prop · GU03128d3 · 2007-06-19 00:00:00 — rum och förklarar den centrala arbetstagarorganisationen eller, om sådan inte finns, den arbetstagarorganisation som har slutit kollektivavtalet, att den av arbetsgivaren tilltänkta åtgärden kan antas medföra att lag eller kollektivavtal för arbetet åsidosätts eller att åtgärden annars strider mot vad som är allmänt godtaget inom parternas avtalsområde, får åtgärden inte beslutas eller verkställas av arbetsgivaren. Vid upphandling enligt lagen (1992:1528) om offentlig upphandling får en sådan förklaring göras endast om den grundar sig på omständigheter som sägs i 1 kap. 17 § eller 6 kap. 9 11 §§ nämnda lag. Förbud enligt 39 § inträder inte, Förbud enligt 39 § inträder inte, fog för sin ståndpunkt. fog för sin ståndpunkt. Senaste lydelse 1994:1686. Senaste lydelse 1994:1686. Förbud inträder inte heller, om Förbud inträder inte heller, om offentlig upphandling har grundat offentlig upphandling har grundat omständigheter än som sägs i 1 omständigheter än som sägs i 17 § eller 6 12 kap. 2 § lagen om offentlig tjänster eller i 16 kap. 3 § lagen Har arbetsgivaren med stöd av 38 § tredje stycket verkställt beslut i den fråga som förhandlingen avser, skall 39 § inte tillämpas. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om upphandlingsförfaranden på vilka lagen (1992:1528) om offentlig upphandling är tillämplig. 1.6Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att 8 kap. 8 § sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Sekretess gäller i kassarörelse, valutahandel, in- och utlåningsrörelse, betalningsutjämning samt handel med värdepapper eller rättigheter och skyldigheter som anknyter till sådana tillgångar. Sekretess gäller också i upplåningsverksamhet för uppgift om enskilds ekonomiska förhållanden. affärsverksamhet hos en bank, ett affärsverksamhet hos en bank, ett bestämmande inflytande över, för bestämmande inflytande över, för det inte står klart att uppgiften kan det inte står klart att uppgiften kan lämnas ut utan att den enskilde lämnas ut utan att den enskilde lider skada eller men. lider skada eller men. endast om det kan antas att den tjänster eller lagen (2006:000) om enskilde lider skada eller men om för sådana uppgifter endast om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. affärsmässig utlåningsverksamhet än som avses i första eller andra stycket gäller sekretess för uppgift om enskilds affärs- eller driftförhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Har uppgift, för vilken sekretess gäller enligt andra eller tredje stycket, lämnats till annan myndighet, gäller sekretessen också där. gäller dock inte, om uppgiften ingår i ett beslut av den mottagande 30 Senaste lydelse 2004:303. 2006/07:128 Bilaga 13 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om uppgifter i ärenden enligt lagen (1992:1528) om offentlig upphandling. 1.7Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Härigenom föreskrivs att 2 kap. 11 och 13 §§ lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. skall ha följande betydelse. Om det behövs en särskild utredning för att ta reda på om en fast fornlämning berörs av ett planerat arbetsföretag som innebär att ett större markområde tas i anspråk, skall kostnaden för utredningen betalas av företagaren. Som sådan exploatering räknas t.ex. anläggande av allmän väg, större enskild väg, järnväg, flygfält, anläggning för energiförsörjning, större vattenverksamhet och mer omfattande byggande för bostads-, industri- eller handelsändamål. skall i beslutet ange skall i beslutet ange vem som skall utföra utredningen. vem som skall utföra utredningen. beakta att utredningen skall vara av vetenskapligt god kvalitet och tjänster och lagen (2006:000) om genomföras till en kostnad som inte är högre än vad som är beakta att utredningen skall vara av vetenskapligt god kvalitet och genomföras till en kostnad som