prop · GU03129 · 2007-06-27 00:00:00 — Regeringens bedömning: Det behövs strategiska insatser som stimulerar och underlättar utvecklingen av en kunskapsbaserad social- tjänst inom den sociala barn- och ungdomsvården. andra delar av verksamhetsområde. för hur sådana insatser skall utformas bör utredas ytterligare. Kommitténs förslag: Regeringen bör ge för arbetsliv och socialvetenskap, FAS, i uppdrag att utlysa ett programstöd för forsk- ning med specifik anknytning till den sociala barn- och ungdomsvården. Kommittén föreslår dessutom att medel skall avsättas för strategiska insatser som stimulerar och underlättar utvecklingen av en kunskapsbase- rad socialtjänst inom den sociala barn- och ungdomsvårdens område. dessa medel skall användas regleras genom årliga avtal mellan staten och Kommuner och Landsting. Insatserna skall genomföras på lokal och regional nivå med stöd av samordning och styrning på nationell nivå. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som kommenterat för- slaget om ett programstöd för forskning tillstyrker. ifrågasätter om satsningen är tillräcklig. vid menar att forskning om barn- och ungdoms- vård behöver utvecklas och att området effektiva behandlingsmetoder i dag är klart underförsörjt och i behov av stöd i olika former men under- stryker att åtaganden om forskningsstöd bör vara långsiktiga och konti- i anser att förslaget är alltför snävt. De flesta remissinstanser som yttrat sig över förslaget om att avsätta medel för strategiska insatser som stimulerar och underlättar utveck- lingen av en kunskapsbaserad socialtjänst inom den sociala barn- och ungdomsvårdens område, bl.a. , , och kommuner samt Kommuner och Landsting och är positiva till kommitténs förslag. styrelse ställer sig emellertid frågande till hur en form där beslut skall fattas skulle leda till en stabil och långsiktig utveckling. Skälen för regeringens bedömning: Kommittén bedömer att forsk- ningen inom den sociala barn- och ungdomsvården behöver stimuleras så att kunskaperna inom området ökar. Regeringens bedömning är att ut- värdering av olika metoder för insatser, stöd och behandling samt kon- trollerade, jämförande studier av effektiva behandlingsmetoder inom den sociala barn- och ungdomsvården utgör angelägna områden. verksamhet, utbildning och forskningsresultat samt olika utvärderingar, bidrar gemensamt till barnavårdsområdets kunskapsuppbyggnad. principen för forskningen bör dock enligt regeringen vara att finansiärer och utförare av forskning fattar självständiga beslut om fördelningen av sina anslagsramar utifrån kvalitets- och relevansaspekter. Kommittén anser att kopplingen mellan de erfarenheter och kunskaper som utvinns såväl i praktisk verklighet som på universitet och högskolor inom den sociala barn- och ungdomsvårdens område behöver stärkas. Utbyten mellan praktisk verksamhet och forskning saknar enligt kom- mittén både tillräcklig omfattning och kvalitet. Målet att åstadkomma en kunskapsbaserad social barn- och ungdomsvård kräver insatser och för- ändring inom flera olika sektorer. Arbetet måste bedrivas i bred samver- Prop. 2006/07:129 kan med företrädare för praktik, forskning, utbildning, brukare och Det finns ett mycket stort gemensamt intresse och engagemang på såväl lokal, regional som nationell nivå i frågan om hur skall fortsätta att utveckla sin kvalitet och effektivitet. Kommittén presenterar en modell för fortlöpande överväganden och beslut om vilka initiativ och insatser som är av strategisk betydelse för en långsiktig och hållbar utveckling mot en kunskapsbaserad social barn- och ungdomsvård. Kommittén föreslår att medel avsätts för strategiska insatser som stimulerar och underlättar en angelägen och önskvärd ut- veckling av en kunskapsbaserad socialtjänst. Hur dessa medel skall användas skall bestämmas genom årliga avtal mellan staten och Kommuner och Landsting (SKL). Insatserna skall vara planerade så att de kan utföras på lokal och regional nivå med stöd av styrning och sam- ordning