prop · GU03133 · 2007-09-11 00:00:00 — Vi gör sammantaget den bedömningen att de kostnadsökningar som förslaget kommer att medföra kan finansieras inom befintliga anslag för rättsväsendet. Regeringen avser att återkomma med förslag till anslagsnivåer och tillhörande finansiering i budgetpropo- Prop. 2006/07:133 sitionen . I likhet med för Mänskliga Rättigheter anser vi att den nu föreslagna ordningen bör utvärderas, när den har varit i kraft . 9.1Förslaget till lag om tillsyn över viss brotts- bekämpande verksamhet (nämnden) skall utöva till- syn över brottsbekämpande myndigheters användning av hemliga tvångsmedel och kvalificerade skyddsidentiteter och därmed sam- manhängande verksamhet. Nämnden skall även utöva tillsyn över Säkerhetspolisens behand- ling av uppgifter enligt polisdatalagen (1998:622), särskilt med avse- ende på 5 § den lagen. Tillsynen skall särskilt syfta till att säkerställa att verksamhet en- ligt första och andra styckena bedrivs i enlighet med lag eller annan författning. I paragrafens första stycke anges att det skall finnas en nämnd med nam- net . Lagrådet har förklarat sig inte ha något att erinra mot att nämnden namnges i paragrafen men har tillagt att det kunnat övervägas om inte paragrafen i stället bort inledas med orden Den myndighet regeringen bestämmer och ordet nämn- den härefter i lagen och övriga lagar utbytts mot tillsynsmyndigheten. Lagrådets synpunkt i denna del har inte beaktats. Eftersom det på skäl som har redovisats i avsnitt 6.2 har ansetts att Säkerhets- och integri- tetsskyddsnämnden bör inrättas genom lag, har det också ansetts naturligt att namnge nämnden direkt i lagen. I övrigt har paragrafen utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Nämnden skall utöva tillsyn över brottsbekämpande myndigheters an- vändning av hemliga tvångsmedel och kvalificerade skyddsidentiteter och därmed sammanhängande verksamhet. Det handlar för det första om verksamhet där hemliga tvångsmedel, såsom hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning, används. För det andra omfattas användningen av kvalificerade skyddsidentiteter en- ligt lagen (2006:939) om kvalificerade skyddsidentiteter av tillsynen. Att tillsynen även avser med tvångsmedelsanvändningen sammanhängande verksamhet innebär att både själva avlyssningen eller övervakningen och den vidare hanteringen av upptagningarna, såsom hur överskotts- information används eller förstörs, liksom fullgörandet av reglerna om underrättelseskyldighet, omfattas av tillsynen. Även den brottsbekäm- pande verksamhet som föregår och ligger till grund för ansökan om tvångsmedlet omfattas. I fråga om brottsbekämpande myndigheters användning av kvalifice- rade skyddsidentiteter omfattar tillsynen att skyddsidentiteten används endast för de syften som den beslutats för men även att de arbetsmetoder som kommer till användning är lagenliga och används med iakttagande av behovs- och proportionalitetsprinciperna. Tillsynen är avgränsad till brottsbekämpande myndigheters använd- ning av metoderna. Det innebär att domstolarnas handläggning av och beslut i ärenden om tillstånd till användning av hemliga tvångsmedel inte omfattas av nämndens tillsyn. De brottsbekämpande myndigheterna är , Säkerhetspolisen, polismyndigheterna, och samt även , och (skattebrottsenheterna). Hemliga tvångsmedel kan användas av Säkerhetspolisen, den öppna polisen och . Kvalificerade skyddsidentiteter kan användas av Säkerhetspolisen och den öppna polisen. Tillsynsområdet är inte avgränsat med angivande av gällande lagar om hemliga tvångsmedel och kvalificerade skyddsidentiteter. Det beror dels på att tillsynen även omfattar fall då användning av metoderna sker helt eller delvis otillåtet, dels på att tillsynen skall kunna omfatta eventuella nya tvångsmedel som införs. Tillsynsområdets omfattning har behandlats i avsnitt 6.1. Andra stycket innebär att uppgiften att utöva tillsyn över Säkerhetspo- behandling av personuppgifter förläggs till Säkerhets- och integri- tetsskyddsnämnden. Denna