prop · GU03126 · 2007-06-20 00:00:00 — Enligt 19 § djurskyddsförordningen är det förbjudet att inneha eller genom avel frambringa hundar som har extremt stor kamplust, blir lätt retade och biter, bara med svårighet kan förmås avbryta ett angrepp och har en benägenhet att rikta sitt kampintresse mot människor eller andra hundar. Jaktlagen (1987:259) och jaktförordningen Enligt jaktlagen skall hundar den 1 mars20 augusti hållas under sådan tillsyn att de hindras från att löpa lösa i marker där det finns vilt. av året skall hundar hållas under sådan till- syn att de hindras från att driva eller förfölja vilt, när de inte används vid jakt. Den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot denna bestämmelse döms till böter. I jaktförordningen finns bestämmelser om hundar som medger undan- tag från den ovan nämnda bestämmelsen. 4.5Rennäringslagen (1971:437) När renar befinner sig inom betesområde där renskötsel då är tillåten, skall enligt 93 § rennäringslagen hund i trakten som inte används i renskötseln hållas i band eller instängd, om inte medger annat. Detsamma gäller när renar flyttas, såvida hundens ägare i förväg underrättats om tiden för flyttningen. Anträffas hund medan den jagar eller på annat sätt ofredar ren inom område där renskötsel då är tillåten, får hunden, om den inte låter sig upptagas, dödas av den som äger eller vårdar ren. Den som dödat en hund är skyldig att möjligt anmäla detta till polismyndigheten. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot bestämmelsen kan dömas till böter. 4.6Förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd I 36 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd föreskrivs att husdjur och andra djur som hålls i fångenskap skall förvaras och skötas så att olägenheter för människors hälsa inte uppkommer. Enligt 3 kap. 8 § ordningslagen (1993:1617) får efter regeringens bemyn- digande kommun meddela de ytterligare föreskrifter för kommunen eller del av denna som behövs för att upprätthålla den allmänna ordningen på offentlig plats. Med stöd av detta föreskriver många kommuner t.ex. att hundar skall hållas kopplade inom särskilda områden eller att förore- ningar efter hundar skall plockas upp inom särskilda områden. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot en sådan föreskrift döms enligt ordningslagen till penningböter. och rådets förordning (EG) nr Enligt och rådets förordning (EG) nr 998/2003 av om djurhälsovillkor som skall tillämpas vid transporter av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte och om ändring av rådets direktiv /65/EEG (EGT L 146, , s. 1, Celex 32003R0998) skall en harmonisering ske av de djurhälsovillkor som tillämpas vid transporter mellan medlemsstaterna och från tredje land av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte. Det gäller framför allt hundar, katter och illrar. Vissa av bestämmelserna avser rabies och syftar på skyddet för folk- hälsan medan andra endast avser djurs hälsa. Hundar och katter skall ha en klart läslig tatuering eller bära ett elektroniskt identifieringssystem (transponder eller mikrochip). Djurens märkning skall även följas av uppgifter om ägarens identitet och adress. från förordningens ikraftträdande godkänns tatue- ring eller ett elektroniskt identifieringssystem, därefter endast elektro- niska identifieringssystem. Bestämmelserna gäller endast resor mellan stater och inte resor inom en stat. Hundar som orsakar skador och avsevärda Regeringens bedömning: Skyddet mot skador och avsevärda olägen- heter orsakade av hundar bör förstärkas. Det är inte lämpligt att förbjuda vissa hundraser. Det är inte heller lämpligt att införa ett tillstånd för att få äga eller hantera hundar, ett så kallat hundkörkort. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna: De flesta remissinstanser instämmer i huvudsak i bedömningen eller har inget att erinra. Flera remissinstanser anser att utredningen på ett bra sätt belyser de problem som finns med hundar. antal remissinstanser framför att de föreslagna förändringarna är väl avvägda, att de kommer att leda till en tydligare lagstiftning på området eller underlätta tillsynsmyndigheternas arbete. ser allmänt positivt på förslagen i utredningen och välkomnar intentionerna att försöka minimera skador eller avsevärda olägenheter som hundar kan orsaka. tillstyrker lagändringarna men anser att det även bör genomföras en översyn av ordningslagen (1993:1617) så att enskilda kommuner ges möjlighet att i lokala föreskrifter införa förbud mot kamp- hundar på offentliga platser. allmännyttiga bostadsorganisation tillstyrker förslagen under förutsätt- ning att de får genomslag med hänsyn till polismyndigheternas resurser Prop. 2006/07:126 och prioriteringar. menar att utredningen i alltför stor utsträckning tar hänsyn till problematiken med problemhundar och att förslagen kan få långtgående negativa konsekvenser för samtliga hundägare. anser att utredningen har misslyckats med att kombinera nödvändiga skärpningar med det legala innehavet och användandet av hundar, inte minst i samband med jakt. Föreslagna ändringar skulle enligt medföra oönskade och obefogade effekter. Skälen för regeringens bedömning Lagen om tillsyn över hundar och katter har 1943 ändrats i flera viktiga avseenden. Ett exempel är att vissa bestämmelser om katter infördes 1987. Fram till dess hade lagen endast avsett hundar. De grundläggande bestämmelserna, som närmast tar sikte på att motverka att hundar orsakar skador eller olägenheter, är emellertid i det stora hela oförändrade. var problemen med lösspringande djur främst hundar störst på landsbygden. Behovet av att skydda lantbrukets djur mot attacker från kringstrykande hundar ansågs vara stort. Detta synsätt återspeglas tydligt i lagen. Ett exempel på detta är att ägare av lantbruksdjur har rätt att döda lösspringande bitska hundar som vistas på område där lantbruksdjur finns. Genom förändringar i samhällsstrukturen har problemen med lös- springande djur kommit att successivt flyttas från landsbygden till städer och andra tätorter. I och med denna grundläggande förändring har också problemets karaktär förändrats. är det allvarligaste problemet hun- dar som attackerar människor eller sällskapsdjur. Det har visserligen även tidigare förekommit att hundar skadar människor och andra djur men det moderna samhället med allt fler människor boende i tätorter ställer högre krav på den kontroll som en hundägare måste ha över sin hund. Det förekommer även vissa företeelser som skapar rädsla och osäkerhet, till exempel att vissa personer använder hunden som ett vapen vid brott. Förändringarna i samhällsstrukturen innebär att det ställs krav på åtgärder och möjligheter till ingripanden som inte kan tillgodoses med den nuvarande lagens bestämmelser. I finns enligt knappt 730 000 hundar (). Det är viktigt att komma ihåg att det stora antalet hundägare sköter sina hundar på ett bra sätt och tar ett aktivt ansvar för och hänsyn till att hunden också fungerar väl i förhållande till omgivningen. De fåtal fall där det brister i ansvaret måste dock åtgärdas. Att det finns adekvata, rättsliga möjligheter att ingripa är särskilt viktigt i de fall där tillsynen över hunden brister i sådan omfattning eller på ett sådant sätt att hunden utgör en fara för omgivningen. Även om pro- blemen med de riktigt farliga hundarna är relativt ringa till sin omfattning är det oacceptabelt att människor skall behöva känna rädsla för att bli attackerade av aggressiva hundar. Förbud mot vissa hundraser fungerar inte I debatten om farliga hundar har det ofta framförts att vissa raser är farligare än andra och att dessa därför bör förbjudas. länder har olika typer av restriktioner gentemot specifika raser. tionerna handlar ofta om att hundar av en viss ras och blandrashundar där den förbjudna rasen ingår måste steriliseras eller kastreras, hållas kopplade, vara försedda med munkorg eller inte får införas i landet. Det är dock inte möjligt att hänföra alla farliga