inte är högre än vad som är Som villkor för tillstånd enligt 12 § får ställa skäliga krav på särskild undersökning för att dokumentera fornlämningen och ta till vara fornfynd eller på särskilda åtgärder för att bevara fornlämningen. I beslutet om tillstånd skall såvitt möjligt anges den kostnad som åtgärderna beräknas medföra. Innan prövar en ansökan enligt 12 §, får den besluta om en arkeologisk förundersökning av fornlämningen, om det behövs för att få ett tillfredsställande underlag för prövningen eller för att bedöma behovet av att ställa krav på särskild undersökning. Senaste lydelse 1998:843. Senaste lydelse 1997:302. skall i beslutet om arkeologisk förundersökning eller särskild undersökning ange vem som skall utföra undersökningen. Därvid gäller inte lagen (1992:1528) om offentlig upphandling. skall beakta att undersökningen skall vara av vetenskapligt god kvalitet och genomföras till en kostnad som inte är högre än vad som är motiverat med hänsyn till omständigheterna. skall i beslutet om arkeologisk förundersökning eller särskild undersökning ange vem som skall utföra undersökningen. Därvid gäller inte lagen (2006:000) om offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster och lagen (2006:000) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänser. skall beakta att undersökningen skall vara av vetenskapligt god kvalitet och genomföras till en kostnad som inte är högre än vad som är motiverat med hänsyn till omständigheterna. Denna lag träder i kraft . 1.8Förslag till lag om ändring i lagen (1994:615) om ingripande mot otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling Härigenom föreskrivs att rubriken till lagen (1994:615) om ingripande mot otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling samt 1 och 2 §§ skall ha följande lydelse. Lagen (1994:615) om ingripande mot otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling Lagen (1994:615) om ingripande mot otillbörligt beteende avseende upphandling som omfattas av lagen (2006:000) tjänster eller lagen (2006:000) om vatten, energi, I denna lag avses med enhet: statliga, kommunala och andra myndigheter, beslutande församlingar i kommuner och landsting, sådana bolag, föreningar, samfälligheter och stiftelser som utgör upphandlande enhet enligt 1 kap. 5 § lagen (1992:1528) om offentlig upphandling, med undantag av företag som har särskilt tillstånd enligt vad som anges i 4 kap. 1 § andra stycket den lagen, samt församlingar och kyrkliga samfälligheter i fråga om verksamhet som bedrivs enligt begravningslagen (1990:1144). I denna lag avses med enhet: upphandlande myndighet enligt 2 kap. 23 § lagen (2006:000) om offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster och upphandlande enhet enligt 2 kap. 22 och 23 §§ lagen (2006:000) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster. 33 Senaste lydelse 1999:312. 2006/07:128 Bilaga 13 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om upphandlingsförfaranden på vilka lagen (1992:1528) om offentlig upphandling är tillämplig. 2006/07:128 Bilaga 14 Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , regeringsrådet Ny lagstiftning om offentlig upphandling och upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster, 2.lag om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster, 3.lag om upphävande av lagen (1992:1528) om offentlig upphandling, 4.lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, 5.lag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, 6.lag om ändring i sekretesslagen (1980:100), 7.lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., 8.lag om ändring i lagen (1994:615) om ingripande mot otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn , hovrättsassessorn och departementssekreteraren . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Lagrådsremissen innehåller bl.a. förslag till en ny lag om offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster (i remissen betecknad den klassiska lagen, i yttrandet benämnd Klagen) samt en ny lag om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (i remissen betecknad försörjningslagen, i yttrandet benämnd Flagen). De föreslagna lagarna skall ersätta den nu gällande lagen (1992:1528) om offentlig upphandling (). bygger på fyra EG direktiv, tre direktiv avseende upphandling av byggentreprenader, varor, respektive tjänster samt ett direktiv avseende vatten, energi, transporter och telekommunikation. Vidare har genom genomförts två s.k. rättsmedelsdirektiv, som innehåller bestämmelser om rättslig prövning av upphandlingsbeslut och om skadestånd och som gäller den klassiska sektorn respektive försörjningssektorn. innehåller också de bestämmelser som gäller för upphandling som inte styrs av direktiven, dvs. främst upphandling under tröskelvärdena. 2006/07:128 Bilaga 14 De tre förstnämnda direktiven har ersatts av direktivet 2004/18/EG av om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster (Kdirektivet). Vidare har det tidigare direktivet avseende försörjningssektorn ersatts av direktivet 2004/17/EG av om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (Fdirektivet). EG:s reformarbete i denna fas har i huvudsak varit inriktat på att samordna de tre s.k. klassiska direktiven och att genomföra vissa sakliga ändringar inom både den klassiska sektorn och försörjningssektorn. Strukturen i de båda direktiven är väsentligen densamma, men när det gäller enskilda bestämmelser har Lagrådet noterat åtskilliga exempel på till synes omotiverade skillnader, både vad gäller det sakliga innehållet och den redaktionella utformningen. De ovan nämnda rättsmedelsdirektiven är föremål för en översyn inom EU. Det finns också ett antal EGförordningar som styr upphandlingsförfarandet. Utgångspunkter för det svenska reformarbetet De remitterade förslagen bygger på förslag av (Fi 2004:04) i dess delbetänkande Nya upphandlingsregler (SOU 2005:22). Utredningens förslag i delbetänkandet är väsentligen inriktat på den direktivstyrda delen av upphandlingsförfarandet. Utredningens förslag i övrigt har presenterats i slutbetänkandet Nya upphandlingsregler 2 (SOU 2006:28), som bereds i . De nu föreslagna lagarna har utformats med sikte på att den svenska upphandlingslagstiftningen, både vad gäller struktur och språklig utformning, skall ligga så nära direktiven som möjligt. Ett sådant förhållningssätt har naturligtvis den uppenbara fördelen att det är ägnat att trygga ett fullständigt genomförande av direktiven. Men det innebär också att de oklarheter som finns i direktiven och den komplexa utformningen av direktivens bestämmelser överförs till den svenska lagstiftningen. Det är, enligt Lagrådets mening, högst otillfredsställande att på detta sätt bara föra vidare tolkningsproblem till den nationella lagstiftningen och därmed till de många som skall tillämpa bestämmelserna. Resultatet blir en för både samhället och tillämparna resurskrävande och ineffektiv lagstiftning. En sådan lagstiftningsteknik kan därför, enligt Lagrådets mening, inte generellt godtas, utan måste modifieras för att tillgodose också andra syften, t.ex. att göra bestämmelserna begripliga och tydliga för dem som skall tillämpa lagstiftningen. De delar av den svenska upphandlingslagstiftningen som inte berörs av de båda nu aktuella direktiven har överförts från i huvudsak oförändrade. Det gäller dels bestämmelserna om upphandling som inte är direktivstyrd, dvs. främst upphandling under tröskelvärdena, dels bestämmelserna om överprövning och skadestånd. 