omfattande skada på annan egendom eller om byggnaden skadats väsentligt genom eldsvåda eller någon annan liknande händelse (10 kap. 5 §). Byggnadsavgiften tillfaller kommunen enligt 10 kap. 26 §. Utöver byggnadsavgiften skall en tilläggsavgift tas ut om en byggnad uppförs eller tillbyggnad görs utan lov, en byggnad helt eller delvis tas i anspråk eller inreds för ett väsentligt annat ändamål än det som bygglo- vet har getts för, eller om en byggnad rivs utan lov (10 kap. 7 §). En tilläggsavgift skall tas ut med ett belopp som motsvarar per kvadratmeter bruttoarea som åtgärden har omfattat. En bruttoarea om skall frånräknas. Under vissa förutsättningar får tilläggsav- giften sättas ned eller helt efterges om ett föreläggande om rättelse har meddelats, om rättelse skett genom handräckning eller om det annars finns särskilda skäl (10 kap. 7 §). Frågor om tilläggsavgift prövas av läns- rätten på talan av enligt 10 kap. 8 §. Tilläggsavgiften tillfaller staten enligt 10 kap. 26 §. För vissa överträdelser, bl.a. om ett arbete utförs utan att det finns någon kvalitetsansvarig, om någon underlåter att göra bygganmälan eller riv- ningsanmälan eller om ett arbete utförs i strid med ett beslut som bygg- nadsnämnden har meddelat, skall en särskild avgift tas ut på minst 200 och högst (10 kap. 6 §). Om överträdelsen är ringa, behöver någon avgift inte tas ut. Avgiften tillfaller kommunen enligt 10 kap. 26 §. Regeringens förslag: Nivåerna på byggnadsavgiften och den särskilda avgiften i 10 kap. höjs och knyts till prisbasbe- loppets utveckling. Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén har föreslagit höjningar i kronor och inte att avgifterna knyts till prisbasbeloppet. Kommittén har föreslagit en större höjning för taket på den särskilda avgiften. Vidare har kommittén föreslagit att en särskild avgift skall kunna tas ut för olovligt ibruktagande och att ett föreläggande om att anordna stängsel skall kunna utfärdas för gruvor och tunnlar som inte är i bruk. Kommittén har också föreslagit att även i fortsättningen skall vara skyldig att ansöka om uttag av tilläggsavgift som prövas av domstol och tillfaller staten. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har uttalat sig om förslaget. Flera har beklagat att utredningen inte har lämnat förslag som innebär en förändring av sanktionssystemet. Skälen för regeringens förslag: Kritik har riktats mot det nuvarande sanktionssystemet. Byggnadsnämnderna utnyttjar sällan möjligheterna att använda sanktioner och kräver inte alltid rättelse när samhällskraven eftersätts. Enligt en rapport från (Skrivelse med redovisning av uppdrag om kommunernas tillämpning av bestämmelserna om byggnads- arbeten, tillsyn och kontroll samt funktionskontroll av ventilationssys- tem, dnr M2002/3593/H) har kommunerna minskat resurserna för övervakning och ingripanden mot olovliga åtgärder genom att föra över resurser från kontroll och tillsyn till bygglovsprövningen. Kritik har riktats mot den särskilda avgiften och mot det användnings- förbud som kan utfärdas med stöd av 9 kap. 10 § . Den särskilda avgiften upplevs vara så låg att den varken täcker kommu- nens administrationskostnader eller har någon avskräckande effekt. Det finns därför i praktiken inga verkningsfulla medel att hävda kraven på att bygganmälan skall göras och att en kvalitetsansvarig skall finnas med när arbetena utförs. Från kommunalt håll har anförts att det är resurskrävande för byggnadsnämnderna att ansöka om uttag av tilläggsavgift och ta fram underlaget för uttaget. Detta ställer krav på insatser som kommunerna inte får täckta eftersom tilläggsavgiften tillfaller staten. Ytterligare ett problem anses vara att byggnadsnämnderna inte upplever att de har fått stöd i praxis när det gäller uttag av tilläggsavgift, bl.a. eftersom avgift- erna ofta sätts ned eller efterges helt, vilket gör att hotet om avgiftsuttag inte har någon avhållande effekt. Tilläggsavgiften