hundar till en särskild Ett felaktigt beteende kan utvecklas hos alla hundraser och förstärkas genom bland annat felaktig avel eller felaktig hantering. Regeringen anser att den huvudsakliga gemensamma nämnaren som går att finna mellan farliga hundar är att de har ägare som brister i sitt Hundar har i och för sig olika egenskaper som gör dem mer eller mindre farliga i samma ägares händer, men dessa skillnader följer inte rasgränser, utan variationerna är i allmänhet större inom en ras än mellan raser. Ett införande av förbud mot vissa raser skulle därför kunna innebära att många hundar förbjuds som i själva verket är be- tydligt mindre farliga än hundar av tillåtna raser. Detta faktum utgör i sig självt inte något skäl till att avstå från att införa rasspecifika restriktioner. Det kan ju finnas en ras som orsakar oproportionerligt mycket skada och som inte tillför några egentliga positiva värden. I ett sådant fall skulle det alltså kunna vara en bra lösning att förbjuda en sådan ras. hundarna i rasen orsakar skador på grund av sina egenskaper eller på grund av att ägarna inte tar sitt ansvar borde skadorna minska om hun- Det finns dock bland annat en rad praktiska problem förenade med en sådan lösning. saknas kunskaper om vilken eller vilka hundraser som orsakar oproportionerligt mycket skador, eftersom det inte finns kontinuerlig statistik över detta. Ett problem blir därför att kunna fastställa vilka raser som är så farliga att de bör förbjudas. blir dessutom ännu mer besvärligt om även korsningar där den förbjudna rasen ingår skall förbjudas. De länder som har någon form av rasförbud har i allmänhet valt ett av Det första alternativet innebär att bevisbördan läggs på hundägaren genom att hundägaren i princip skall kunna bevisa att hans eller hennes hund inte är av någon förbjuden ras. godtas att hunden är märkt och stambokförd i en stambok som förs av någon av staten godkänd hundorganisation. Ett av problemen med detta system är att stamböcker endast förs för vissa rasrena hundar. innebär alltså denna omvända bevisbörda att blandraser förbjuds. blandraser avses då även hundar vars föräldrar är rasrena och av samma ras men som inte själva registreras. Trots att har en låg andel blandrashundar i hundpopulationen skulle detta innebära att fler än 100 000 hundar, utöver dem som tillhör den eller de förbjudna raserna, i princip skulle omfattas av förbudet. Detta är varken rimligt eller önsk- Det andra alternativet för identifiering är att staten definierar ett antal utseendemässiga egenskaper som anses karaktärisera den förbjudna I vissa länder har karaktäristiken även kompletterats med be- Utifrån dessa givna definitioner skall sedan de rättsvårdande myndigheterna avgöra om den enskilda hunden tillhör den förbjudna rasen eller inte. Detta har visat sig vara en Prop. 2006/07:126 omöjlig uppgift. Dels finns det olika raser som är väldigt lika varandra (t.ex. pitbull och American staffordshire terrier), dels kan vissa bland- raser komma att uppfylla kraven. Det finns ytterligare omständigheter som talar mot rasrestriktioner som en metod att minska problemen med farliga hundar. Den kanske vik- tigaste är att det är osannolikt att denna typ av åtgärder medför en minskning av problemen. Detta beror på just det faktum att det är vissa ägare som är problemet, inte hundar av en viss ras. Om ett förbud för vissa raser införs är det troligt att de dåliga ägarna skaffar hundar av andra raser som kan bli lika farliga som hundar av de förbjudna raserna. I flera av de länder som har rasrestriktioner för hundar är denna utveckling mycket tydlig. Andra länder hamnar i situationer där fler och fler raser förbjuds. Regeringen anser sålunda att det inte är möjligt att hänföra de farliga hundarna till någon särskild hundras. Alla hundar, oavsett ras, kan ut- veckla aggressiva eller på något annat sätt farliga egenskaper. Det är inte heller möjligt att på annat sätt effektivt fastställa vilka hundar som är potentiellt farliga. Den enligt