på nationell nivå. Syftet skall vara att stödja huvudmännens starka intresse och arbete för en kunskapsbaserad social barn- och ung- domsvård och att åstadkomma en arena på nationell nivå för samtal om angelägna utvecklingsfrågor inom den sociala barn- och ungdomsvården. Syftet skall vidare vara att upprätta en stabil och långsiktig finansiering av strategiska insatser för utveckling av den sociala barn- och ungdoms- vården och skapa ett incitament för utveckling som passar även för mindre kommuner med relativt svag forskningstradition. Det skulle bl.a. kunna handla om stöd till integrering av forskning, utbildning och prak- tisk verksamhet samt riktade strategiska utbildningsinsatser av fort- och vidareutbildningskaraktär. Andra tillämpningsområden som kommittén beskriver är bl.a. utvärdering av lovande metoder och implementering av sådana metoder och stöd till utveckling av kvalitetsindikatorer och kva- litetsutveckling. Regeringen har mottagit en skrivelse där och föreslår en liknande konstruktion för långsiktigt finansiellt stöd till kun- skapsutveckling inom (dnr S2007/1158/ST). Regeringens bedömning är att det föreligger behov av insatser för att stödja kunskapsutvecklingen inom hela verksamhets- område inklusive den sociala barn- och ungdomsvården. Detta är en anledning till att ekonomiskt stöd utgått till metoder i socialt arbete, IMS, tillkomst. IMS uppdrag är just att stödja sådana kunskapsutveckling. Den modell som kommittén och tillsammans med SKL nu föreslår är intressant men be- höver preciseras ytterligare både i fråga om grunderna och formerna för de föreslagna överenskommelserna samt hur modellen skall finansieras. Även frågan om i vilken utsträckning befintliga resurser stödjer den önskvärda utvecklingen behöver belysas. Regeringen har därför givit en särskild utredare i uppdrag att närmare precisera hur formerna för ett framtida stöd till fortsatt kunskapsutveckling inom bör se ut (dir. 2007:91). Regeringens bedömning: Behovet av ett nationellt riskbarncentrum bör övervägas först när erfarenheterna från arbetet med utredningar avseende barn som avlidit i anledning av brott, nationellt utvecklings- centrum för tidiga insatser till barn och unga samt de s.k. barnahusens verksamhet sammanställts. Kommitténs bedömning: Frågan om ett nationellt riskbarncentrum skall inrättas avgörs först sedan barnahusens verksamhet följts upp och utvärderats. Remissinstanserna: Bland annat och Brottsoffermyn- digheten menar att ett nationellt riskbarncentrum inte har samma verk- samhet som barnahusen och ifrågasätter varför frågan skjuts upp. Barn- ombudsmannen tillstyrker kommitténs bedömning. Skälen för regeringens bedömning: presenterade på uppdrag av den förra regeringen ett förslag till ett nationellt riskbarn- centrum inom området barn som är utsatta för misshandel eller sexuella övergrepp. Uppdraget för en sådan verksamhet skulle vara att samla och sammanställa olika uppgifter när det gäller att utveckla och förbättra kvaliteten i insatser, sammanställa god praxis och aktuell forskning om våld och övergrepp mot barn, tidig upptäckt, adekvat handläggning samt uppföljning av insatser. Vissa av de uppgifter som ett nationellt riskbarn- centrum skulle ha ansvar för kommer med all sannolikhet bli tillgängliga genom de uppföljningar och utvärderingar som kommer att göras av de s.k. barnahusen. Kommittén föreslår därför att frågan om ett nationellt riskbarncentrum skall inrättas avgörs först sedan barnahusens verksamhet följts upp och utvärderats. Till detta skall läggas regeringens lagda förslag om utredningar avseende barn som har avlidit i anledning av brott samt inrättandet av ett nationellt utvecklingscentrum för tidiga insatser till barn och unga som löper risk att drabbas av svårare psykisk ohälsa. Risken för överlappning, dubbelarbete och otydlighet i ansvar är naturligtvis överhängande mellan så närliggande verksamheter. är det synnerligen angeläget att säkerställa att ingen grupp barn i socialt utsatta situationer faller mellan dessa verksamheter. Regeringens bedöm- ning är därför att behovet av ett nationellt riskbarncentrum bör övervägas i samband med uppföljning och utvärdering av ovan nämnda verksam- heter. 