prop · GU03114 · 2007-03-22 00:00:00 — generalförsamling antog en resolution om öppenhet i vapenhandeln som anmodar FN:s medlemsländer att frivilligt redovisa såväl import som export av tunga konventionella vapensystem till ett register som administreras av FN:s nedrustningsavdelning. Handeln med följande sju kategorier rapporteras: stridvagnar, pansrade stridsfordon, grovt artilleri, stridsflygplan, attackhelikoptrar, stridsfartyg och robotar/robotlavetter. Efter översyner i FN, , har definitionerna av de olika kategorierna utvidgats, så att flera vapensystem ingår och möjlighet ges att frivilligt även rapportera om små och lätta vapen. Särskild vikt läggs numera vid bärbara luftvärnsrobotar som ingår i kategorin robotar/robotlavetter. I den frivilliga rapporteringen ingår även uppgifter om staters innehav av ifrågavarande vapen och upphandlingar från den Skr. 2006/07:114 egna försvarsindustrin. I samråd med försvarets myndigheter och sammanställer därför aktuella uppgifter som i enlighet med ovannämnda resolution överlämnas till FN. Rapporteringsfrekvensen har varierat över åren. Störst antal länder, 126, rapporterade om sin vapenhandel . Sammanlagt 170 stater har rapporterat . För fjortonde år, 2005, har 115 av FN:s 192 medlemsstater rapporterat. Genom att rapporter finns från alla större exportörer utom och från de flesta större importörer beräknas åtminstone av världens handel med tunga konventionella vapensystem omfattas av registret. andel av världshandeln med tunga vapensystem är fortsatt liten. som är det senaste rapportåret, redovisade export av 14 stycken till , 44 stycken till och 2 stycken Bandvagn 206S till . Vidare rapporterades om leasing av 14 stycken JAS Gripen till . Robot 15 såldes till och och Robot 70 till , , och . hade ingen införsel av vapen i någon av de sju kategorierna. Uppgifter lämnade till finns tillgängliga på . Till () redovisas handeln med tunga vapensystem på samma sätt som till FN. Wassenaararrangemangets (se avsnitt 18 i denna skrivelse) rapporteringsmekanism avseende export av krigsmateriel följer i stort de sju kategorier som rapporteras till . Dock har vissa kategorier förfinats genom införande av undergrupper och en åttonde kategori tillkommit för små och lätta vapen. Medlemsstaterna har enats om att två gånger rapportera enligt överenskommen praxis och att ytterligare information då kan lämnas frivilligt. Detta för att i ett tidigt skede kunna uppmärksamma destabiliserande ansamlingar av vapen. Även export av vissa produkter och teknik med dubbla användningsområden inrapporteras två gånger . verkar aktivt för ökad rapportering till FN:s vapenregister och tog initiativet till ett samarbete med på detta område. Som ett led i detta samarbete bidrog med finansiering och deltagande i ett möte i för 16 länder i om rapportering till och särskilt om möjligheterna att även rapportera om handeln med små och lätta vapen. Aktuella frågor om internationella Vad är ett vapenembargo och när används det? gör händelseutvecklingen i ett land eller en region att det är nödvändigt för det internationella samfundet att vidta åtgärder för att visa att en regerings handlingar är oacceptabla och få den att upphöra med dessa. En åtgärd som kan vidtas är att besluta om ett embargo gentemot ett land. Ett embargo innebär att ett antal länder enas om att inte tillåta t.ex. handel med ett visst land. Ett embargo är till sin natur en tillfällig, extraordinär åtgärd och kan vara mer eller mindre omfattande. Vid ett vapenembargo beslutar ett eller flera länder att inte tillåta export av vapen till ett visst mottagarland. Embargot kan omfatta alla typer av militär utrustning och därtill knutna tjänster eller bara vissa kategorier. Ofta förekommer undantag för leveranser av viss militär utrustning som skall användas för humanitära ändamål eller för skydd, eller som går till internationella fredsbevakande styrkor i det aktuella landet. Med jämna mellanrum omprövas om embargot skall fortsätta gälla, om villkoren