2006/07:128 Bilaga 14 En eller två lagar Genom den gällande upphandlingslagstiftningen, , har fyra upphandlingsdirektiv och två rättsmedelsdirektiv genomförts. Därutöver innehåller en reglering för upphandling under tröskelvärdena. Visserligen har den ursprungliga lagstiftningen, efter påpekanden från kommissionen om brister i genomförandet, ändrats ett antal gånger. Ändock är , enligt Lagrådets mening, med beaktande av utgångsmaterialet, väsentligen en väl genomförd konsolidering av en mycket omfattande och detaljerad EGreglering, vilket resulterat i en lagstiftning där också tillämpningsaspekter kunnat tillgodoses på ett förhållandevis bra sätt. har, efter att ha redovisat sina argument (SOU 2005:22, s. 193 f.), för sin del funnit att ett genomförande av direktiven genom två lagar är den lämpligaste metoden. Av remissinstanserna har vid argumenterat utförligt för ett genomförande i en lag (remissammanställningen, s. 11 f). Regeringen har anslutit sig utredningens bedömning (s. 142 ff.) även om detta, som det sägs, innebär att man i viss mån avviker från tradionell svensk lagstiftningsteknik. Den valda metoden att ligga så nära direktiven som möjligt vad gäller både systematik och redaktionell utformning har enligt remissen också fördelen att tillämparna av lagarna har lätt att finna motsvarande bestämmelser i direktiven. I remissen har alltså fästs viss vikt vid att den valda formen för genomförande med två lagar underlättar för tillämparna att finna en lagbestämmelses motsvarighet i direktiven. Lagrådet vill framhålla att strävan måste vara att bestämmelserna i den nationella lagstiftningen skall vara så tydliga att tillämparna endast i undantagsfall skall behöva gå till för dem ofta svårtillgängliga direktiv för att finna ledning i tolkningsfrågor. Vidare konstaterar att regleringen i de båda lagarna i stor omfattning överensstämmer. I ett antal av de fall där det finns skillnader mellan lagarna är inte några sakliga skäl för detta redovisade. Mot denna bakgrund och vid en jämförelse med har Lagrådet kommit till slutsatsen att en sammanhållen lagstiftning är att föredra. Lagrådet förordar alltså att genomförandet av upphandlingsdirektiven sker genom en lag. Beteckningen på den som handlar upp är i Klagen upphandlande myndighet och i Flagen upphandlande enhet. Eftersom en upphandlande enligt Klagen även, under vissa förutsättningar, kan vara ett bolag, en förening eller stiftelse (offentligt styrda organ, 1 kap. 13 § Klagen) och en upphandlande enligt Flagen även kan vara en myndighet använder Lagrådet genomgående beteckningen upphandlande enhet och förordar att så sker såväl inom den klassiska sektorn som inom försörjningsområdet. 2006/07:128 Bilaga 14 Vidare förordar Lagrådet att beteckningen på hela förfarandet när en enhet handlar upp även fortsättningsvis skall vara upphandling och att den i direktiven använda termen tilldelning av kontrakt får avse den upphandlande enhetens beslut i fråga om val av leverantör. På motsvarande sätt används i Klagen beteckningen offentligt kontrakt och i Flagen kontrakt. Också här förordar Lagrådet en enhetlig beteckning, kontrakt. Författningskommentaren är ofta begränsad till en redovisning av vilka bestämmelser i och i de gällande direktiven som den kommenterade paragrafen motsvarar. Enligt Lagrådets mening hade det i många fall varit av värde för tillämparna om kommentaren varit utförligare vad gäller det materiella innehållet i paragraferna och visat på de ändringar i förhållande till gällande rätt och praxis som den föreslagna lagstiftningen innebär. Lagrådet förordar att en generell genomgång görs och kompletteringar i dessa avseenden sker under den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet. Bestämmelser som inte återfinns i båda lagarna Lagrådet har i ett antal fall noterat att bestämmelser av allmän karaktär återfinns i endast en av de lagar som reglerar upphandlingsförfarandet (se t.ex. avsnittet Olikheter mellan lagarna i Lagrådets kommentar till 3 kap. ). I vissa fall framgår det på ett eller annat sätt att det är fråga om avsiktliga skillnader i regleringen. Andra gånger kan det bara konstateras att en motsvarande reglering saknas i en