rfr · GU0WRFR7 · 2007-07-09 00:00:00 — Av tabellen framgår att den största andelen av EG:s bistånd 2005, , lämnades till europeiska länder som inte klassas som utvecklingsländer enligt DAC. Föranslutningsstöden utgör således en stor andel av EG:s bistånd. söder om erhöll av EG:s bistånd, vilket innebär att regionen är den näst största bidragsmottagaren. Finansieringen av EG:s bistånd Finansieringen av EG:s bistånd kommer från två källor: EG:s budget och Europeiska utvecklingsfonden (). 29Bulgarien, , , , , , , , , , och . 30Albanien, Bosnien och , , , , , och . 31Här ingår bl.a. , , , , och . 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT EG:s budget antas av rådet och parlamentet på förslag av kommissionen och finansieras genom EU-ländernas medlemsavgifter. har budgeten bestått av sju utgiftsrubriker: Jordbruk, Strukturåtgärder, Inre politik, Externa åtgärder, Administration, Reserver och Strategi inför anslutningen. Biståndsrelaterade utgifter finns under rubrikerna Externa åtgärder (utvecklingsbistånd och humanitärt bistånd) och Strategi inför anslutningen (föranslutningsstöd inför EU-medlemskap). uppgick betalningarna från EG:s budget inklusive ändringsbudgetar till ca 104,8 miljarder euro32, vilket motsvarar ca . medlemsavgift var ca , vilket motsvarade av samtliga medlemsländers avgifter.33 betalade kommissionen ut ca i externt bistånd från EG:s budget, varav 7,9 miljarder utgörs av Official Development Assistance () och Official Aid (OA) enligt DAC:s riktlinjer. Med OA menas biståndsåtgärder som uppfyller DAC:s kriterier för utvecklingsbistånd () förutom att det går till länder upptagna på del 2 av DAC:s lista över mottagarländer (countries in transition). Från EG:s budget går OA främst till anslutnings- och kandidatländer i samt , och . Det utbetalade biståndet inklusive OA uppgick därmed till av EG-budgetens samlade utgifter . Regler för budgetens användning finns i EG:s budgetförordningar.34 Utvecklingssamarbetet med AVS-länderna finansieras genom Europeiska utvecklingsfonden (). består av fastställda bidrag från medlemsländerna. I och med etablerades en nionde utvecklingsfond, 9, om totalt 13,8 miljarder euro.35 Av detta belopp ska tillkomma AVS-länderna.36 bidrag till 9 fastställdes till 376,74 miljoner euro.37 Från 9 har det avsatts till en investeringsfacilitet (IF) som förvaltas av Europeiska investeringsbanken (EIB), och ytterligare är avsatta för räntesubventioner. Därutöver deltar EIB i samarbetet genom utlåning av av sina egna medel. Allocation of 2005 EU expenditure by member state. Allocation of 2005 EU expenditure by member state. 34Rådets förordning nr 1605/2002 och kommissionens förordning nr 2342/2002, konsoliderade versioner. 35I formell mening inrättades 9 genom EU-ländernas interna avtal om finansiering och förvaltning av AVS-biståndet. 36Resten går dels till kommissionens administration av fonden, dels till de s.k. utomeuropeiska länderna och territorierna. 37De tidigare utvecklingsfonderna finansierade samarbetet med AVS-länderna under Lomékonventionerna som föregick . 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT ingick EU-länderna ett nytt internt avtal för att inrätta en tionde utvecklingsfond om totalt ca för . bidrag till fonden är , dvs. drygt 621 miljoner euro.38 Från 10 kommer att avsättas till IF och till räntesubventioner. Därutöver deltar EIB i samarbetet genom utlåning av av sina egna medel. betalade kommissionen ut ca i externt bistånd från EUF39, varav 2 456 miljoner utgörs av och OA enligt DAC:s riktlinjer. Regler för hur budgetmedel från 9 får användas finns i budgetförordningen för den nionde Europeiska utvecklingsfonden.40 Kommissionen har ännu inte lagt fram förslag till budgetförordning för 10. 