prop · GU03115 · 2007-04-27 00:00:00 — Varje medlemsstat får således avgöra om de transaktions- rapporter som skall ges in till den behöriga myndigheten i den staten även skall innehålla sådan information. Rapporteringen till den behöriga myndigheten skall i princip ske i elektronisk form. Anledningen till detta är bl.a. att information snabbt skall kunna skickas vidare till behöriga myndigheter i andra medlems- stater (se nedan). Bara under vissa speciella förhållanden får den behöriga myndigheten tillåta undantag från denna regel (se artikel 12.1 i genomförandeförordningen). Av MiFID framgår att informationen inte nödvändigtvis måste lämnas av värdepappersföretaget självt (artikel 25.5). Medlemsstaterna skall nämligen föreskriva att informationen i stället får lämnas av en tredje part som handlar för värdepappersföretagets räkning, genom ett ordermatchnings- eller rapportsystem som godkänts av den behöriga myndigheten, eller av den reglerade marknaden eller av handelsplattformen (MTF:en) i vars system transaktionen utfördes. I de fall transaktionen rapporteras direkt till den behöriga myndigheten av en reglerad marknad, en MTF eller ett ordermatchnings- eller rapport- system får undantag medges från värdepappersföretagets rapporterings- skyldighet. Enligt MiFID skall den behöriga myndigheten säkerställa att även den behöriga myndigheten för den mest relevanta marknaden i termer av likviditet för de aktuella finansiella instrumenten (dvs. den reglerade marknad där instrumenten har störst likviditet) får informationen (artikel 25.3 andra stycket). I genomförandeförordningen anges metoder för hur den likviditetsmässigt mest relevanta marknaden skall fastställas och vilken information som skall lämnas (se artiklarna 9 och 10). Det bör noteras att en filial skall rapportera till den behöriga myndigheten i värdmedlemsstaten (jfr artiklarna 25.6 och 32.7 i MiFID). Den behöriga myndigheten i värdmedlemsstaten skall därefter vidarebefordra informa- tionen till den behöriga myndigheten i filialens hemmedlemsstat, om denna inte har avsagt sig informationen (jfr artikel 25.6 i MiFID). Enligt lagen om börs- och clearingverksamhet skall börsmedlemmar till börsen rapportera avslut som medlemmarna har gjort utanför börsen för egen räkning eller för någon annans räkning, i de finansiella instrument som noteras vid börsen (4 kap. 4 §). Rapporteringen skall ske i den ordning och omfattning som börsen bestämmer. Enligt Stockholms- börsens regler skall medlemmen normalt rapportera sådana avslut . Har avslutet skett efter börsens stängning skall rapportering normalt ske senast före börsens öppnande nästa börsdag. Också värdepappersinstitut som inte är börsmedlemmar omfattas av rapporteringsskyldighet (1 kap. 7 a § första stycket lagen om värde- pappersrörelse). Bestämmelser om rapporteringsskyldighet för svenska värdepap- persinstitut som driver gränsöverskridande verksamhet finns i lagen om värdepappersrörelse (1 kap. 7 a § andra stycket). Där framgår att är skyldiga att rapportera avslut i finansiella instrument som är föremål för handel på en reglerad marknad inom EES när avslutet skett från en filial i ett annat land inom EES eller genom tillhandahållande av gränsöverskridande verksamhet till ett sådant land. Handlas de finansiella instrumenten på en svensk börs eller auktoriserad marknadsplats skall rapporteringen ske dit, annars till Finans- inspektionen. Rapporteringen skall ske i den omfattning och på det sätt Av föreskrifter (FFFS 2002:7) om uppföranderegler på värdepappersmarknaden framgår vilka kategorier av finansiella instrument som omfattas av rapporte- ringsskyldigheten och inom vilken tidsfrist avsluten skall rapporteras (10 kap.). Om anmälan skall göras till en svensk börs, skall avsluten rapporteras och om anmälan skall göras till gäller att anmälan skall göras dagen efter affärsdagen. Om värdepappersinstitutet är skyldigt att anmäla avslut i värdlandet, som har gjorts på en börs eller annan reglerad marknad, är institutet inte skyldigt att anmäla avslutet till vare sig en svensk börs eller . 