beräknas på byggnadsarea och kan därför slå orimligt hårt i vissa situationer, exempelvis vid ändrad användning av stora loka- ler utan avsevärda byggåtgärder. Tilläggsavgiften har reserverats för så- dana former av olovliga handlingar som det är särskilt angeläget att mot- verka och som oftast är av allvarligare art än ordningsförseelser och där byggnadsavgiften inte är tillräcklig som sanktion. bostadsut- skott har tidigare pekat på att det finns skäl att se över byggnadsnämnder- nas anmälningsplikt när det gäller tilläggsavgiften (1997/98:BoU5 s. 23). Utskottet ansåg att det är lämpligt att överväga om även tilläggsavgift- erna bör tillfalla kommunerna. Respekten för regelverket är grundläggande för att säkerställa att den bebyggda miljön överensstämmer med lagens syften. Sanktionssystemet har flera funktioner, bl.a. att få till stånd rättelser och att bestraffa den som brutit mot reglerna. Tanken är att sanktionerna dessutom skall ha en preventiv effekt, dvs. att avhålla enskilda från att bryta mot reglerna. Kommittén har av tidsbrist begränsat sin översyn av sanktionsbestäm- melserna. Enligt kommittén behöver en genomgående översyn göras för att se om sanktionssystemets grunder bör behållas eller om det behövs mer genomgripande ändringar. Regeringen avser att i det fortsatta arbe- tet med reformeringen av återkomma i frågan om en översyn av hela sanktionssystemet. Regeringen bedömer att det , i avvaktan på en sådan översyn, Prop. 2006/07:122 bör vidtas åtgärder för att förbättra och underlätta kommunernas möjlig- heter att ingripa vid överträdelser av . Sanktionsavgifterna i 10 kap. bör höjas. varande avgifterna har inte höjts sedan plan- och bygglagens tillkomst och beloppen är därför inte anpassade till dagens förhållanden. Med hän- syn till den prisutveckling som skett är nivån på byggnadsavgiften alltså för låg för att den skall ha en avhållande effekt. Även den särskilda av- giften behöver höjas betydligt. Det är inte lämpligt att i lagtexten ange avgifternas storlek med ett kronbelopp, eftersom lagen då skulle behöva ändras ofta. Avgifterna bör i stället kopplas till prisbasbeloppet så att avgiftsnivån följer prisutveck- lingen. Byggnadsavgiften (som är ) bör höjas så att den uppgår till minst ett tjugondels prisbasbelopp, vilket motsvarar med det nu gällande prisbasbeloppet (för ). Den lägsta nivån på den särskilda avgiften bör också höjas till ett tjugondels prisbasbelopp. Byggnadsavgiften bestäms utifrån den taxa som kommunen har fast- ställt enligt 11 kap. 5 § och skall utgå med det minsta belopp som anges i 10 kap. 4 §, med undantag för överträdelselser som bedöms vara ringa. Om kommunen inte har fastställt någon taxa för åtgärden, utgår byggnadsavgiften med minimibeloppet. Den särskilda avgiftens storlek fastställs av kommunen inom det spann som anges i 10 kap. 6 § . Lägsta beloppet för den särskilda avgiften uppgår enligt regeringens förslag till ett tjugondels prisbasbelopp vilket motsvarar det belopp som kommittén har föreslagit. Som högsta belopp för den särskilda avgiften föreslog kommittén ett prisbasbelopp. Det skulle innebära en höjning från 1 000 till 40 000 kro- nor. Kommittén redovisade inga skäl för den kraftiga höjningen. Reger- ingen bedömer att en höjning till ett halvt basbelopp är lämplig med hän- syn till prisutvecklingen. 12 Talerätt för miljöorganisationer Regeringens förslag: Miljöorganisationer som uppfyller kriterierna i 16 kap. 13 § får överklaga beslut om detaljplaner för vissa åtgärder vars genomförande kan antas medföra en betydande miljöpå- verkan. Beslut om antagande av detaljplan innehållande en miljökonsekvens- beskrivning enligt 5 kap. 18 § tredje stycket skall enligt bestämmelserna i 5 kap. 30 § sändas till en sådan miljöorganisa- tion som har rätt att klaga på beslut om antagande av detaljplan. godkänner att i fråga om tillträde till Århuskon- ventionen återkallar sin reservation för genomförandet av konventio- nens krav i artikel 9.2 om tillgång till rättslig prövning för miljöorga- nisationer avseende sådana beslut om detaljplan som är förenade med krav på miljökonsekvensbeskrivning. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens men innehåller inget förslag om att sända en underrättelse om beslut om antagande av detaljplan i enlighet med bestämmelserna i 5 kap. 30 § plan- och bygg- lagen till miljöorganisationerna. Remissinstanserna har i huvudsak ställt sig positiva till förslaget. Några kommuner har avstyrkt och menat att miljöorganisationernas över- klaganderätt innebär en inskränkning i det kommunala självbestämman- det i markanvändningsfrågor som överklagandemöjligheten för- länger handläggningstiderna. Några instanser, bl.a. , och i har anfört att förslaget inte går tillräckligt långt eftersom miljöorganisationer i enlighet med Århuskonventionens intentioner bör tillerkännas talerätt avseende alla beslut om detaljplaner som på grund av att det kan antas medföra betydande miljöpåverkan bör föregås av en miljökonsekvensbe- skrivning. Skälen för regeringens förslag: ratificerade Århuskonventio- nen 2005 (jfr prop. 2004/05:65, bet. 2004/05:MJU11, rskr. 2004/05:193). Den s.k. tredje pelaren i Århuskonventionen innebär att allmänheten skall ha en rätt att få vissa frågor prövade av en självständig instans. Det gäller dels prövning av beslut som rör rätten till information och delaktighet i miljöbeslut, dels prövning av handlingar och underlåtenhet att handla på miljöns område. Därutöver kräver konventionen tillgång till både formell och materiell rättslig prövning av vissa miljöbeslut. Enligt konventionen skall den berörda allmänhet som har tillräckliga skäl eller i annat fall gör gällande att en rättighet har kränkts ha rätt att föra talan. Vad som utgör tillräckliga skäl skall avgöras i enlighet med nationell rätt och konventio- nens syfte att ge allmänheten en omfattande rätt till överprövning. I svensk rätt har kravet på tillräckliga skäl tolkats som att den berörda allmänheten skall ha ställning som sakägare för att få komma till tals. Enligt Århus- konventionen presumeras att miljöorganisationer alltid är berörda av de beslut som faller inom konventionens tillämpningsområde. Miljöorgani- sationer skall därför ha en mycket vidsträckt rätt till prövning. Århuskonventionens krav på tillgång till rättslig prövning av vissa mil- jöbeslut gäller beslut om tillstånd till de verksamheter som anges i bilaga 1 till konventionen. Det rör sig i första hand om stora miljöfarliga verk- samheter och infrastrukturprojekt. Kraven på tillgång till rättslig pröv- ning gäller även sådana beslut som omfattas av krav på miljökonsekvens- beskrivning liksom andra beslut som kan ha betydande påverkan på mil- jön. Konventionen ställer därutöver krav på tillgång till prövning av be- slut som strider mot nationell miljölagstiftning. I samband med att godkände konventionen beslutade riksda- gen om vissa lagändringar som ansågs nödvändiga för att leva upp till åtagandena enligt konventionen och de två EG-direktiv som har koppling till den. Det infördes bl.a. en rätt för miljöorganisationer att föra talan mot tillståndsbeslut enligt väglagen (1971:948), lagen (1995:1649) om byggande av järnväg, lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn, luftfartslagen (1957:297) och minerallagen (1991:45). Eftersom det var angeläget att inte skulle vänta med ratificeringen och då en nödvändig ändring i inte skulle hinna genomföras tillräckligt snabbt, beslutades att skulle ratificera konventionen med en reservation för plan- och bygglagens förenlighet med konventionen (prop. 2004/05:65 s. 116 f. och 125 f., bet. 2004/05:MJU11, rskr. 2004/05:193). Avsikten var att ta till- baka reservationen efter den nödvändiga lagändringen. Först efter det svenska tillträdet till konventionen presenterade det för- slag som ligger till grund för denna proposition. Det gemenskapsrättsliga