regeringen mest lämpliga lösningen ligger därför i stället i att skapa ett regelverk som gör det möjligt att komma till rätta med enskilda hundägare samt sådana hundar som orsakar eller riskerar att orsaka skada eller olägenheter för omgivningen, oavsett vilken hundras det är fråga om. I den allmänna debatten framförs ibland åsikten att det bör krävas någon form av tillstånd för att få äga eller hantera hundar, ett så kallat hund- körkort. Ett hundkörkort skulle kunna utfärdas till den som har genomgått utbildning om till exempel hundens beteenden och behov, dressyr eller samhällets krav på hundägande. Ett alternativ vore att en hundägare måste visa att han eller hon klarar av att kontrollera den egna hunden för att få ett hundkörkort. Regeringen har inte för avsikt att föreslå något krav på hundkörkort för att få äga eller hantera en hund. Anledningen är att det vore en alltför ingripande åtgärd mot den överväldigande majoritet hundägare som sköter sina hundar på ett bra sätt. De allra flesta hundägare låter inte sina hundar orsaka skador eller olägenheter för omgivningen. De fåtal fall i vilka hundägare brister i ansvaret måste dock kunna åtgärdas. Detta kan dock åstadkommas på annat sätt än genom ett införande av ett hundkörkort. Regeringen föreslår nedan bland annat att polismyndigheten skall kunna meddela de förelägganden och förbud som behövs om någon brister i tillsynen över en hund. Ett exempel på ett sådant föreläggande är att en person skall kunna meddelas föreläggande om att han eller hon måste genomgå en hundägarutbildning. Om en person fortsätter att bryta mot eller under- låter att följa ett förbud eller förläggande kan han eller hon meddelas förbud att ha hand om hund (hundförbud). En ny lag om tillsyn över hundar och katter Regeringens förslag: En ny lag om tillsyn över hundar och katter skall ersätta den nu gällande lagen om tillsyn över hundar och katter och lagen om märkning och registrering av hundar. Till den nya lagen skall bestämmelsen i 6 § jaktlagen föras. Regeringens bedömning: 19 § djurskyddsförordningen och 93 § rennäringslagen bör behållas i sin nuvarande form. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag på så sätt att lagen om tillsyn över hundar och katter (1943:459) samt lagen (2000:537) om märkning och registrering av hundar skall slås samman. Utredningen föreslår emellertid att bestämmelserna i tillsynslagen som rör tillsyn över hundar i förhållande till vilt skall överföras till jaktlagen samt vissa mindre ändringar i de paragraferna. Utredningen föreslår vidare att 19 § djurskyddsförordningen (1988:539) skall upphöra och ersättas av en bestämmelse i 29 § samma förordning. Utredningen före- slår också att en bestämmelse beträffande upphittade hundar skall införas i den nya lagen. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller har inte något att erinra mot förslagen i stort. Många remissinstanser tillstyrker att bestämmelserna i lagen om märk- ning och registrering av hundar skall överföras till den nya tillsynslagen. tillstyrker sammanslagningen men pekar på att det allmänt finns en risk för gränsdragningsproblem mellan vad som regleras i den nya tillsynslagen och vad som regleras i djurskyddslagen. i påpekar att det finns vissa gräns- dragningsproblem mellan djurskyddslagstiftningen och den nya före- slagna tillsynslagen. avstyrker att de paragrafer i den nuvarande tillsynslagen som rör tillsyn över hundar i relation till vilt skall föras över till jaktlagen (1987:259). Det gör också som anser att bestämmelsen i 6 § jaktlagen i stället bör flyttas över till tillsynslagen. Ett antal remissinstanser har haft synpunkter på utredningens förslag att 19 § djurskyddsförordningen om förbud mot att inneha och avla på vissa hundar skall ersättas av ett nytt förbud i 29 § djurskydds- förordningen att avla på hundar som kan förväntas nedärva okontrol- lerbar aggressivitet. i och avstyrker förslaget och anser att den föreslagna ändringen innebär en försämring jämfört