prop · GU03116 · 2007-05-23 00:00:00 — Regeringen vill därför åter framhålla vikten av att de ovan nämnda rekommendatio- nerna och föreskrifterna innehåller vägledning och riktlinjer för åtgärder i samband med ett positivt drogtest. En vägran att lämna prov innebär inte att ett sådant prov får tas med våld. Syftet med möjligheten till tester är dock dels att ge avskräckande effekt, dels att upptäcka missbruk. Därför kan en sådan vägran tillmätas betydelse i samband med överväganden rörande behovet av rehabiliter- ing och att få stanna i tjänst. Därtill kommer reglerna om straffansvar och disciplinansvar i 10 kap. 2 § lagen om totalförsvarsplikt och 8 § lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. och menar att även de an- ställda inom Försvarsmakten borde omfattas av förslaget eftersom syftet huvudsakligen är att säkra arbetsmiljön. En sådan bestämmelse kan dock inte införas inom ramen för detta förslag utan att se över frågan ingår för Prop. 2006/07:116 närvarande i uppdraget för den utredning som pågår om personlig integ- ritet i arbetslivet (dir. 2006:55, Näringsdepartement). Som framgått ovan bör hälso- och sjukvårdspersonal inom Försvarshäl- san genomföra själva provtagningen i samband med drogtestning. De bör dock inte hantera provsvaren. Detta bl.a. eftersom förtroendet för dem som utför provtagningen då kan gå förlorad. De kan dock komma att an- litas som en av flera resurser beroende på om det blir fråga om utredning m.m. När själva provtagningen är genomförd bör proven skickas till ett god- känt och kontrollerat laboratorium för analys. Därefter bör den slutliga bedömningen göras av en läkare med särskild kompetens, en så kallad MRO-läkare (Officer). Denne bör vara helt fristående från totalförsvaret. Läkaren bör granska och bedöma hela provtagnings- och analysprocessen. Om analysresultatet efter en sådan granskning kan konstateras vara positivt, bör läkaren förmedla resultatet till behörig chef på den myndighet som fattat beslut om drogtest. Härefter bör en utred- ning vidtas inom Försvarsmakten i anledning av det positiva testresulta- tet. Härvid kan det bli aktuellt att förmedla uppgift om det positiva resul- tatet till personer med personalvårdande funktion. Inom såväl hälso- och sjukvården som inom Försvarsmakten kan det råda sekretess för uppgifter om analysresultat eller andra uppgifter om den enskilde som hanteras i samband med drogtesterna. I 7 kap. 1 c § sekretesslagen (1980:100) finns den grundläggande be- stämmelsen om sekretess inom hälso- och sjukvården. Av bestämmelsen följer att sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgifter om enskilds hälsotillstånd och andra personliga förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men. Det gäller således en presumtion för sekre- tess. Samma sekretess gäller i annan medicinsk verksamhet enligt pa- ragrafen. Med detta uttryck avses bland annat läkarundersökning som går ut på att fastställa en persons lämplighet för viss befattning, t.ex. inom försvaret (prop. 1979/80:2, Del A s. 167). Utanför bestämmelsen om sek- retess inom hälso- och sjukvården faller verksamhet vid sjukhus och andra liknande inrättningar som drivs av enskilda. Här gäller i stället fö- reskrifterna i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjuk- vårdens område. Bestämmelser om tystnadsplikt finns i 2 kap. 8 §. Här anges att den som tillhör eller har tillhört hälso- och sjukvårdspersonalen inom den enskilda hälso- och sjukvården inte obehörigen får röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Därtill finns en reglering i 7 kap. 12 § sekretesslagen som tar sikte på totalförsvarspliktiga. I första stycket anges att sekretess gäller i ärende om utredning om totalförsvarspliktigas personliga förhållanden, i ärende om antagning av kvinnor till befattningar inom totalförsvaret som kräver längre grundutbildning än samt i ärende om inskrivning och krigsplacering av totalförsvarspliktiga för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon honom när- stående lider men om uppgiften röjs. På grund av det så kallade raka ska- derekvisitet råder alltså en presumtion för offentlighet. Skaderekvisitets utformning innebär dock att typiskt sätt känsliga uppgifter, såsom upp- gifter om hälsa eller missbruk, i de flesta fall kommer att omfattas av sekretess. Motsvarande sekretess gäller i ärende som angår antagning till utbild- ning vid Försvarsmakten, skyldighet att tjänstgöra med totalförsvarsplikt samt uppskov med och avbrott i sådan tjänstgöring. Sekretess gäller dock inte beslut i ärende som avses i detta stycke. Med utredning om totalför- svarspliktigas personliga förhållanden avses sådan utredning som kan utföras av