prop · GU03129 · 2007-06-27 00:00:00 — Mot bakgrund av vad som redovisats ovan anser regeringen i likhet med att det behövs en översyn av bestämmelserna som rör stöd till och skydd för barn och unga i socialtjänstlagen så att de anpassas till den utveckling av den sociala barn- och ungdomsvården som skett under de som gått sedan socialtjänstlagen (1980:620) och LVU tillkom. Ett sådant uppdrag bör också omfatta behovet av tvingande åtgärder för barn och deras vårdnadshavare i situationer som är allvarliga för barnets hälsa och utveckling, men inte tillräckligt allvarliga för vård med stöd av LVU. bör övervägas om det finns behov av en sammanhållen lagstiftning där alla bestämmelser som rör stöd till och skydd för barn och unga återfinns. 6 Barns och ungas rätt till information Sedan FN:s konvention om barnets rättigheter () ratifi- cerades av har en rad olika åtgärder vidtagits för att öka kunskapen om konventionen och för att anpassa lagstiftningen till dess krav. Enligt artikel 12 i har barn och unga rätt att fritt uttrycka sin åsikt i frågor som rör barnet och barnets åsikt skall tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Regeringen ser det som särskilt angeläget att barn kan åtnjuta sina mänskliga rättigheter på lika villkor. Insatser för att sätta barnets bästa i centrum skall genomsyra alla samhällsverksamheter som rör barn. För att uppnå detta krävs att man inhämtar barnets synpunkter. Pojkar och flickor inom den sociala barn- och ungdomsvården har en extra utsatthet som gör det särskilt vik- tigt att stödja en utveckling som garanterar dem rätt till inflytande och information. I socialtjänstlagen (2001:453) finns en bestäm- melse om att det skall tas hänsyn till barnets bästa vid beslut enligt lagen. I lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga finns en bestämmelse om att barnets bästa skall vara avgörande vid beslut enligt lagen. I båda lagarna finns bestämmelser om att barnet . 2006/07:129 skall komma till tals i ärenden som rör barnet. Barnets rätt att få uttrycka sina åsikter och få dem beaktade i alla beslut har två dimensioner; dels handlar det om barns rätt till inflytande i alla frågor som rör dem, dels handlar det om rätten att komma till tals i be- slutssituationer som rör det enskilda barnet. Detta gäller såväl i domstolar som vid administrativa beslut som fattas av olika myndigheter. Att genomföra handlar om att omsätta den till verklighet och konkreta situationer. Den skall genomföras i såväl lagstiftning som attityder och praxis. I grunden handlar det om vuxnas förhållningssätt till barn och i vilken mån vuxna är lyhörda för och låter barns och ung- domars synpunkter påverka olika beslut. Tillsynen har visat att det trots en pågående utveckling i positiv rikt- ning fortfarande brister på sina håll när det gäller att samtala med barn inom den sociala barn- och ungdomsvården, bl.a. avseende att ge barn och unga information. I sina remissvar på Källan till en chans (SOU 2005:81) påpekade såväl som och att det finns anledning att förtydliga ansvar att samtala med barn för att ge information och fråga efter deras inställning. har därför tagit fram promemorian Barns rätt till information m.m. (S2006/5256/ST). har undertecknat om funktionshindrades rättigheter. Denna konvention omfattar även barn med funktionshinder. En utredare skall se över i vad mån svensk lagstift- ning stämmer överens med konventionen och föreslå eventuella lagänd- ringar. Därefter vidtar arbetet med att ratificera konventionen. har en viktig roll i att bidra till att stärka kunskaps- och metodutvecklingen inom kommunernas sociala barn- och ungdomsvård. När det gäller barns delaktighet i ärenden som rör dem har Socialstyrel- sen, som nämnts i avsnitt 5.1, tagit fram allmänna råd (Handläggning och dokumentation av ärenden som rör barn och unga, SOSFS 2006:12), en handbok (Barn och unga i Utreda, planera och följa upp beslutade insatser) och en kunskapsöversikt (Samtal med barn i social- tjänsten). En