av lagtexterna och att en likadan skillnad finns mellan de båda direktiven. Några sakskäl för skillnaderna är inte redovisade i dessa fall. Sådana okommenterade och åtminstone till synes ogrundade skillnader mellan lagarna föranleder tolkningssvårigheter vid tillämpningen. har belysts av i rättsfallet NJA 2000 s. 712. uttalade bl.a. följande, s. 724. Bestämmelsen i 7 kap. 7 § (motsvarar 16 kap. 7 § F lagen i det remitterade förslaget) är, i likhet med bestämmelsen i det andra rättsmedelsdirektivet, begränsad till upphandling inom vatten-, energi-, transport- och kommunikationsområdena. I avsaknad av sakskäl som talar för annat får dock samma principer antas vara tillämpliga vid annan upphandling som regleras i lagen (jfr Lagrådetsyttrande i prop. 1992/93:88 s. 140 f). Enligt Lagrådets mening är det högst otillfredsställande med sådana oklarheter i lagstiftningen. Det är önskvärt att lagstiftaren, utifrån den ledning som Högsta domstolens avgörande kan ge, antingen gör lagstiftningen överensstämmande eller klargör att en skillnad är avsedd och redovisar skälen för denna. De remitterade förslagen innehåller bestämmelser enligt vilka föreskrifter får meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. (Se 3 kap. 1 § tredje stycket, 6 kap. 1 § fjärde stycket, 7 kap. 7 §, 9 kap. 3 § tredje stycket, 9 kap. 12 § andra stycket, 10 kap. 4 §, 13 kap. 3 § andra stycket, 14 kap. 14 § och 15 kap. 25 § K-lagen samt 6 kap. 1 § fjärde stycket, 7 kap. 12 §, 9 kap. 3 § tredje stycket, 13 kap. 15 § och 15 kap. 25 § F-lagen.) Enligt Lagrådets mening rör förslagen emellertid i betydande omfattning förhållanden som avses i 8 kap. 2 § regeringsformen (jfr Lagrådets yttrande över förslaget till , prop. 1992/93:88 bil. Utrymme torde därför inte finnas att i den avsedda omfattningen delegera normgivningen. Vad som kan komma i fråga i vissa fall är att regeringen utfärdar föreskrifter för verkställighet. Denna befogenhet för regeringen innefattande möjlighet till subdelegation framgår av 8 kap. 13 § regeringsformen och någon erinran härom behövs inte i de föreslagna lagarna. Med hänsyn härtill anser Lagrådet att de föreslagna bestämmelserna bör utgå. Beträffande 3 kap. 1 § tredje stycket första meningen, 7 kap. 7 §, 13 kap. 3 § andra stycket och 14 kap. 14 § K-lagen samt 7 kap. 12 § och 13 kap. 15 § F-lagen kan dessutom anmärkas att de frågor som regeringen där föreslås få bemyndiganden att meddela föreskrifter om redan synes ha reglerats i EG-förordningar och genom i lagförslagen intagna bestämmelser. Utrymmet för att meddela verkställighetsföreskrifter i dessa delar är därför begränsat. I det remitterade förslaget (s. 235) sägs att förvaltningslagen (1986:223), (FL), inte är tillämplig vid en myndighets handläggning av upphandlingsärenden. Enligt Lagrådets uppfattning är detta ett alltför kategoriskt uttalande. Klart är att upphandling inte är en fråga om myndighetsutövning och att de bestämmelser i som endast gäller vid myndighetsutövning inte är tillämpliga i upphandlingsärenden. Däremot kan vissa andra bestämmelser i , i den mån förfarandet inte regleras i upphandlingsförfattningarna, vara tillämpliga i ett upphandlings-. ärende hos en myndighet. Enligt Lagrådets mening bör det klargöras under den fortsatta beredningen i vad mån är tillämpliga i ett upphandlingsförfarande hos en myndighet och om motsvarande bestämmelser bör gälla också för en upphandlande enhet som inte är myndighet. 