2.9 Institutioner och organ Uppgifterna i detta avsnitt avser situationen efter om inget annat anges. Kommissionen är den EU-institution som har påverkats mest av den pågående reformen av EG:s biståndspolitik. Delegeringen av politikens genomförande till kommissionens delegationer i mottagarländerna har bl.a. medfört att personal har flyttats ut från generaldirektorat och avdelningar vid kommissionens högkvarter i (framför allt GD Utveckling och EuropeAid) till delegationerna. Delegationernas arbete med att förverkliga de beslutade landstrategierna leds av den nyinrättade avdelningen EuropeAid. Kommissionen har till uppgift att lägga förslag till lagstiftning och andra beslut inom EU, att genomföra de fattade besluten och övervaka att dessa följs i medlemsländerna. På de flesta områden inom EU-samarbetet har kommissionen förslagsmonopol, dvs. det är endast kommissionen som formellt kan lägga fram förslag till nya lagar och bestämmelser. Kommissionen förvaltar även EU:s budget och Europeiska utvecklingsfonden. Kommissionen består av 27 kommissionärer och fattar beslut kollegialt, med majoritetsbeslut om så behövs. Varje kommissionär har ett eller flera generaldirektorat (GD) eller motsvarande avdelningar till sitt förfogande, förutom kommissionens ordförande som har generalsekretariatet. 38EUT L 247, , s. 32. 39Både från 9 och de tidigare ej avslutade fonderna 6,7 och 8. 40Budgetförordning för den nionde Europeiska utvecklingsfonden. EUT L 83, 2003. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT Tre kommissionärer är särskilt ansvariga för biståndspolitiken. () är kommissionär för utveckling och humanitärt bistånd. Under kommissionären sorterar GD Utveckling och Kontoret för humanitärt bistånd (ECHO). () är kommissionär för yttre förbindelser och den europeiska grannskapspolitiken. Under kommissionären sorterar GD Yttre förbindelser och Byrån för samarbete EuropeAid. () är kommissionär för utvidgningen. Under kommissionären sorterar GD Utvidgning. Flera generaldirektorat och avdelningar inom kommissionen är inblandade i biståndspolitiken. GD Yttre förbindelser ansvarar för kommissionens deltagande i EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik. Generaldirektoratet har direkt ansvar för EU:s förbindelser med och , och samt och , vilket innebär att de programplanerar biståndet till dessa regioner. GD Yttre förbindelser är också huvudman för kommissionens delegationer i tredjeland, dit genomförandet av biståndspolitiken har delegerats. GD Utveckling arbetar med att formulera EU:s övergripande biståndspolicy och bistår andra generaldirektorat med deras ansvarsområden inom biståndsområdet. Generaldirektoratet ansvarar för EU:s relationer med AVS-länderna och programplanerar biståndet från . Det har också ansvar för att planera vissa tematiska program som omfattar alla geografiska regioner. Byrån för samarbete EuropeAid (AIDCO) bildades som ett led i reformeringen av EU:s biståndspolitik. Byrån ansvarar för att implementera allt bistånd som finansieras via EG:s budget och med undantag för humanitärt bistånd, makrofinansiellt stöd, föranslutningsstöd, åtgärder inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och stöd från mekanismen för akuta ingripanden.41 Det är sålunda genom EuropeAid som huvudparten av EG:s biståndsmedel betalas ut. Beredningen av de beslut som EuropeAid ska genomföra, t.ex. framtagandet av landstrategiprogram och regionala program, sker vid GD Utveckling och GD Yttre förbindelser. Ett annat led i reformeringen av biståndspolitiken var att delegera mer av genomförandet till kommissionens delegationer i tredjeland, vilket har genomförts gradvis under . Det innebär att delegationerna är ansvari- 41 Mekanismen för akuta ingripanden används för att snabbt kunna lösgöra biståndsmedel vid en krissituation. Den inrättades genom rådets förordning (EG) nr 381/2001. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT ga för stora delar av projektcykeln, som att identifiera och förvalta insatser, upphandling och utbetalningar. EuropeAids uppgift har därmed förskjutits till övervakning, inklusive utvärderingar, och stöd till delegationerna. GD Humanitärt bistånd (ECHO) ansvarar för det humanitära biståndet. ECHO lyder under samma kommissionär som GD Utveckling, men i övrigt är dess verksamhet helt separerad från de andra generaldirektoraten. Det humanitära biståndet genomförs inte av EuropeAid. GD Utvidgning har ett övergripande ansvar för föranslutningsstöden. Generaldirektoratet programplanerar stöd från det nya föranslutningsinstrumentet . omfattade dess ansvar att programplanera stöd från PHARE och CARDS. Därutöver hanterar ett antal övriga generaldirektorat biståndspolitiska frågor. GD Ekonomi och finans ansvarar för makrofinansiellt stöd. GD Regionalpolitik delar ansvar med GD Utvidgning för delar av det nya föranslutningsinstrumentet och ansvarade för det tidigare föranslutningsprogrammet ISPA. GD Jordbruk ansvarar för den del av det nya föranslutningsinstrumentet som rör jordbruket, och ansvarade för det tidigare föranslutningsprogrammet på jordbruksområdet (SAPARD). Ett organisationsschema över kommissionens organisation på biståndsområdet finns i bilaga 4. Reformen av EG:s biståndspolitik som inleddes har inneburit att delegationerna har fått en ny och väsentlig uppgift när det gäller att genomföra EG:s bistånd. De är inblandade i hela projektcykeln, från att initiera och planera EG:s biståndsverksamhet i ett land till att förvalta enskilda projekt och samordna biståndsverksamheten med andra givare i fält. Denna decentralisering av kommissionens biståndsverksamhet har inneburit att personal från kommissionen i , framför allt GD Utveckling, har flyttats ut till delegationerna för att förstärka deras kapacitet. Kommissionen har delegationer i 118 länder utanför EU och 5 delegationer i anslutning till internationella organisationer (FN, , och ).42 Delegationerna sorterar formellt under Generaldirektoratet för yttre förbindelser. Deras uppgifter är att presentera och förklara EU:s politik, rapportera till kommissionen om utvecklingen i landet, genomföra viss EU- politik och när så behövs föra förhandlingar med landet eller organisationen och EU-ländernas representationer på plats. 42 Kommissionens webbplats. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT I (inkl. Kosovo), och genomförs biståndet av en särskild myndighet, Europeiska byrån för återuppbyggnad (EAR, for Reconstruction). Byrån, som är en självständig myndighet upprättad genom en förordning, ersätter kommissionens delegationer i området vad gäller genomförandet av EG:s bistånd. EAR leds av en styrelse bestående av representanter för medlemsländerna och kommissionen. EAR har sitt huvudkontor i och har genomförandekontor i , , och . Genomförandekommittéer eller verkställighetskommittéer kallas de kommittéer som har till uppgift att genomföra EG-rättsakter genom att anta detaljbeslut. En genomförandekommitté består av en ordförande från kommissionen (en hög tjänsteman från ansvarigt generaldirektorat) och representanter från medlemsländerna. Kommissionen lägger fram sina förslag till beslut inför kommittén, som formellt har olika möjligheter att påverka eller stoppa förslaget beroende på kommitténs typ. Kommittéerna är dels ett sätt för medlemsländerna att få inflytande på kommissionens genomförandebeslut, dels ett sätt för kommissionen att få del av expertkunskaper från medlemsländerna. Enligt kommissionens rapport om kommittéernas arbete 2005 fanns det totalt 250 genomförandekommittéer verksamma inom EU:s samtliga politikområden. Alla kommittéer har sin rättsliga grund i den rättsakt som ska genomföras, där det också framgår vilka regler som ska gälla för kommitténs arbete. Ytterligare föreskrifter finns i kommitténs arbetsordning, som antas av varje kommitté. Det finns fyra typer av kommittéer enligt följande:43 En rådgivande kommitté har inga formella möjligheter att stoppa eller påverka kommissionens beslut. Kommissionen ska dock ta största hänsyn till kommitténs yttrande, som ska protokollföras. En förvaltande kommitté antar yttranden med kvalificerad majoritet.44 Om kommitténs yttrande går emot kommissionens beslut, ska ärendet överlämnas till rådet. Verkställandet av kommissionens beslut skjuts då upp . kan rådet fatta ett annat beslut med kvalificerad majoritet. Om kommittén inte antar något yttrande gäller kommissionens beslut. En föreskrivande kommitté antar yttranden med kvalificerad majoritet enligt samma regler som för beslut i rådet. Kommissionen behöver kommitténs samtycke för att kunna fatta beslut. 