genomförandet av Århuskonventionen innebär bl.a. att även rådets direktiv /337/EEG av om bedöm- ning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (MKB- direktivet) innehåller krav på att icke-statliga miljöorganisationer som uppfyller kraven i nationell lagstiftning skall anses ha sådant intresse av ett beslut, en handling eller en underlåtenhet att den skall ha rätt att få det prövat av domstol eller annat oberoende och opartiskt organ som inrättats genom lag. Av både Århuskonventionen och MKB-direktivet följer alltså ett krav på rätt till prövning för miljöorganisationer avseende beslut som omfattas av förfarande med miljökonsekvensbeskrivning i MKB-direkti- vets mening och som regleras i . MKB-direktivet reglerar tillståndsprocesser för vissa särskilt angivna projekt eller projekt som efter bedömning utifrån särskilda kriterier kan anses ha betydande miljöpåverkan. Tillståndsprocessen enligt MKB-direk- tivets krav är som huvudregel reglerad i och avslutas med besked rörande tillstånd för en viss verksamhet. har egentligen inte någon tillståndprocess för verksamheter av det slag som direktivet syftar på. har dock kritiserat för att inte ha genomfört MKB-direktivet på rätt sätt. Regeringen och har gjort bedömningen att plan- och byggla- gens detaljplaneprocess är den enda tillståndsprocessen för vissa särskilt angivna projekt (prop. 2004/05:59, bet. 2004/05:BoU06, rskr. 2004/05:169). beslutade att krav motsvarande MKB-direktivets krav skall gälla för vissa beslut om detaljplaner och enligt 5 kap. 18 § gäller därför särskilda krav på miljökonsekvensbeskrivning när man upprättar detaljplaner som medger en sådan användning av plan- området som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan på grund av att området får tas i anspråk för bl.a. industriändamål, köpcentrum och permanent campingplats. I samband med ändringen i 5 kap. 18 § aktualise- rades frågan om miljöorganisationers rätt att överklaga beslut om sådana detaljplaner. Regeringen valde att avvakta översyn och förslag i frågan. Enligt hindrar inte gällande bestämmelser i att miljöorganisationer kommer till tals innan beslut fattas om kommunala planer. Däremot har de i sin egenskap av miljöorganisationer ingen rätt att överklaga beslut enligt . Kommittén har därför funnit att en sådan rätt måste införas för att genomföra Århuskon- ventionen och MKB-direktivet på ett korrekt sätt. I detta sammanhang kan nämnas att i sitt slutbe- tänkande ; miljökvalitetsnormer, miljöorganisationerna i miljöprocessen och avgifter (SOU 2005:59 s. 189 f.) har konstaterat att miljöorganisationer har en viktig roll vid miljöprövningar, att miljöorga- nisationer har överklagat få miljöärenden och att den undersökning som kommittén gjort inte har gett något belägg för att organisationerna skulle missbruka möjligheterna att delta eller överklaga beslut. PBL-systemets huvudprincip är att det är kommunerna som har upp- giften att göra de slutliga avvägningarna när det gäller samhällets intres- sen. Den huvudprincipen skall hållas fast även fortsättningsvis, men med hänsyn till MKB-direktivet och Århuskonventionen behöver det göras ett avsteg från principen genom att införa en möjlighet för miljöorganisatio- ner att överklaga sådana beslut som avser de särskilt angivna åtgärderna enligt 5 kap. 18 § tredje stycket . Rätten för miljöorganisationerna att klaga bör föras in i en ny bestäm- melse i 13 kap. 6 § och begränsas till beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan som kan antas medföra betydande miljö- påverkan på grund av att planområdet får tas i anspråk för verksamheter eller åtgärder som anges i 5 kap. 18 § tredje stycket. Rätten att överklaga begränsas alltså till och aktualiseras vid planläggning för vissa särskilt angivna åtgärder där ett normalt förfarande tillämpas och en miljökonse- kvensbeskrivning enligt bestämmelserna för projekt skall upprättas. När det gäller avgränsningen av vilka