rfr · GV0WRFR4 · 2007-11-01 00:00:00 — Som jag har varit inne på tidigare finns det väldigt mycket insatser i samhället. Det kan lätt bli tårta på tårta, så det gäller att utveckla det här samarbetet och använda sig av varandra. Nätverket är ju till för samarbete, för informationsspridning och för att man ska upptäcka de människor som far illa och som behöver stödet. Vi har också bildat en resursgrupp som egentligen är den arbetande gruppen. Den består av två biståndshandläggare från äldreomsorgen och två biståndshandläggare från omsorgen om funktionshindrade. Det finns två socialsekreterare som arbetar med de här frågorna och en anhörigkonsulent. Det är just anhörigkonsulenten som är spindeln i nätet, så att säga, i det här arbetet och som har väldigt mycket kontakter utanför den vanliga vården. Det är den här gruppen som ska kunna gå in och ge stöd och råd både till personal och direkt till personer som har de här problemen. (Bild 34) Sedan har vi, som jag sade, arbetat väldigt mycket med kompetensutveckling av personal. ska berätta lite mer om vilka insatser vi har gjort. , stadsdelsförvaltning, : Ja, det handlar om föreläsningar, seminarier och riktade utbildningar. Vi har insett att det är jätteviktigt med utbildning på alla nivåer hos personalen. Det gäller biståndshandläggarna, hemtjänstpersonalen men också våra enhetschefer som har en väldigt viktig roll när det gäller att stötta personalen i de här svåra frågorna. (Bild 35) Syftet är då att man ska kunna se signaler och våga se signaler om att allt kanske inte står riktigt rätt till. Man ska också veta vart man ska gå vidare med den information som man har fått. hade vi en föreläsning med och en föreläsning med från RSMH. Det var , och det var riktat till hemtjänstpersonal och till de här olika grupperna av personal. Sedan hade vi ytterligare ett utbildningstillfälle. Då hade vi plockat in stadsdelsförvaltning till oss. De berättade ungefär det som ni har hört . Vi hade även Brottsofferjouren där. De kan också stötta oss i vårt arbete. Utifrån bland annat det som vi hörde från stadsdelsförvaltning om den utbildning som de har haft för personalen har vi nu tagit kontakt med Alla kvinnors hus. De har bra utbildningar för sina volontärer. Och ska vi ha en heldagsutbildning. Den är riktad till våra enhetschefer inom förvaltningen, men vi har också bjudit in utförarchefer, eftersom vi har många utförare som har hand om vår hemtjänst. Och vår resursgrupp är med. Det är en heldag, så det blir ett rätt så brett perspektiv. Det handlar om lagstiftning men framför allt om hur man går tillväga som personal när man upptäcker de här svåra situationerna. Det handlar också om ansvar. Och man ska ha fallbeskrivningar. Den dagen ser vi väldigt mycket fram emot. Förhoppningsvis kan vi bredda utbildningen till att även gälla vår hemtjänstpersonal som är de som jobbar nära våra gamla. (Bild 35) , stadsdelsförvaltning, : Vi har jobbat en hel del med information. Vi har en informationsbroschyr om den här verksamheten med viktiga telefonnummer som går ut på olika sätt. Den finns på väldigt många olika ställen. Vi har också haft riktad information framför allt till personal inom äldreomsorgen, både enhetschefer och annan personal. Sedan har vi haft annonser med jämna mellanrum i lokalpressen om de resurser som finns. Vi har också gjort lite speciella utskick inom äldreomsorgen till personer som inte har någon form av insats från äldreomsorgen. Det är ett utskick till personer och ett lite mer riktat utskick till personer . Då får man en broschyr om äldreomsorgen inom stadsdelsförvaltning. I den informationen finns det också information om värn för äldre. (Bild 36) Vi ska avsluta med en fråga. Det är den fråga som vi ställer oss själva väldigt mycket . Vad är nästa steg i det här? Vi har nämligen upptäckt en svårighet , och det är att hitta de här personerna. Faktum är att vi inte har kommit i kontakt med så väldigt många personer som behöver de här insatserna. Då kan man fråga