rfr · GU0WRFR7 · 2007-07-09 00:00:00 — har EG:s bistånd genomgått omfattande reformer, både vad gäller biståndspolitikens mål, kommissionens organisation för genomförandet och metoder för att planera och implementera biståndet. Landstrategier används mer systematiskt för att styra biståndet, och politikens genomförande har i stor utsträckning delegerats till kommissionens delegationer i respektive mottagarland. antog EU också sin första övergripande biståndspolicy, och en ny version kallad Europeiskt samförstånd om utveckling antogs i 5 Kommissionens rapport om EG:s utvecklingspolitik och genomförandet av det externa biståndet 2005. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT Policyn slår bl.a. fast att fattigdomsbekämpning är det viktigaste målet för EU:s biståndspolitik. Reformerna pågår fortfarande, och har EU antagit nya budgetinstrument för biståndet i syfte att göra politiken mer effektiv, överskådlig och flexibel. Mer information om det arbete som bedrivits finns i en sammanställning gjord av utrikesutskottet, som redovisas närmare i avsnitt 3.3. Detta kapitel behandlar främst EG:s bistånd, även om vissa avsnitt rör EU:s bistånd. Med EU:s bistånd menas EG:s bistånd samt den samordning som sker inom ramen för EU av EU-ländernas och EG:s bistånd. 2.2 Förhållandet mellan EU:s biståndspolitik och utrikespolitik Medan biståndspolitiken och många andra politikområden som påverkar tredjeland, t.ex. utrikeshandel, hör till EU:s överstatliga första pelare, där kommissionen både initierar och genomför politiken, utgör EU:s utrikes- och säkerhetspolitik EU:s andra pelare, där samarbetet är mellanstatligt till karaktären och ministerrådet är den dominerande institutionen. Att EU:s relationer till andra länder är pelaröverskridande kan orsaka koordineringsproblem eftersom de två pelarna skiljer sig åt bl.a. när det gäller beslutsfattande, institutionernas roller och finansiering av politiken. Ett sätt på vilket EU försöker skapa samstämmighet i förbindelserna med andra länder är att anta strategier som ska vägleda EU:s politik inom alla pelare och politikområden i förhållande till en viss grupp av länder. antog t.ex. för som tar ett helhetsgrepp på EU:s politik gentemot , med huvudsyftet att hjälpa att uppnå millenniemålen.6 Biståndspolitiken är en viktig del av strategin, och eftersom strategin omfattar hela gäller den både det bistånd som bygger på och det som bygger på det nya grannskaps- och partnerskapsinstrumentet (se vidare avsnitt 2.5). Rådet antog strategier för partnerskapet med respektive , och har EU en strategi för samarbetet med . 2.3 Målen för EU:s biståndspolitik Europeiskt samförstånd för utveckling Det främsta policydokumentet för EU:s biståndspolitik är Europeiskt samförstånd om utveckling som antogs av parlamentet, rådet och kommissionen gemensamt i december 2005.7 Policyn gäller hela EU, alltså både EG- 6The EU and : towards a strategic partnership. Rådets dok nr 15961/05 7EUT 2006, C 46. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT biståndet och medlemsländernas egen biståndspolitik.8 Dokumentet består därför av två delar, en om EU:s samlade mål för utvecklingssamarbetet och en om EG:s biståndspolitik och hur den ska bidra till att förverkliga de övergripande målen. Policyn gäller för bistånd som räknas som Official Development Assistance () enligt DAC:s riktlinjer.9 Därmed omfattar inte policyn t.ex. föranslutningsstöden till blivande EU-medlemmar. Av dokumentet framgår bl.a. följande: Det främsta målet för EU:s utvecklingssamarbete är fattigdomsutrotning isamband med en hållbar utveckling, bl.a. i syfte att uppnå millennieutvecklingsmålen. Hållbar utveckling inbegriper gott styre, mänskliga rättigheter, politiska, ekonomiska och sociala aspekter samt miljöaspekter. EU ska nå dessa mål och de utvecklingsmål som man enats om vid större FN-konferenser och toppmöten. EU ska ta hänsyn till målen för utvecklingssamarbetet inom alla politikområden som kan påverka utvecklingsländerna. EU tar ställning för principerna