prop · GU03126 · 2007-06-20 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: Enligt 3 § första stycket gällande tillsynslag skall ett beslut som polismyndigheten har meddelat på grund av eftersatt tillsyn delges hundens ägare eller den som mottagit hunden till underhåll eller nyttjande. Utredningen har föreslagit att hundens ägare eller innehavare skall delges beslut om omhändertagande enligt den föreslagna 10 § och om hundförbud enligt den föreslagna 15 §. Regeringen anser, liksom utred- ningen, att beslut om hundförbud bör delges den som meddelas hund- förbud. Liksom är fallet enligt gällande tillsynslag anser regeringen vidare, i likhet med , att även sådana beslut om före- lägganden och förbud som kan meddelas enligt den föreslagna 8 § bör delges den som meddelas föreläggandet eller förbudet. Beslut om omhändertagande behöver inte delges ägaren eller innehavaren vare sig enligt gällande tillsynslag eller enligt lagen om märkning och registrering av hundar. En av anledningarna till detta är att varje ansvarsfull hundägare vid förlust av sin hund förutsätts anmäla detta till närmaste polisstation. Ägaren har ensam ansetts ha ansvaret för sin hund. Någon skyldighet att efterforska ägaren har därför inte ålagts polismyndigheten (se prop. 1999/2000:76 s. 16). I en del fall finns det kanske inte heller någon ägare eller innehavare att delge beslutet. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att det inte finns någon anledning att införa ett krav på att ägaren eller innehavaren av en hund skall delges efter det att ett omhändertagande har skett. Överträdelser av beslut enligt de föreslagna 8 och 15 §§ är straffsank- tionerade. För att straffansvar skall komma i fråga för den som överträder ett föreläggande eller förbud enligt 8 § eller ett hundförbud enligt 15 § skall han eller hon ha delgetts föreläggandet eller förbudet. Trots att föreläggande och förbud som regel gäller , skall därför inte något ansvar för en eventuell överträdelse inträda innan delgivning skett. Delgivningen föreslås ske enligt bestämmelserna i delgivningslagen (1970:428). Eftersom förelägganden och förbud enligt den föreslagna 8 § och hundförbud enligt den föreslagna 15 § är straffsanktionerade, före- slås dock i enlighet med vad som gäller vid delgivning av stämning i brottmål att 12 och 15 §§ delgivningslagen inte skall tillämpas. Dessa bestämmelser reglerar delgivning genom att handling lämnas till annan än den sökte respektive kungörelsedelgivning. Motsvarande gäller delgivning av beslut om besöksförbud enligt lagen (1988:688) om besöksförbud och beslut om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang enligt lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang. Utredningen föreslår att det av lagtexten skall framgå att polismyndig- heten skall underrätta om vissa beslut. Utredningen moti- verar förslaget med att det bakom ett problem med bristande tillsyn över hund kan finnas ett djurskyddsproblem. Enligt regeringens mening är det av vikt att inte bara länsstyrelserna utan även kommunerna, som har det huvudsakliga kontrollansvaret inom djurskyddsområdet, får informa- tion om polisen misstänker att det kan finnas djurskyddsproblem. Frågan om vilken kontrollmyndighet som i första hand bör underrättas om polis- myndighetens beslut bör regleras på förordningsnivå. Enligt gällande tillsynslag får polismyndighetens beslut överklagas till . beslut får överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammar- rätten. Enligt lagen om märkning och registrering av hundar överklagas beslut av myndighet eller av den som ansvarar för driften av registret hos allmän förvaltningsdomstol. Även i dessa fall krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Utredningen föreslår att samtliga beslut skall överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Utredningen anger två skäl för detta. Eftersom polismyndighetens beslut enligt tillsynslagen överklagas till läns- styrelsen blir den tid som vissa hundar sitter