skall ändras eller om embargot helt skall hävas. En rad olika faktorer avgör vilket beslut som fattas, bland annat en analys av om de skäl som låg till grund för embargots införande fortfarande föreligger. Syftet med ett embargo är vanligtvis dels att sända en tydlig politisk signal till en regim för att visa omvärldens syn på en händelseutveckling som regimen ansvarar för, dels att söka påverka det berörda landets politik så att situationen förbättras. Instrumentet tillgrips som regel först när övriga internationella politiska påtryckningar misslyckats. Ett embargo bör till sitt innehåll vara klart definierat och tillfälligt till sin karaktär. Syftet är alltså inte att permanent och på reglera exporten av krigsmateriel till ett visst land. Att ett embargo hävs innebär heller inte att vapenexport automatiskt blir tillåten till det aktuella landet. Varje exportlands nationella lagar och regler styr vilka villkor som skall gälla för att bevilja export. Ett beslut av , av EU eller av () om vapenembargo utgör ett ovillkorligt hinder mot svensk export enligt de svenska riktlinjerna för krigsmaterielexport. EU:s medlemsstater iakttar också fullt ut sådana bindande politiska beslut om vapenembargon. Inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken i EU beslutas med enhällighet om vissa vapenembargon som går utöver vad har beslutat. Dessa EU-beslut är ett utslag av medlemsstaternas vilja att reagera gemensamt i olika säkerhetspolitiska frågeställningar. Ett vapenembargo beslutat av EU genomförs genom tillämpning av respektive medlemsstats nationella regelverk för exportkontroll. För en förteckning över embargon se webbplatsen . Även på finns information om embargon, se . Även inom ramen för det mellanstatliga samarbetet i fattas emellanåt beslut om embargon som genomförs i respektive medlemsstat. Aktuella frågor om vapenembargon tillämpade 17 vapenembargon mot 16 länder (ett embargo avser och medlemmar i ). EU hade embargon mot 14 länder (ofta utfärdar flera organisationer embargon mot samma länder). En sammanställning av de internationella embargon som varit i kraft redovisas i skrivelsens bilaga 6. Inom EU påbörjades en process för att häva vapenembargot mot . Beslutet fattades sedan man konstaterat att de förhållanden som föranlett införande av embargot 1996 inte längre föreligger. antog resolution , varigenom ett vapenembargo mot infördes. EU beslutade därefter om ett vapenembargo mot genom en gemensam ståndpunkt . införde genom resolution bl.a. ett vapenembargo mot och EU antog en gemensam ståndpunkt om ett vapenembargo mot . och fördes långtgående diskussioner om EU:s vapenembargo mot . Detta embargo infördes mot bakgrund av händelserna på 1989. Till sin natur är embargot inte heltäckande och definierar inte heller vilken typ av krigsmateriel som omfattas av embargot. Detta har lett till att några EU- länder har gjort tolkningen att vissa kategorier av krigsmateriel inte omfattas av embargot och därför exporterat sådan materiel till . har dock valt att tillämpa embargot strikt och tillåter inte någon krigsmaterielexport till . I slutsatserna från Europeiska rådets möte uttalas att unionen skall arbeta för ett hävande av embargot, men att ett hävande inte skall leda till en ökning av vapenexporten till , vare sig kvalitativt eller kvantitativt. I slutsatserna understryks också vikten av EU:s uppförandekod för vapenexport och särskilt de kriterier som gäller mänskliga rättigheter och stabilitet och säkerhet i regionen. Avsikten att arbeta mot ett hävande av embargot upprepades vid . Diskussionerna kring ett hävande avstannade därefter. En orsak till detta var antagande av en ny lag riktad mot självständighetssträvanden, den s.k. anti-secessionslagen (d.v.s. en lag mot utträde ur ). Under det finska EU-ordförandeskapet diskuterades embargot på nytt. Frågan om ett eventuellt hävande av unionens vapenembargo mot diskuterades av rådet för yttre förbindelser . Det konstaterades återigen att ingen enighet inom unionen