om partnerskap och egenansvar. EU ska främja bättre givarsamordning och givarkomplementaritet10 genom att arbeta för en gemensam flerårig programplanering som grundar sig på partnerländernas strategier för minskad fattigdom eller motsvarande. EU har antagit en tidsplan för att EU-länderna ska nå målet att biståndet () uppgår till av BNI , med ett mellanliggande mål på av BNI . De medlemsländer som anslöt sig till EU efter 2002 ska sträva efter att öka sitt bistånd till av BNI. De minst utvecklade länderna ska prioriteras. EG:s utvecklingspolitik ska vara ett komplement till medlemsländernas politik. EG kan i huvudsak vara aktivt på följande områden: 1.Handel och regional integrering. 2.Miljö och hållbar förvaltning av naturresurser. 3.Infrastruktur, kommunikationer och transport. 4.Vatten och energi. 5.Landsbygdsutveckling, fysisk planering, jordbruk och tryggad livsmedelsförsörjning. 6.Gott styre, demokrati, mänskliga rättigheter och stöd till ekonomiska och institutionella reformer. 7.Konfliktförebyggande och s.k. svaga stater. 9.Social sammanhållning och sysselsättning. 8Policyn är en politisk förklaring och är ej rättsligt bindande. 9DAC () är för utvecklingsbistånd. 10Givarkomplementaritet innebär att de olika givarnas åtgärder kompletterar varandra så att inte dubbelarbete uppstår. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT Följande frågor ska integreras i alla EG:s biståndsåtgärder: främjande av mänskliga rättigheter, jämställdhet, demokrati, gott samhällsstyre, barns och ursprungsbefolkningars rättigheter, miljöhållbarhet och kamp mot hiv/aids. Komplementaritet, samordning och koherens Ofta talar man om de tre C:na som grundläggande principer för EG:s bistånd: complementarity, coordination and coherence (komplementaritet, samordning och koherens).11 Komplementaritet och samordning handlar om att EG:s bistånd ska vara ett komplement till EU-ländernas och andra givares bistånd och att de ska samordna sina insatser. Koherens innebär att samstämmighet ska råda mellan EG:s utvecklingspolitik och andra politikområden som påverkar utvecklingsländerna. Som framgår ovan finns det grund för de tre C:na i både EG-fördraget och policydokumentet Europeiskt samförstånd om utveckling. Sedan reformen av biståndspolitiken inleddes har EU på olika sätt arbetat för att implementera de tre principerna. Nedan redovisas exempel på resultat av detta arbete. Vad gäller komplementaritet så är Europeiskt samförstånd om utveckling ett viktigt dokument eftersom det slår fast vilka områden som lämpar sig bäst för insatser från EG. antog också rådet och medlemsländerna församlade i rådet vägledande principer om komplementaritet och arbetsfördelning.12 Kommissionen publicerar regelbundet en s.k. givaratlas (Donor ) med statistik över hur EU:s bistånd fördelar sig geografiskt och sektorsvis i syfte att underlätta diskussionen mellan medlemsländerna och andra aktörer kring komplementaritet och samordning. När det gäller samordning så finns riktlinjer för den operativa samordningen mellan kommissionen och medlemsländerna. har arbetet främst inriktats på att stärka samordningen i planeringsfasen. presenterade kommissionen ett förslag till en framtida gemensam programplanering, inklusive en ny ram för landstrategier. Rådet välkomnade förslaget och samtyckte till att utarbeta en metod för att nå fram till en gemensam flerårig programplanering.13 Beträffande koherens så antog rådet slutsatser om Policy coherence for development på grundval av ett meddelande från kommissionen.14 I slutsatserna pekas tolv politikområden ut som berörs av koherensarbetet: handel, miljö, klimatförändring, säkerhet, jordbruk, fiske, globaliseringens sociala dimension inklusive sysselsättning och acceptabla arbetsvillkor, migration, forskning och innovation, informationssamhället, transport och ener- 11Ibland används konsekvens som den svenska översättningen i stället för koherens. 