enligt 2 kap. lagen om totalförsvars- plikt, det vill säga mönstring eller annan mindre utredning, men också utredning med uppgifter om den enskildes hälsa och personliga förhål- landen som utförs av annan myndighet än (prop. 1997/98:80 s. 75). I andra stycket anges att sekretess gäller inom personalvård med avse- ende på den som tjänstgör med totalförsvarsplikt för uppgift som hänför sig till psykologisk undersökning och för uppgift om enskilds personliga förhållanden hos konsulent eller annan befattningshavare som särskilt har till uppgift att bistå med råd och hjälp i personliga angelägenheter, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men. Av tredje stycket framgår att sekretess gäller inom verksamhet som avser utbildning för totalförsvars- ändamål med avseende på den som tjänstgör med totalförsvarsplikt för uppgift som hänför sig till psykologisk undersökning och för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men. I sådan verksamhet som omfattas av andra och tredje stycket råder allt- så en presumtion för sekretess. Det sätt regeringen valt att utforma den nya föreslagna regleringen om utvidgade möjligheter till drogtestning innebär ingen annan hantering av uppgifter än den som redan företas med stöd av dagens lagstiftning. För uppgifter om den enskilde som hanteras i samband med provtag- ningen samt för den analys som tas fram av laboratoriet liksom för den slutliga bedömning som görs av läkare gäller hälso- och sjukvårdssekre- tess enligt 7 kap. 1 c § sekretesslagen alternativt tystnadsplikt enligt 2 kap. 8 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Hos Försvarsmakten, såväl inom utbildningsverksamheten som inom personalvården, kommer uppgiften om provsvaret att omfattas av sekretess enligt 7 kap. 12 § sekretesslagen. När den chef vid en utbild- ningsenhet som fattat beslut om provtagningen får uppgift om provsvaret skyddas uppgiften av det tredje stycket i 7 kap. 12 §. Utbildningsenheter- nas uppgifter om den totalförsvarspliktige kan sedan lämnas till Totalför- svarets pliktverk och är då belagda med sekretess i enlighet med första stycket i bestämmelsen (prop. 1997/98:80 s. 94 f.). Att sekretess gäller för en uppgift innebär inte bara att uppgiften inte får lämnas ut till enskilda utan även att sekretess gäller i förhållande till andra myndigheter och även mellan olika verksamhetsgrenar inom sam- ma myndighet i den mån de kan betraktas som självständiga i förhållande till varandra, se 1 kap. 3 § sekretesslagen. Sekretessen mot såväl myndigheter och andra verksamhetsgrenar som enskilda kan brytas enligt 1 kap. 5 § sekretesslagen om ett utlämnande av sekretessbelagda uppgifter är nödvändigt för att den utlämnande myn- digheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Denna paragraf skall dock tolkas restriktivt. I 14 kap. sekretesslagen finns bestämmelser om vissa begränsningar i sekretessen. Enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen hindrar inte sekretessen att uppgift lämnas till annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller annan förordning. Enligt 14 kap. 2 § första stycket sekretesslagen hindrar sekretessen inte att uppgift lämnas till myndighet om uppgift be- hövs där bland annat för ärende om disciplinansvar eller skiljande från anställning eller annat jämförbart rättsligt förfarande vid myndigheten mot någon rörande hans deltagande i verksamheten vid myndigheten där uppgiften förekommer. Sekretess hindrar enligt fjärde stycket i samma paragraf inte heller att uppgift som angår misstanke om brott lämnas till åklagarmyndighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan antas föranleda annan påföljd än böter. För uppgifter som omfattas av sekretess enligt bl.a. 7 kap. 1 c § gäller den sekretessbrytande regeln i 14 kap. 2 § bara såvitt angår misstanke om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , vilket innebär att den inte kommer att bli tillämplig när misstanken avser brukande av narkotika. Utöver vad som följer av 14 kap. 1 och 2 §§ sekretesslagen kan sekre- tessbelagda uppgifter i vissa fall lämnas ut efter en intresseavvägning enligt den så kallade generalklausulen i 14 kap. 3 § sekretesslagen. Be- stämmelsen får dock inte tillämpas på uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess. Det uppgiftslämnande som förutsätts i samband med att provet skickas från hälso- och sjukvården till laboratoriet är i detta sammanhang nöd- vändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet, varför ett utlämnande från hälso- och sjukvården i allmän verksamhet bör kunna ske med stöd av 1 kap. 5 § sekretesslagen. Ett så- dant utlämnande kan inte heller bedömas som obehörigt enligt