fanns för ett hävande av embargot. var ett av de länder som ansåg att förutsättningar för ett hävande inte förelåg. På brittiskt förslag beslöt EU att verka för att FN skall inleda arbetet på att utarbeta ett globalt, juridiskt bindande fördrag om kontroll av vapenhandel (). Tanken är att alla överföringar av vapen (import, export och transitering) skall kontrolleras och att ett internationellt regelsystem skall utarbetas med gemensamma kriterier och överenskomna principer. Vid mötet med beslöts att FN:s generalsekreterare fram till nästa möte med generalförsamlingen skall konsultera med medlemsstaternas regeringar för att inhämta deras synpunkter och åsikter i frågan. 14Arbetet mot spridning av små och lätta vapen Begreppet små och lätta vapen omfattar i princip handeldvapen, som bärs och avfyras av en person, och lätta vapen som är avsedda att bäras och användas av upp till tre personer. Exempel på den förra kategorin är pistoler och automatkarbiner, exempel på den senare är tunga kulsprutor, granatgevär och bärbara luftvärnsmissiler. Någon vedertagen och allmänt erkänd definition av begreppet har inte kunnat fastställas. I olika internationella fora pågår ett arbete för att förebygga och bekämpa destabiliserande anhopningar och okontrollerad spridning av små och lätta vapen. Inga andra typer av vapen orsakar mer dödsoffer och lidande än dessa som används i lokala och regionala konflikter, främst i utvecklingsländerna. Väpnade konflikter i tredje världen förhindrar ekonomisk och social utveckling. FN uppskattar antalet dödsoffer för lätta vapen till mellan 300 000 och 500 000 personer . Antalet sårade och lemlästade finns inte ens med i FN:s statistik. Dessa vapen är billiga, lätta att bära och lätta att smuggla. antog FN ett handlingsprogram för att bekämpa illegal handel med lätta vapen. () har antagit ett dokument om lätta vapen som avser kontroll av tillverkning och export samt regler för märkning, registerhållning, spårning och informationsutbyte, säker förvaring samt överskottsmateriel. I EU finns ett program, antaget 1997 och reviderat 2002, för att förebygga och bekämpa olaglig handel med konventionella vapen. En EU-strategi med en handlingsplan för att bekämpa destabiliserande anhopning och spridning av små och lätta vapen (SALW) antogs av . Inom Wassenaararrangemanget finns rapporteringsskyldighet rörande handel med dessa vapen. verkar för att varje land skall inrätta och genomföra en Skr. 2006/07:114 ansvarsfull exportpolitik med heltäckande lagar och regler. alla länder skall ha effektiva system som kontrollerar tillverkare, säljare, köpare, agenter, förmedlare och mellanhänder. Uppföljning av FN:s handlingsprogram FN:s arbete med små och lätta vapen syftar bl.a. till att öka medvetenheten om den destabiliserande verkan som dessa vapen har i konfliktregioner. Icke-spridning är också angeläget för att förhindra brottslighet och terrorism. Enligt handlingsprogrammet hölls en översynskonferens i . Vid konferensen kunde de deltagande staterna inte enas om ett slutdokument och förslag om att utvidga handlingsprogrammet kunde därför inte antas. Handlingsprogrammet genomförs dock fortsättningsvis. antog FN:s general- församling en resolution vari sägs att det möte som stater enligt handlingsprogrammet skall genomföra skall hållas senast . Svensk export av små och lätta vapen Som ett led i de kontinuerliga strävandena efter ökad transparens på exportkontrollområdet har årets skrivelse utökats med information om små och lätta vapen. Exporten av små och lätta vapen enligt definitionen i FN:s vapenregister (se avsnitt 11 om registret och rapportering till detta) redovisas under avsnitt 23.3.10. Värdet av exporten från av sådana vapen uppgick till . Svensk export av MANPADs () Inom ramen för strävandena efter ökad transparens på exportkontrollområdet har årets skrivelse också utökats med information om MANPADs Exporten av MANPADs enligt definitionen i FN:s vapenregister (se avsnitt 11 om registret och rapportering