12I de fall då EU-länderna antar t.ex. slutsatser och resolutioner som i delar saknar rättslig grund i så brukar benämningen medlemsländerna församlade i rådet användas som komplement till rådet. Rådets 2723:e möte. Allmänna frågor och yttre förbindelser. Rådets 2660:e möte. Allmänna frågor och yttre förbindelser. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT antog rådet och EU-länderna församlade i rådet en arbetsplan för koherens i biståndspolitiken för 2006-2007 efter underlag från kommissionen och ordförandeskapet.15 2.4 Rättslig grund för EG:s bistånd EG är en rättslig gemenskap där det krävs en rättslig grund för alla beslut och åtgärder, i synnerhet sådana som har finansiella konsekvenser. Benämningen EG:s bistånd kommer av att EU:s gemensamma biståndspolitik bygger på bestämmelser i . EG är också, till skillnad från EU, en juridisk person som kan ingå avtal med tredjeländer och organisationer. Vidare har EG observatörsstatus i ett flertal FN-organ och företräds då av kommissionen. Biståndsåtgärder kan antingen bygga på en förordning som antagits av rådet, ensamt eller tillsammans med parlamentet, eller på ett avtal med ett eller flera tredjeländer. En förordning eller ett beslut om att ingå ett avtal har i sin tur rättslig grund i en eller flera artiklar i EG-fördraget. Att den rättsliga grunden finns i EG-fördraget innebär att biståndspolitiken hör till vad som brukar benämnas EU:s första pelare, där samarbetet har överstatliga inslag. Det innebär bl.a. att de flesta beslut tas med kvalificerad majoritet i rådet, att i allmänhet har medbeslutanderätt och att har överlåtit beslutanderätt till EU:s institutioner.16 Det bör dock observeras att överföringen av beslutanderätt endast gäller EG:s eget bistånd. EU kan inte ta bindande beslut som gäller enskilda medlemsländers biståndspolitik. Däremot kan rådet anta icke-bindande slutsatser och resolutioner som t.ex. rör samordningen mellan medlemsländernas och EG:s biståndspolitik eller nivån på medlemsländernas bistånd. EG-fördraget har en särskild avdelning (nr XX, artikel 177-181) som behandlar utvecklingssamarbete. Enligt artikel 177 ska EG:s utvecklingssamarbete, som ska vara ett komplement till medlemsländernas politik, främja: en varaktig ekonomisk och social utveckling i utvecklingsländerna, särskilt i de mest missgynnade länderna, en harmonisk och successiv integration av utvecklingsländerna i världsekonomin, kampen mot fattigdomen i utvecklingsländerna. 15Rådets dok nr 14075/06. 16Kvalificerad majoritet i rådet i dagens EU med 27 medlemsländer innebär 255 av totalt 345 röster (har 10 röster), samt minst medlemsländer. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT Beslut om åtgärder, som kan ha formen av fleråriga program, ska antas enligt medbeslutandeförfarandet. Beslut fattas då gemensamt av rådet och parlamentet efter förslag av kommissionen. I EG-fördraget stadgas även följande: Politiken ska bidra till det allmänna målet att utveckla demokratin, rättsstaten och respekten för de mänskliga rättigheterna. EG och medlemsländerna ska uppfylla de åtaganden som de har gjort i FN och andra internationella organisationer. EG ska beakta målen för utvecklingssamarbetet när man genomför annan politik som påverkar utvecklingsländerna. EG och medlemsländerna ska samordna sin politik och samråda om sina biståndsprogram. Kommissionen kan ta initiativ för att främja denna samordning. Avdelningen om utvecklingssamarbete kom till genom , som trädde i kraft . förekom att biståndsprogram antogs med stöd av artikel 308. Detta är en flexibilitetsklausul med vilken rådet med enhällighet kan ta beslut som krävs för att genomföra EG:s politik men för vilka det saknas en specifik rättslig grund. Ekonomiskt, finansiellt och tekniskt samarbete En särskild avdelning (nr XXI, artikel 181 a) handlar om ekonomiskt, finansiellt och tekniskt samarbete med tredjeland. Detta samarbete, som ska vara samstämmigt med utvecklingspolitiken, ska bidra till målet att utveckla demokratin och rättsstaten, de mänskliga rättigheterna och de grundläggande fri- och rättigheterna. På detta område beslutar