12.1.3Genomförande av reglerna i MiFID Regeringens förslag: Ett värdepappersinstitut är ansvarigt för att uppgifter om de transaktioner som institutet har utfört, och senast vid slutet av följande arbetsdag, rapporteras till , om transaktionerna avser finansiella instrument som är upptagna till handel på en reglerad marknad. Rapporteringen till skall utöver den information som anges i tabell 1 i bilaga I till genomförandeförordningen innehålla uppgifter som identifierar den kund för vars räkning transaktionen har utförts. Informationen till får lämnas av värdepappersinstitutet självt, genom någon utomstående för institutets räkning, genom ett ordermatchnings- eller rapporteringssystem som godkänts av , eller genom den reglerade marknad eller MTF där transaktionen utfördes. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att rapporteringsskyldigheten skall gälla också i fråga om transaktioner med finansiella instrument som inte är upptagna till handel på en reglerad marknad. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: riksbank anser att det är viktigt att hitta en balans mellan möjligheter att tillse att lagens regler efterlevs och de kostnader som detta kan medföra för instituten. Det är enligt av särskild betydelse att utvärdera om rapporteringen bör inkludera information om slutkundsidentitet. Enligt skulle ett utökat transaktionsrapporteringssystem innebära väsentligt utökade möjligheter att effektivisera brottsutred- ningarna genom att redan från början skulle ha all information om handeln tillgänglig. anser att kost- naderna för utökade rapporteringskrav som t.ex. uppgift om kundidentitet måste vägas mot den nytta som rapporteringen medför. Första AP- fonden noterar att kostnaden för att utöka rapporteringen med kundidentitet uppskattas till flera och förordar därför att förslaget om att skall fortsätta analysen av rapporteringsskyldigheten inte skall genomföras. av uppfattningen att alla transaktionsrapporter från värdepappers- instituten skall innehålla kundinformation för varje deltransaktion som utförts. Om inspektionen inte får den information som behövs genom rapporteringen kommer inspektionen att bli tvungen att återkomma till begära in informationen i efterhand. I längden skulle ett transaktionsrapporteringssystem där inspektionen var tvungen att ständigt återkomma till instituten med frågor om bakomliggande kunder sannolikt medföra lika stora eller större kostnader för instituten jämfört med ett system där kundinformationen rapporterades in automatiskt. och anser i detta skede att den standard som kommissionen anger bör följas, varken mer eller mindre. Det skulle underlätta harmoniseringen med omvärlden, inklusive övriga och . En totalkostnad för dem som kommer att omfattas av de svenska transaktionsrapporteringskraven kan inte redovisas. Att det sammanlagda beloppet skulle bli betydande kan det dock inte råda någon osäkerhet om. Utöver kostnaderna för utveckling av faciliteter tillkommer också driftkostnader. Ett kostnads- effektivt sätt är emellertid att t.ex. som uppgift om kundidentitet ange aktuellt depånummer. instämmer med vad och har framfört i remissyttrandet. anser att Finans- inspektionen bör ges tydligare instruktioner för hur transaktions- rapporteringssystemet skall utformas och användas samt att en harmonisering inom den nordiska marknaden är viktig. anser att bör införa rapporteringskrav utöver minimikraven i MiFID med hänsyn till att flera stora medlemsstater, såsom , har valt en sådan lösning. Skälen för regeringens förslag Krav på rapportering i MiFID och genomförandeförordningen Ett värdepappersföretag är enligt reglerna i MiFID skyldigt att till den behöriga myndigheten rapportera samtliga transaktioner avseende finansiella instrument som har tagits upp till handel på en reglerad marknad (artikel 25.3, se