till detta) redovisas under avsnitt 23.3.11. Värdet av exporten från av sådana vapen uppgick till Sexnationsinitiativet Letter of Intent (LoI) De sex stora försvarsindustrinationerna i , , , , , och undertecknade viktigaste försvarsindustriella samarbetsavtalet på regeringsnivå, det s.k. Framework Agreement. Avtalet framförhandlades som en följd av den avsiktsförklaring ländernas försvarsministrar ingick , det s.k. sexnationssinitiativet. Avtalet syftar till att underlätta rationalisering, omstrukturering och drift av den europeiska försvarsindustrin och berör i allt väsentligt utbudssidan, dvs. de levererande staterna. I sex arbetsgrupper har därefter arbete bedrivits för att omsätta ramavtalets principer i praktik och verklighet. Verksamhetsfälten har berört leveranssäkerhet, exportkontroll, säkerhetsskydd, försvarsrelaterad forskning och teknologi, behandling av teknisk information, harmonisering av militära krav samt skydd av kommersiellt känslig information. fortsatte arbetet i fyra av sex aktuella arbetsgrupper, med kontinuerliga avrapporteringar till den internationella exekutivkommitté som funnits . innehar ordförandeskapet i exekutivkommittén t.o.m. . har arbetsgruppen för exportkontrollfrågor på uppdrag av exekutivkommittén fortsatt att studera förutsättningarna för att underlätta ett flöde av krigsmaterielprodukter mellan de sex, för att detta i ett senare skede skulle kunna innesluta samtliga EU-länder. Vissa framsteg har också gjorts beträffande en generell licens för att underlätta samarbetet mellan eventuellt färre än alla de sex LoI-länderna. Europeiska försvarsbyrån () Rådet beslutade att inrätta Europeiska försvarsbyrån (, ). Regeringen har beslutat att skall delta i , som har följande huvuduppgifter. Utveckla en gemensam försvarsförmåga avseende krishantering; Stödja och utveckla europeiskt försvarsmaterielsamarbete; Stärka den europeiska försvarsteknologiska och industriella basen med syfte att skapa en internationellt konkurrenskraftig europeisk marknad för försvarsmateriel; Förbättra effektiviteten inom europeisk försvarsforskning och teknologi. har en styrelse bestående av en representant för varje deltagande EU-medlemsstat och en representant för . Ärenden rörande hanteras av försvarsdepartementet och försvarsministern är representant i . Styrelsen sammanträder även i andra format. Till skillnad från de flesta internationella organisationer som rör försvarssamarbete fattas beslut inom med kvalificerad majoritet. Beräkning av röster utgår från motsvarande system inom EU. har genomfört sitt andra verksamhetsår och personalstyrkan uppgår till ca 90 personer. har medlemsstaterna inom initierat en s.k. uppförandekod för upphandling av försvarsmateriel. 22 av 24 medlemsländer har anslutit sig till koden som ökar öppenheten och uppmuntrar till konkurrens inom försvarsmaterielområdet. har också med bred uppslutning antagit en s.k. långtidsvision för att stärka EU:s krishanteringsförmåga vilken skall leda till en europeisk kapacitetsplan syftande framåt. beslut om att skapa en gemensam investeringsfond för att öka forskningen kring skydd av militära styrkor. Forskningen kommer att sträcka sig och budgeten omfattar . Det svenska bidraget uppgår till motsvarande . och 17 andra medlemsstater samt deltar i fonden. har övertagit all verksamhet från det nu nedlagda () samt även viss verksamhet från WEAO. Antalet nya projekt inom har ökat i omfattning. Information om finns på webbplatsen HT .eda.eu.int>TH . Organisationen skapades 1996 och var tänkt att omvandlas till ett europeiskt materielverk. Organisationen har i huvudsak ägnat sig åt att, på uppdrag av WEAG, upphandla och övervaka olika forsknings- och utvecklingsuppdrag. Verksamheten har börjat avvecklas , varvid den efterhand överförs till . Slutligt stängningsdatum är inte fastställt, men personalavveckling är inledd. Organisation Conjointe de Coopération en matière dArmement (OCCAR) Organisationen, ett embryo till ett europeiskt materielverk, sattes upp