10Vissa frågor rörande ungdomsvården inom (SiS) är central förvaltningsmyndighet för sådana hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmel- ser om vård av unga (LVU) samt 22 och 23 §§ lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). SiS har även ansvaret för verkställig- het av den straffrättsliga påföljden sluten ungdomsvård enligt lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU). SiS har i Prop. 2006/07:129 dag knappt 50 institutioner, varav 33 ungdomshem, vilka är belägna över De ungdomar som dömts till sluten ungdomsvård vårdas företrädesvis på sex av SiS särskilda ungdomshem. För att ytterligare förbättra säkerheten vid de särskilda ungdomshem som vårdar ungdomar som dömts till sluten ungdomsvård har SiS före- tagit en genomgripande översyn av verksamheten. Åtgärder har vidtagits eller planeras för att förhindra att ungdomar avviker och andra oplane- rade vårdavbrott samt öka tryggheten och säkerheten för både intagna och personal. fortsätter myndigheten arbetet med att utveckla och säkra kvalitén i vården och behandlingen för att motverka destruk- tiva beteenden hos de dömda och därigenom öka deras förutsättningar att återinträda i samhället och göra dem bättre rustade för ett liv i frihet. SiS har i promemorian Vissa frågor rörande ungdomsvården inom SiS (S2006/5143/ST) lämnat förslag till lagändringar i syfte att öka såväl de intagnas rättssäkerhet som säkerheten vid institutionerna. 10.1Beslut om tillfällig placering Regeringens förslag: skall få rätt att be- sluta att unga som vårdas i ett särskilt ungdomshem tillfälligt skall vistas i ett annat sådant ungdomshem. Det får ske i situationer där den unge tillfälligt behöver vistas på en annan plats. Statens institutionsstyrelses förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Bl.a. , Länsrätten i Upp- sala län, , i , kom- mun, och Kommuner och Landsting tillstyrker förslaget. Kammarrätten i menar att det bör övervägas om andra övernattningsplatser än särskilda ungdomshem bör kunna användas och vem som får besluta om tillfällig vistelse i en sådan situation. Mot bakgrund av att beslutanderätten föreslås övergå från socialnämnden till (SiS) anser att delegation av beslutanderätt inte bör ske till lägre nivå än till föreståndaren för hem- met. anser vidare att ett sådant beslut skall underställas SiS centralt senast dagen efter och att socialnämnden också bör under- rättas om beslutet. saknar i förslaget regler om vem som ska fatta beslut om tillfällig placering samt en tidsgräns för hur länge en tillfällig placering skall få fortgå och anser att socialnämnden skall underrättas om varje tillfällig placering. är mycket tveksam till att beslutet om tillfällig placering enligt förslaget inte skall kunna överklagas. i län anser att det bör finnas en dokumentations- och samrådsskyldighet med socialnämnden. i anser att en maxgräns, exempelvis , för den tillfälliga vistelsen bör anges av rättssäkerhetsskäl. Skälen för regeringens förslag Nuvarande bestämmelser och problembild Enligt 11 § första stycket lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) bestämmer socialnämnden hur vården av den unge skall ordnas och var han eller hon skall vistas . I 12 § LVU sägs att för vård av unga som på någon grund som anges i 3 § behöver stå under särskilt noggrann tillsyn skall det finnas särskilda ung- domshem. Om socialnämnden har beslutat att den unge skall vistas i ett sådant hem, skall (SiS) anvisa plats. beslutar därefter om placering skall ske i det anvisade hemmet. Av 3 kap. 10 och 14 §§ socialtjänstförordningen (2001:937, SoF), fram- går att det är SiS som beslutar om inskrivning i och utskrivning från hemmet. Om den enskilde vårdas med stöd av LVU, får han eller hon inte skrivas ut om inte socialnämnden har