avsnitt 12.1.1). Rapporteringsskyldigheten gäller oavsett om en transaktion har skett på en reglerad marknad eller inte. Informationen får dock lämnas av någon annan än värdepappers- företaget (artikel 25.5). Rapporteringen skall således som huvudregel ske till den behöriga myndigheten i ett värdepappersföretags hemland. Om ett värdepappers- företag har utfört en transaktion vid en filial i ett annat land inom EES, skall rapportering emellertid ske till den behöriga myndigheten i det landet (se avsnitt 12.1.1). Ett svenskt värdepappersinstitut bör i enlighet därmed till rapportera samtliga transaktioner som det har utfört, med undantag av sådana som institutet har utfört vid en filial i ett annat land inom EES. Transaktioner som ett institut har utfört vid en sådan filial bör i stället rapporteras till den behöriga myndigheten i det land där filialen är belägen. För rapportering av sådana transaktioner bör bestämmelserna i det landet gälla (artikel 32.7 i MiFID). På motsvarande sätt bör ett utländskt värdepappersinstitut till rapportera transaktioner som det har utfört vid en filial i . 2006/07:115 Transaktioner som ett utländskt värdepappersinstitut har utfört genom en sådan filial, men där utförandet har skett utanför , bör däremot rapporteras till den behöriga myndigheten i institutets hemland och i enlighet med de bestämmelser om rapportering som gäller i det landet. Enligt definitionen i genomförandeförordningen avses med transaktion bara köp och försäljning av ett finansiellt instrument (artikel 5). Aktielån, återköpstransaktioner och lösen av optioner anses inte som en transaktion enligt definitionen. Syftet med att definiera begreppet transaktion och harmonisera innehållet i transaktionsrapporterna i genomförande- förordningen är att säkerställa att reglerna i MiFID om transaktions- rapportering tillämpas enhetligt i medlemsstaterna (se avsnitt 3.1 i kommissionens Background note till genomförandeförordningen). Tillsynsmyndigheterna i länderna inom EES arbetar med att nå en gemensam tolkning av reglerna i MiFID om transaktions- rapportering och hur reglerna skall tillämpas på ett enhetligt sätt inom EES (nivå tre). Frågan om hur begreppet transaktion bör tolkas och i vilka led som rapporteringsskyldighet uppkommer kan illustreras genom några exempel. Ett värdepappersinstitut måste ibland vända sig till flera säljare (köpare) vid olika tillfällen för att kunna tillgodose en köpares (säljares) order. Kund 1 önskar t.ex. köpa aktier och värdepappersinstitut 1 sammanför köpordern med två säljorder från kunderna 2 och 3. Varje försälj- ningstillfälle måste med hänsyn till genomförandeförordningens lydelse innebära en transaktion, dvs. köp och försäljning av ett finansiellt instrument. Såväl en köporder som en säljorder kan därmed ge upphov till ett flertal transaktioner med olika motparter. Dessa transaktionerna kan också ske som sträcker sig över . Om institutet i exemplet skulle ha utfört köparens order på en reglerad marknad genom att köpa aktier vid två olika tillfällen skulle vart och ett av köpen ha utgjort en transaktion som skall rapporteras. Det kan också finnas flera led mellan slutkunder på köpsidan och slutkunder på säljsidan. 1 har t.ex. tagit emot en order från kund 1 att i kommission köpa aktier i ett bolag som är upptaget till handel på en reglerad marknad där värdepappersinstitut 2 är deltagare. Institut 1 vidarebefordrar ordern till institut 2 som lägger ut ordern på den reglerade marknaden där värdepappersinstitut 3 säljer aktier på uppdrag av kund 2. En fråga är i detta fall om samtliga led är att anse som transaktioner enligt definitionen i genomförandeförordningen eller om bara transaktionen på den reglerade marknaden är att anse som en transaktion i detta sammanhang. En annan fråga är vilket värdepap- persinstitut som är skyldigt att rapportera transaktionen. Utgångspunkten är att varje led där det sker ett köp och en försäljning är en transaktion i