barnavårdsutredning syftar till att beskriva det enskilda barnets situation och bör ha en klar inriktning på barnet, hans eller hennes behov och hur dessa tillgodoses. Enligt de allmänna råden bör handläggaren inom ramen för en barnavårdsutredning ha möten med barnet både en- skilt och tillsammans med vårdnadshavaren för att genom samtal och observationer bilda sig en uppfattning om hans eller hennes situation. Om en utredning gäller flera barn i samma familj bör varje barn för sig ges möjlighet att komma till tals så att de kan framföra sina uppfattningar oberoende av varandra. Samtal med barn kan ha till syfte att ge barnet information om vad som pågår och vad som kommer att hända men också att få information om barnets upplevelser, konkreta erfarenheter och åsikter om hur han eller hon har det. Samtal med barn och unga handlar vid andra tillfällen om att planera och följa upp pågående insatser. Slutligen kan samtal vara stöd- Prop. 2006/07:129 jande och bearbetande inom ramen för en insats. I kunskapsöversikten Samtal med barn i lyfter Social- styrelsen fram att det krävs särskild kompetens och erfarenhet för att samtala med barn som befinner sig i en utsatt situation. Varje samtal måste anpassas till det enskilda barnet och hans eller hennes situation på ett lyhört och flexibelt sätt. Barnet skall på ett adekvat sätt få den infor- mation hon eller han behöver och själv få berätta om sin egen situation. Kunskapsöversikten har tagits fram för att utöver en del praktiska råd kring samtal med barn ge inspiration och underlag till reflektioner och diskussioner inom och bidra till att samtal med barn fak- tiskt genomförs. Implementeringen av dokumentations- och uppföljningssystemet BBIC som beskrivits i avsnitt 5.1 spelar en viktig roll för barns delaktig- het i det sociala barn- och ungdomsvårdsarbetet. 6.1Barns rätt till information Regeringens förslag: I lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga och i socialtjänstlagen (2001:453) införs bestämmel- ser som ger barn och unga rätt att få relevant information. Förslaget i promemorian Barns rätt till information: Överensstäm- mer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har inget att invända mot förslaget. () tillstyrker förslagen i och för sig men påpekar att det finns skäl att avvakta resultatet av Utredningen om beslutanderätten vid gemensam vårdnad (Ju 2006:07) innan det införs bestämmelser om en skyldighet för att lämna viss information till den unge eftersom utredningen har i uppgift att överväga en reglering vad gäller förutsättningar att tala med ett barn utan vårdnadshavarens samtycke. Kammarrätten i anser att ordet relevant bör bytas ut eftersom det inte tidigare förekommer i annan lagstiftning. Länsrätten i län anser att ordet relevant inte tillräckligt tydligt preciserar vilken information som avses och därför bör bytas ut mot lämplig. Enligt JO lämnar bestämmelsens ordalydelse enligt sin utformning inte utrymme för att underlåta att ge ett barn relevant information i de fall detta är olämpligt för henne eller honom. Eventuellt borde man därför överväga en utformning av de ak- tuella bestämmelserna som liknar den i departementspromemorian Ut- övandet av barns rättigheter i familjerättsprocesser (Ds 2002:13). Skälen för regeringens förslag I 11 kap. 10 § socialtjänstlagen (2001:453, SoL) och 36 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) finns särskilda bestämmelser om barns och ungas rätt att själva föra sin talan i mål och ärenden enligt nämnda lagar. Barn och unga får själva föra sin talan, om de har fyllt . Normalt förs ett yngre barns talan av barnets vårdnadshavare men i vissa fall, särskilt om det kan uppstå situationer där barnet och dess vårdnadshavare kan ha motsatta intressen, förordnas i stället en ställföreträdare att föra barnets talan. Barn som inte fyllt bör höras om det kan vara till nytta för utred- ningen och det kan antas att barnet inte tar skada av det (11 kap. 10 § andra stycket SoL och 36 § tredje stycket LVU). Enligt 1 § femte stycket LVU skall vad som är bäst för den unge vara avgörande vid beslut enligt lagen. Enligt sjätte stycket skall den unges inställning så långt det är möjligt klarläggas. Hänsyn skall tas till den unges vilja med beaktande av hans eller hennes ålder och mognad. I de flesta fall kan det förutsättas vara till barnets bästa att barnet får komma till tals. I portalparagrafen i 1 kap. 2 § SoL föreskrivs att när åtgärder rör barn skall särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. 