sig: Vad beror det på? Har vi haft ett felaktigt innehåll i vår information? Har den riktat sig fel? Är det här en av myterna inom äldreomsorgen? Finns inte de här personerna? De kanske inte finns på med den befolkningsstruktur som finns där. Det finns en rad frågor som vi måste ställa oss och försöka få svar på. Kanske kan den här utfrågningen ge några svar. (Bild 37) , Nationellt centrum för kunskap om mäns våld mot kvinnor, : Jag är forskningsläkare på Nationellt centrum för kunskap om mäns våld mot kvinnor, förkortat NCK. Jag ska berätta lite kort vad NCK är. Det började med att Rikskvinnocentrum inrättades i efter förslag från . Uppgiften för Rikskvinnocentrum var att ha en patientklinik och utbildning och forskning inom området mäns våld mot kvinnor. Centrumet ombildades till att vara nuvarande NCK. Skillnaden är att det nu är mer fokus på utbildning och att det ligger under . Det är som en egen bubbla i och har en egen styrelse underställd rektorn. (Bild 39) Jag ska berätta om NCK:s uppdrag. Bland annat har vi fortfarande patientverksamhet dygnet runt. Vi har en jourtelefon så att kvinnor kan ringa. Vi har läkare, barnmorskor och kuratorer som tar hand om patienterna. Vi ska ge stöd till organisationer och myndigheter. Vi ska sprida kunskap och utveckla metoder för bemötande och omhändertagande. Vi ska också utbilda inom ämnet mäns våld mot kvinnor inom olika professioner. Vi ska följa, sammanställa och sprida forskning samt bedriva egen forskning på vårt patientmaterial. Just nu jobbar vi med två regeringsuppdrag som vi har. Det ena gäller en nationell kristelefon som kommer att inrättas snart. Det andra gäller ett nationellt program för omhändertagande av offer för våldtäkt. (Bild 40) Våra erfarenheter av våld i nära relationer hos äldre kvinnor kan se lite olika ut. Följande fall är ett exempel: En kvinna inkom till akutmottagningen. Vi kan kalla henne . Hon hittades utomhus. Hon hade inga ytterkläder. Till en början när polisen eller andra privatpersoner frågade henne vad som hade hänt sade hon att hon inte ville säga något eller att hon inte kunde säga något. När de väl kommer in till akuten blir hon undersökt. Man tar av henne på överkroppen för att sätta på henne sjukhuskläderna. Då visar det sig att hon har blåmärken över hela kroppen. Hon vill fortfarande inte säga vad som har hänt, men man sätter sig ned med henne och har ett längre samtal. Då kommer det fram, ganska motvilligt och väldigt skamset, att hennes son faktiskt har varit hemma hos henne. Han bor hos henne för tillfället eftersom han hyr ut sin egen lägenhet. Han har varit hos henne, och i berusat tillstånd har han gett sig på henne för att han ville ha pengar. Efter misshandeln har han kastat ut henne från hennes eget hus. (Bild 41) Det här fallet låter väldigt förfärligt. Det man också kan säga är att det är ganska tydligt. Det är svårt för personalen att missa att någonting är väldigt fel med den här kvinnan som kommer in och är ganska skadad. Det ger en misstanke om att något är allvarligt fel, och det är inte så många som kan missa att ställa frågan. Det här är inte så vanligt att man ser. Just i det här fallet gick det bra. Polisen fick tag i sonen, och han hamnade i fängelse. Problemen var ju inte över för för hon tyckte förstås att det var oerhört skamligt och hemskt att hennes egen son skulle hamna i fängelse. Hon fick anmäla sin egen son. Det brukar se ut på ett annorlunda sätt när äldre söker vård. Vi kan ta ett exempel med en 73-årig kvinna. Hon söker för långvarig yrsel och lite illamående, lite diffusa symptom. Hon uppsöker antingen akutmottagningen eller sin husläkare. Man gör en noggrann undersökning. Allting ser helt normalt ut Då avvaktar man. Sedan kommer besök nummer tre hon har varit hos lite olika läkare . Då har hon fortfarande diffusa besvär. Hon säger att någonting måste vara fel eftersom hon inte mår bra. Efter tredje besöket gör man då en mer noggrann utredning och tar sig verkligen tid med henne. Men utfallet