43 Detta regleras i rådets beslut /468/EG, ändrat genom rådets beslut /512/EG. 44 Definitionen av kvalificerad majoritet är densamma som för ministerrådet. Se avsnittet om rådet. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT Om yttrandet går emot kommissionens förslag, eller om inget yttrande avges, ska kommissionen lägga fram förslag till åtgärder för och rådet. 4.Föreskrivande kommittéer med kontroll. Enligt denna variant av det föreskrivande förfarandet kan eller rådet stoppa ett förslag till beslut. Detta kan göras med hänvisning till att förslaget går utöver de genomförandebefogenheter som anges i rättsakten, att det inte är förenligt med syftet eller innehållet i rättsakten eller att det inte respekterar subsidiaritets- eller proportionalitetsprincipen. Förslag till åtgärder som bygger på rättsakter som antagits genom medbeslutandeförfarandet ska skickas till , som kan anta en resolution om det anser att förslaget överskrider kommissionens genomförandebefogenheter. Ansvarig kommissionär ska då informera parlamentet om de åtgärder som kommissionen avser att vidta med anledning av resolutionen. På biståndsområdet är genomförandekommittéernas uppgifter framför allt att behandla och besluta om kommissionens förslag till landstrategier, indikativa program och enskilda projekt.45 I flera fall kan kommissionen självständigt, eller genom ett enklare förfarande, fatta beslut om enskilda projekt upp till en viss beloppsgräns. Reformen av EG:s biståndspolitik har bl.a. inneburit att kommittéerna i högre grad än tidigare behandlar långsiktiga planeringsinstrument, t.ex. landstrategier. Kommittéernas mandat finns i den rättsakt som ligger till grund för det aktuella biståndsprogrammet. Exempelvis är inrättad genom artikel 35 i DCI-förordningen. Där framgår bl.a. vilket kommittéförfarande som ska användas för att fatta beslut. är inrättad genom EU- ländernas interna avtal om finansiering och administration av EG:s bistånd inom ramen för . Som ett resultat av de nya biståndsinstrumenten har antalet kommittéer minskat, och det finns sju kommittéer som genomför biståndspolitiken. De fem första i uppräkningen nedan har införts genom de nya biståndsinstrumenten. De flesta kommittéer tillämpar förvaltningsförfarandet när de fattar beslut. 1.DCI-kommittén (för genomförande av instrumentet för utvecklingssamarbete) 2.ENPI-kommittén (för genomförande av grannskaps- och partnerskapsinstrumentet) 3.IPA-kommittén (för genomförande av föranslutningsinstrumentet) 45 För vissa geografiska områden krävs kommitténs godkännande för varje projekt, för andra godkänner kommittén årliga handlingsprogram. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT 4.EIDHR-kommittén (för genomförande av instrumentet om stöd till demokrati och mänskliga rättigheter). 5.IFS-kommittén (för genomförande av stabilitetsinstrumentet). 6.EUF-kommittén (kommittén för Europeiska utvecklingsfonden, dvs. för stöd till AVS-länderna).46 7.HAC-kommittén (kommittén för humanitärt bistånd). Information om de kommittéer som fanns , och som därmed har omfattats av denna uppföljning, finns i bilaga 2. Kommissionen tar ofta hjälp av s.k. expertgrupper i arbetet med att förbereda lagförslag, meddelanden och andra initiativ. Expertgruppernas huvudsakliga uppgift är att ge kommissionen tillgång till expertis som inte finns internt inom kommissionen.47 Enligt en ESO-rapport48 kan expertgrupper dock tjäna flera syften, bl.a. att bygga konsensus på ett tidigt stadium i policyprocessen, vilket därmed underlättar den formella beslutsprocessen när kommissionen väl har lagt fram sitt förslag. Detta bekräftas vid en intervju med en vice generaldirektör i kommissionen, som berättar att expertgrupper bl.a. används för att inhämta preliminära synpunkter från medlemsländerna, för