uppgift har , enligt 1 § tredje stycket förordningen (2006:1075) med instruktion för , åvilat . Frågan har behandlats i avsnitt 6.1. I tredje stycket anges syftet med nämndens tillsyn, nämligen att brotts- bekämpande myndigheters användning av hemliga tvångsmedel och kvalificerade skyddsidentiteter och därmed sammanhängande verksam- het bedrivs i enlighet med lag eller annan författning. Det handlar om att tillse att metoderna är tillåtna i författning och att föreskrivna tillstånd har inhämtats men även om att användningen sker med iakttagande av principerna om behov och proportionalitet. Nämndens tillsyn syftar även till att Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling sker i enlighet med lag eller annan författning. Frågan har behandlats i avsnitt 6.2. Nämnden skall utöva sin tillsyn genom inspektioner och andra under- sökningar. Nämnden får uttala sig om konstaterade förhållanden och sin upp- fattning om behov av förändringar i verksamheten och skall verka för att brister i lag eller annan författning avhjälps. I paragrafen finns grundläggande bestämmelser om hur skall bedriva sin tillsynsverksamhet. Av det första stycket, som har motiverats i avsnitt 6.3, framgår att nämndens löpande tillsyn skall genomföras i form av inspektioner eller andra slag av undersökningar. Undersökningarna får utformas efter om- ständigheterna i det enskilda tillsynsärendet och kan alltså vara av olika art och omfattning. Vid utövandet av tillsynen avgör nämnden i vad mån en anmälan från en enskild, som inte utgör en sådan begäran som avses i 3 §, bör föranleda en undersökning. En begäran enligt 3 § av en enskild skall alltid föranleda en kontroll från nämndens sida i ett särskilt kon- trollärende (se vidare kommentaren till 3 §) men kan också föranleda att nämnden på eget initiativ företar en mera omfattande inspektion eller undersökning. Andra stycket innehåller bestämmelser om vad nämndens tillsyn kan utmynna i. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 6.6. Nämnden får uttala sig om förhållanden som den har konstaterat vid en inspektion eller annan undersökning. Den får även uttala sin uppfattning om vilka behov det finns av förändringar i den verksamhet som tillsynen avser. Den får vidare verka för att brister avhjälps i lag eller annan författning, t.ex. re- geringens förordningar eller myndigheternas föreskrifter. Ett uttalande kan riktas till den myndighet vars verksamhet ett tillsynsärende avsett. När det gäller behovet av ändringar i lag eller förordning bör nämnden uttala sig till regeringen. Regeringen avser att i förordning meddela före- skrifter om nämndens skyldighet att i vissa fall överlämna vad som fram- kommit vid tillsynen till andra myndigheter. Nämnden är skyldig att på begäran av en enskild kontrollera om han eller hon har utsatts för sådana tvångsmedel eller varit föremål för så- dan personuppgiftsbehandling som avses i 1 § och om användningen av tvångsmedel och därmed sammanhängande verksamhet eller be- handlingen av personuppgifter har skett i enlighet med lag eller annan författning. Nämnden skall underrätta den enskilde om att kontrollen har utförts. Enligt paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, är nämnden skyldig att på begäran av en enskild kontrollera tvångsmedels- användning och därmed sammanhängande verksamhet eller personupp- giftsbehandling som avser honom eller henne. En sådan begäran kan framställas av envar, oavsett dennes medborgarskap eller hemvist. Även juridiska personer kan framställa en sådan begäran, med en förfrågan om huruvida hemligt tvångsmedel har riktats mot en teleadress eller plats som den juridiska personen innehar. Nämnden är i dessa fall alltid skyl- dig att företa den kontroll som behövs och skall alltid underrätta den enskilde om att kontrollen har utförts. Vilka uppgifter som i övrigt kan lämnas beror på vilken sekretess som gör sig gällande i det enskilda fallet. Motiven till bestämmelserna har angetts i avsnitten 6.4 och 6.6. Nämnden