är helt normalt, så det finns ingenting man kan göra. Alla prover är bra. Alla undersökningsresultat är bra. Efter ytterligare ett par läkarbesök kommer hon återigen och träffar någon annan. Hon säger att hon verkligen inte mår bra. Då, efter sjätte sjunde besöket, kanske man börjar fundera. Det måste ju vara någonting. Då är det någon som sätter sig ned med henne, har ett längre samtal och frågar direkt: Är du utsatt för något våld eller någonting? Jo, då kommer det fram att hon bor med sin make som har misshandlat henne psykiskt och fysiskt under hela deras liv. Han misshandlar henne inte fysiskt längre; det har han inte gjort . Men fick han en stroke. Efter det har han blivit ännu elakare, och står hon nästan inte ut med att vara hemma. Efter det här besöket förstår man ju vad det är, varför hon har sökt. Hon är egentligen frisk, men det är någonting som har varit fel. Då kan man sätta in stödinsatser, och så behöver hon inte söka sjukvården. (Bild 42) Det som vi vill göra på NCK är att genom utbildning se till att det har varit uppe tidigare man ställer frågan tidigare. Om man ställer frågan vid första besöket behöver kvinnan inte lida så mycket. Då behöver hon inte gå runt i den här vårdkedjan , utan då kan man upptäcka det. (Bild 43) Vi tycker någonstans att det är hälso- och sjukvårdens ansvar att ha kunskap. Vad är det som kännetecknar våld i en nära relation i allmänhet? Vad är viktigt att tänka på just när det gäller äldre? Äldre kvinnor anmäler i ännu mindre grad än vad yngre kvinnor gör. De har levt länge med sina män. Det kan vara söner och döttrar som man absolut inte vill anmäla, så det finns ett specifikt problem. Sedan är det också viktigt med bemötandet, att fråga, att lyssna, att tro på vad kvinnan berättar och att ta sig . Man måste ta sig med patienten. Det går inte att bara ställa frågan snabbt och sedan gå vidare, utan man måste ha lite tid. Det är också viktigt att fråga direkt. Det är det bästa sättet att få reda på om psykiskt, fysiskt eller sexuellt våld har förekommit. Det handlar om en direkt fråga. Frågar man inte får man inga svar. Och har man inga svar finns ju inte heller problemet. (Bild 44) , Kommuner och Landsting: Tack för att vi har blivit inbjudna! Vi ser oerhört positivt på att socialutskottet har tagit det här initiativet för att belysa övergrepp och våld mot äldre. Kommuner och Landsting är arbetsgivare och medlemsorganisation för 290 kommuner, 18 landsting och regionerna och . Ett av våra uppdrag är att ge kommuner och landsting bättre förutsättningar för lokalt och regionalt självstyre. Visionen som förbundet har är att utveckla välfärden. Vi erbjuder våra medlemmar stöd och service. Att sprida kunskap och förmedla goda exempel är därför oerhört viktigt för oss. I debatten är det ofta väldigt tyst om äldre som brottsoffer, särskilt när det gäller våld i nära relationer. Det har redan nämnts . Jag tror att vi kommer att höra det åtskilliga gånger till. Erfarenheter från bland annat kvinnojourer visar att det ibland kan vara så att en kvinna först efter att hennes partner avlidit börjar berätta att hennes liv har präglats av fysiskt, psykiskt eller sexuellt våld. Det är en utmaning för samhället att hitta sätt att nå äldre som lever med våldet, så att det blir möjligt för dem att leva ett liv fritt från övergrepp. Det är en utmaning för oss alla att lyfta fram och angripa ett tabubelagt ämne. Det här med tabu har också nämnts redan. Det är, tror jag, någonting som vi måste tänka särskilt på, eftersom det finns olika grupper av äldre som har särskilda behov. Man kan ha nedsatt förmåga att föra sin egen talan. Man kan vara funktionshindrad. Man står i beroendeställning till den anhörig som utsätter en för våld. Precis som när det gäller annat våld är det oftast en närstående som är förövaren. Som tidigare chef för äldreomsorg fick jag frågor från personal som undrade hur de skulle förhindra att anhöriga genom hot och påtryckningar tog hand om stal pensionspengarna. Vi hade