begärt eller medgivit det. För- farandet vid beslut enligt 11 § LVU har prövats av JO (dnr 304-2002). Enligt JO följer direkt av lagrummets lydelse att det av ett beslut om var den unge skall placeras måste framgå var han eller hon skall vistas , vilket innebär att det ifrågavarande hemmet skall anges i beslutet. För att kunna transportera de unga har en institutionschef vid ett sär- skilt ungdomshem möjlighet att vid behov begära handräckning av polis. I vissa fall kan det vara fråga om att transportera en intagen mellan institutionerna, och i andra fall gäller det att efterforska och återföra honom eller henne efter en avvikning. Det kan också handla om att den intagne skall inställa sig vid en domstolsförhandling eller annan förrätt- ning. Bestämmelser om polishandräckning finns i 43 § LVU. utförs transporter av SiS egen personal, eftersom möjligheten att begära polishandräckning skall användas sparsamt och endast om det finns en grundad anledning att anta att de särskilda tvångsbefogenheter som hand- räckningsinstitutet innefattar är påkallade. När det är fråga om långväga transporter kan det hända att de unga tvingas övernatta på annat ställe än där de är placerade. Detta kan ske i arrest eller på ett allmänt häkte, vilket emellertid är en olämplig miljö för dem. SiS har därför beslutat att samtliga ungdomshem som har akut- platser och som har plats att ta emot elever efter förfrågan skall ta emot elever i samband med transport. De särskilda befogenheter som tillkommer en SiS-institution gäller enbart gentemot elever som är placerade och inskrivna vid institutionen. För att t.ex. kunna placera den unge på låsbar enhet eller genomföra en avskiljning i samband med en övernattning måste därför utskrivning ske från det ordinarie ungdomshemmet och inskrivning ske på det ungdoms- hem som behöver användas som tillfälligt övernattningshem. Vid en LVU-placering förutsätter detta att socialnämnden (eller dess ordförande) fattat beslut om placering vid övernattningshemmet innan övernattningen äger rum. Detta kan enligt SiS i vissa fall vara svårt, eftersom det inte sällan rör sig om akuta transporter på tider då socialnämnden eller socialjouren inte finns tillgänglig, t.ex. i de fall den unge varit avviken och omhändertagits av polis eller . med en planerad transport kan ett hastigt uppkommet behov av övernatt- Prop. 2006/07:129 ning uppstå. Närmare om regeringens överväganden Även om SiS normalt kräver ett beslut om placering från socialnämnden enligt 11 § LVU, kan det förekomma att en intagen i samband med transport tillfälligt placeras på en låsbar avdelning vid en annan institu- tion utan ett sådant beslut. En sådan lösning är med hänsyn till att det rör sig om tvångsåtgärder och de krav rättssäkerhet ställer i sådana fall inte tillfredsställande. Såväl rättssäkerhetsskäl som effektivitetshänsyn talar därför för införandet av en ny bestämmelse som anger att SiS kan besluta om överflyttning av unga mellan de särskilda ungdomshemmen för över- nattning i samband med transporter. En sådan placering som avses skall inte pågå än vad som är nödvändigt för att genomföra transporten och den aktuella förrättningen. Normalt rör det sig således om en eller ett par övernattningar. Regeringen anser det dock inte lämp- ligt att i lagen ange en längsta tid under vilken SiS skall kunna besluta om en sådan tillfällig placering eftersom det ligger i sakens natur att sådana placeringar huvudsakligen kommer att ske i samband med oförut- sedda händelser, t.ex. att en rättegång tar i anspråk än beräknat och att den unge av praktiska skäl bör stanna på orten . Den tillfälliga placeringen sker vid ett annat särskilt ungdomshem som också det står under SiS tillsyn och har SiS som huvudman. Någon risk för att hemmet skall visa sig olämpligt för den unge att vistas i kan inte anses föreligga. Regeringen föreslår att SiS skall få fatta beslut om en tillfällig place- ring. Vid tillfälliga placeringar är två särskilda ungdomshem involverade