med dagens bestämmelse. i efterfrågar också ett uttryckligt förbud mot all form av träning och tävling med kamphundar. Brottsföre- byggande rådet saknar en motivering av varför man föreslår ändringen. anser att förbudet kommer att bli svårt att tillämpa men anser att föreslaget innebär en förbättring jämfört med dagens bestämmelse medan i ställer sig tvek- sam till om den nya bestämmelsen kommer att bli lättare att tillämpa än den nu gällande. Förbundet ställer sig bakom avelsförbud på hundar som kan förväntas nedärva okontrollerbar aggressivitet men Prop. 2006/07:126 ser inte hur ett sådant avelsförbud kan kontrolleras och genomföras i praktiken. Skälen för regeringens förslag och bedömning Såsom framgått av avsnitt 4 är bestämmelser som reglerar tillsynen över hund spridda i flera lagar, förordningar och föreskrifter. Detta gör att regleringen kan vara svår att överblicka. är regleringen också svårtolkad, vilket medför att tillämpningen av den lagstiftning som rör tillsyn över hundar inte är enhetlig över landet. Ett sätt att göra lagstiftningen tydligare är att föra samman olika lagar med liknande syften till en lag. Både tillsynslagen och lagen om märkning och registrering av hundar har som huvudsyfte att minimera skador och olägenheter orsakade av hundar. Regeringen anser därför att dessa båda lagar bör sammanföras till en ny lag. Även den nya lagen bör ha som huvudsyfte att minimera risken för skador och olägenheter orsakade av hundar och katter. I samband med tillkomsten av den nu gällande jaktlagen (1987:259) överfördes vissa bestämmelser om tillsyn över hund i förhållande till vilt från den då gällande lagen (1938:274) om rätt till jakt till tillsynslagen (se prop. 1986/87:58). En bestämmelse om tillsyn över hund överfördes till den nya jaktlagen. I tillsynslagen återfinns dessa bestämmelser i 4 och 5 §§. Där föreskrivs att en jakträttshavare eller någon som företräder honom får omhänderta en hund som springer lös i ett område där det finns vilt. När detta har skett skall hundens ägare underrättas. Om det inte går att underrätta hundens ägare skall polismyndigheten underrättas. Om hunden inte går att omhänderta får polismyndigheten i vissa fall besluta att avliva hunden. Det finns i bestämmelserna också föreskrivet hur kostnader för omhändertagande skall regleras samt att jakträttshavaren får behålla hunden om ägaren inte hämtar den . I 6 § jaktlagen föreskrivs att hundar den 1 marsden skall hållas under sådan tillsyn att de hindras från att löpa lösa i marker där det finns vilt. av året skall hundar hållas under sådan tillsyn att de hindras från att driva eller förfölja vilt, när de inte används vid jakt. Eftersom 6 § jaktlagen har samma huvudsyfte som 4 och 5 §§ tillsyns- lagen, nämligen att reglera tillsynen över hundar i marker där det finns vilt, bör dessa paragrafer finnas i samma lag. Eftersom regleringen rör tillsyn över hund i marker där det finns vilt och inte enbart rör jakt eller hundar som används för jakt bör, såsom har föreslagit, bestämmelserna införas i den nya tillsynslagen. Förbud i 19 § djurskyddsförordningen mot att inneha eller avla vissa Enligt 19 § djurskyddsförordningen är det förbjudet att inneha eller genom avel frambringa hundar som har extremt stor kamplust, lätt blir retade och biter, bara med svårighet kan förmås att avbryta ett angrepp samt har en benägenhet att rikta sitt kampintresse mot människor eller Samtliga kriterier måste vara uppfyllda för att en hund skall omfattas av bestämmelsen. Utredningen föreslår att 19 § skall upp- höra och ersättas av en bestämmelse i 29 § samma förordning med inne- börden att hundar som kan förväntas nedärva okontrollerbar aggressivitet inte får användas i avel. En del remissinstanser, bland annat , anser att den av utredningen föreslagna lydelsen inte skulle vara lättare att tillämpa än den nuvarande lydelsen. ringen ansluter sig till denna uppfattning. Även om den nu gällande bestämmelsen är svår att tillämpa och det enligt utredningen