aldrig så många besök som när pensionen utbetalades. Den största problemgruppen är som alltid när det gäller de äldre deras presumtiva arvingar. Det här vill ingen höra talas om, eftersom majoriteten av de anhöriga är omtänksamma och kärleksfulla. Det är så mycket lättare att tala om det som syns i massmedierna, de mopedburna väskryckande slynglarna, kvinnoligan som tränger sig in i lägenheten under förevändning att de vill låna telefonen eller få ett glas vatten eller den elaka personalen på ett särskilt boende som hånar och förödmjukar. , Kommuner och Landsting: Våld är alltid en brottslig handling, och det kan aldrig vara en privatsak. Det tror vi måste vara grunden i all verksamhet när det handlar om att just bryta det här tabut. Som vi har hört och kommer att höra finns det omfattande kunskap om våld mot äldre. Det finns också runt om i landet en hel del verksamhet och samverkan mellan myndigheter och ideella organisationer kring äldre brottsoffer. Men det ser så klart väldigt olika ut. Jag vill passa på att tipsa om en bok. Ni känner säkert redan till den, men jag gör det i alla fall. Den heter Trygghet som saknas. Det är en bok om våld och övergrepp mot äldre som tillsammans med och gav ut . Den ger en bra och överskådlig bild av kunskapsläget, av verksamheter och av metoder som man kan använda för att arbeta med våldsutsatta. För att man ska kunna arbeta förebyggande och öka upptäckten av övergrepp krävs ju just kunskap, som vi redan har hört här. Kommuner och Landsting har arbetat aktivt för kvinnofrid. Bland annat har vi gett ut en kunskapsöversikt om mäns våld mot kvinnor, som jag vet har delats ut till samtliga riksdagsledamöter. Jag ska ge lite information om den. Boken är tänkt att vara en kunskapsbank och ett verktyg som kan inspirera och vägleda vidare arbete. (Bild 46) Vi arrangerade också fyra välbesökta regionala konferenser . Fokus för vår satsning har varit att lyfta fram exempel på hur man framgångsrikt kan arbeta lokalt med att ge stöd till våldsutsatta kvinnor och deras barn. Vi vill också lyfta fram frågan om hur man jobbar förebyggande på bred front för kvinnofrid. I denna satsning har våld mot äldre funnits med som ett självklart perspektiv. Men är det en fråga som kanske inte har fått tillräcklig uppmärksamhet. kommer vi att genomföra en kartläggning av våra medlemmars kvinnofridsarbete. Där kommer våld mot äldre kvinnor att vara en viktig aspekt som vi vill kartlägga. Avslutningsvis vill jag säga att våld i nära relationer främst handlar om ojämställdhet. Därför är ett brett jämställdhetsarbete viktigt och också att det finns ett genusperspektiv på de här frågorna om våld mot äldre. Det får man aldrig glömma. Kunskap behövs också brett i samhället för att vi som medmänniskor ska våga se våldet och våga fråga om våldet. Vi behöver bara ta dem till oss och verkställa dem. , PRO: Våld i alla former ger egentligen en bild av det samhälle som vi lever i. Vi i PRO tror att våldet skulle kunna minska om det gjordes tydliga politiska satsningar för att motverka våldstendenser, till exempel i form av resurser och kompetenshöjning. PRO som organisation måste också ta ett ansvar för att se om enskilda medlemmar utsätts för våld. Det här är en uppgift som vi är väldigt dåligt utbildade för men som vi måste engagera oss mer i än vi gör . När vi talar om våldsmodeller tänker vi kanske i första hand på en äldre kvinna med rullator som blir nedslagen på gatan och får handväskan bortryckt. Det är den bild vi har fått genom massmedierna. Det är då vi ropar på flera poliser. Det har också PRO gjort. Dessbättre är den här typen av våld inte så vanlig. Men bilden skapar en otrygghet, en rädsla hos äldre. Det i sin tur gör att den äldre föredrar att stanna hemma, låser in sig i sin rädsla, och där står ensamheten vid dörren. Att utsätta en äldre för denna ensamhet är i sig egentligen en typ av våld. Våldet har många ansikten och ett, det vanligaste, är som vi har hört våld i det egna hemmet från anhöriga. Och