3 kap. 5 § andra stycket SoL föreskriver att när en åtgärd rör ett barn skall barnets inställning så långt det är möjligt klarläggas. Hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. Den senare bestämmel- sen har ett vidare tillämpningsområde än 11 kap. 10 § SoL eftersom be- stämmelsen även gäller andra situationer än utredningsarbete (prop. 1996/97:124 s. 176). När socialnämnden utreder ett barns förhållanden skall nämnden innan den fattar beslut ge den unge, om han eller hon fyllt , tillfälle att yttra sig över vad som kommit fram under utredningen. Detta framgår av 11 kap. 8 § SoL, som stadgar att socialnämnden skall tillämpa 17 § för- valtningslagen (1986:223) i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Den som skall ges tillfälle att yttra sig har också rätt att få företräde inför nämnden, om inte särskilda skäl föranleder annat (11 kap. 9 § SoL). skall vidare enligt 11 kap. 8 § SoL tillämpa bestämmelsen i 14 § första stycket förvaltningslagen om parts rätt att lämna muntliga uppgifter i ett ärende. Någon rätt för barnet att erhålla upplysningar i saken som kan antas vara av betydelse för barnet finns inte föreskrivet vare sig i SoL eller LVU. Allmänt om behovet av information I 1 § LVU och 3 kap. 5 § SoL finns bestämmelser om att barnets eller den unges inställning så långt möjligt skall klarläggas och att hänsyn skall tas till barnets eller den unges vilja med beaktande av hans eller hennes ålder och mognad. En välgrundad inställning förutsätter att per- sonen ifråga har fått relevant information i så stor utsträckning som möj- ligt. Det kan därför synas självklart att den unge skall få information av betydelse för honom eller henne om inte informationen är olämplig med beaktande av den unges ålder och mognad. I sitt remissvar till promemo- rian Utövandet av barns rättigheter i familjerättsprocesser (Ds 2002:13) har också framhållit att den anser att det lig- ger i socialnämndens ansvar att se till att barnet får den information som inte är olämplig. Som nämnts i inledningen till detta avsnitt har tillsynen visat att det trots en pågående utveckling i positiv riktning på sina håll fortfarande brister när det gäller att samtala med barn inom den sociala barn- och ungdomsvården bl.a. för att ge dem information. En pojke eller flicka som är i kontakt med bör få infor- Prop. 2006/07:129 mation och bli delaktig i det som pågår och planeras och som har med hennes eller hans situation att göra. Information bör ges , dels för att information kan lugna den unge i en obekant och kanske skrämmande situation, dels för att den unge skall kunna ge ut- tryck för sin inställning tidigt i processen. Denna inställning skall kunna utgöra en del av bedömningsunderlaget i ärendet eller målet. Vid samtal är det viktigt att ta reda på om den unge kunnat ta emot och förstå den information som lämnats. Information behöver ges kontinuerligt som ett ärende pågår. Som konstaterats ovan finns inga bestämmelser i eller LVU som garanterar att barn får information från socialnämnden när deras situation utreds eller vid val av insats och uppföljning av insatser. I prak- tiken torde dock barn i de flesta fall få den information som de behöver för att på ett meningsfullt sätt kunna delta i de samtal som genomför med dem såväl i utrednings- som uppföljningssyfte. För att det inte skall råda någon tvekan om att barn har rätt till information i sam- band med en utredning anser regeringen