genomförandeförordningens mening och att det institut som utfört en transaktion skall rapportera den. Vi gör emellertid delvis en annan tolkning än den utredningen har gjort i fråga om när det bör anses ha utförts en transaktion i en situation som den i exempel 2 (se SOU 2006:50 s. 330 f.). Om institut 2 i exemplet ovan genomför köpet för värdepappersinstitut 1:s räkning men i eget namn, dvs. i kommission, blir värdepappersinstitut 2 kommissionär i förhållande till institut 1. Aktierna köps således på den reglerade marknaden av institut 2 för institut 1:s räkning och endast en transaktion har enligt vår uppfattning därmed utförts. Det kan också gå till så att värdepappersinstitut 1 som ju är kommissionär i förhållande till kund 1 genom självinträde säljer aktierna vidare till kund 1, vilket medför att ytterligare en transaktion har utförts. I det förstnämnda fallet har enligt vår uppfattning värdepappersinstitut 2 utfört en transaktion för institut 1:s räkning på den reglerade marknaden. Denna transaktion skall rapporteras av institut 2 med institut 1 som kund. I det senare fallet har enligt vår uppfattning två transaktioner utförts, en transaktion av institut 2 för instituts 1:s räkning på den reglerade marknaden och en transaktion av institut 1 med kund 1 som köpare. Den första transaktionen skall rapporteras av institut 2 (på den reglerade marknaden, med institut 1 som kund) och den andra av institut 1 (utanför den reglerade marknaden, med kund 1 som kund). Man kan också tänka sig att institut 1 vidarebefordrar ordern till institut 2 som utför transaktionen på marknadsplatsen direkt för institut 1:s kunds räkning. I så fall har bara en transaktion utförts. Institut 1 kan i detta fall bara anses ha tagit emot och vidarebefordrat order till institut 2 som har utfört den. Institut 1 som inte har utfört någon order är inte skyldig att rapportera. Denna skyldighet åvilar institut 2. Hur många transaktioner en order ger upphov till och vilket institut som är rapporteringsskyldigt beror således i viss mån på hur instituten behandlar affären. Ett nödvändigt villkor för att endast en transaktion skall anses ha blivit utförd är att priset förblir oförändrat. Härvid bör dock återigen poängteras att syftet med att definiera begreppet transaktion och harmonisera innehållet i transaktions- rapporterna i genomförandeförordningen är att säkerställa att reglerna i MiFID om transaktionsrapportering tillämpas enhetligt i medlems- staterna (jfr skälen 3 och 4). Genom arbetet på nivå tre bör de europeiska tillsynsmyndigheterna kunna finna en gemensam tolkning av reglerna i MiFID om transaktionsrapportering och hur de skall tillämpas på ett enhetligt sätt inom EES. Värdet av den information om utförda transaktioner som de behöriga myndigheterna skall göra tillgänglig för varandra torde nämligen i hög grad vara beroende av att det finns en gemensam syn beträffande vad som utgör en transaktion i detta samman- hang (artikel 25.3 i MiFID och artikel 14 i genomförandeförordningen). bör naturligtvis tillämpa reglerna om transaktions- rapportering i enlighet med en sådan gemensam tolkning. Mot den bakgrunden skall de båda exemplen således inte förstås som någon slutlig tolkning beträffande när det anses uppkomma en transaktion och vilket institut som ansvarar för att den rapporteras till den behöriga myndigheten. Om CESR inte skulle kunna enas om en gemensam tolkning av vad som skall anses vara en transaktion är det av största vikt att tar hänsyn till den tolkning som görs av andra länder inom EES, särskilt av dem i övriga och i . I så fall bör i avvaktan på en gemensam tolkning inom EES välja en lösning som inte åsamkar de värdepappersinstitut som skall rapportera till inspektionen kostnader som inte står i proportion till kostnaderna för företag som skall rapportera till behöriga myndigheter i andra länder. Utredningen har föreslagit att reglerna i artikel 25.3 och 25.5 i MiFID genomförs genom att