rådet med kvalificerad majoritet efter yttrande från parlamentet. Ett exempel på stöd från EU som klassas som ekonomiskt, finansiellt och tekniskt samarbete enligt artikel 181 a är föranslutningsstöden som ges till blivande EU-medlemmar för att anpassa länderna till EU-medlemskapets krav. Utvecklingssamarbete samt ekonomiskt och finansiellt samarbete kan även ingå som en del av ett avtal mellan EG och tredjeland. Regler om ingående av avtal finns i artiklarna 300 och 310. Kommissionen förhandlar fram avtalet med tredjelandet på mandat av rådet. Rådet beslutar sedan om undertecknande och ingående av avtalet. Rådet ska inhämta parlamentets yttrande, men för avtal som t.ex. skapar gemensamma institutioner eller har betydande budgetkonsekvenser krävs parlamentets samtycke. Mer omfattande avtal, ofta kallade associeringsavtal eller partnerskapsavtal, är i allmänhet s.k. blandade avtal där både EG och medlemsländerna är parter utöver de aktuella tredjeländerna. Därför kräver avtalen även medlemsländernas godkännande - i fall normalt även godkännande av riks- 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT dagen enligt 10 kap. 2 § RF. Exempel på blandade avtal med biståndsinslag är som ligger till grund för EU:s utvecklingssamarbete med AVS-länderna (länderna i , och ) och de stabiliserings- och associeringsavtal som ingås med länderna på västra . Se vidare avsnitt 3.3. Ett biståndsinstrument är en förordning eller ett avtal på vars grund kommissionen kan fatta beslut om biståndsåtgärder, t.ex. att betala ut pengar till ett specifikt projekt, till sektorsstöd eller budgetstöd. Ett instrument innehåller normalt bestämmelser om: biståndets mål och syfte, vilka typer av åtgärder som kan finansieras genom instrumentet, tillåtna finansieringsformer (t.ex. finansiering av projekt, program och budgetstöd), ett finansiellt rambelopp för en flerårig budgetperiod, vilka planeringsinstrument (indikativa program etc.) som ska upprättas, hur beslut om planeringsinstrument och biståndsåtgärder ska fattas, inklusive inrättande av genomförandekommittéer (se avsnittet om kommissionen i kapitlet om institutioner och organ), hur och när instrumentet ska utvärderas och eventuella ytterligare bestämmelser, t.ex. om samordning mellan kommissionen och medlemsländerna. Som ett led i den pågående reformeringen av EG:s biståndspolitik har EU antagit nya biståndsinstrument som gäller och som ska gälla för hela . Detta innebär att den rättsliga regleringen av EG:s biståndspolitik delvis har förändrats. Bland annat har en omfattande flora av geografiska och tematiska förordningar ersatts av ett fåtal. har informerats om de nya biståndsinstrumenten av regeringen bl.a. genom flera faktapromemorior, vid särskilda föredragningar och föredragningar inför rådsmöten i utrikesutskottet samt genom samrådet med inför rådets behandling av rättsakterna. De biståndsinstrument som gällde t.om. 2006 och som var i kraft när denna uppföljning genomfördes redovisas i bilaga 1. Undantaget är som fortfarande gäller och redovisas nedan. 17 2006/07:FPM23, 2005/06:FPM75, 2005/06:FPM111, 2004/05:FPM73, 2004/05:FPM70, 2004/05:FPM62, 2004/05:FPM46. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT Utvecklingssamarbetet med 78 länder i Afrika18, och bygger på , ett partnerskapsavtal mellan EG och medlemsländerna å ena sidan och de 78 länderna å andra sidan som ingicks 2000. gäller och påverkas inte formellt av de nya biståndsinstrumenten.19 Avtalet omfattar både politisk dialog, handel och utvecklingssamarbete. Vidare upprättar avtalet flera gemensamma institutioner, bl.a. ett ministerråd och en parlamentarisk församling.20 Eftersom inte bara EG utan även de enskilda EU-länderna är parter i avtalet måste det ratificeras av medlemsländerna för att kunna träda i kraft. riksdag godkände avtalet . Målet för samarbetet mellan EU och AVS-länderna är att minska och utrota fattigdomen, uppnå en hållbar utveckling samt att gradvis integrera AVS-länderna i världsekonomin. Biståndet kan bl.a. gå till