prop · GU03115 · 2007-04-27 00:00:00 — inlåning är att anse som kreditinstitut i EG:s mening och omfattas därför av reglerna som gäller för sådana institut, bl.a. begränsningen enligt förevarande bestämmelse om innehav av placeringsaktier. För att detta klart skall framgå har paragrafen utformats efter förebild av motsvarande paragraf i lagen om bank- och finansieringsrörelse (7 kap. 9 §). De begrepp som inte definieras i den förevarande lagen har samma innebörd som i lagen om bank- och finansieringsrörelse, se t.ex. definitionerna av anknutet företag och finansiellt institut i 1 kap. 5 § 1 och 7 sistnämnda lag. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.1.2. 8 och 9 §§ Paragraferna saknar motsvarigheter i lagen om värdepappersrörelse. I enlighet med anpassningen av bestämmelsen i 7 § så att den helt skall överensstämma med motsvarande bestämmelse i lagen om bank- och finansieringsrörelse har genom paragraferna införts motsvarigheter till 7 kap. 10 och 11 §§ sistnämnda lag. Samma regler skall således gälla i dessa avseenden för värdepappersbolag som har tillstånd att lämna kredit och ta emot inlåning som för kreditinstitut. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 9.1.2. Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 2 § första stycket lagen om värdepap- persrörelse och har utformats efter förebild av motsvarande bestämmelse i lagen om bank- och finansieringsrörelse (7 kap. 3 §). I paragrafen ersätts begreppen svensk eller utländsk börs eller någon annan reglerad marknad med begreppen reglerad marknad eller motsvarande marknad utanför EES. Någon ändring i sak är inte avsedd utan det är bara en följdändring med anledning av den nya terminologin för reglerade marknader som används i den förevarande lagen, se avsnitt 8.4. Av samma anledning utgår auktoriserad marknadsplats ur bestämmelsen och handelsplattform (MTF) tillkommer. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.1.2. Paragrafen motsvarar 3 kap. 2 § andra stycket lagen om värdepappers- rörelse. Egendom som förvärvats enligt 10 § måste avyttras så snart det är lämpligt och senast när det kan ske utan förlust. Ett värdepappersbolag får således inte vänta med att sälja egendomen bara för att kunna göra en vinst. efter förvärvet krävs dessutom tillstånd av Finansinspek- tionen för fortsatt innehav. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.1.2. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om värdepappersrörelse men motsvarar 7 kap. 4 § första meningen lagen om bank- och finansierings- rörelse. Paragrafen innebär inte någon ändring i gällande rätt utan utgör bara en erinran om bestämmelserna i aktiebolagslagen om förvärv av egen aktie eller aktie i moderbolag. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.1.2. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om värdepappersrörelse. Para- grafen motsvarar dock i huvudsak 7 kap. 12 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Med ett värdepappersbolags förvärv avses i första stycket alla typer av transaktioner där bolaget betalar en mätbar motprestation. Även bytes- affärer inkluderas och förvärv av olika slag. Bestämmelsen omfattar dock inte förvärv som görs som ett led i bolagets normala likviditets- Inte heller omfattas förvärv som bolaget gör för investerings- verksamheten handel med finansiella instrument för egen räkning eller investeringstjänsterna garantigivning eller placering av finansiella instrument. Enligt andra stycket skall förvärvet prövas mot denna lag och andra författningar som reglerar bolagets verksamhet, t.ex. genomförande- förordningen, lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora expone- ringar samt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.1.2. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om värdepappersrörelse. Angivna bestämmelser i kapitlet skall tillämpas även på svenska värdepappers- institut som inte är värdepappersbolag (dvs. kreditinstitut som driver värdepappersrörelse jfr definitionerna i 1 kap. 5 § 17, 26 och 27). Kapitlet motsvarar i huvudsak 3 kap. och 4 kap. lagen om värdepappers- rörelse. Bestämmelserna i 3 kap. samma lag gäller för värdepappers- bolag, medan de i 4 kap. gäller för . De i paragrafen angivna bestämmelserna motsvarar i sak bestämmelserna i 4 kap. lagen om värdepappersrörelse. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.1.2. Skydd för investerare och andra rörelseregler Paragrafen motsvarar närmast 1 kap. 7 § lagen om värdepappersrörelse. Paragrafen genomför artikel 19.1 och delvis artikel 25.1 i MiFID och innehåller de grundläggande kraven för hur värdepappersrörelse skall drivas. De krav som ett värdepappersinstitut måste uppfylla preciseras i 21 27 §§. De detaljerade regler som anges i genomförandedirektivet genomförs i myndighetsföreskrifter med stöd av bemyndigandet i 42 § 1. Det nuvarande kravet i lagen om värdepappersrörelse att värdepappers- rörelse skall drivas så att rörelsen kan anses sund utmönstras. Någon skillnad i sak är emellertid inte avsedd i fråga om de grundläggande krav som bör ställas på den som driver värdepappersrörelse. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.2.1. Paragrafen saknar direkt motsvarighet i lagen om värdepappersrörelse. Den behöriga myndigheten i en värdmedlemsstat är enligt artikel 32.7 i MiFID ansvarig för övervakning av de tjänster som en filial tillhanda- håller på dess territorium bl.a. i fråga om efterlevnad av reglerna i artiklarna 19 (uppföranderegler), 21 (bästa orderutförande), 22 (hantering av kundorder) och 25 (rapportering av transaktioner). Enligt artikel 13.9 i MiFID skall den behöriga myndigheten i en värdmedlemsstat övervaka att kraven på dokumentation i artikel 13.6 följs i fråga om de transak- tioner som filialen genomför. De paragrafer som anges i bestämmelsen genomför nämnda artiklar. Om ett utländskt värdepappersföretag över- träder det som anges i någon av dessa paragrafer när det tillhandahåller tjänster i , kan ingripa enligt 25 kap. 13 §. Paragraferna motsvarar 1 kap. 6 c6 h §§ lagen om värdepappersrörelse i lydelse enligt SFS 2006:1377 (prop. 2006/07:5, bet. 2006/07:FiU7, rskr. 2006/07:10). Paragraferna saknar direkta motsvarigheter i lagen om värdepappers- rörelse. 10 § motsvarar dock i viss mån 1 kap. 7 § andra stycket tredje strecksatsen lagen om värdepappersrörelse. Paragraferna genomför artikel 13.2, 13.4 och 13.5 andra stycket i MiFID. I likhet med i artiklarna i MiFID anges i paragraferna de över- gripande krav som ett värdepappersinstitut skall uppfylla. De detaljerade regler som gäller för värdepappersinstitut i dessa avseenden anges i artiklarna 512 i genomförandedirektivet. De reglerna genomförs dock inte i lag utan i föreskrifter, se bemyndigandena i 42 § 35. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 9.1.3. Paragrafen, som i sak motsvarar 10 kap. 2 § i utredningens förslag, saknar motsvarighet i lagen om värdepappersrörelse. Paragrafen genom- för artikel 13.6 i MiFID. De detaljerade reglerna om vilken information som skall dokumenteras finns främst i artiklarna 7 och 8 i genomförandeförordningen (se även artiklarna 5.1 f och 51.3 f i genomförandedirektivet). Beträffande vissa investeringstjänster finns det inte några detaljerade dokumentationskrav i genomförandeåtgärderna. Även dessa tjänster omfattas emellertid av de grundläggande dokumentationskraven i MiFID. Medlemsstaterna bör därför ha ett visst utrymme för att i nationell rätt precisera dokumenta- tionskraven beträffande dessa tjänster när MiFID genomförs. Enligt 42 § 6 får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om dokumentation. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.1.3. Paragrafen motsvarar närmast 3 kap. 10 § första stycket lagen om värdepappersrörelse. En motsvarande bestämmelse finns för börser i 13 kap. 7 §. Av bestämmelsen framgår att ett svenskt värdepappersinstitut som organiserar handel skall ha en marknadsövervakningsfunktion. krav på institut finns . Eftersom investeringsverksamheten att driva en handelsplattform tillkommit genom MiFID har även denna form av handel direkt kommit till uttryck i lagtexten. Ett institut kan utan att driva en handelsplattform (MTF) organisera handel genom investeringstjänsten ta emot och vidarebefordra order (jfr skäl 20 i MiFID). Även för sådan handel skall ett institut inneha en marknadsövervakningsfunktion. En skillnad mot gällande rätt är att institutet även skall övervaka att handeln sker i överensstämmelse med institutets regler. Detta följer av artikel 26.1 i MiFID. Om ett värdepappersinstitut upptäcker att en transaktion utgör eller har samband med insiderbrott eller otillbörlig marknadspåverkan, är institutet skyldigt att rapportera detta till enligt 10 § lagen (2005:377) om straff för marknadsmissbruk vid handel med finansiella instrument. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om värdepappersrörelse. Paragrafen genomför artikel 13.5 första stycket i MiFID. Ett värdepappersinstitut får enligt första stycket anlita någon utomstående för att utföra vissa delar av verksamheten (s.k. outsourcing), om förutsättningarna i paragrafen är uppfyllda. I sådana fall svarar ett institut således för att verksamheten drivs under kontrollerade och säkerhetsmässigt betryggande former även om den utförs av någon utomstående. Institutet måste också säkerställa att kvaliteten på dess internkontroll inte väsentligen försämras genom uppdraget eller att möjligheter att utöva tillsyn över institutet inte minskar. Om skulle upptäcka att ett uppdrag hindrar en effektiv tillsyn eller strider mot någon annan bestämmelse i lagen, kan inspektionen ingripa med stöd av 25 kap. 1 § och förelägga institutet att vidta de åtgärder som behövs för att komma till rätta med bristerna. Inspektionen kan exempelvis förelägga institutet att göra ändringar i uppdragsavtalet. Enligt andra stycket skall ett värdepappersinstitut anmäla till om ett uppdragsavtal innebär en väsentlig förändring av förutsättningarna för institutets tillstånd att driva värdepappersrörelse. Denna skyldighet följer av artikel 16.2 i MiFID (se även skäl 20 i genomförandedirektivet). I likhet med i artikel 13.5 första stycket i MiFID anges i paragrafen de övergripande krav som ett värdepappersinstitut skall uppfylla om det uppdrar åt någon annan att utföra visst arbete eller vissa funktioner som är av väsentlig betydelse för verksamheten. De detaljerade regler som gäller för värdepappersinstitut i ett sådant fall anges i artiklarna i genomförandedirektivet. De reglerna genomförs dock inte i lag utan i myndighetsföreskrifter, se bemyndigandet i 42 § 8 till regeringen eller den myndighet som bestämmer att meddela föreskrifter om vad ett värdepappersinstitut skall iaktta och vilka krav det skall uppfylla vid uppdragsavtal. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.1.3. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om värdepappersrörelse. Enligt paragrafen är ett värdepappersinstitut skyldigt att dela in sina kunder i kategorierna professionell kund och icke-professionell kund. Ett värdepappersinstitut skall upprätta interna regler och rutiner för indelning av sina kunder. Reglerna och rutinerna skall dokumenteras skriftligt (se fjärde stycket i punkten 2 i avsnitt 2 i bilaga II till MiFID). Kund definieras i artikel 4.1.10 i MiFID som varje fysisk eller juridisk person till vilken ett värdepappersföretag tillhandahåller investerings- tjänster eller sidotjänster. I 1 kap. 5 § 19 finns en definition av professionell kund (jfr artikel 4.1.11 i MiFID). En professionell kund är en kund som har tillräcklig erfarenhet, kännedom och sakkunskap för att fatta egna investeringsbeslut och göra en tillfredsställande bedömning av de risker den löper (se första stycket i bilaga II till MiFID). En kund som inte har delats in i kategorin professionell kund är en icke-professionell kund (jfr artikel 4.1.12 i MiFID). Regler om professionella kunder finns i bilaga II till MiFID. Regler om jämbördiga motparter (godtagbara motparter) finns i artikel 24 i MiFID. En icke-professionell kund kan få behandlas som professionell kund (16 och 17 §§) och vissa professionella kunder får behandlas som jämbördiga motparter (19 och 20 §§). Ett värdepappersinstituts indelning av sina kunder i nämnda kategorier får främst betydelse för vilken nivå på kundskydd som institutet skall tillförsäkra den enskilde kunden enligt de detaljerade uppföranderegler som anges i genomförandedirektivet. De reglerna genomförs dock inte i lag utan i myndighetsföreskrifter. Se bemyndigandet i 42 § 9 till rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela före- skrifter om indelning av kunder och behandling som jämbördig motpart. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.2. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om värdepappersrörelse. Paragrafen genomför i huvudsak avsnitt I i bilaga II till MiFID. Varje punkt i första stycket har en motsvarighet med samma nummer i första stycket i avsnitt I och bör tolkas direktivkonformt. Detta innebär att med enheter med tillstånd att verka på finansmarknaderna i punkten 1 bör avses sådana institut, företag och andra placerare som avses i punkten 1 ai i första stycket avsnitt I i bilaga II till MiFID. Enligt punkten 2 c skall eget kapital enligt balansräkningen motsvara . I tredje strecksatsen i punkten 2 i avsnitt I i bilaga II anges visserligen tillgångar och inte eget kapital men eftersom det i den engelska versionen av direktivet anges own funds, bör kravet avse eget kapital och inte tillgångar. Andratredje styckena motsvarar andrafjärde styckena i avsnitt I i bilaga II till MiFID. En kund som ingår i någon av de grupper som anges i första stycket skall således betraktas som en professionell kund, om inte kunden och värdepappersinstitutet kommer överens om att kunden skall behandlas som en icke-professionell kund och därigenom tillförsäkras en är skyldigt att informera kunden om detta. En sådan kund ansvarar dock själv för att begära en högre skyddsnivå, om den anser sig inte kunna bedöma eller hantera de risker som är förenade med en viss tjänst, produkt eller transaktion på ett rätt sätt. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.2. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om värdepappersrörelse. Paragrafen genomför i huvudsak punkten 1 och delvis punkten 2 i avsnitt II i bilaga II till MiFID och reglerna om vilka kriterier som måste vara uppfyllda för någon som inte ingår i någon av de grupper som anges i 16 § första stycket skall få behandlas som en professionell kund. I första stycket anges de grundläggande krav som en sådan kund måste uppfylla, minst två av, för att få avstå från det skydd som det innebär att tillhöra kategorin icke-professionell kund. Ett värdepappersinstitut är enligt andra stycket 1 skyldigt att göra en bedömning av den enskilde kundens kunskaper och kompetens. Bedöm- ningen bör göras med utgångspunkt från de tjänster, transaktioner eller produkter som omfattas av kundens önskan att bli behandlad som professionell kund och de risker som är förenade med dessa. En bedöm- ning bör således kunna utmynna i att en kund anses uppfylla dessa kriterier i fråga om en tjänst men inte i fråga om andra tjänster och produkter. Kunden bör i så fall behandlas som en professionell kund beträffande förstnämnda tjänst men som en icke-professionell kund beträffande andra tjänster och produkter. I andra stycket 2 anges de formkrav som måste följas av både kund och en kund som avses i bestämmelsen skall få behandlas som en profes- sionell kund. Enligt tredje stycket får ett värdepappersinstitut inte godta en begäran från en kund om att bli behandlad som en professionell kund utan att först ha vidtagit alla rimliga åtgärder för att försäkra sig om att kunden uppfyller kraven för att få bli behandlad som en sådan kund. Om kraven inte är uppfyllda skall institutet behandla kunden som en icke-profes- sionell kund. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.2. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om värdepappersrörelse. Para- grafen genomför delvis fjärde stycket i punkten 2 i avsnitt II i bilaga II till MiFID. Det är kundens ansvar att informera värdepappersinstitutet om alla förändringar som kan påverka om kunden får bli behandlad som en professionell kund. Om ett värdepappersinstitut får vetskap om att en kund inte längre uppfyller de villkor som berättigade kunden att bli behandlad som en professionell kund, är institutet skyldigt att vidta lämpliga åtgärder. I MiFID anges inte några exempel på åtgärder som ett institut bör vidta i ett sådant fall. En åtgärd som institutet torde kunna vidta är att undersöka om kunden uppfyller något annat villkor för att få bli behandlad som en professionell kund. I annat fall bör institutet säkerställa att kunden behandlas som en icke-professionell kund. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.2. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om värdepappersrörelse. Paragrafen genomför artikel 24.2 första stycket och 24.3 första stycket första meningen i MiFID samt artikel 50.1 i genomförandedirektivet. Första stycket 18 motsvarar den uppräkning av bl.a. företag, myndig- heter och organisationer som anges i artikel 24.2 första stycket i MiFID och bör tolkas direktivkonformt. I huvudsak är detta samma grupp av företag med flera som betraktas som professionella kunder enligt 16 § första stycket 13. Gruppen jämbördiga motparter är dock något snävare avgränsad och innefattar exempelvis inte delstater och delstatliga myndigheter. Enligt punkten 4 får värdepappersfonder och fondföretag som avses i 1 kap. 7 § första stycket 1 lagen om investeringsfonder samt fondbolag och förvaltningsbolag som förvaltar dem behandlas som jämbördiga motparter. I den svenska versionen av artikel 24.2 i MiFID anges fondfondföretag och deras förvaltningsbolag. I den engelska versionen anges emellertid UCITS and their management companies. I artikel 4.1.24 i MiFID finns en definition av förvaltningsbolag för fondföretag (UCITS management company) i vilken det anges att det som avses är förvaltningsbolag enligt definitionen i direktiv /611/EEG, det s.k. UCITS-direktivet. Därigenom bör bara sådana fonder och fondförvaltare som omfattas av reglerna i UCITS-direktivet få behandlas som jämbördiga motparter enligt den nu aktuella punkten. I lagen om investeringsfonder benämns en sådan fondförvaltare fondbolag, om det är ett svenskt bolag, och förvaltningsbolag, om det hör hemma i ett annat land inom EES (se 1 kap. 1 § 7 och 13 samt 6 §). Genom hänvisningen till 1 kap. 7 § första stycket 1 lagen om investeringsfonder framgår att fondföretaget måste ha tillstånd i sitt hemland att driva verksamhet enligt bestämmelserna i . Förutsättningarna i 1 kap. 7 § första stycket 2 eller andra stycket måste således inte vara uppfyllda för att ett sådant fondföretag eller förvaltaren av företaget skall få behandlas som en jämbördig motpart. De stora företag som anges i första stycket 9 avser dem som medlemsstaterna får erkänna som jämbördiga motparter enligt artikel 24.3 första stycket i MiFID. De som avses är enligt artikel 50.1 första stycket i genomförandedirektivet sådana som tillhör en kund- kategori som skall betraktas som professionella kunder enligt punkterna 1, 2 och 3 i avsnitt I i bilaga II till MiFID, med undantag av de kategorier som uttryckligen anges i artikel 24.2 i MiFID. Andra och tredje styckena motsvarar artikel 50.1 andra stycket i genomförandedirektivet. De företag som avses är sådana som får behandlas som professionella kunder enligt avsnitt II i bilaga II till MiFID. Ett sådant företag får behandlas som en jämbördig motpart bara i den utsträckning som företaget får behandlas som en professionell kund, jfr 17 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.2. Paragrafen saknar motsvarighet i lagen om värdepappersrörelse. Paragrafen genomför i huvudsak artikel 24 i MiFID och artikel 50.2 i genomförandedirektivet. Första stycket gäller i fråga om värdepappersinstitut som har tillstånd att ta emot och vidarebefordra order, utföra order avseende finansiella instrument på kunders uppdrag och handel med finansiella instrument för egen räkning. När ett institut tillhandahåller sådana tjänster eller utför sådan verksamhet