organisationer som skall kunna komma till tals avser kraven i Århuskonventionen organisationer som främjar miljöskydd. I den svenska lagstiftningen motsvaras konventio- nens krav av 16 kap. 13 § som innehåller en avgränsning för vilka miljöorganisationer som skall ha talerätt på miljöområdet. Genom- förandet av konventionens krav på talerätt för miljöorganisationer enligt en rad speciallagar (t.ex. järnvägslagen) gjordes också genom en hänvis- ning i respektive lag till den aktuella bestämmelsen i . I bör det inte göras någon annan avgränsning av kretsen taleberättigade organisationer än den som finns i . Detta inne- bär att man i bör hänvisa till 16 kap. 13 § miljöbal- ken, dvs. att det skall vara fråga om en ideell förening som har till ända- mål att tillvarata naturskydds- eller miljöintressen, med minst 2 000 med- lemmar och som har varit verksam . Föreningen måste där- utöver uppfylla kraven för parts- och processbehörighet, för vilket bl.a. krävs att det finns en behörig ställföreträdare som kan föra organisatio- nens talan. Andra associationsformer än ideella föreningar (t.ex. stiftel- ser), som på liknande sätt verkar inom miljöområdet, har inte motsvar- ande talerätt. I samband med tillträdet till Århuskonventionen (prop. 2004/05:65) och i senare lagstiftningsärenden (prop. 2006/07:95) har kritik framförts mot det svenska genomförandet i denna del. Bland andra Lagrådet har anfört att kriterierna i 16 kap. 13 § begränsar antalet klago- berättigade på ett sätt som gör det tveksamt om Århuskonventionens krav verkligen är tillgodosedda. Även i detta lagstiftningsärende har Lagrådet framfört denna synpunkt. I propositionen om Århuskonventionen (prop. 2004/05:65) förklarade den förra regeringen sin avsikt att återkomma i frågan om miljöorganisationers talerätt och då ta hänsyn till den utveck- ling som sker på gemenskapsrättens område där ett förslag till direktiv om tillgång till rättslig prövning fortfarande diskuteras. Det finns därför anledning för regeringen att komma tillbaka till denna fråga längre fram. För att miljöorganisationerna skall få samma rätt som sakägare och andra som har lämnat synpunkter i detaljplane- ärendet bör det göras ett tillägg i 5 kap. 30 § som innebär att kommunen, under de förutsättningar som anges i paragrafen, även skall sända sitt beslut om antagande av detaljplan med fullföljds- hänvisning till miljöorganisationer som har rätt att klaga enligt 13 kap. Prop. 2006/07:122 6 § . Ändringen i 13 kap. 6 § innebär att kan återkalla en del av den reservation som gjordes i samband med ratificer- ingen av Århuskonventionen (protokollsbeslut nr 37 vid regeringssam- manträde , dnr M2005/2902/R). Reservationen kan återkallas i den del som avser genomförande av konventionens krav i artikel 9.2 om tillgång till rättslig prövning för miljöorganisationer avse- ende sådana beslut om detaljplan som är förenade med krav på miljökon- sekvensbeskrivning. Regeringens förslag: I bestämmelserna i 6 kap. 16 § och 5 kap. 36 § förtydligas att ett lov inte får ges i strid med en plan eller områdesbestämmelse i vidare mån än vad som framgår av den respektive de paragrafer som anges i de två bestämmelserna. I bestämmelserna i 5 kap. 7 och 16 §§, som handlar om vad kom- munen får bestämma i detaljplan och med områdesbestämmelser, in- förs en konsekvent användning av verbet bestämma och uttryck som meddela bestämmelser utmönstras. I de paragrafer som omfattas av ändringar i sak eller följdändringar uppdateras språket bl.a. på så sätt att termen iaktta och uttrycken har att iaktta, inte iakttas, bygglov lämnas och bygglov medde- las byts ut mot följa, måste göra respektive bygglov ges i sina olika böjningsformer. Skälen för regeringens förslag: Innebörden av 6 kap. 16 § första stycket innehåller en språklig oklarhet då det inte framgår om det sista ordet där syftar tillbaka på 8 kap. 11 § eller på fastighetsplanen. För att undvika tolkningsproblem bör en