har rätt att av förvaltningsmyndigheter som omfattas av tillsynen få de uppgifter och det biträde som nämnden begär. Även domstolar samt de förvaltningsmyndigheter som inte omfattas av till- synen är skyldiga att lämna nämnden de uppgifter som den begär. I paragrafen, som har motiverats i avsnitt 6.5 och utformats i enlighet med Lagrådets förslag, föreskrivs en uppgifts- och biträdesskyldighet för de myndigheter som omfattas av Säkerhets- och integritetsskyddsnämn- dens tillsyn. Myndigheterna är skyldiga att lämna de uppgifter och det biträde som nämnden begär. Nämnden skall givetvis inte begära uppgif- ter om annat än sådant som är relevant för nämndens tillsyn (dvs. an- vändningen av hemliga tvångsmedel och kvalificerade skyddsidentiteter och därmed sammanhängande verksamhet samt Säkerhetspolisens be- handling av personuppgifter). Nämnden avgör själv om en uppgift är relevant för tillsynens utövande. Myndigheterna är skyldiga att lämna de begärda uppgifterna även om det förutsätter efterforskning från myndig- heternas sida. Vidare föreskrivs att myndigheter som omfattas av tillsy- nen är skyldiga att biträda nämnden. Sådant biträde kan bestå i att myn- digheterna gör lokaler, arkiv, register och andra databaser som omfattas av ett tillsynsärende tillgängliga för nämnden. Rent utredningsarbete förutsätts dock utföras av nämnden och dess kansli. Också domstolar och förvaltningsmyndigheter som inte omfattas av tillsynen är skyldiga att på begäran lämna nämnden upplysningar. Är det t.ex. fråga om en hemlig teleavlyssning är således även den domstol som har beslutat om avlyssningen skyldig att lämna upplysningar. Domstolen har dock aldrig en sådan biträdesskyldighet som de myndigheter som omfattas av tillsynen har. Som en följd av den uppgiftsskyldighet som föreskrivs i paragrafen kan begärda uppgifter lämnas till nämnden utan hinder av den sekretess som annars gäller (jfr 14 kap. 1 och 2 §§ sekretesslagen [1980:100]). Uppgifts- och biträdesskyldigheten åvilar myndigheterna som sådana, inte enskilda tjänstemän. Nämnden har därför inga befogenheter att för- höra eller på likartat sätt infordra uppgifter från tjänstemän vid de myn- digheter som nämndens tillsyn avser eller övriga myndigheter. Det är dock i praktiken nödvändigt att nämnden vid behov har direkt och per- sonlig kontakt med tjänstemän som har ansvarsuppgifter på det område som tillsynen avser för att nämnden på så sätt skall kunna få in de upp- gifter som krävs i tillsynsverksamheten. Det får förutsättas att sådana kontakter sker i samförstånd med myndigheten. t.ex. få reda på att personer har deltagit i olovlig avlyssning bör nämnden över- lämna relevanta delar av det som har framkommit vid tillsynen till åkla- gare för handläggning. Enligt den föreslagna 11 kap. 6 § sekretesslagen kommer sekretess- skyddet för uppgift som nämnden har erhållit av annan myndighet att gälla i samma utsträckning hos nämnden som hos myndigheten. Nämnden skall ha högst tio ledamöter. Ledamöterna skall utses av regeringen för en bestämd tid, högst . De skall med hänsyn till omdömesförmåga, självständighet, laglydnad och övriga omständigheter vara lämpliga för uppdraget. Ordföranden och vice ordföranden skall vara eller ha varit ordinarie domare eller ha annan motsvarande juridisk erfarenhet. Övriga leda- möter skall utses bland sådana personer som har föreslagits av parti- grupperna i . Paragrafen behandlar Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens sam- mansättning, hur ledamöterna utses och vilka kvalifikationer de skall ha. Av 11 kap. 9 § tredje stycket regeringsformen framgår att ledamöterna i nämnden skall vara svenska medborgare. Bestämmelserna har motiverats i avsnitt 6.2. Nämndens avgöranden får inte överklagas. Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens avgöranden skall utmynna i uttalanden enligt 2 § andra stycket eller underrättelser enligt 3 §. Nämn- dens uttalanden om konstaterade förhållanden eller om behovet av för- ändringar i verksamheten är inte bindande för den myndighet som tillsy- nen avsett och inte heller för annan myndighet som nämnden överlämnat sin utredning till eller för enskild som berörts. Det har därför ansetts att nämndens avgöranden i ärenden enligt 2 och 3 §§ inte bör kunna över- klagas. Frågan har behandlats i avsnitt 6.7. Denna lag träder i kraft . Sådan kontroll som avses i 3 § skall på begäran av en enskild omfatta även förhållanden före ikraftträdandet. Lagen träder i kraft . Det är alltså från denna tidpunkt som nämnden skall utöva sin verksamhet. Det är naturligt att nämnden därvid inriktar sin verksamhet på sådan användning av hemliga tvångs- medel och kvalificerade skyddsidentiteter som sker efter ikraftträdandet. Det finns emellertid inte något som hindrar att nämnden granskar även äldre förhållanden. I några fall är det särskilt naturligt att så sker. Exem- pelvis är det naturligt att nämnden vid en granskning av den tvångsme- delsanvändning som pågick vid lagens ikraftträdande även granskar om förutsättningarna för tvångsmedelsanvändning var uppfyllda när åtgär- derna inleddes. Och även om tvångsmedelsanvändningen har avslutats före ikraftträdandet, kan nämnden givetvis ha anledning att bl.a. kon- trollera de brottsbekämpande myndigheternas användning av överskottsinformation. Vid en sådan granskning har nämnden också möjlighet att granska tvångsmedelsanvändningen som genererat överskottsinformationen. Det ankommer i dessa avseenden på nämnden att avgöra i vilken utsträckning den ser skäl att ta upp äldre förhållanden till granskning. Vid sådana kontroller som sker på enskilds begäran (jfr 3 §), är nämn- den, om det begärs, skyldig att granska även äldre förhållanden. Frågor om ikraftträdande och övergångsbestämmelser har behandlats i avsnitt 7. 9.2 Förslaget till lag om ändring i Den som är eller har varit misstänkt för brott skall, om inte annat följer av 33 §, underrättas om hemlig teleavlyssning eller hemlig te- leövervakning som han eller hon har utsatts för. Om avlyssningen eller övervakningen har avsett en teleadress som innehas av någon annan än den misstänkte skall, om inte annat följer av 33 §, även in- nehavaren underrättas. En underrättelse skall lämnas så snart det kan ske utan men för Prop. 2006/07:133 utredningen, dock senast efter det att förundersökningen En underrättelse behöver inte lämnas till den som redan enligt 23 kap. 18 § eller på annat sätt har fått del av eller tillgång till upp- gifterna. En underrättelse behöver inte heller lämnas, om den med hänsyn till omständigheterna uppenbart är utan betydelse. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om underrättelseskyldighet till enskild i fråga om användningen av hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning vid förundersökningar i brottmål. Enligt första stycket skall den som är eller har varit misstänkt för brott underrättas om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning som han eller hon har utsatts för. En underrättelse skall även lämnas till inne- havaren av den teleadress som har avlyssnats eller övervakats, om denne är någon annan än den misstänkte. Skyldigheten att underrätta innehava- ren av en teleadress gäller även när denne är en juridisk person. Om det vid en hemlig teleavlyssning eller en hemlig teleövervakning framkom- mer brottsmisstankar som föranleder att förundersökning inleds även mot en annan person än den som tillståndet till avlyssningen eller övervak- ningen avser, skall även den andra personen underrättas om tvångsme- delsanvändningen om han eller hon också har utsatts för avlyssningen. Om en domstol exempelvis meddelar tillstånd till hemlig teleavlyssning mot A och det vid avlyssningen av ett samtal mellan A och B uppstår brottsmisstankar även mot B, och som föranleder att en förundersökning inleds även mot B, skall alltså både A och B underrättas om den avlyss- ning som de har utsatts för. Om det vid samtalet mellan A och B även uppkommer brottsmisstankar mot C skall dock någon underrättelse till C inte