man frågar sig: Hur kan man bruka våld mot någon man egentligen håller av? utövas merparten av all omsorg av en äldre anhörig, maka/make eller söner och döttrar. När omsorgsbehoven ökar kan vardagen till slut bli alltför tuff och svårhanterlig. Det kan i sin tur leda till våld både mot den som behöver omsorgen och mot den anhöriga från omsorgstagaren. Vilken hjälp kan då en anhörigvårdare få i sin pressade situation? PRO anser att det finns stora brister i stödet till de anhöriga. De anhöriga behöver generös avlastning för att orka med ett ofta tungt arbete, både fysiskt och psykiskt. De behöver också träffa andra anhörigvårdare som de kan dela sina erfarenheter med och få stöd från. Känslan att jag inte är ensam är viktig. De behöver också kontakt med ansvariga för kommunens omsorger och med sjukvården. Med mera förståelse och kunskap kan kanske den där knuffen och örfilen, som kan tas till i en pressad situation, undvikas. Våldet kan minskas. Önskvärt vore ju om vi till exempel på våra föreningsmöten kunde diskutera våld mot äldre. Men där finns en barriär. Familjeäran står på spel: Jag vill inte visa mig svag. Skrämmande är att våld också utövas av personal i äldreomsorgen. Mest handlar det där om försummelser och kränkningar, ett dåligt bemötande. Men det förekommer också direkt fysiskt våld. Vad är orsaken? Det kan nog till största delen sökas i pressade arbetsvillkor, eftersom budgettänkandet ofta fått större vikt än omsorgen om de äldre. Personalminskningar har blivit allt vanligare. En annan orsak kan sökas i att fyra av tio inte har den utbildning som krävs för att klara av arbetet inom äldreomsorgen på rätt sätt. För att lösa de här problemen kan resultatet från Kompetensstegen vara till stor hjälp. Kommunerna har visat stor vilja till förbättringar, men de behöver statens stöd för att klara uppgiften. Med en bättre utbildad personal kan våldet i äldreomsorgen minska och helst helt försvinna. Vi vet att ensamhet, både den rent konkreta och den känslomässigt upplevda, kan vara en grogrund för misstänksamhet och ibland för våldsamheter. Att bryta ensamheten, att erbjuda offentliga mötesplatser där man kan äta eller dricka en kopp kaffe tillsammans med andra, att få de äldre att känna sig trygga stärker den äldres självkänsla och gör den äldre mindre utsatt för våld, men kanske också mindre benägen att bruka våld mot andra. Vår organisation, PRO, försöker på alla vis bryta den här ensamheten. Gemenskap är ett viktigt ord i vår verksamhet, men vi klarar inte ensamma av den uppgiften. Här måste samhället finnas med. Jag tycker att den undersökning som har gjorts i är mycket intressant men oroväckande. De förslag till lösningar som läggs fram i boken , redovisningen av undersökningen, borde nu tas på allvar och ligga till grund för kommande satsningar mot våld mot äldre. , SPF: Vi är väldigt glada över att ha fått komma hit och berätta om vad vi på SPF gör i de här frågorna. Frågan om våld mot äldre väcktes ganska tidigt, och den som var initiativtagare till detta var , som då var ordförande för . Vi har arbetat på lite olika sätt. Det viktigaste vi har gjort tror jag är att vi har skrivit faktablad. Dem måste jag erkänna att jag inte är ansvarig för. Det är vår jurist som har skrivit dem, men han är förhindrad att komma hit så därför har jag lovat att ta över detta. Vi skriver alltså faktablad, kortare information till framför allt våra ledamöter i de kommunala pensionärsråden och i landstingens pensionärsråd, men också för andra medlemmar. Bladen läggs ut på nätet så att man lätt kan komma åt dem, men de kan också distribueras direkt från vårt förbundskansli. När det gäller våld mot äldre har vi gett ut tre olika faktablad. Det första heter Våld mot äldre, det andra heter Anhörigvåld och det tredje heter Våld i vården. Jag tänkte lite kort redogöra för vad vi har kommit fram till i de här faktabladen och vilka åtgärder som man behöver vidta. Detta kommer delvis att bli en repetition av vad många andra har