att samordna synpunkter inför möten i andra internationella forum och för erfarenhetsutbyte i metodfrågor. I viss utsträckning används även expertgrupper i genomförandefasen, t.ex. för att diskutera hur riktlinjer och ståndpunkter som antagits av rådet bör implementeras av medlemsländerna. En expertgrupp inrättas antingen genom ett beslut av kommissionen, eller av ett generaldirektorat efter samråd med generalsekretariatet.49 De senare kallas för informella expertgrupper eftersom de saknar de förras legala grund. Expertgrupper kan vara både tillfälliga eller permanenta, och en expertgrupp kan existera på papperet utan att ha varit aktiv på mycket . Detta, i kombination med att definitionen av en expertgrupp är oklar, gör att det kan vara svårt att överblicka hur många och vilka expertgrupper som finns. Denna bild bekräftas i en forskarantologi där det påpekas att det saknas officiell statistik på hur många expertgrupper som egentligen finns, alltifrån 100 till 900 omnämns i litteraturen. Anledningen till att det är svårt att få fram en exakt uppgift om antalet är att många expertgrupper har undergrupper som ofta sammanträder mer frekvent än huvudgrupperna.50 Kommis- 46I bestäms ländernas röstetal i förhållande till deras bidrag till utvecklingsfonden. För 9 innebär kvalificerad majoritet minst 145 röster av totalt 221samt minst 8 medlemsländer. har 6 röster. I 10 har 27 röster av totalt 999. 47Kommissionens webbinformation om expertgrupper: 48Larsson, , Precooking in Union, Ds 2003:16. 49I vissa fall inrättas även expertgrupper som resultat av beslut i rådet. 50Blomgren, och , (red), EU och , 2005. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT sionen har dock inrättat ett sökbart register över expertgrupper på sin webbplats i syfte att öka öppenheten och insynen i EU:s beslutsprocess.51 Enligt den angivna gör det stora antalet expertgrupper den förberedande fasen av policyprocessen fragmentiserad och svåröverblickbar, och medför att många medlemsländer koncentrerar sig på att påverka EU- systemet genom de mer formaliserade strukturerna senare i beslutsprocessen, t.ex. rådsarbetsgrupper och genomförandekommittéer, medan de lämnar expertgrupperna att i stor utsträckning sköta sig själva.52 Det är kommissionen som avgör expertgruppens sammansättning och hur gruppens arbete ska användas. Enligt kommissionens webbinformation om expertgrupper finns det dock tre huvudtyper av expertgrupper: 1.Expertgruppen består av nationella tjänstemän från myndigheter eller regeringskanslier i medlemsländerna. När kommissionen ska inrätta en sådan grupp skickas vanligen en förfrågan till myndigheten/kansliet, som utser en lämplig tjänsteman för uppgiften. 2.Expertgruppen består av experter från det civila samhället, t.ex. forskare och akademiker eller representanter för intresseorganisationer eller frivilligorganisationer. 3.Expertgruppen består både av nationella tjänstemän och experter från civilsamhället. Enligt kommissionens information kan deltagare i expertgrupper utses antingen som representanter för sin organisation, t.ex. en nationell myndighet, eller i en personlig kapacitet. I det första fallet kan kommissionen låta organisationen utse en lämplig person. En expertgrupp kan sägas ha inflytande på beslutsprocessen i EU genom att den är aktiv på ett mycket tidigt stadium i policyprocessen, nämligen medan kommissionen fortfarande bereder en fråga. Däremot har en expertgrupp inga formella möjligheter att påverka kommissionen eftersom det är kommissionen själv som inrättar grupper och avgör hur de ska användas. Expertgrupperna är därför i formell mening inte en del av EU:s beslutsprocess. Enligt den tidigare nämnda forskarantologin följer dock kommissionen ofta expertgruppernas förslag och rekommendationer. Kommissionen ser expertgrupperna som en viktig resurs vad gäller att fastställa EU:s dagordning, förbereda initiativ, mobilisera stöd och skapa konsensus. Enligt registret över expertgrupper på kommissionens webbplats finns det 35 expertgrupper inom området utveckling och en expertgrupp inom området humanitärt bistånd (se bilaga 3). Därutöver kan expertgrupper inom andra områden, t.ex. handel och yttre förbindelser, behandla angränsande frågor 51http://ec.europa.eu/transparency/regexpert/index.cfm Precooking in Union, s. 24. 