ändå att det bör införas tydliga regler som ger dem rätt till information. Utredningen (Ju 2006:07) om beslutanderätten vid gemensam vårdnad beräknas avsluta sitt arbete . Som JO anmärker finns starka beröringspunkter mellan det uppdrag utredningen har och de för- slag som lämnas, men de är inte beroende av varandra. Regeringen anser det angeläget att barns rätt till information lagfästs möjligt och lämnar därför nu förslag till en sådan reglering utan att avvakta eventuella förslag från den nämnda utredningen. Närmare om regeringens överväganden om den information som skall ges Även om information i sig inte är olämplig för barnet med hänsyn till hans eller hennes ålder och mognad krävs stor lyhördhet från den som skall informera barnet och det är angeläget att sättet som informationen ges på inte är olämpligt. Att informera barnet eller den unge kräver där- för förmåga att lyssna till och förstå barnet eller den unge och att leva sig in i hans eller hennes situation. Informationen måste anpassas på ett sådant sätt att barnet eller den unge kan ta till sig den. Det går inte att ge några närmare exempel på när viss typ av informa- tion kan ges. Individuella bedömningar måste göras beträffande när och hur information skall ges. Det är dock viktigt att inte glömma att även mycket små barn har behov av information anpassad för dem. Om ett barn inte förstår händelserna runt det eller förstår vad som kan inträffa, t.ex. att det skall placeras i ett annat hem än det egna, kan detta i sig skapa stor oro och stress hos barnet. För att minska barns eller ungas känsla av oro och osäkerhet kan det finnas behov av att förklara även förfarandet i ett ärende eller ett mål, t.ex. att informera om socialnämn- dens och domstolarnas roll. Relevant information är knappast olämplig för äldre ungdomar som vårdas enligt LVU men även i sådana fall är det viktigt att socialnämnden anpassar informationen efter den unges förut- sättningar och behov. Det kan förekomma situationer då det är lämpligt att ge ett barn infor- mation men olämpligt att efterfråga hans eller hennes inställning eller tvärtom. Bedömningen får göras från fall till fall. Man måste visa förstå- else för och respektera att ett barn inte vill yttra sig. I allmänhet torde det vara bäst för barnet att den som frågar efter bar- nets inställning också informerar honom eller henne i saken. Uppgiften att informera den unge får som huvudregel tillkomma företrädare för socialnämnden. Med uttrycket relevant information i den föreslagna lagtexten avses vederhäftig information som är av betydelse för den unge i ärendet eller målet. Detta omfattar inte bara faktauppgifter i utredningen utan även information om följderna av den unges inställning och möjliga resultat av utredningen eller utgången i målet. Informationens relevans skall inte bedömas enbart i förhållande till informationen som sådan utan även i förhållande till barnet, dvs. vara lämplig för barnet med beaktande av t.ex. hans eller hennes ålder, mognad, förmåga att tillgodogöra sig infor- mation, psykiska hälsa och tidigare kunskaper. Med barn avses i svensk rätt personer som är , dvs. Vad som avses med unga är inte lika klart definierat men i LVU avses personer . Barns förmåga att tillgodogöra sig informa- tion och att själva skaffa information ökar i regel med stigande ålder. Den som uppnått myndighetsåldern har normalt både en skyldighet och en rättighet att ta ansvar för sitt liv och det föreligger inte samma behov av att lagstifta om en rätt för vuxna att ta del av information som det gör för barn. Beträffande den som är och vårdas enligt LVU finns det dock speciella omständigheter. medför tvångsvården stora begränsningar i den enskildes rörelsefrihet och socialnämndens ansvar för att tillgodose dessa ungas vårdbehov och deras rättssäkerhet är stort. De bakomliggande orsakerna till att de ansetts behöva vård är också sådana att det kan vara särskilt svårt för dem att själva hålla sig informerade som