efter ett fransk-tyskt initiativ 1996 och kan sägas vara det första instrumentet för att söka åstadkomma en effektiv upphandling i samband med multinationella materielprojekt. OCCAR har rätt att sköta upphandlingar och teckna kontrakt rörande projekt som omfattar två eller fler medlemsstater. Medlemmar i är , , , , och . I propositionen Fortsatt förnyelse av totalförsvaret (prop. 2001/02:10), underställde regeringen godkännande ett undertecknat generellt avtal mellan , , och om stöd för industrisamarbete på försvarsmaterielområdet. Avtalet, som på exportkontrollsidan i väsentliga delar är utformat efter ramavtalet mellan LoI-staterna, innebär en bekräftelse på den pågående försvarsindustriella förändringsprocessen i . Som en första bilaga till det generella avtalet lades försvarsindustrisamarbetet inom det nordiska ammunitionsföretaget , som bildades , med delar från Raufoss i , i och dåvarande i . godkände det generella avtalet (rskr. 2001/02:104). Avtalet ratificerades av länderna och trädde därmed i kraft . förhandlade den arbetsgrupp som finns mellan länderna om nya bilagor till avtalet och länderna enades om lydelsen av två ytterligare bilagor, avseende dels , bestående av företagen , och och , , dels PD Aerotech, bestående av Danish Aerotech, och , Skr. 2006/07:114 samt och , . De två senaste bilagorna till ramavtalet beslutades av regeringen . har ISP samarbetat med FMV inom det s.k. projektet. FMV har två ärenden under beredning avseende detta samarbetsprojekt. Dels angående annexavtal med och avseende underhåll och vidmakthållande av och dels angående avtal med avseende gemensam upphandling av utbildningshjälpmedel till . Här kan också erinras om ett närliggande nordiskt samarbete mellan försvarsmyndigheterna på försvarsmaterielsidan, benämnt NORDAC (Nordic Armament Co-operation). Samarbetet inom NORDAC härrör från ett ramavtal mellan länderna , omarbetat och fastställt 2000, och omfattar ett drygt sextiotal internordiska samarbetsprojekt sedan starten. Syftet med samarbetet är i huvudsak att dels genom samarbete uppnå ekonomiska, tekniska och industriella fördelar inom försvarsmaterielområdet för de fyra länderna, dels utnyttja ländernas försvarsindustriella resurser på ett effektivt sätt samt verka för att samarbetet ökar mellan ländernas försvarsindustrier. Samarbetet tar sikte såväl på bilaterala som multilaterala projekt och är öppet även för deltagande av industrier och myndigheter från andra länder. Beträffande inter-nordiska bolag och den fortsatt tilltagande integrationen av den överetablerade europeiska försvarsindustrin, kan noteras att , det svensk-finska gemensamägda krut- och sprängämnesföretaget avyttrats till en fransk köpare, SNPE Matériaux Energétiques, varefter de nordiska moderbolagen och , tillsammans med den franska köparen, bildat ett nytt moderbolag, benämnt EURENCO, med de vidhängande dotterbolagen , EURENCO och . pågår trepartsförhandlingar mellan , och om samarbetsrutiner inom . EURENCO ägs till av SNPE, till av Patria och av . har två möten förevarit i ärendet. Det är parternas förhoppning att ett avtal skall kunna undertecknas . 16 Internationell handel med vapen I sin årsbok och i en särskild databas, som regeringen bidrar ekonomiskt till, sammanställer viss statistik över överföringar av vapen i världen. Statistiken är baserad på trendindikatorvärden och avser överföringar av tyngre konventionella vapen. Enligt senast tillgängliga uppgifter från database ökade överföringarna av tyngre konventionella vapen , från 21 965 miljoner USD till 26 765 miljoner USD . I den lista som publicerar över exportländer avseende Skr. 2006/07:114 tyngre konventionella vapen (flygplan, krigsfartyg, artilleri, pansarfordon, missiler samt målsöknings- och radarsystem) ligger för på 9:e plats av världens totala export, som uppgick till 106 543 miljoner USD. Största exportland är , som svarade för av den totala exporten, närmast följt av (28,), (8,), (8,) och (4,). Ledande importörer av tyngre konventionella vapen var av den totala importen, närmast följt av (9,), (6,), (6,) och (3,). intog en 49:e plats med 0,av världens totala import av tyngre konventionella vapen. För ytterligare information se databas på webbplatsen HT .sipri.orgTH>. 