skuldlättnader och strukturomvandlingsstöd, stöd vid fluktuationer i exportinkomster, ekonomiska och sociala reformer, åtgärder för att höja industrins konkurrenskraft och utbyggnad av sociala tjänster, lokala projekt, humanitärt bistånd och privata investeringar. Biståndet finansieras genom Europeiska utvecklingsfonden () som inrättats separat från EG:s budget. Efter beslut i har medel från avdelats till fonder som förvaltas av kommissionen för olika ändamål, t.ex. en vattenfond, EU-ACP Water Facility, och en energifond, EU-ACP Energy Facility. inrättades även African Peace Facility som kan ge stöd till fredsbevarande insatser som genomförs av Afrikanska unionen. Förutom kommissionen är Europeiska investeringsbanken en viktig aktör i samarbetet. Banken beslutar om stöd till investeringar i AVS-länderna. är part i , men avsnittet om utvecklingssamarbete gäller inte för landet. Landet får bistånd genom instrumentet för utvecklingssamarbete. Instrumentet för utvecklingssamarbete (DCI, ) DCI omfattar alla utvecklingsländer som inte omfattas av IPA, ENPI eller Cotonouavtalet.21 Det innebär i praktiken utvecklingsländer i , , och samt . I DCI ingår dessut- 18Afrika söder om . De nordafrikanska länderna ingår i EU:s partnerskap med länderna runt . 19Däremot kan biståndsinsatser i AVS-länderna finansieras genom de tematiska programmen i det nya instrumentet för utvecklingssamarbete (DCI). 20Mer information om institutionerna finns i avsnitt 2.9. 21Enligt kommissionens ursprungliga förslag skulle förordningen även gälla AVS- länderna genom att skulle integreras i EU:s budget. Detta ändrades dock under förhandlingarna. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT om fem tematiska program som även kan finansiera biståndsinsatser i AVS- länderna och de länder som omfattas av ENPI.22 Det främsta målet för biståndet från DCI är att utrota fattigdomen inom ramen för en hållbar utveckling och även att uppnå millennieutvecklingsmålen och främja demokrati, god samhällsstyrning och respekt för de mänskliga rättigheterna och rättsstatsprincipen. Förordningen antogs i december 2006.23 Grannskaps- och partnerskapsinstrument (ENPI, European Neighbourhood and ) Instrumentet omfattar länderna i EU:s södra och östra närområde: , , , , , , , , , , , Palestinska myndigheten för och , , , , och . Det bistånd som ges till grannländerna runt ska stödja EU:s partnerskap med dessa länder vilket brukar benämnas Barcelonaprocessen. Samarbetet med de enskilda länderna bygger på associeringsavtal (s.k. Europa-Medelhavsavtal) med vart och ett av länderna, vilka förutom politisk dialog och handelsfrågor omfattar ekonomiskt samarbete för att stödja ekonomisk utveckling och strukturomvandling i länderna. Avtalen ska från EU:s sida både antas av ministerrådet och ratificerats av respektive EU-land. har EU ingått avtal med de flesta av . Barcelonaprocessen styrs genom regelbundna multilaterala möten. Den högsta nivån är ministerkonferenserna som hålls två gånger mellan utrikesministrarna i EU- och . sammankallas även ministerkonferenser mellan fackministrar när särskilda frågor behöver diskuteras. Ministerkonferenserna antar slutsatser som rör hela Europa-Medelhavs- samarbetet, inklusive biståndsfrågor. ENPI-förordningen antogs i oktober 2006.24 Föranslutningsinstrumentet (IPA, Instrument for Pre-Accession) Instrumentet omfattar alla kandidatländer och potentiella kandidatländer, bl.a. länderna på västra och . Biståndet till länderna på västra ska stödja den s.k. stabiliserings- och associeringsprocessen med vilken länderna ska knytas närmare till EU genom ingående av stabiliserings- och associeringsavtal. Avtalen måste ratificeras av EU-länderna för att träda i kraft. Alla länder som ingår i stabiliserings- och associeringsprocessen kan bli aktuella för EU-medlemskap. är , f.d. jugoslaviska republiken och officiella kandidatländer för EU-medlemskap. Vid intervju med företrädare för kommissionens GD Utveckling har framkommit 22De tematiska programmen heter Att investera i människor, Miljön och hållbar förvaltning av naturresurser inklusive energi, Icke-statliga aktörer och lokala myndigheter inom utveckling, Tryggad livsmedelsförsörjning och Migration och asyl. 23Förordning nr 1905/2006. 