uppstallade lång. Den största anledningen till att tiden för ett omhändertagande blir lång är att behandlingen av överklaganden drar ut . I och med att en instans tas bort borde det ta för ett ärende att bli slutligt avgjort. Detta skulle vara positivt både ur ett ekonomiskt perspektiv och av djurskydds- skäl. Det andra skälet är att överklaganden enligt lagen om märkning och registrering av hundar sker hos allmän förvaltningsdomstol och det förefaller lämpligt att samma sak skall gälla för de beslut som skall överklagas enligt den föreslagna tillsynslagen. Regeringen ansluter sig till den bedömning som utredningen har gjort och föreslår att polis- myndighetens beslut enligt lagen eller beslut om registrering som med- delats av eller av den som ansvarar för driften av registret får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstill- stånd bör krävas vid överklagande till kammarrätten. i anser att författningstexten bör kom- pletteras med en uttrycklig bestämmelse om under vilka förutsättningar hundägare kan begära omprövning av polismyndighetens beslut. Läns- styrelsen har i handläggningen av ärenden enligt tillsynslagen erfarit att majoriteten av hundägarna inte är medvetna om att det är möjligt att få förvaltningsbeslut omprövade . I 27 § förvaltningslagen (1986:223) finns en bestämmelse om ompröv- ning av förvaltningsbeslut. Bestämmelsen innebär en skyldighet för en myndighet att under de i paragrafen angivna förutsättningarna självmant ändra ett tidigare beslut som myndigheten finner vara uppenbart oriktigt. I förarbetena till lagstiftningen (prop. 1985/86:80 s. 76) anges att om- prövningsskyldigheten skall uppfattas som ett minimikrav och att den alltså inte utgör en uttömmande reglering av i vilka fall en myndighet har befogenhet att ändra ett redan fattat beslut. grafens ram skall ske med beaktande av allmänna principer om rättskraft. 2006/07:126 Enligt de allmänna principer om förvaltningsbeslutens rättskraft som utbildats i praxis gäller bl.a. att förbud, förelägganden och liknande betungande beslut kan både skärpas och mildras. Finner myndigheten att ett föreläggande är påkallat, därför att omständigheterna förändrats, kan det återkallas. Även en ändring, som görs på grund av att myndigheten gjort en ny lämplighetsbedömning, är i princip tillåten (se HellnersMalmqvist, Nya förvaltningslagen, 5 uppl., s. 293 f.). I många fall föreligger en skyldighet för en myndighet som meddelat ett lagakraftvunnet förpliktande beslut att på begäran av den som drabbats av beslutet ompröva detta. En sådan prövning är i princip inte begränsad till frågan om beslutet är uppenbart oriktigt utan avser beslutets riktighet över huvud taget. Prövningsskyldigheten omfattar dock normalt endast de omständigheter som anförts till stöd för framställningen om ompröv- ning i förening med det som i övrigt är allmänt bekant för myndigheten (se RÅ 1996 ref 51). Med hänsyn till den bestämmelse om omprövning av förvaltnings- beslut som finns i 27 § förvaltningslagen och till den utvecklade praxis som föreligger beträffande omprövning av sådana beslut anser rege- ringen att det inte finns någon anledning att i lagtexten införa en ut- trycklig bestämmelse om under vilka förutsättningar hundägare kan begära omprövning av polismyndighetens beslut. Liksom i nuvarande tillsynslag och i lagen om märkning och registre- ring av hundar bör ett beslut enligt den föreslagna lagen gälla omedel- bart, om inte något annat beslutas. Särskild reglering om upphittad hund i Regeringens förslag: I stället för vad som sägs i 4 § lagen om hitte- gods gäller i fråga om en hund att hunden tillfaller staten, om ägaren inte återtar hunden från det att han eller hon underrättades om fyndet eller om ägaren inte blir känd från det att fyndet anmäldes till polismyndigheten. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningen föreslår dock att bestämmelsen skall införas i till- synslagen samt att tidsfristen i den föreslagna bestämmelsen skall vara från det att fyndet anmäldes till polismyndigheten respektive från det att ägaren underrättades om fyndet. Remissinstanserna: JO anser att det kan finnas omständigheter som gör att en hundägare inte inom hinner anmäla till polismyn- digheten att hunden har försvunnit, utan att detta innebär att ägaren har brustit i ansvar. Justitiekanslern anser att tiderna är så snävt satta att det ibland kan vara svårt att komma i kontakt med polismyndigheten inom tidsfristen, t.ex. på grund av mellankommande helg. välkomnar att utredningen med tidsgränser försökt strama upp besluts- processen när det gäller upphittade hundar. Skälen för regeringens förslag: I hittegodslagen föreskrivs att om en ägare till hittegods inte blir känd från det att fyndet anmäldes hos polismyndighet eller om ägaren inte kommer till polis- myndigheten inom en månad från det att han underättades om fyndet eller om ägaren på annat sätt kan anses ha uppgett sin rätt, tillfaller hittegodset upphittaren. Upphittaren är skyldig att betala polismyndig- hetens kostnader. Om upphittaren inte inom efter uppmaning betalar polismyndighetens kostnad skall, om hittegodset är i polismyn- dighetens vård, hittegodset tillfalla staten. Denna bestämmelse gäller även upphittade hundar. I praktiken brukar upphittade hundar inte tas om hand mer än i någon vecka eller . Detta brukar motiveras med att omhänder- tagandekostnaderna för en hund är alltför stora i förhållande till dess ekonomiska värde. Bestämmelser om detta finns 2 § andra stycket hitte- godslagen och i 46 §§ i lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. Enligt den av utredningen föreslagna bestämmelsen skall en upphittad hund kunna säljas, på annat sätt överlåtas eller avlivas om ägaren inte blir känd från det att fyndet anmäldes till polismyndigheten eller om ägaren inte från det att han eller hon underrättades om fyndet återtagit hunden. Förutom att tidsfristerna på angivet sätt kortas ned innebär utredningens förslag också att upp- hittarens rättigheter förändras genom att en upphittad hund som ägaren inte löser ut inte längre skall tillfalla upphittaren. I stället skall polis- myndigheten bestämma vad som skall hända med hunden. Enligt utred- ningen är det mot bakgrund av de allmänna strävandena på djurskydds- området och strävan att förbättra ägar- och innehavaransvaret för hundar olämpligt att betrakta hundar som vilken sak som helst. En hund bör därför inte per automatik tillfalla den person som råkar hitta den, utan polismyndigheten bör i stället få avgöra vad som skall hända med hunden. Om upphittaren vill ha hunden och polismyndigheten bedömer att det är lämpligt finns det dock inget som hindrar att polisen beslutar att hunden skall tillfalla upphittaren. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att särskilda tids- frister bör gälla när hund upphittas och att upphittade hundar inte längre bör tillfalla upphittaren om inte ägaren löser ut hunden. Om inte ägaren löser ut hunden skall hunden i stället tillfalla staten. När det gäller de av utredningen föreslagna tidsfristerna för förvaring av hund bör anmärkas att en klar majoritet av hundar numera är märkta och registrerade, vilket väsentligt måste anses underlätta polismyndigheternas arbete med att hitta hundägaren efter ett omhändertagande. Det är mycket sällsynt att en hund helt saknar ägare även om hunden inte är märkt. Det kan nämnas att i Ds 1996:32 om förslag till lag om tillsyn över hundar och katter föreslogs tidsperioden för att kontakta ägaren samt att ägaren hade på sig att återta djuret efter det att denne fått vetskap om att djuret var omhändertaget. Dessa tidsperioder ansågs av de flesta remissinstanser vara alldeles för långa och medföra alltför höga kostnader för förvaring. Utredningens tidsperioder om sju respek- tive har å andra sidan av flera remissinstanser ansetts vara alldeles för korta. JO anser att det kan finnas omständigheter som gör att en hundägare inte inom hinner anmäla till polismyndigheten att hunden har