sagt, framför allt av vad har sagt. Det beror på att de här faktabladen är baserade på den forskning och den kunskap som vi har. När det gäller våld mot äldre kan man säga att när SCB i sin statistik redogör för hur många som blir utsatta för våld på gatan glömmer man att väldigt många äldre över huvud taget inte går ut. Det tar inte statistiken någon hänsyn till. Där är alltså ett mörkertal som jag tror är ganska stort. I de här faktabladen försöker vi ge lite goda råd. Det är sådana saker som också har varit på tapeten tidigare: Släpp inte in någon du inte känner! Gå inte och ta ut hela pensionen på banken, i bankomaten eller vad det nu är, utan ha så lite pengar som möjligt på dig! Att inte släppa in någon du inte känner är viktigt med tanke på de ligor som finns. Det har varit en liga här i med kvinnor som har ringt på och bett att få låna telefonen. Den typen av situationer måste man vara väldigt mån om att undvika. Kortfattat är de viktigaste punkterna i det här faktabladet att SPF i de kommunala pensionärsråden begär redovisning från kommunen om de planer som finns för att hjälpa äldre som drabbats av våld. Som vanligt står det förstås i socialtjänstlagen att man bör. Det borde stå skall när det gäller kommunens ansvar. KPR begär redovisning av kommunens planer som allmänt syftar till att minska våldet. SPF på det lokala planet har kontakt med polisen och lokala organ, till exempel och , för att vara delaktiga i det här arbetet. Det vi också gärna ser är att några av våra medlemmar blir delaktiga som ledamöter i framför allt Bojs verksamhet och även att detta tas upp på våra medlemsmöten ute i landet. Vi vill att man bjuder in representanter från polisen, från med flera för en diskussion om våldet. En annan fråga som har varit uppe handlar om något som tyvärr är väldigt vanligt, nämligen anhörigvåldet. Som också har sagts utövas det ofta, inte alltid men ofta, av mannen eller sonen. Det här tar sig olika uttryck. Det är inte bara fysiskt våld, som ni har berört här tidigare. Det är också kränkningar. Det är ekonomiska övertramp. Det är alla möjliga sådana saker som vi måste vara uppmärksamma på. Det är precis som man säger i Europeiska ministerrådets uttalande . Sedan har vi problemet med våld i vården. Jag tror inte att det är så förfärligt ofta som vårdpersonal tar till våld. Men det är skrämmande att det är så få lex Sara-anmälningar. Jag pratade just med från , jag kommer också därifrån, om det spelar någon roll om det är kommunen som ansvarar för till exempel eller om det är entreprenörer. Det tycks inte vara någon skillnad. Det är svårt att anmäla enligt lex därför att det dels är krångligt, dels är man så rädd för att peka ut någon annan. Det är ett av bekymren. Om igen uppmanar vi naturligtvis alla våra ledamöter i KPR och LPR och även andra medlemmar att aktivt delta i det här arbetet. Jag har några exemplar av de här faktabladen som jag kan lämna till er. Vi ska inte glömma den skrift jag har i handen som kom ut , om jag minns rätt, om kvinnofriden. Det var bland andra och som låg bakom. Även den har jag några extra exemplar av som jag kan lämna här. Ordföranden: så mycket! Det har varit mycket intressanta föredragningar. ska vi ha en liten paus till då det är återsamling. har vi hållit tidsplanen alldeles perfekt. Tack för det! Ordföranden: återupptar utfrågningen. , : Brå, som jag representerar, är ett centrum för kunskap om brott och åtgärder mot brott. Vi arbetar oftast med regeringsuppdrag som kommer från , och vi samarbetar ganska mycket med rättsväsendets myndigheter. Mot denna bakgrund är det väldigt glädjande att vi har blivit inbjudna av socialutskottet . När vi tar oss an brottsfrågor är det ofta denna typ av frågor som vi försöker söka svar på. Det handlar om hur vanlig brottstypen är, i detta fall våld mot äldre, vilka grupper som är mest drabbade, vilken karaktär som våldet har, när våldet sker, var våldet sker och hur våldet ser ut. Hur utvecklingen ser ut är en väldigt viktig fråga.