lagen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Att uppgift om ett positivt provsvar kan lämnas av MRO-läkaren till behörig chef inom Försvarsmakten följer enligt förarbetena till sekre- tesslagen av att om en läkare får ett uppdrag från en myndighet att yttra sig i fråga om en viss person är läkaren berättigad att redovisa sina rön till uppdragsgivaren. Läkaren röjer då inte några uppgifter utanför denna sin särskilda verksamhet för det allmänna. Läkaren kan dock inte använ- da sig av uppgifter som han eller hon tidigare fått i förtroende av samme person som patient (prop. 1979/80:2 s. 169). I de fall uppgifter skall lämnas till den personalvårdande verksamheten och denna anses som en självständig verksamhetsgren bör uppgift om provsvar i de flesta fall kunna lämnas från den ansvarige chefen till per- sonalvårdsfunktionärerna med stöd av generalklausulen i 14 kap. 3 § ef- ter en intresseavvägning i det enskilda fallet. Mot bakgrund av ovanstående är det regeringens uppfattning att den sekretessreglering som finns ger tillräckliga möjligheter att utbyta nöd- vändig information i samband med drogtestning utan att ge avkall på Prop. 2006/07:116 skyddet för den personliga integriteten. 5 Inskrivningsnämndernas avskaffande m.m. Inskrivningsnämnderna har från tiden före fram till det att beslutade om lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt varit en del av inskrivningsprocessen för den som skall skrivas in för värnplikt eller för sådan civilplikt som omfattar grundutbildning. Nämndernas hu- vudsakliga uppgift har varit att säkerställa ett visst mått av insyn och inflytande från det civila samhället i inskriv- ningsprocessen. Detta ansågs väsentligt då inskrivningsväsendet utgjorde en del av det militära försvarets organisation. Genom lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt och då tillkom som en helt självständig myndighet förändrades inskrivningsnämndernas uppgift från att vara ett beslutsorgan beträffande inskrivning och befrielse till att ha en överprövande roll. En totalförsvarspliktig som mönstrat men är miss- nöjd med inskrivningsbeslutet kan alltså få frågan prövad på nytt i in- skrivningsnämnden. Enligt 11 kap. 1 § lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt skall det vid finnas en eller flera inskrivningsnämnder för att genomföra förnyad prövning av vissa beslut av verket. Inskrivnings- nämnderna består av en ordförande som utses av myndigheten samt av kommuner eller landsting valda ledamöter till det antal som regeringen föreskriver. Totalförsvarets pliktverks inskrivningsbeslut skall prövas igen av nämnden om det begärs av den som beslutet avser och önskemå- let om ändring inte tillgodoses av en tjänsteman vid myndigheten. Nämnden är beslutför om ordförande samt två ledamöter är närvarande. Det finns en inskrivningsnämnd vid . Enligt 8 kap. 1 § förordningen (1995:238) om totalförsvarsplikt kan in- skrivningsnämndens beslut överklagas till . Även andra beslut fattade av kan överklagas till , nämligen: beslut om inskrivning efter annan utredning än mönstring (kort civil- plikt), inskrivningsbeslut som inte hanteras av inskrivningsnämnden, beslut i ärende rörande vapenfri tjänstgöring, beslut i ärenden om uppskov och beslut i ärenden om avbrott i utbildningen. beslut kan inte överklagas. nämnden består av en ordförande och högst sex andra ledamöter. ordföranden och ledamöterna finns även ett antal ersättare. 2006/07:116 förordnar ledamöterna , vanligen , efter förslag från vissa myndigheter och organisationer. Ordföranden och hans eller hennes er- sättare skall vara eller ha varit ordinarie domare. har sitt kansli hos Styrelsen för psykologiskt försvar (SPF). Detta innebär att överklagandena bereds och föredras av personal som är anställd hos SPF. Regeringens förslag: Inskrivningsnämnderna avskaffas. Utredningens förslag: Stämmer huvudsakligen överens med reger- ingens. Utredningen har dock föreslagit att 11 kap. 1 och 3 §§ lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt skall vara kvar. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker i huvudsak utred- ningens förslag. framhåller att föränd- ringen inte får innebära att det bli mer komplicerat för den totalförsvars- pliktige. Skälen för regeringens förslag: avgör ärenden där en enskild överklagar ett inskrivningsbeslut enligt 3 kap. 1 och 3 §§ lagen om totalförsvarsplikt. En förutsättning är att den som är missnöjd med ett beslut inkommer med sitt skriftliga överklagande inom tre veck- or efter tidpunkten för beslutet och att önskemålet om ändring inte tillgo- doses av . I andra fall är den instans som slutligen kan avgöra om ett beslut om inskrivning skall ändras. Till följd av de minskade utbildningsvolymerna har antalet ärenden vid inskrivningsnämnden minskat väsentligt. För den enskilde kan det fram- stå som slumpmässigt om det är inskrivningsnämnden eller som avgör ärendet. Enligt regerings bedömning finns inte skäl att på detta sätt göra skillnad mellan likartade ärenden, utan ett av- skaffande av inskrivningsnämnderna befrämjar istället att lika fall be- handlas lika. Regeringen anser, i likhet med Reservofficersför- bund, att möjligheten till överprövning av Totalförsvarets pliktverks in- skrivningsbeslut inte får framstå som besvärlig för den enskilde. Det är regeringens uppfattning att en likartad och känd överklagandeprocess innebär större tydlighet och enkelhet för såväl den enskilde som myndig- heter. har en sammansättning som både tillför juridisk kunskap och består av andra, av regeringen ut- sedda, ledamöter. Ordföranden och ordförandens ersättare skall vara eller ha varit ordinarie domare. Nämndens krav på domarkompetens upprätt- håller en domstolsliknande prövning vilket befrämjar rättsäkerheten. De andra ledamöterna innebär att det finns ett lekmannainflytande i överkla- gandeprocessen. En rättelse i lagen om disciplinansvar inom totalför- Prop. Regeringens förslag: Disciplinpåföljden utegångsförbud utgår ur 49 § lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. Skälen för regeringens förslag: Utegångsförbud avskaffades som di- sciplinpåföljd genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2001/02:11). Av förbiseende har en följdändring inte gjorts i 49 § lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. Be- stämmelsen reglerar möjligheten att besluta om att extratjänst och ute- gångsförbud inte får verkställas i ett ärende om omprövning av disciplin- påföljder. Bestämmelsen skall därför ändras så att utegångsförbud utgår ur lagtexten. 6Flygfotografering m.m. i lagen om skydd för landskapsinformation 6.1Nuvarande regler och situation Varje medborgare är tillförsäkrad vissa fri- och rättigheter gentemot det allmänna, bl.a. yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor (2 kap. 1 § regeringsformen). Yttrandefriheten och informationsfriheten i övrigt kan enligt 2 kap. 12 och 13 §§ regeringsformen begränsas med hänsyn till rikets säkerhet. En sådan begränsning skall ske genom lag. I sekretesslagen (1980:100) finns bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet och om förbud mot att lämna ut allmänna hand- lingar. Försvarssekretess behandlas i 2 kap. 2 § sekretesslagen. Enligt denna bestämmelse gäller sekretess för bl.a. uppgift som angår verksam- het för att försvara landet eller som i övrigt rör totalförsvaret, om det kan antas att det skadar landets försvar eller på annat sätt vållar fara för rikets säkerhet om uppgiften röjs. Lagen (1993:1742) om skydd för landskapsinformation och den tillhö- rande förordningen (1993:1745) om skydd för landskapsinformation in- nehåller bestämmelser om krav på tillstånd för framställning, lagring och spridning av landskapsinformation. Fotografering eller liknande registrering från luftfartyg Enligt 4 § första stycket lagen om skydd för landskapsinformation får fotografering eller liknande registrering inte utföras från luftfartyg inom eller av sådana restriktionsområden som bestämts av regeringen enligt 1 kap. 3 § första stycket första meningen luftfartslagen (1957:297), utan tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Tillstånd skall meddelas endast om det finns särskilda skäl för det. na skäl kan exempelvis vara överflygning av ett restriktionsområde för Prop. 2006/07:116 kontroll av kraftledningar (prop. 1993/94:32 s. 32 ff.). Är i krig eller krigsfara eller råder det sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför gränser eller av att har varit i krig eller krigsfara, får regeringen enligt 4 § andra stycket samma lag föreskriva att tillståndkravet skall utsträckas till att avse andra områden än restriktionsområden. Under höjd beredskap kan det nämligen finnas särskilda skäl att inskränka informationsfriheten. Till exempel kan man påräkna att större konstruktionsarbeten, som det kan vara angeläget att skydda mot flygfotografering, sätts igång (prop. 1993/94:32 s. 33). Möjligheten för regeringen att under sådana förhållan- den föreskriva om tillståndskrav för fotografering eller liknande registre- ring från luftfartyg kan tillämpas antingen så att krav på tillstånd införs över hela eller också endast i del eller delar av landet. Det är Försvarsmakten som prövar frågor om tillstånd till fotografering eller liknande registrering från luftfartyg inom eller av restriktionsområ- den (3 § andra stycket förordningen om skydd för landskapsinformation). Vid bedömningen om det finns