försvunnit, utan att detta innebär att ägaren har brustit i ansvar. Justitiekanslern anser att tiderna är så snävt satta att det ibland kan vara svårt att komma i kontakt med polismyndigheten inom Prop. 2006/07:126 tidsfristen, t.ex. på grund av mellankommande helg. uppfattningen att de av utredningen föreslagna tidsfristerna är något snäva. Med hänsyn till de kostnader som ett omhändertagande kan komma att innebära för polismyndigheten samt de olägenheter som det kan innebära för en hund att vara omhändertagen under en lång tids- period bör tidsfristerna emellertid inte vara så omfattande som föreslogs i Ds 1996:32. Regeringen föreslår i stället att det antal dagar som utred- ningen föreslagit skall utökas med . I stället föreslår regeringen därför och i stället föreslår vi . Naturligtvis kan polismyndigheten om det finns särskilda skäl hålla kvar hunden ytterligare någon dag, t.ex. om ägaren är kontaktad men av någon godtagbar anledning inte kan hämta hunden inom föreskriven tid. 7 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Den nya lagen om tillsyn över hundar och katter samt ändringarna i lagen om hittegods och jaktlagen skall träda i kraft . Märkningsbestämmelserna gäller inte hundar födda före . Förelägganden, beslut om omhändertagande av hund och andra beslut om skyldigheter för enskilda som har meddelats med stöd av äldre föreskrifter skall anses beslutade enligt den nya lagen. Ett beslut som har meddelats före överklagas enligt äldre bestämmelser. Äldre bestämmelser gäller för hundar som anmälts som upphittade hos polismyndigheten före . Skälen för regeringens förslag: Hundar som attackerar människor eller sällskapsdjur upplevs av många som ett problem i samhället. De föreslagna bestämmelserna ger den myndighet (polismyndigheten) som har befogenhet att ingripa mot hundar enligt den nuvarande tillsynslagen utökad befogenhet att ingripa mot hundar. Något omfat- tande behov av att vidta förberedande åtgärder föreligger därför inte och regeringen anser att tillräcklig tid för anpassning ges om den nya till- synslagen samt ändringarna i lagen (1938:121) om hittegods och jakt- lagen (1987:259) träder i kraft . För att äldre hundar skulle slippa utsättas för den påfrestning som en märkning kan innebära föreskrevs i den nuvarande lagen om märkning och registrering av hundar att lagen inte skall tillämpas på hundar som för lagens ikraftträdande var äldre än . Det bör även i den nya lagen föreskrivas att märkningsbestämmelserna inte gäller sådana hundar. I tydliggörande syfte bör övergångsvis föreskrivas att förelägganden, beslut om omhändertagande av hund och andra beslut om skyldigheter för enskilda som har meddelats med stöd av äldre bestämmelser skall anses beslutade med stöd av den nya lagen. Det behövs även en övergångsbestämmelse om att beslut som med- Prop. 2006/07:126 delats med stöd av äldre lagstiftning skall överklagas enligt vad som föreskrivs i den lagstiftningen. Till ändringarna i hittegodslagen behövs en övergångsbestämmelse som anger att äldre bestämmelser gäller för hundar som anmälts som upphittade hos polismyndigheten före . 8 Konsekvenser av förslagen De föreslagna ändringarna syftar till att öka allmänhetens säkerhet i förhållande till hundar samt att minska andra problem och olägenheter som kan orsakas av bristande tillsyn och skötsel av hundar. Genom de föreslagna ändringarna kommer samhällets möjligheter att ingripa i situationer där hundar orsakar eller riskerar att orsaka skada eller olägenheter att öka. Det kommer att vara möjligt för polismyndig- heten att ingripa tidigare och med mer kraftfulla åtgärder. De skärpta möjligheterna att ingripa mot bristande tillsyn och skötsel av hundar förväntas ha en preventiv effekt för brott där hundar är inblandande samt allmänt motverka ansvarslöst eller bristande hund- ägande och hundhållande och eventuella skador och olägenheter som sådan hundhållning kan orsaka. Möjligheterna att meddela förelägganden och förbud samt den nya möjligheten