24Förordning nr 1638/2006. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT att kommissionen inte anser att Europeiskt samförstånd om utveckling är tillämpligt på föranslutningsstöden. IPA-förordningen antogs i juli 2006.25 Instrumentet för demokrati och mänskliga rättigheter (EIDHR, for Democracy and Human Rights). Genom instrumentet ska EG ge bistånd som överensstämmer med EU:s övergripande utrikespolitik och som ska bidra till att utveckla och befästa demokratin och rättsstatsprincipen samt respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Biståndet ska vara i överensstämmelse med EG:s utvecklingssamarbete och EU:s utrikespolitik samt komplettera det bistånd som ges genom övriga biståndsinstrument och . Förordningen antogs i december 2006.26 Stabilitetsinstrumentet (IFS, Instrument for Stability) Instrumentet ska kunna användas för att avhjälpa kriser och instabilitet både . Med stabilitetsinstrumentet ska EU snabbt kunna reagera på kriser och skapa tillräckligt stabila förutsättningar för att de ordinarie instrumenten för utvecklingssamarbete ska kunna användas. Förordningen antogs i november 2006.27 Det humanitära biståndet handläggs separat från utvecklingsbiståndet av Europeiska byrån för humanitärt bistånd (ECHO). ECHOs verksamhet finansieras genom EG:s budget och bygger på en särskild förordning.28 Merparten av pengarna som betalas ut av ECHO kanaliseras genom FN-organ och ickestatliga organisationer. gjorde ECHO 91 utbetalningar om totalt ca . Förordningen för humanitärt bistånd ersätts inte av de nya biståndsinstrumenten. Med makrofinansiellt bistånd avses stöd som ges till länder som drabbats av allvarliga men i allmänhet tillfälliga makroekonomiska problem, t.ex. problem med betalningsbalansen. Stödet kan ges i form av lån eller bidrag och är ofta villkorat med att landet ska vidta vissa ekonomisk-politiska åtgärder. Makrofinansiellt bistånd började användas och riktade sig då främst till länderna i . går makrofinansiellt stöd framför allt 25Förordning nr 1085/2006 26Förordning nr 1889/2006. 27Förordning nr 1717/2006. 28Förordning nr 1257/96. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT till länderna på västra och i . Det finns inget program för makrofinansiellt stöd, utan varje stöd måste beslutas separat av rådet med grund i artikel 308 i EG-fördraget. På grund av stödets ad hoc-karaktär varierar de utbetalda beloppen kraftigt . betalades totalt ut i makrofinansiellt bistånd till , , och , och samt . Kommissionen genomför insatserna i samarbete med IMF och . Det makrofinansiella biståndet ska inte sammanblandas med budgetstöd, vilket ges genom de vanliga biståndsinstrumenten. 2.8 EG:s bistånd i siffror EG:s bistånd fördelat på och OA I nedanstående tabell redovisas EG:s totala externa bistånd (och OA) från både EG:s budget och . TABELL 1 EG:S BISTÅND FÖRDELAT PÅ (BETALNINGAR, MILJONER EURO) Källa: Kommissionens årsrapporter , 2005 och 2006 om europeiska gemenskapens utvecklingspolitik och det yttre biståndet. Av tabellen framgår att biståndet har ökat med . Utbetalningar som klassas som och OA har ökat med ungefär lika mycket i absoluta tal, men andelen av det totala externa biståndet har minskat något . Fördelning på geografiska regioner I tabellen nedan redovisas hur EG:s bilaterala bistånd (och OA) fördelade sig geografiskt under 2002-2005. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT TABELL 2 GEOGRAFISK FÖRDELNING AV EG:S BISTÅND (BETALNINGAR, MILJONER AVSER ANNAT .) inkl. (OA)29 länder (OA)31 Källa: kommissionens årsrapporter om EU:s bistånd 2004, 2005 och 2006. Tabellen omfattar och OA från både EG:s budget och som har specificerats på ett geografiskt område. Utelämnade poster är bistånd till ospecificerade utvecklingsländer och bistånd som förmedlats via andra internationella organ.