till jämbördiga motparter, behöver som huvudregel flera av bestämmelserna om investerarskydd inte tillämpas (artikel 24.1 i MiFID). Detta gäller exempelvis skyldigheten att lämna information till kund, inhämta uppgifter från kund, rapportering till kund och bestäm- melserna om bästa orderutförande. En jämbördig motpart har dock enligt andra stycket rätt att begära att värdepappersinstitutet tillämpar de skyddsregler som gäller för en professionell kund (artikel 24.2 andra stycket i MiFID). Ett värdepap- persinstitut behöver inte samtycka till en sådan begäran. Om ett institut samtycker, och motparten inte uttryckligen begär att bli behandlad som en icke-professionell kund, skall motparten behandlas som en professionell kund (artikel 50.2 första stycket i genomförandedirektivet). Om en motpart uttryckligen begär att bli behandlad som en icke- professionell kund, gäller för en sådan begäran detsamma som för en begäran från en professionell kund om att bli behandlad som en icke- professionell kund (artikel 50.2 andra stycket i genomförandedirektivet samt andra, tredje och fjärde styckena i avsnitt I i bilaga II till MiFID). Tredje stycket genomför artikel 24.3 andra stycket i MiFID. För att ett värdepappersinstitut skall få behandla ett sådant företag som avses i 19 § första stycket 9 som en jämbördig motpart krävs att institutet har hämtat in ett uttryckligt godkännande från företaget. I avsaknad av sådant godkännande gäller således de normala skyddsreglerna i förhållande till företaget, vilket i de allra flesta fall bör vara de regler som gäller i förhållandet till en professionell kund. Om ett värdepappersinstitut avser att inleda en transaktion med ett sådant företag som avses i fjärde stycket, är det klassificeringen i det land där företaget hör hemma som avgör om institutet får behandla det som jämbördig motpart. måste således kontrollera om det andra landet har valt att utnyttja möjligheten i artikel 24.3 första stycket andra meningen i MiFID att erkänna vissa stora företag som jämbördiga motparter samt om det aktuella företaget betraktas som en jämbördig motpart i det landet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.2. Paragrafen motsvarar närmast 1 kap. 7 § andra stycket sjätte strecksatsen lagen om värdepappersrörelse. Paragrafen genomför artiklarna 13.3 och 18 i MiFID. Ett värdepappersinstitut skall enligt första stycket vidta alla rimliga åtgärder för att identifiera de intressekonflikter som kan uppkomma mellan angivna personer. När institutet har identifierat en sådan intressekonflikt skall det vidta alla rimliga åtgärder för att förhindra att kundernas intressen påverkas negativt. och har påpekat att det finns en nyansskillnad mellan reglerna i MiFID och utredningens förslag (8 kap. 12 § andra stycket den nya lagen om värdepappersmarknaden). Föreningarna har föreslagit att utredningens förslag kompletteras med orden kan komma så att reglerna får samma innebörd i som i andra länder inom EES. Bestämmelsen i andra stycket har kompletterats i enlighet med synpunkterna och gäller situationer där det trots vidtagna åtgärder finns risk för att kundernas intressen kan komma att påverkas negativt. Ett värdepappersinstitut skall i ett sådant fall informera kunden om intressekonflikten. Informationen skall lämnas innan institutet åtar sig att utföra en investeringstjänst eller sidotjänst för kundens räkning. Regler om hur värdepappersinstitut skall hantera intressekonflikter finns i artiklarna i genomförandedirektivet. De reglerna genomförs dock inte i lag utan i myndighetsföreskrifter, se bemyndigandet i 42 § 10 till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om hantering av intressekonflikter. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.2.6. Paragrafen motsvarar närmast 1 kap. 7 § andra stycket femte strecksatsen lagen om värdepappersrörelse. Paragrafen genomför artikel 19.2 och 19.3 samt delvis artikel 21.3 andra stycket i MiFID. Första stycket motsvarar delvis artikel 19.3 i MiFID. Punkterna 14 motsvarar strecksatserna 14 i artikel 19.3 i MiFID.