särskilda skäl skall hänsyn tas till om det finns ett starkt allmänt eller enskilt intresse av att åtgärden utförs, vilket framgår av 4 § samma förordning. Enligt 6 § lagen om skydd för landskapsinformation krävs tillstånd för att få sprida bl.a. flygbilder och liknande registreringar från luftfartyg, dock inte flygbilder som framställts . Tillstånd skall ges, om spridning kan ske utan att det kan antas medföra skada för total- försvar. Frågor om tillstånd för spridning av flygbilder och liknande regi- strering från luftfartyg prövas enligt 9 § andra stycket 1 förordningen om skydd för landskapsinformation av Försvarsmakten. Restriktionsområden för luftfart samt militära skyddsområden Enligt 1 kap. 3 § första stycket första meningen luftfartslagen får reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer av militära skäl föreskriva inskränkningar av eller förbud mot luftfart inom viss del av . Med stöd av denna bestämmelse har förordnats att det till skydd för anläggningar av betydelse för totalförsvaret skall finnas de restrik- tionsområden för luftfart som anges i bilaga 1 till förordningen (2005:801) om restriktioner för luftfart inom vissa områden. Enligt 2 § förordningen är luftfart inom restriktionsområdena förbjuden under höjd beredskap eller som regeringen med hänsyn till försvarsberedskap bestämmer, med undantag av de flygvägar som enligt 3 § förordningen fastställts av Luftfartsstyrelsen, där flygning tillåts från viss höjd. Vissa angivna verksamheter och myndigheter får dock bedriva luftfart i restriktionsområden, exempelvis svenska militära luftfartyg och svenska luftfartyg som används av Försvarsmakten, , polismyndigheterna och . Tillstånd till luftfart inom restriktionsområden i andra fall får bara ges om det finns särskilda skäl. Frågor om tillstånd prövas av Försvarsmakten. Restriktionsområdena för luftfart sammanfaller huvudsakligen med de områden som enligt förordningen (1990:1334) om skydd för sam- hällsviktiga anläggningar m.m. utgör militära skyddsområden. ett fåtal områden (fem fängelseområden) som utgör re- Prop. 2006/07:116 striktionsområden för luftfart utan att vara militära skyddsområden. I lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. ges bl.a. bestämmelser om vissa åtgärder till skydd mot sabotage, terro- ristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, spioneri samt röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret, 1 § första stycket. Regeringen får under vissa i lagen angivna förutsättningar bl.a. besluta eller föreskriva att t.ex. anläggning eller område skall vara skyddsobjekt eller militärt skyddsområde. Kravet på tillstånd enligt 4 § lagen om skydd för Regeringens förslag: Kravet på tillstånd för fotografering eller lik- nande registrering från luftfartyg inom eller av restriktionsområden för luftfart inskränks till att avse tid när det råder höjd beredskap eller un- der annan tid som regeringen bestämmer med hänsyn till för- Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Det helt övervägande antalet remissinstanser till- styrker förslaget eller lämnar det utan erinran. emot förslaget till lagändring i sak men framför i sammanhanget dock följande synpunkter: Motsvarande inskränkning, vad avser kravet på till- stånd för inrättande av databaser med information enbart från flygfoto- grafering och liknande registreringar bör övervägas. bildmaterial för att tillgodose försvarssäkerheten vid spridning bör klar- Vidare finns ett motsatsförhållanden mellan fotograferingsförbu- det av skyddsobjekt enligt 24 § lagen (1990:217) om skydd för sam- hällsviktiga anläggningar m.m. och inskränkningarna i det aktuella för- Skälen för regeringens förslag: Det har i till- baka ansetts nödvändigt att begränsa tillgången till landskapsinformation för att säkerställa den nationella säkerheten. Vid tillkomsten av lagen om skydd för landskapsinformation ansågs det lämpligt att inskränka till- ståndsplikten till att avse enbart restriktionsområden för luftfart med mo- tiveringen att dessa områden är föremål för restriktioner i olika avseen- den med hänsyn till försvarssekretessen (prop. 1993/94:32 s. 14 ff.). förarbetena till lagen (1993:1742) om skydd för landskapsinformation 1993/94:32 s. 15 ff.) och lagen (1996:1049) om ändring i lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. (prop.1995/96:221 s. 11) framhålls att det är angeläget att skapa en re- glering där möjligheterna att flygfotografera inte inskränks i större ut- sträckning än vad som är nödvändigt med hänsyn till säkerhet. En tillräcklig kontroll från försvarssynpunkt kan åstadkommas genom kontroll av vad som sprids. Den säkerhetspolitiska situationen för del får betraktas som