det i den nya lagen om värdepappersmarknaden införs en skyldighet för värdepappersinstitut att själva eller genom en tredje part som handlar för värdepappersföretagets räkning, genom ett ordermatchnings- eller rapportsystem som godkänts av Finansinspek- tionen eller av den reglerade marknaden eller av MTF:en i vars system transaktionen utfördes, rapportera om transaktionen till Finansinspek- tionen. Enligt huvudregeln i MiFID får ett värdepappersinstitut rappor- tera t.ex. genom en reglerad marknad i vars system transaktionen utfördes (artikel 25.5 första meningen). Utredningen har gjort bedöm- ningen att det mot den bakgrunden inte är nödvändigt att som en särskild bestämmelse i den nya lagen om värdepappersmarknaden införa regeln om att undantag för institutens rapporteringsskyldighet får medges om rapporteringen sker genom t.ex. en reglerad marknad (artikel 25.5 andra meningen). Enligt utredningens förslag är värdepappersinstitutet således ansvarigt för att rapportering av transaktionerna sker. Rapporterna till får lämnas av värdepappersinstitutet självt, genom tredje part som handlar för institutets räkning, genom ett ordermatch- nings- eller rapporteringssystem som godkänts av eller genom den reglerade marknad eller MTF där transaktionen utfördes. Vi delar utredningens uppfattning och anser att reglerna om transaktions- rapportering i nu aktuella artiklar bör genomföras i den nya lagen om värdepappersmarknaden i enlighet med utredningens förslag. En transaktionsrapport skall enligt MiFID innehålla information om namn och nummer på de finansiella instrument som har köpts eller sålts, kvantitet, dag och tidpunkt för utförandet av transaktionen, transaktions- priset samt möjligheten att identifiera det berörda värdepappersföretaget (artikel 25.4). Kraven på innehållet i en transaktionsrapport har i det närmaste harmoniserats fullständigt i genomförandeförordningen. De allmänna reglerna i MiFID ställer därmed inte upp något krav beträffande innehållet som inte redan följer av reglerna i genom- förandeförordningen som är direkt tillämpliga i medlemsstaterna. 2006/07:115 delar utredningens uppfattning att reglerna om innehållet i en transaktionsrapport därför bör införas i den nya lagen om värdepappers- marknaden i form av en hänvisning till den information som anges i genomförandeförordningen (tabell 1 i bilaga I). Nationella krav på rapportering Reglerna om transaktionsrapportering i MiFID och i genomförande- förordningen innebär en långtgående harmonisering av skyldigheten att rapportera transaktioner med finansiella instrument som har tagits upp till handel på en reglerad marknad (se t.ex. skälen 3 och 4 i genomförande- förordningen). Medlemsstaterna har dock möjlighet att i fråga om innehållet i transaktionsrapporter ställa upp vissa nationella krav. Enligt MiFID får medlemsstaterna välja att tillämpa kraven på rapportering av transaktioner även när det gäller finansiella instrument som inte är upptagna till handel på en reglerad marknad (se avsnitt 12.1.1) Frågan är således om det i det svenska regelverket bör ställas upp rapporterings- krav som går utöver de krav som ställs upp i MiFID. Enligt MiFID skall den behöriga myndigheten ha möjlighet att övervaka verksamheten i värdepappersföretagen för att se till att dessa handlar hederligt, rättvist och professionellt och på ett sätt så att marknadens integritet främjas (artikel 25.1). Enligt den bedömning som utredningen har gjort innebär detta, för det första, att inspektionen måste ha rimliga möjligheter att kunna kontrollera värdepappersföretagens uppförande i handeln. Det kan t.ex. vara frågan om hur företagen sköter intressekonflikter mellan olika kundkategorier eller mellan olika avdelningar inom företaget, bästa orderutförande, s.k. churning (dvs. omotiverat hög handel i kunders depåer i syfte att skapa courtage) och orderhantering i allmänhet. För det andra måste ha möjligheter att övervaka förekomsten av marknadsmissbruk