rfr · GV0WRFR4 · 2007-11-01 00:00:00 — offentliga utfrågning på temat våld mot äldre Riksdagstryckeriet, , 2007 anordnade en offentlig utfrågning på temat våld mot äldre. Utfrågningen anordnades mot bakgrund av att socialutskottet önskar bredda sina kunskaper om våld mot äldre och utskottet avsåg att genom utfrågningen få en beskrivning av problemet ur olika perspektiv. Därtill var det känt för utskottet att vissa stadsdelsförvaltningar i och redan arbetar aktivt med frågan och utskottet önskade att också få en närmare beskrivning av det arbetet. Utfrågningen kan även ses som ett led i utskottets uppföljande och utvärderande verksamhet. Utskottet bedömer att vad som sades under utfrågningen är av allmänt intresse och att det bör göras tillgängligt för en vidare krets. Därför publiceras här en utskrift av utfrågningen. offentliga utfrågning på temat våld mot äldre Nationellt centrum för kunskap om mäns våld mot kvinnor, , underläkare, forskare , 1:e vice ordförande , chef, enheten för forskning och utveckling enhetschef, enheten för utredning/lagföring Hans Ekerbring, brottsförebyggande polisinspektör, närpolisområde Från socialutskottet deltog: (), ordförande (), vice ordförande Utfrågningen ägde rum i andrakammarsalen. offentliga utfrågning på temat våld mot äldre Ordföranden: Jag hälsar er varmt välkomna till socialutskottets offentliga utfrågning på temat våld mot äldre. Jag säger särskilt välkommen till alla er som ska medverka, utskottets ledamöter och övriga intresserade här i andrakammarsal men också till er som via tv-sändning följer denna utfrågning. Vad kan vara värre än att människor inte kan försvara sig och att gamla, barn och funktionshindrade utsätts för våld och övergrepp? Det är fullständigt oacceptabelt och måste på alla sätt förhindras. Våld och övergrepp mot äldre är ett dolt och allvarligt samhällsproblem som måste uppmärksammas betydligt mer och som dessutom inrymmer ett stort mörkertal. Många äldre känner sig otrygga och är ofta sårbara. Den fysiska förmågan kan vara nedsatt, det kan vara svårt att komma undan och att försvara sig. Stödet från arbetskamrater finns kanske inte längre, och nätverk i form av släkt och vänner börjar glesna. Så ska vi inte ha det. Man måste få känna trygghet på ålderns höst. Vi måste påverka attityderna i antivåldsinriktning. Vad tänker vi på när vi hör ordet våld? Ordet har många dimensioner. Hur ser situationen ut? Vad kan vi göra för att förebygga? Hur hjälper vi offren? Vi måste påminna oss om att psykiskt våld kan vara lika kännbart som fysiskt våld, ibland värre. syfte med dagens utfrågning är att bredda våra kunskaper om våld mot äldre för att kunna gå vidare och intensifiera insatserna mot våldet. Vi minns alla undersköterskan som steg fram och berättade om missförhållanden på ett äldreboende. Hon fick ge namn åt lex som innebär att man ska anmäla allvarliga missförhållanden inom äldre- och handikappomsorgen. En uppföljning som gjorde 2002 visade att av alla anmälningar rörde övergrepp av olika slag, fysiska, psykiska och sexuella. Genom lex fick vi en liten uppfattning om det våld som sker inom äldre- och handikappboenden och andra insatser enligt . Men det finns andra typer av våld som inte registreras på detta sätt och som det därmed är svårare att få en uppfattning om. Hur är det med gatuvåldet? Ur den officiella brottsstatistiken kan man vad jag förstår inte utläsa hur många fall av misshandel som rör äldre personer. Hur är det med inomhusvåldet? Det är det våld som oftast sker inom familjen där offret och förövaren är bekanta med varandra. har flera studier publicerats som tar upp frågan om mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld, och vår kunskap om dessa områden har ökat. Men även i forskningen om familjerelaterat våld saknas ibland ett äldreperspektiv. Enligt omfångsundersökningen från verkar våld i nära relationer vara det största problemet. Kvinnor är mest utsatta, men även män drabbas. Dels pågår ett arbete i regeringen, och hos andra, som prioriterar brottsbekämpning. Dels pågår ett arbete med en handlingsplan för att bekämpa våldet mot kvinnor. Det har införts stimulansbidrag till kommuner och landsting som kan användas till demensvården. Dementa personer riskerar på grund av sin sjukdom att i högre utsträckning än andra möta våld. Vi har fått en ändring i socialtjänstlagen där socialnämndens ansvar förtydligas beträffande insatser för brottsoffer, främst våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld. Det pågår en utredning om en värdighetsgaranti som speciellt ska se till att vi ska ha en omsorg präglad av ett etiskt förhållningssätt, fri från övergrepp och med särskild hänsyn till de allra sköraste individerna, de som inte själva kan göra sin röst hörd. Det finns helt nödvändiga utbildningsinsatser. Inom EU pågår arbetet med för att bekämpa våld mot barn, unga och kvinnor samt skydda våldsoffer och riskgrupper, för att ta ett exempel. Och har faktiskt en liknande utfrågning som denna i syfte att stimulera till aktiviteter mot detta dolda problem. Det är mycket som händer, det är viktiga frågor och det är det som vi vill belysa. Vi i socialutskottet vet att det pågår ett omfattande arbete runt om i hela landet, och ni representerar en del