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT (t.ex. expertgruppen för handel och utveckling, som sorterar under Generaldirektoratet för handel). Vissa av de grupper som redovisas i registret förefaller ha flera funktioner utöver vad som framgår av kommissionens uppgifter på dess webbplats. Enligt vad som har framkommit vid en intervju med den Sidatjänsteman som representerar i gruppen för chefer för ländernas utvärderingsenheter (EU-HES) så är denna grupp ett forum för samråd och information mellan EU-länderna och utgör inte en expertresurs åt kommissionen. Gruppen ska tvärtom ha hävdat sitt oberoende gentemot kommissionen, enligt företrädaren för Sida. En liknande grupp är gruppen för generaldirektörerna för EU-ländernas biståndsmyndigheter. Denna grupp finns med i kommissionens register över expertgrupper, men inte i Sidas egen lista över expertgrupper som man deltar i. I gruppen deltar utrikesrådet för internationellt utvecklingssamarbete, men Sidas generaldirektör har deltagit . En orsak till att det råder oklarhet om expertgruppernas uppgifter är att de flesta grupperna inom biståndsområdet är informella, vilket gör att det saknas ett formellt beslut som slår fast gruppens mandat. De flesta grupperna består dock av tjänstemän från de nationella biståndsadministrationerna. Både tjänstemän från och Sida deltar i expertgrupper som behandlar biståndsrelaterade frågor. Vid en intervju med vice generaldirektören för GD Utveckling har framkommit att kommissionen utgår ifrån att de experter som skickas ut från EU-ländernas statsförvaltningar representerar sina regeringar och kan tala för dem. Europeiska unionens råd (ministerrådet) brukar kallas för EU:s högsta beslutande organ. Det är ministerrådet som stiftar nya lagar inom EU och som ingår internationella avtal för EU:s räkning. I många frågor delar ministerrådet sin beslutsmakt med , och besluten fattas då i samspel mellan de båda institutionerna. Rådet består av en minister från varje medlemsland, med roterande ordförandeskap . Rådet sammanträder i nio olika sammansättningar. Utvecklingsfrågorna ingår i den rådskonstellation som kallas Allmänna frågor och yttre förbindelser (GAERC, General and ). GAERC sammanträder i allmänhet en gång . (//november) deltar även ländernas biståndsministrar på mötena. Då diskuteras viktigare policyfrågor på biståndsområdet. I samband med mötet hålls den s.k. orienteringsdebatten om effektiviteten i EU:s yttre förbindelser. Rådets dagordning är indelad i A- och B-punkter. A-punkter är ärenden där Coreper nått en färdig överenskommelse som rådet därför kan anta utan diskussion. B-punkter är ärenden som ska diskuteras, ofta för att återkomma som A-punkter vid ett senare sammanträde. Formella beslut (t.ex. antagandet av en rättsakt) kan göras av samtliga rådskonstellationer oavsett frågans saktillhörighet. Ett beslut som har diskuterats av biståndsministrarna 4B2 EU:S BISTÅNDSPOLITIK EN ÖVERSIKT kan därför antas formellt av t.ex. konstellationen Jordbruk och fiske eller Ekonomiska och finansiella frågor. Rådet fattar beslut antingen med enhällighet eller kvalificerad majoritet. Kvalificerad majoritet innebär 255 av totalt 345 röster och minst hälften av medlemsländerna.53 Medlemsländerna har olika antal röster beroende på landets befolkningsantal. har 10 röster. Flest röster har , , och som har 29 röster var. Enligt den senaste förteckningen över rådets förberedande organ finns det ca 160 olika kommittéer, arbetsgrupper och andra organ som på olika sätt arbetar med att förbereda rådets arbete. Räknas även undergrupper till dessa med blir det totalt ca 250 stycken. Alla rådsmöten förbereds av Coreper, ständiga representanternas kommitté, som har rättslig grund i EG-fördragets artikel 207.