17Korruptionsbekämpning inom internationell handel med vapen bedriver ett samarbete med den brittiska avdelningen av frivilligorganisationen () för att bekämpa korruption inom vapenhandeln. Vid möten med representanter för statsförvaltning, försvar, industri och den akademiska världen har man diskuterat detta problem. På grundval av diskussionerna har man utarbetat ett arbetsprogram med bl.a. följande komponenter, dels s.k. Integrity Pacts, dels bildande av ett industrikonsortium mot korruption i internationella upphandlingar.Genom en Integrity Pact upprättas ett avtal mellan en köpare, ofta en upphandlande statlig myndighet, och de olika anbudsgivarna om öppenhet i anbudsförfarandet och garantier mot mutor och andra otillbörliga förmåner. Parterna kommer också överens om en tredje part, ofta en hög jurist, som skall övervaka förfarandet. Genom industrikonsortiet främjas bl.a. utarbetande av gemensamma etiska riktlinjer. inledde TI med svensk finansiering arbetet på att utarbeta en modell för en Integrity Pact på krigsmaterielområdet. TI avrapporterade vid ett möte i med deltagande av myndigheter, svensk försvarsindustri och näringslivsorganisationer. har också finansiellt bidragit till ett TI- projekt i som gäller en Integrity Pact vid upphandling av flygplan. Samarbetet inom de multilaterala Vad är massförstörelsevapen? har frågan om icke-spridning av massförstörelsevapen stått högt på den internationella dagordningen. Skälen härtill är framför allt att vissa länder i instabila regioner söker få tillgång till massförstörelsevapen samt indikationer på ett ökat intresse från icke-statliga aktörer att anskaffa massförstörelsevapen. Efter dåden i har terroristhotet stått i särskild fokus. Med massförstörelsevapen avses kärnvapen samt kemiska och biologiska stridsmedel. Därutöver inkluderas vissa vapenbärare, som ballistiska missiler med lång räckvidd och kryssningsmissiler, i arbetet för att hindra spridningen av massförstörelsevapen. Begreppet icke- spridning avser de multilaterala åtgärder som vidtas för att stävja spridningen av massförstörelsevapen. Dessa åtgärder har framförallt tagit sig uttryck i dels ett antal internationella avtal och dels ett antal mer informella s.k. exportkontrollregimer. Avseende de internationella avtalen kan särskilt nämnas fördrag om förhindrande av spridning av kärnvapen (NPT), konvention om förbud mot utveckling, framställning och lagring av bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen samt deras förstöring (BTWC) samt konvention om förbud mot utveckling, produktion, lagring och användning av kemiska vapen samt om deras förstöring (CWC). är part i alla tre konventionerna (jfr SÖ 1970:12; SÖ 1976:18 samt SÖ 1993:28). Genom NPT förpliktar sig icke-kärnvapenstaterna att inte ta emot eller tillverka kärnvapen, som de fem kärnvapenmakterna åtar sig att nedrusta. Vidare åtar sig parterna under fördragets artikel III att inte överföra atområbränsle eller särskilt klyvbart material, eller utrustning eller materiel som särskilt konstruerats för tillverkning av särskilt klyvbart material, till någon icke-kärnvapenstat med mindre än att materialet eller utrustningen står under det internationella atomenergiorganets () kontroll. I enlighet med artikel III i BTWC åtar sig parterna bl.a. att varken direkt eller indirekt överföra utrustning som kan användas för produktion av biologiska stridsmedel. Likaledes föreskriver artikel I i CWC att parterna inte direkt eller indirekt skall överföra kemiska stridsmedel till någon annan stat. Även om de internationella avtalens primära syfte är att förhindra spridning av massförstörelsevapen och främja nedrustning så innehåller alla tre också bestämmelser om att parterna skall främja handel för fredliga ändamål.