språklig ändring göras som förtydligar att bygglov inte får ges i strid med en fastighetsplan i vidare mån än vad som framgår av 8 kap. 11 §. Samma problematik gäller för 5 kap. 36 §. Bestämmelserna i 5 kap. 7 och 16 §§ handlar om vad kommunen får bestämma i detaljplan eller med områdesbestämmelser. Där används verbet bestämma och uttryck som meddela bestämmelser på ett in- konsekvent sätt som ger intrycket att det ibland skulle vara fråga om normgivning och inte förvaltningsbeslut. Paragraferna bör få en tydligare och mer stringent formulering. I flera av de paragrafer som berörs av ändringarna förekommer uttryck som inte stämmer överens med det lagstiftningsspråk som används . Det gäller uttrycken att iaktta normer, att normer inte iakttas och att ha att iaktta. I samtliga fall har ordet iaktta inte betydelsen betrakta eller titta på, vilket ligger närmast till hands för en läsare . Det betyder inte heller beakta. I de nu berörda paragraferna handlar ordet iaktta dels om att följa regler (normer) och att inte överträda dem eller bryta mot dem (4 kap. 1, 5 och 9 §§, 5 kap. 22 § och 12 kap. 1 §), dels om vad man måste göra i en viss situation (5 kap. 30 §). Lagtexten bör Prop. 2006/07:122 ges en ordalydelse som bättre överensstämmer med dagens språkbruk. I paragraferna förekommer också olika uttryck för att ge bygglov. Där förekommer såväl meddela bygglov som lämna bygglov. Uttryc- ket att ge bygglov har en mer positiv klang och bör användas. 14 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Ändringarna träder i kraft . Äldre bestämmelser gäller för ärenden som har inletts före den 1 janu- ari 2008. Äldre bestämmelser gäller också i fråga om överklagande av ett beslut som har meddelats före lagens ikraftträdande. Äldre bestäm- melser om byggnadsavgift och särskild avgift gäller också för överträ- delser som har ägt rum före lagens ikraftträdande. Äldre bestämmelser gäller även fortsättningsvis i fråga om beslut om lov för tillfällig åt- gärd. Kommitténs förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter i denna del. Skälen för regeringens förslag: Lagändringarna bör träda i kraft . De nuvarande bestämmelserna i bör gälla i ären- den som har inletts före lagens ikraftträdande. På samma sätt bör nuvar- ande talerättsbestämmelser gälla även fortsatt för beslut som har medde- lats före lagens ikraftträdande. Av principen om förbud mot retroaktiv strafflagstiftning följer att över- trädelser som har begåtts innan en straffbestämmelse har trätt i kraft inte skall omfattas av straffansvar. De föreslagna höjningarna av sanktionsav- gifterna i 10 kap. 4 och 6 §§ bör därför endast omfatta överträdelser som har begåtts efter . Många beslut om tillfällig åtgärd enligt 8 kap. 14 § plan- och byggla- gen kommer att gälla även efter de nya reglernas ikraftträdande. Efter- som möjligheten att söka tillfällig åtgärd ersätts av möjligheten att söka tidsbegränsat bygglov behövs övergångsbestämmelser som klargör att de nuvarande bestämmelserna i 8 kap. 14 § gäller även framöver för beslut om tillfällig åtgärd som meddelats före . Om en ansö- kan om förlängning av beslut om tillfällig åtgärd lämnas till kommunen efter bör en sådan ansökan behandlas som en ansökan om tidsbegränsat lov enligt de nya bestämmelserna. 15 Konsekvenser av förslagen Syftet med de föreslagna ändringarna är dels att förenkla och förtydliga för att underlätta tillämpningen av lagen, dels att uppfylla åtaganden som har enligt Århuskonventionen och MKB- direktivet (avsnitt 12). Förslagen kommer dessutom att förbättra förut- sättningarna för att nå de av beslutade miljökvalitetsmålen. Konsekvenser för enskilda, näringsidkare och kommuner Förslagen bedöms ha positiva ekonomiska konsekvenser för enskilda, näringsidkare och kommuner. Förslagen att förtydliga den ekonomiska dimensionen vid planläggning enligt 2 kap. gagnar enskilda näringsidkare på flera sätt, bl.a. blir konkurrensaspekten tydlig.