t.ex. förfarandet i ärenden om tvångsvård kan vara komplicerat. De vårdas dessutom ofta på institutioner där även per- soner under vårdas och det kan svårligen motiveras varför social- nämnden inte skulle ha samma skyldigheter gentemot dem som fyllt som gentemot de något yngre pojkar och flickor som vårdas på samma institution och befinner sig i en liknande situation. Regleringen i SoL bör därför avse barn medan den i LVU bör avse samtliga de unga som vårdas med stöd av LVU. stadgas i 1 § sjätte stycket LVU att den unges inställ- ning så långt möjligt skall klarläggas. Att inställningen skall klarläggas tar sikte på alla beslutssituationer och åtgärder som vidtas med stöd av LVU och den ändring som föreslås medför ingen ändring i detta avse- ende. I de föreslagna bestämmelserna stadgas att barn och unga skall få rele- vant information, inte att de skall få ta del av all information i ärendet. Det finns hinder och intressen av sådan natur att de är överordnade barns och ungas rätt att ta del av information och som därför medför att social- nämnderna inte behöver eller skall ge information i de fallen. Ett sådant hinder kan vara att ett barns vårdnadshavare inte samtycker till att barnet har kontakt med socialnämnden och barnet inte har rätt att självt föra sin talan. Så länge vårdnadshavarens rätt att bestämma över barnet i detta avseende är absolut är socialnämnden i dessa fall i prakti- ken förhindrad att informera barnet. utvecklar i sin handbok unga i frågan om vårdnadshavarens medgivande till samtal med barn. Bl.a. lyf- ter man frågan om att ett samtal utan vårdnadshavarens samtycke kan innebära att barnet hamnar i en lojalitetskonflikt. Därför är det viktigt att socialsekreteraren har vårdnadshavarens samtycke till samtal. Om en vårdnadshavare inte vill att socialsekreteraren träffar barnet ensamt, kan hon eller han t.ex. erbjudas att vara närvarande vid samtalet. kan inte heller ge information i fall då barnet eller den unge själv inte vill ta emot den information som ges. Det är viktigt att komma ihåg att barnet eller den unge enligt de föreslagna bestämmel- serna har en viss rätt, men inte någon skyldighet, att få information. Även reglerna om sekretess är överordnade den nu föreslagna rätten att ta del av information. Om uppgifter är sekretessbelagda i förhållande till barnet eller den unge kan de därför inte lämnas ut med hänvisning till den föreslagna bestämmelsen. Lika självklart är det enligt regeringens mening att barnets bästa bl.a. uttryckt i 1 kap. 2 § SoL och 1 § LVU är överordnat den nu föreslagna rätten att ta del av information. Det föreligger därför heller inte något behov att särskilt påtala detta i lagtexten. Val av uttryckssätt i bestämmelserna Vad gäller frågan om hur bestämmelserna skall utformas kan följande anmärkas. JO har påtalat att den i promemorian föreslagna bestämmelsens orda- lydelse inte ger utrymme för att underlåta att ge ett barn relevant infor- mation i de fall detta är olämpligt för henne eller honom och att en annan utformning av bestämmelserna eventuellt borde övervägas och hänvisar därvid till ett förslag i departementspromemorian Utövandet av barns rättigheter i familjerättsprocesser (Ds 2002:13). Även Kammarrätten i och Länsrätten i län har ifrågasatt användningen av ordet relevant. I promemorian föreslogs bestämmelser med liknande syfte men med annan utformning än de som föreslås. Där utformades de så att en aktör skulle se till att barnet har fått den information i saken som inte är olämplig för barnet och som kan antas vara av betydelse för barnet. Promemorian remitterades (dnr Ju2002/3810/L2) och flera remissinstan- ser framförde kritik. I några fall gällde invändningarna att utformningen borde göras rakare så att barn skall få lämplig information i stället för information som inte är olämplig. Hovrätten över och , och påpekade dock att uttrycket relevant information bättre skulle överensstämma med konvention 1996 om utövandet av barns rättigheter. anförde