såsom insiderbrott, otillbörlig mark- nadspåverkan och obehörigt röjande av insiderinformation. Inspektionen bör kunna övervaka s.k. window-dressing, dvs. manipulation av kurser inför månadsskifte, kvartalsskifte och årsskifte, samt s.k. front running, dvs. utnyttjande av information genom att handla för egen eller annans räkning innan en kunds order utförs. I vilken mån ett transaktionsrapporteringssystem kan bidra till att effektivt skall kunna klara av dessa uppgifter beror dels på vilken information inspektionen får tillgång till genom rapporteringen, dels på hur analysen av den insamlade informationen sker. Med tanke på den stora informationsmängd det kommer att bli fråga om kommer det enligt utredningen sannolikt att krävas utveckling eller inköp av avancerade analysverktyg för att möjliggöra bearbetning av den lagrade informationen. Transaktionsrapporteringssystem och information om kundidentitet i transaktionsrapporterna m.m. Reglerna i MiFID om transaktionsrapportering innebär enligt utred- ningen att med stor sannolikhet kommer att behöva införa ett transaktionsrapporteringssystem. Sedan utredningen redovisade sitt uppdrag har kommit långt i arbetet med att införa ett sådant system. Av MiFID följer att skall utöva tillsyn över att värdepappersinstituten lever upp till direktivets krav på t.ex. bästa orderutförande och hantering av kundorder. Detta behöver naturligtvis inte med nödvändighet förutsätta att inspektionen på automatisk väg genom transaktionsrapporterna får tillgång till bl.a. uppgifter som identifierar den kund för vars räkning en transaktion har utförts (kundidentitet) utan det kan på samma sätt som ske genom stickprov och andra kontroller. Om skall kunna utföra kontrollen på ett bra sätt utan tillgång till bl.a. kundidentitet, torde dock en kraftig ökning av kontroller bli nödvändig. Enligt utredningens uppfattning finns det därför starka skäl som stöder inspektionens önskemål om frihet att utforma ett transaktionsrappor- teringssystem som går utöver kraven i MiFID. Rapporteringssystem där även kundidentitet anges i transaktionsrapporterna förekommer i ungefär tio andra länder inom EES, t.ex. , , , , och . Även kommer enligt vad utredningen har erfarit att införa ett liknande system och bl.a. och överväger att införa krav på kundidentitet. I flera andra medlemsstater förekommer det emellertid, såvitt känt, inte några planer på att införa rapporteringskrav som även omfattar kundidentitet. Enligt utredningen kommer ett sådant transaktionsrappor- teringssystem att medföra merkostnader för instituten som det, då utredningen gjorde sin bedömning, inte med bestämdhet gick att avgöra storleken på. Det kan dock enligt utredningen inte uteslutas att de skulle bli så betydande att de allvarligt hämmar de svenska institutens konkurrenskraft inom EES, åtminstone gentemot de företag som hör hemma i länder som har ett mindre omfattande transaktionsrappor- teringssystem. Utredningen har i huvudbetänkandet redogjort närmare för två alternativa förslag till transaktionsrapporteringssystem (TRS- som avser att enbart motsvara kraven i MiFID och genomförandeåtgärderna samt TRS+ som innebär att även kundinformation skall ingå i transaktionsrapporterna) som en arbetsgrupp inom har tagit fram. I huvudbetänkandet har utredningen också redovisat synpunkter från (se SOU 2006:50 s. 332 ff. och 493). Utredningen har även hämtat in respektive Svenska Fondhandlareföreningens preliminära uppskattningar av vad ett TRS- respektive ett TRS+ skulle kosta att införa och fortlöpande driva. Kostnaderna har utredningen redogjort närmare för i avsnitten 17.2 och 17.3 i huvudbetänkandet. Enligt bedömning skulle inspektionens kostnader för ett TRS+ sannolikt inte skilja sig avsevärt från kostnaderna för ett TRS-. Merkostnaderna för värdepappersinstituten av ett utökat transaktionsrapporteringssystem, skulle däremot enligt de uppgifter som lämnade till utredningen kunna bli betydande.