har gjorts få ingripanden med stöd av bestämmelsen anser regeringen att den fyller en viktig funktion. klar och tydlig markering om att denna typ av djur normalt sett inte är önskvärda från samhällelig synpunkt. Bestämmelsen fyller också en Regeringen anser därför att bestämmelsen skall ha kvar sin nuvarande lydelse. har tidigare föreslagit att bestämmelsen skall slopas då den inte motiveras av djurskyddsskäl. Verket har föreslagit att bestäm- melsen i stället skall införas som en ny paragraf i tillsynslagen. ringen delar inte denna uppfattning utan anser att bestämmelsen till viss del även motiveras av djurskyddsskäl. Bestämmelsen innebär bland annat att det är förbjudet att inneha eller att genom avel frambringa hundar som har en benägenhet att rikta sitt kampintresse mot andra hundar. med bestämmelsen i den delen är att motverka att hundar används i Ett hundslagsmål innefattar ett uppenbart lidande för de Regeringen gör därför bedömningen att bestämmelsen bör vara kvar i djurskyddsförordningen. Som framgått av avsnitt 4.5 finns i rennäringslagen (1971:437) en bestämmelse i 93 § som bland annat föreskriver att en hund som an- träffas medan den jagar eller på annat sätt ofredar ren i område där renskötsel är tillåten får dödas om den inte låter sig infångas. melsen rör i och för sig tillsyn över hund och skulle därmed kunna införas i den nya tillsynslagen. Bestämmelsen har dock som främsta syfte att reglera förhållandet mellan hund och ren i område där ren får hållas. till sitt syfte har bestämmelsen därför ett klart berättigande i rennäringslagen och utgör en tydlig precisering i den lagen. härtill anser regeringen att bestämmelsen bör vara kvar i rennäringslagen. Hund- och kattägarens tillsynsansvar Regeringens förslag: Hundar och katter skall hållas under sådan tillsyn och skötas på ett sådant sätt som med hänsyn till deras natur och övriga omständigheter krävs för att förebygga att de orsakar skador eller avsevärda olägenheter. Regeringens bedömning: Några särskilda bestämmelser om bitska hundar eller hundar som visat benägenhet att driva får bör inte föras in i den nya tillsynslagen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna förslaget eller har inte något att erinra mot det. att ordet skötas skall tas bort då det kan leda till tveksamheter om det handlar om ett djurskyddsärende eller om ett tillsynsärende som skall handläggas av polisen. kommun menar att begreppet avsevärda olägenheter behöver preciseras. Förbundet anser att för- slaget innebär en förbättring men att ordet skötas måste förtydligas. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Ett särskilt problem är de hundar som har en benägenhet att angripa människor och andra Av det stora antalet hundar utgör dessa en mycket liten del. enskilt viktigaste faktorn för hur farlig en hund är, eller hur stora olägenheter den orsakar omgivningen, är vilken tillsyn som ägaren har över hunden och hur han eller hon sköter den. Hundens egenskaper, till exempel stor eller liten benägenhet att visa ett aggressivt beteende, är inte ensamt avgörande för om hunden är farlig. Det är resultatet av hur hunden hålls som är avgörande för hur god tillsynen är. som tillåts attackera och därigenom skrämma eller skada människor hålls under bristfällig tillsyn. Den hundägare som under rastning av sin hund inte har den kopplad men som utövar sådan kontroll att den inte tillåts störa omgivningen, har däremot en god tillsyn över sin hund. Risken för att ett djur orsakar problem för sin omgivning kan antas öka om djuret är vanskött eller försummat. Ett tydligt exempel på detta är en hund som t.ex. får uträtta sina behov i lägenheten eller på balkongen eller som lämnas ensam dagar i sträck och då ylar och skäller. dessa djur är utsatta för lidande, vilket är ett djurskyddsproblem, riskerar de även att orsaka påtagliga problem för omgivningen. i sådana miljöer kan också vara farliga då de kan utveckla olika rädsle- och aggressivitetsmönster som kan göra dem mycket