och kan göra olika bedömningar beträffande vad som är den bästa lös- ningen för den unge och vilken kapacitet som finns på det hem som kan komma ifråga för den tillfälliga vistelsen. Det vore därför inte ändamåls- enligt av SiS att delegera beslutanderätten till t.ex. föreståndaren för en institution. , liksom och i län påtalar behov av samråd och information med aktuell socialnämnd och SiS centralt angående de beslut som fattas enligt förslaget. Regeringens förslag grundar sig bl.a. på praktiska svårigheter att få kontakt med socialnämnderna och att nämnderna inte kan fatta beslut om tillfälliga placeringar så snabbt som vissa situationer kan kräva. Det är därför inte heller möjligt att kräva att SiS skall samråda med socialnämn- den inför ett beslut om tillfällig placering. Inom ramen för den dialog som SiS och socialnämnden normalt har i samband med den gemen- samma vårdplaneringen bör dock ett samråd kunna ske på ett mer gene- rellt plan. Samrådet kan bl.a. gälla en diskussion om lämpliga hem för tillfälliga placeringar i de fall den unge kommer att bli kallad till en viss rättegång. Eftersom bestämmelsen om socialnämndens rätt att bestämma om var den unge skall vistas finns i 11 § LVU bör även SiS rätt att bestämma om tillfällig vistelse föras in i samma para- graf. Eftersom det är socialnämnden som placerat den unge på ett särskilt Prop. 2006/07:129 ungdomshem och vården beslutats efter ansökan av nämnden anser regeringen att nämnden omgående skall underrättas om varje tillfällig placering och regeringen har därför för avsikt att förordna om en sådan skyldighet för SiS. Underrättelsen om en sådan placering kan lämpligen sändas av SiS i samband med att beslutet om tillfällig placering fattas. SiS kan meddela socialnämnden per t.ex. telefon, telefax, brev eller elektroniskt brev. Att en tillfällig placering skett, var den skett och av vilken anledning måste givetvis dokumenteras i den unges personakt (11 kap. 5 § socialtjänstlagen [2001:453]). En uttrycklig dokumenta- tionsskyldighet bör dock finnas även beträffande den som fattar beslutet, dvs. Regeringen har därför för avsikt att i SoF föra in en sådan bestämmelse. Enligt SiS uppfattning bör den föreslagna beslutsbefogenheten avse åtgärder av helt temporär karaktär och beslutet skall därför inte kunna överklagas. är tveksam till detta. Regeringen kon- staterar att det även vid åtgärder av mycket tillfällig natur kan finnas starka skäl, inte minst med hänsyn till rättssäkerheten, för att beslut skall kunna överklagas. Även i de fall åtgärden upphör redan innan en enskild har en faktisk möjlighet att hinna överklaga beslutet kan således skäl föreligga för att ett beslut skall vara överklagbart. I detta fall rör det sig dock endast om beslut om en mycket tillfällig vistelse vid ett annat SiS- drivet hem än där den enskilde placerats av socialnämnden. Den enskilde är således frihetsberövad redan enligt ett annat beslut, båda hemmen står under tillsyn av SiS och alternativet att övernatta i arrest eller på häkte i de fall socialnämnden inte kan fatta beslut om en tillfälligt ändrad pla- cering är betydligt sämre för den enskilde. Den enskildes intresse av att kunna överklaga SiS beslut i de föreslagna fallen är följaktligen ringa. Med hänsyn till detta delar regeringen uppfattning att SiS beslut om sådan tillfällig placering som är ifråga inte skall kunna överklagas. Inlåsning under nattvila av ungdomar som dömts till Regeringens bedömning: Den som vårdas med stöd av lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård bör inte få hållas inlåst i sitt bostadsrum eller i en bostadsenhet under dygnsvilan. Statens institutionsstyrelses förslag: 13 § lagen (1998:603) om verk- ställighet av sluten ungdomsvård (LSU) skall ändras så att den intagne i anslutning till dygnsvilan får hållas inlåst i sitt bostadsrum eller i en Remissinstanserna: Bl.a. i och anser att frågan behöver utredas närmare. Kammarrätten i menar att förslaget inte är rättssäkert och bl.a. inte