lämnas eftersom C inte har utsatts för den hemliga teleavlyssningen. Frågan har behandlats i avsnitt 5.2. Enligt andra stycket skall en underrättelse lämnas så snart det kan ske utan men för utredningen. Med utredningen avses förundersökningen mot den misstänkte. För att underrättelsefrågan inte skall kunna anstå föreskrivs att underrättelseskyldigheten alltid inträ- der senast efter det att förundersökningen har avslutats, t.ex. genom beslut att förundersökningen skall läggas ner eller att åtal skall eller inte skall väckas. Frågan har behandlats i avsnitt 5.4. En underrättelse behöver dock enligt tredje stycket inte lämnas om den misstänkte redan har fått del av eller tillgång till samtliga de uppgifter som skall ingå i en underrättelse genom reglerna om misstänkts och åta- lads rätt till insyn i förundersökningsmaterialet (23 kap. 18 § rättegångs- balken) eller på annat sätt, t.ex. genom att han eller hon har fått del av uppgifterna vid ett förhör. Det är inte heller nödvändigt att lämna någon underrättelse om det med hänsyn till omständigheterna är uppenbart att en underrättelse är utan betydelse. Så kan vara fallet om en innehavare av en avlyssnad teleadress är en målsägande som bistår de brottsbekäm- pande myndigheterna. Ett annat fall då en underrättelse också är uppen- bart obehövlig är om avlyssningen avser en telefonautomat som innehas av en operatör som medverkat till verkställigheten av avlyssningen. Frå- gan har behandlats i avsnitt 5.2. I förundersökningskungörelsen (1947:948) kommer det att tas in be- stämmelser om att det är förundersökningsledaren som ansvarar för att underrättelse lämnas. Frågan om vem som skall svara för underrättel- serna har behandlats i avsnitt 5.9. En underrättelse enligt 31 § skall innehålla uppgift om vilket tvångs- medel som har använts, vilken teleadress avlyssningen eller övervak- ningen har avsett och när den har skett. Den som är eller har varit misstänkt för brott skall få uppgift om vilken brottsmisstanke som har legat till grund för avlyssningen eller övervakningen eller som avlyss- ningen eller övervakningen har föranlett. Den som inte är eller har varit misstänkt för brott skall få uppgift om detta. I paragrafen, som är ny, anges vad en underrättelse till enskild om an- vändning av hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning skall innehålla. Frågan har behandlats i avsnitt 5.3. Till en början skall det anges vilket av de hemliga tvångsmedlen som har använts. Det skall vidare upplysas om vilken teleadress som har av- lyssnats eller övervakats. Det skall också anges tvångs- medlet har använts mot den underrättade personen. Detta innebär att för en och samma avlyssning eller övervakning så kommer innehavaren av teleadressen att underrättas om hela den tid avlyssningen eller övervak- ningen har pågått medan en misstänkt, som inte är innehavare av tele- adressen, kommer att underrättas om den tid han eller hon blev föremål för åtgärden. Normalt får det anses tillräckligt att ange under vilka dagar som tvångsmedlet har riktats mot personen i fråga. Har verkställigheten av tvångsmedlet pågått endast under en kan det vara lämpligt att i stället ange tiden i timmar eller minuter. Underrättelsen skall dock inte innehålla uppgift om i vad mån tvångsmedlet omfattat andra personer än den underrättade själv. Slutligen skall en person som är eller har varit misstänkt för brott underrättas om vilken brottsmiss- tanke som har legat till grund för avlyssningen eller övervakningen eller som avlyssningen eller övervakningen har föranlett medan den som inte är eller har varit misstänkt för brott skall upplysas om detta förhållande. Om det gäller sekretess enligt 2 kap. 1 eller 2 §, 5 kap. 1 § eller 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100) för uppgifter som avses i 32 §, skall en underrättelse enligt 31 § skjutas upp till dess att sekretess inte längre gäller. Har det på grund av sekretess enligt första stycket inte kunnat lämnas någon underrättelse från det att