2006/07:128 Bilaga 14 Allmänna synpunkter på beredningen av vissa lagstiftningsärenden Som kommer att framgå av det följande har Lagrådet åtskilliga förslag till ändringar i fråga om bl.a. den redaktionella och språkliga utformningen av lagförslagen. Dessutom har ett flertal ändringar gjorts under föredragningen av remissen. Att ändringar föreslagits i sådan omfattning beror väsentligen på att beredningen inte skett med den omsorg som varit önskvärd. Detta har vid föredragningen förklarats med att både utredningsarbetet och den efterföljande beredningen i departementet skett under stor tidspress, föranledd av en strävan att undvika alltför stora förseningar med genomförandet av direktiven. Tidspressen har för övrigt också lett till en från lagstiftningssynpunkt olämplig uppdelning av arbetet i två etapper. Det är inte ovanligt att Lagrådet får denna förklaring till brister i remitterade förslag, som gäller genomförande av EGdirektiv. Inte sällan är också tidsfristen för att genomföra direktiv så knappt tilltagen att det knappast är möjligt att få lagstiftningen i kraft , med de höga krav på beredning av lagstiftningsärenden som regeringsformen ställer upp. I vart fall gäller detta om man efter EU:s beslut om direktiv skall genomföra ett utredningsarbete, remissbehandla utredningens förslag, utarbeta lagrådsremiss i departementet, granska förslaget i Lagrådet, skriva proposition i departement, riksdagsbehandla förslaget och utfärda författningarna. Enligt Lagrådets mening bör det inte accepteras att snäva tidsfrister för genomförande av direktiv gång efter annan tillåts gå ut över kvaliteten i de remitterade lagförslagen och därmed också negativt påverka kvaliteten på de lagar som slutligen antas av . Bland de möjligheter som finns att förbättra förutsättningarna för ett fullgott lagstiftningsarbete, med bibehållande av det viktiga beredningskravet, är dels att det ges rimliga tidsfrister för genomförande av EGdirektiv, dels att det nationella utredningsarbetet inleds tidigare än vad som vanligen sker. Det skulle, som Lagrådet ser saken, ofta vara både möjligt och lämpligt att inleda det nationella utredningsarbetet i stort sett som arbetet med att utforma ett direktiv inleds i EU, med sikte på att utredningsförslaget skall föreligga när EU beslutat direktiv eller därefter. Det förkortar naturligtvis också beredningstiden om, som redan sker i många fall, den eller de tjänstemän som för förhandlar i frågan i EU regelmässigt involveras i utredningsarbetet och i det följande arbetet med lagrådsremiss och proposition. Att arbetet i EU och beredningen av det nationella lagstiftningsärende på detta sätt bedrivs parallellt är som regel ömsesidigt befrämjande för förhandlingsverksamheten och utredningsarbetet. Vad gäller de enskilda paragraferna i lagförslagen har Lagrådet följande synpunkter. 2006/07:128 Bilaga 14 Förslagen till lag om offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster och till lag om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster 1 kap. Klagen och 1 kap. Flagen 1 kap. 3 § Klagen I paragrafens första stycke sägs att Klagen inte gäller upphandling som omfattas av Flagen, dvs. bl.a. upphandling inom området posttjänster. framgår av andra stycket att undantaget från F-lagen enligt första stycket inte gäller om upphandlingen görs av en upphandlande enhet som tillhandahåller posttjänster. Av förslaget skulle enligt Lagrådets mening den slutsatsen kunna dras att upphandlingar som görs av en upphandlande enhet som tillhandahåller posttjänster i princip regleras i Flagen, men att man ändå skall tillämpa K-lagen på sådana upphandlingar. En sådan ordning kan emellertid inte vara avsedd. I förslaget till övergångsbestämmelser till Klagen sägs (del av p 3) att 1 kap. 3 § andra stycket skall gälla till och med , som det av motsvarande övergångsbestämmelser i (p 2) följer att Flagen skall tillämpas på upphandling inom området posttjänster på upphandlingar som påbörjats . Såvitt Lagrådet kunnat finna är avsikten att K-lagen i princip skall tillämpas på all offentlig upphandling i den mån upphandlingen inte uttryckligen regleras i Flagen (jfr 1 kap. 3 § första stycket Klagen). Vidare avses Flagen gälla för posttjänster, men först efter utgången av (jfr p 2 i övergångsbestämmelserna till Flagen). skall Klagen alltså gälla för sådana upphandlingar.