kan garantera skydd mot inlåsning som Länsrätten i län avstyrker då förslaget bl.a. inte anger i vilka situationer inlåsning får ske. och ser flera rättsäkerhetsproblem med förslaget. kommun och påtalar att förslaget kan leda till Prop. 2006/07:129 slentrianmässiga inlåsningar. Skälen för regeringens bedömning Nuvarande bestämmelser och problembild Om det finns synnerliga skäl för att döma en person som begått brott innan han eller hon har fyllt till fängelse skall påföljden i regel, en- ligt 31 kap. 1 a § , i stället bestämmas till sluten ungdoms- vård, lägst och högst . Verkställigheten sker i Statens institutionsstyrelses (SiS) särskilda ungdomshem. De flesta intagna med stöd av lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU) är dömda för grova våldsbrott, t.ex. mord, rån och misshandel. Verksamheten vid de särskilda ungdomshemmen är till skillnad från verksamheten vid kriminalvårdsanstalterna uteslutande inriktad på vård. Vid införandet av den straffrättsliga påföljden sluten ungdomsvård ansågs därför flertalet av de bestämmelser som reglerar verksamheten vid de särskilda ungdomshemmen i övrigt väl lämpade även för verkställig- heten av den slutna ungdomsvården. Verkställigheten av påföljden måste genomföras på ett sådant sätt att den dömde hindras från att avvika. Att påföljden inte når sitt syfte om inte vården kommer den dömde till del och eventuella brottsoffers behov av skydd samt samhällsskyddet i övrigt talar för detta synsätt. Det finns, utöver de bestämmelser som gäller för övriga ungdomar vid de särskilda ungdomshemmen, vissa bestämmelser som enbart gäller dem som vistas på ett särskilt ungdomshem efter att ha dömts för brott. SiS har uppmärksammat ytterligare ett område där det, enligt SiS uppfatt- ning, kan finnas ett behov av särskilda bestämmelser för de ungdomar som vårdas inom SiS på straffrättslig grund. Det gäller frågan om möj- ligheten att i vissa fall kunna låsa in den dömde. Inom kriminalvården får de intagna hållas avskilda från varandra i anslutning till dygnsvilan (17 § tredje stycket lagen [1974:203] om kri- minalvård i anstalt). Vidare sägs i Kriminalvårdens föreskrifter och all- männa råd (KVFS 2006:20) att de intagna skall vara inlåsta i sina bostadsrum eller bostadsavdelningar (sluten anstalt) eller (öppen anstalt). Upplåsning skall ske tidigast och . Anstalten får besluta när upplåsning av bostadsrummen och bostadsavdelningarna skall ske och får tillfälligt besluta om andra tider för in- och upplåsning för en viss anstalt eller en del av en anstalt. SiS saknar rätt att låsa in de ungdomar som är föremål för sluten ung- domsvård på deras rum om inte förutsättningarna för avskiljning är för handen, dvs. då det är särskilt påkallat av att den dömde uppträder våldsamt eller är så påverkad av berusningsmedel att han eller hon inte kan hållas till ordningen. Den dömde skall i samband med en avskiljning stå under fortlöpande uppsikt av personal. Den dömde får inte heller hållas i avskildhet än som är absolut nödvändigt (17 § LSU). Närmare om regeringens överväganden Verksamheten vid SiS institutioner framförallt när det gäller de sär- skilda ungdomshemmen bygger på små personaltäta avdelningar. Dessutom finns ofta möjlighet till sektionering av dessa avdelningar i ännu mindre enheter med kanske två till tre platser. Sektioneringen inne- bär att institutionen vid behov oftast av säkerhetsskäl kan hålla elever åtskilda från varandra i mindre grupper. Detta har i vissa fall visat sig vara otillräckligt. För att ytterligare öka säkerheten föreslår SiS därför att en möjlighet införs att kunna låsa dörren om den dömde under dennes nattvila. I en sådan verksamhet som den SiS bedriver är det inte möjligt att helt eliminera varje risk för att intagna ungdomar eller personal blir utsatta för hot, utpressning eller övergrepp. Inte minst då personal- styrkan är något reducerad kan utsattheten kännas mer påtaglig för såväl intagna ungdomar som tjänstgörande personal än den gör annars.