förundersök- ningen avslutades, får underrättelsen underlåtas. En underrättelse enligt 31 § skall inte lämnas, om förundersök- ningen angår 1.brott som avses i 13 kap. 1, 2, 3, 5 a eller 5 b § , om brottet innefattar sabotage enligt 4 § samma kapitel, 2.brott som avses i 13 kap. 4 eller 5 § , 3. brott som avses i 18 kap. 1, 3, 4, 5 eller 6 § eller 19 kap. 1, 2, 3, Prop. 2006/07:133 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12 eller 13 § , 4.brott som avses i 3 eller 4 kap. , om brottet är av det slag som anges i 18 kap. 2 § eller 19 kap. 11 § samma balk, 5.brott som avses i 2 § lagen (2003:148) om straff för terrorist- brott eller 3 § lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, m.m., eller 6.försök, förberedelse eller stämpling till brott som anges i 15 eller underlåtenhet att avslöja sådant brott, om gärningen är belagd med straff. Paragrafen, som är ny, anger de situationer då en underrättelse enligt 31 § antingen skall skjutas eller helt underlåtas. Enligt första stycket skall en underrättelse till enskild om användning av hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning skjutas upp det råder sekretess av ett visst slag. Skulle underrättelsen röja förhållanden som omfattas av utrikes- eller försvarssekretess (2 kap. 1 och 2 §§ sekretesslagen) eller sekretess till skydd för den brottsföre- byggande och brottsbekämpande verksamheten (5 kap. 1 §) eller för en- skildas intressen (9 kap. 17 §) skall underrättelse alltså skjutas upp. Det kan handla om att en underrättelse i fråga om den aktuella förundersök- ningen skulle röja åtgärder av betydelse för andra utredningar. Underrättelsen skall skjutas upp i sin helhet även om det gäller sekre- tess enbart för vissa av de uppgifter som skall lämnas enligt 32 §. Förun- dersökningsledaren, som är den som ansvarar för att en underrättelse lämnas, skall återkommande pröva om det fortfarande föreligger sekre- tess för uppgift eller om underrättelse skall lämnas. Frågan måste dess- utom tas upp till prövning om det framkommer nya omständigheter som ger anledning att ompröva sekretessfrågan. Det ligger i sakens natur att prövningarna dokumenteras. Om det har gått från det att förundersökningen avslutades utan att någon underrättelse har kunnat lämnas, får enligt andra stycket under- rättelsen underlåtas. Någon underrättelse behöver alltså inte lämnas och bevakningen av sekretessfrågan kan upphöra. För det fall en avslutad förundersökning återupptas inom nämnda ettårsfrist skall underrättelse- skyldigheten tillämpas efter förhållandena i den återupptagna förunder- sökningen. Bestämmelserna har motiverats i avsnitt 5.5. Det tredje stycket innehåller ett undantag för underrättelseskyldigheten i fråga om utredningar om sabotagebrott, brott mot rikets inre och yttre säkerhet samt terroristbrott. Frågan har behandlats i avsnitt 5.6. Bestäm- melsen har i lagrådsremissen utformats på ett något annorlunda sätt. Lagrådet har påpekat att brottskatalogen är avsedd att överensstämma med brottskatalogen i lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottsmål och att den därför bör kompletteras med de bestämmelser om vissa högmålsbrott och om försöksbrott m.m. som finns lag. Lagtexten har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Denna lag träder i kraft . dock inte lämnas beträffande hemlig teleavlyssning eller hemlig tele- övervakning som har avslutats före ikraftträdandet. Bestämmelsen har motiverats i avsnitt 7. 9.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning Den som är eller har varit misstänkt för brott skall underrättas om hemlig kameraövervakning som han eller hon har utsatts för. Om övervakningen har avsett en plats som innehas av någon annan än den misstänkte, skall även innehavaren underrättas. I fråga om sådan underrättelse, tidpunkten för underrättelsen och undantag från un- derrättelseskyldigheten tillämpas 27 kap. 31 § andra och tredje styckena, 32 och 33 §§ . Underrättelsen skall även innehålla uppgift om platsen för åtgärden.