att besluta om hundförbud för den som allvarligt eftersatt tillsynen över en hund bedöms särskilt kunna minska återfallsbrottslighet och hundhållning som präglas av upprepade brister i tillsyn och skötsel. Det är enklare att ingripa då någon brutit mot ett uttryckligt föreläggande eller förbud än att bevisa att någon rent allmänt har brustit i sin tillsyn över en hund. De tydligare reglerna om hur hundar skall ses efter och skötas bedöms medföra dels att hundägarna blir mer medvetna om vilka krav som samhället ställer på deras hundhållning, dels att myndigheterna får en enklare uppgift vid tillämpningen av lagstiftningen. Dålig tillsyn över djur samt ohörsamhet för omgivningens och sam- hällets krav på tillsynen kan erfarenhetsmässigt ofta kopplas till bristande hänsyn även till djuret, dvs. till brister i djurskyddet. Kopplingen mellan djurskyddshänsynen och hänsynen till omgivningen tydliggörs i förslaget till ny tillsynslag genom det uttryckliga tillägget om att hundar också skall skötas på ett sådant sätt som behövs för att skador och avsevärda olägenheter skall förebyggas. Detta tillsammans med de utökade möjlig- heterna för polismyndigheten att snabbt ingripa med resoluta åtgärder mot brister i tillsyn och skötsel bör bidra till att minska risken för allvarliga djurskyddsproblem. Sammantaget bedöms förslagen medföra en minskning av brottslig verksamhet i vilka hundar är inblandade, en minskning av omfattningen av problem med hundar som orsakar skador och avsevärda olägenheter för omgivningen samt positiva effekter för djurskyddet. Säkerheten för allmänheten kommer därigenom att öka. Ändringarna har inte enbart potential att minska de påfrestningar för omgivningen och samhället som en dålig hundhållning innebär utan har också potential att öka de positiva effekterna av en god hundhållning. För många människor utgör egna och andras hundar en stor källa till glädje, social samvaro samt aktiv och meningsfull fritidssysselsättning. Ekonomiska konsekvenser och finansieringen av förslagen har sammanställt uppgifter från landets samtliga 21 polismyndigheter i syfte att få fram statistik över antalet hundärenden som polismyndigheterna handlägger enligt tillsynslagen. Sammanställ- ningen finns tillgänglig i (dnr Jo2003/1322). Sammanställningen rör perioden och . handlade polismyndigheterna sammanlagt 4 495 hundärenden. har uppskattat att antalet ärenden kom- mer att öka med knappt 200 ärenden om man räknar in även december månad 2006. Detta skulle enligt myndighetens beräkningar medföra att och 2006 kommer det sammanlagda antalet hundärenden polismyndigheterna handlagt att uppgå till 4 679 ärenden. har i sammanställningen även uppskattat antalet resurstimmar för att handlägga ärenden enligt tillsynslagen. är det genomsnittliga antalet resurstimmar per hundärende . Dessa timmar inkluderar ingripande på plats, anmälningsupptagning, diarie- föring, utredning och förhör med inblandade parter och vittnen, kom- municering, beslutsfattande, överklagande, transporter, veterinärbehand- ling, testning och dokumentation av hundar, intygsskrivning m.m. Det totala antalet resurstimmar uppskattas uppgå till 13 årsarbetskrafter. Med en genomsnittlig månadslön för en utredare/beslutsfattare om , inklusive lönekostnadspålägg, beräknar myndigheten att personalkost- naderna för hundärenden uppgår till sammanlagt ca . Utöver resurstimmarna tillkommer även kostnader för polismyndig- heterna för uppstallning av hundar. Kostnaderna för uppstallningen kan variera kraftigt, från ca och i ärenden där polisens beslut över- klagas, . De kostnader som polisen har för omhändertagandet av hundarna får förskotteras av allmänna medel. Kostnaderna skall dock återbetalas av den mot vilken omhändertagandet har riktats. Det förekommer dock att polismyndigheterna inte får ersättning för utgifterna. Några uppskatt- ningar av i vilken omfattning kostnadstäckningen brister har dock inte gjorts av polisen. Initialt kommer förslagen sannolikt att medföra en