dess- utom att den ansåg ordet relevant mera värderingsfritt än ordet lämpligt. Oavsett vilket ord som används t.ex. lämplig, relevant eller adekvat finns utrymme för skönsmässiga bedömningar, vilket är nödvändigt eftersom bedömningen måste göras utifrån de enskilda barnens och Prop. 2006/07:129 ungas behov och förutsättningar. Det går inte att konstatera att det ena ordvalet är mer precist än det andra. Ordet relevant förekommer i närmare ett fyrtiotal lagar och förordningar. Orden relevant och lämplig är inte synonymer. Båda orden är möjliga att använda i lagtexten, tillsammans eller var för sig. Om de används till- sammans skulle lagtexten tyngas av två uttryck som båda är ganska vaga till sin natur, vilket leder till en mycket oprecis lagtext. Om möjligt bör detta undvikas. I valet mellan orden relevant och lämplig anser rege- ringen också att relevant, förutom att bättre överensstämma med den nämnda , på ett något tydligare sätt framhåller barnets eller den unges rätt att få så mycket information som i det en- skilda fallet överhuvudtaget bedöms möjligt. Informationens relevans skall inte bedömas enbart i förhållande till informationen som sådan utan även i förhållande till barnet, dvs. med beaktande av t.ex. hans eller hennes ålder, mognad, förmåga att tillgodo- göra sig information, psykiska hälsa och tidigare kunskaper. Vad som är i överensstämmelse med barnets bästa måste, som ovan påpekats, alltid vara avgörande för vilken information som ges. 6.2Dokumentation av barnets inställning Regeringens förslag: ansökan om vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga skall inne- hålla en redogörelse för hur relevant information lämnats till den unge, för vilket slags relevant information som lämnats samt för den unges inställning. Förslaget i promemorian Barns rätt till information: Överensstäm- mer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i frågan instämmer i promemorians förslag. anför att det redan i 1 § sjätte stycket lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) bör framgå att det är socialnämnden som skall ge den unge information istället för att det, som enligt förslaget, kan utläsas först indirekt av 4 § andra stycket LVU. Skälen för regeringens förslag Både socialtjänstlagen (2001:453, SoL) och socialtjänstförordningen (2001:937, SoF) innehåller bestämmelser som tydliggör skyldighet att dokumentera handläggningen av ett barnavårdsärende. har också tagit fram föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2006:5) och handboken dokumentation inom . Därutöver finns allmänna råd om handläggning och dokumentation av ärenden som rör barn och unga (SOSFS 2006:12) och handboken i Utreda, planera och följa upp Prop. 2006/07:129 beslutade insatser. Vid ärenden enligt SoL finns redan tillräckliga bestämmelser för att tillse att dokumentation görs av den information som givits och att enskildas inställning redovisas. Närmare om regeringens överväganden Det är som tidigare påpekats viktigt att information ges till den unge , dels för att information kan lugna den unge i en obe- kant och kanske skrämmande situation, dels för att den unge skall kunna ge uttryck för sin inställning och denna inställning utgör en del av bedömningsunderlaget i ärendet eller målet. Den unges ställningstagande kan ofta antas vara i vart fall delvis grundad på den information som lämnats honom eller henne. Det är därför viktigt att det dokumenteras vilken typ av information som lämnats, när, i vilket sam- manhang och hur detta skett samt när och på vilket sätt socialnämnden fått kännedom om den unges inställning. Om information inte kunnat lämnas eller den unges inställning inte kunnat inhämtas skall i stället en upplysning om detta lämnas tillsammans med skälen för detta. Om krav införs på att socialnämndens ansökan om vård enligt LVU skall innehålla sådana uppgifter garanteras både att informationen ges den unge tidigt och att domstolen får tillgång till uppgifterna inför sin bedömning.