viss ökning av polisens kostnader för hantering av hundärenden. De förmodade kost- nadsökningarna hänför sig främst till att ett ökat antal omhändertaganden av hundar förväntas göras med stöd av de nya bestämmelserna. är det enbart bitska hundar som kan omhändertas av polismyndigheten. Denna möjlighet föreslås utvidgas till att gälla alla hundar vars ägare eller innehavare visar bristande tillsyn, såvida inte mindre ingripande åtgärder anses tillräckliga för att hindra att hunden orsakar skador eller avsevärda olägenheter. Det är inte möjligt att närmare beräkna i vilken omfattning antalet omhändertaganden kommer att öka och det är därför inte heller möjligt att beräkna de exakta kostnaderna för dessa. Det föreslås också att överklaganden av polismyndighets beslut enligt lagen skall överklagas hos länsrätten. För prövning i kammarrätten krävs Detta innebär att i överklagade ärenden kommer möjligheten att överklaga att minska med ett led, med länsstyrelserna, då beslutet skall överklagas direkt hos länsrätten. Detta kan bidra till att uppstallningskostnaderna för polisen kan komma att minska i ärenden som innefattar överklaganden. Vidare föreslås en ändring i bestämmelserna beträffande hund och vilt. Den nya bestämmelsen innebär att polismyndigheten, när en jakträtts- innehavare har omhändertagit en hund, skall ta hand om hunden fortsätt- ningsvis, om jakträttshavaren så önskar. Om ägaren inte inom återtar hunden får polismyndigheten sälja, skänka bort eller avliva hunden. Vad gäller den senare formen av omhändertagande bedöms dock kostnaderna för omhändertagande knappast öka, med hänsyn till att ägaren eller innehavaren med största sannolikhet vill ha tillbaka sin hund och med hänsyn till att han eller hon är skyldig att ersätta polisen för kostnaderna för omhändertagandet. Vidare har regeringen föreslagit att tidsfristerna för den tid som en person har på sig för att återta hunden skall minska, se avsnitt 6.6. Den föreslagna möjligheten att meddela hundförbud kommer att leda till att polisen måste lägga ner viss ytterligare tid för att administrera denna typ av ärenden. Inledningsvis förutses också behov av tid för utarbetande av föreskrifter och utbildning av personal för testning av farliga hundar uppstå. Kostnaderna för att genomföra den utredning som föreslås skall föregå beslut om vad som skall hända med hundar som omhändertagits kommer sannolikt att öka något, även . Den utred- ning som föreslås kommer, i vissa fall, att bli mer omfattande än den som används . Förslagen innebär att hundhållningen förväntas bli mer ansvarsfull, vilket kan komma att minska behovet av ingripanden från polisens sida med anledning av bristande hundhållning. Vidare innebär de nya och ökade möjligheterna att besluta om hundförbud och omhändertaganden att polisen, till skillnad från vad som gäller , kan omhänderta en hund eller meddela ett hundförbud även om hunden eller den som ansvarar för hunden inte tidigare manifesterat sin farlighet respektive olämplighet. Polisen kan alltså använda mer effektiva åtgärder mot tillsynsbristerna i ett tidigare skede, om så anses motiverat och nöd- vändigt. Detta bedöms, i det längre perspektivet, medföra ett minskat behov av polisiära ingripanden jämfört med och därmed minskade kostnader för denna verksamhet. I sammanställningen över antalet hundärenden samt resurstimmarna och kostnaderna för polisen i hundärenden, bedömer även att en lagstiftning som tydligt klargör hund- ägarens eller hundhållarens ansvar och som möjliggör en snabb reaktion från de rättsvårdande myndigheterna vid bristande tillsyn, torde få en effektiv förebyggande effekt för bättre hundhållning och säkerhet i sam- hället samt avsevärt minska kostnaderna för hundärendena. Regeringen uppskattar att de initialt ökade sammanlagda kostnaderna är av liten omfattning. Ökningarna bedöms rymmas inom ramen för polisens anslag. Överträdelser av meddelade hundförbud föreslås kunna medföra straff i form av böter eller fängelse i högst .