av det. Vi tycker att det är mycket värdefullt att få ta till oss kunskaper om vad som händer. Vi ser fram emot att få lära oss mer av det som vi ska använda i det fortsatta arbetet för att bekämpa våld mot äldre. Med det vill jag än en gång hälsa er alla välkomna. Jag hoppas och är övertygad om att det ska bli som vi kommer att ha stor glädje av i det kommande arbetet för att nå ett oerhört viktigt mål. Därmed går vi in på den första föredragningen. , : God morgon och tack för inbjudan till den här mycket betydelsefulla dagen! Under har jag jobbat med frågan om övergrepp mot äldre. Det senaste arbetet som jag har gjort är att för räkning i det pågående arbetet om riktlinjer för demensvården skriva en del som handlar om vanvård i samband med att personer vårdas för demenssjukdom. Vad man kan se i litteraturgenomgången är att det faktiskt inte finns så mycket forskning som ger klar evidens. Men i denna typ av frågor är det kanske inte det vi får eftersträva, utan det räcker långt att vi har en väl beprövad erfarenhet inom området. (Bild 2) Jag ska göra en kort resumé av vad som har hänt under dessa . fanns det rapporter i , och till kom frågan 1986. Jag lade själv fram en avhandling inom ämnet 1994, och den är fortfarande aktuell. Det har pågått en del våld i vården-projekt. Det har blivit internationellt erkänt med for the Prevention of . WHO och FN har också aktualiserat frågan. Det finns en World Awareness , alltså en internationell dag specifikt för the Prevention of , . Vi har ganska aktuella forskningsavhandlingar. Det är en lican- tiatavhandling , och kommer en avhandling på av en av mina doktorander. (Bild 3) Det som är gjort är helt klart inte enbart det som jag har varit inblandad i, men mycket har jag varit inblandad i under åren. Förutom de delstudier som jag ger er ett axplock av finns också studier gjorda av till exempel , från , i ett tidigt skede av 80-talet. från intervjuade anhöriga till dem som led av demens. Den sista studien man kan räkna hit är den som Hjelde gjorde i och som redan har refererats lite grann. (Bild 4) Det finns många hinder för åtgärder och forskning. Ett av de stora hindren är att det är ett tabubelagt område. Ett annat hinder är att vi har dåligt med offentlig statistik. Även om lex bidrar till att vi får veta mer om det som händer är det fortfarande många som kanske underlåter att rapportera. Det är ett lågprioriterat område. Övergrepp mot äldre går emot våra föreställningar om vad som är ett gott åldrande. (Bild 5) Vad är det vi talar om? Man kan använda många olika begrepp såsom övergrepp, misshandel, försummelse, kränkning och vanvård. Det kan vara fysiskt, psykiskt, socialt, sexuellt, etniskt och religiöst. Vi talar om offer och förövare men också om vittnen som blir delaktiga i detta för att de ser vad som händer men kanske inte har civilkurage nog att kunna föra frågan upp i ljuset. (Bild 6) Det finns olika definitioner vilket försvårar att vi talar om samma sak. En definition som blir mer och mer vedertagen är den som jag har exemplifierat här. Den beskriver våld mot äldre som en enstaka eller upprepad handling eller frånvaro av önskvärd och lämplig handling som utförs inom ett förhållande där det finns en förväntan på förtroende och som förorsakar skada eller smärta hos en äldre person. (Bild 7) Jag vill återigen fästa uppmärksamheten på hindren för upptäckt, nämligen att vi talar om olika saker, att det är tabun och förbud man kanske inte tillåts att berätta vad som sker och att den som avslöjar riskerar att bli hotad. Vilka är då situationerna med våld eller övergrepp mot äldre? Åldern i sig har kanske en underordnad betydelse på ett sätt, men fokus måste ändå sättas på den gruppen eftersom man har talat mycket om våld mot kvinnor och barn. Vi ser att det kan gälla vem som helst , om man nu sätter den gränsen. Det visar sig att det är fler kvinnor, men i högre åldrar är det också fler kvinnor än män i befolkningen. Det är äldre, 8090-åringar, funktionshindrade och ofta med en demenssjukdom. Vilka är det som utövar våldet? Det kan tyvärr vara familjemedlemmar i nära relationer, men det kan också vara vem som helst. Det kan vara sådana som knackar på och uppger sig vilja ge hjälp i hemmet eller själva frågar om hjälp och rånar, slår ned och kanske dödar. Det är missbrukare och psykiskt funktionshindrade, men det finns också vårdpersonal bland förövarna. (Bild 9) Det är nära relationer, ofta förenat med kommunikationssvårigheter från det ena eller andra hållet. Man kan inte riktigt tolka de tecken och signaler som människor i nära relationer ger till varandra. Det kan vara familjevåld, och det kan vara vårdrelaterat. (Bild 10) Vilka andra faktorer har betydelse för att det kan gå snett? Isolering är en känd sådan faktor. Man kan fundera på om våld leder till isolering eller om isolering leder till våld. Bådeoch är säkert möjligt. I studier har utmattning visat sig vara en faktor både för närstående som vårdar och vårdpersonal. Och om igen: Det blir en dålig och ohållbar relation. (Bild 11) Den som har en demenssjukdom löper ungefär dubbelt så stor risk att bli utsatt för våld. Har man dessutom ett stort vårdbehov, är fysiskt beroende, har en sämre ADL-förmåga, en grad av problematiska beteendeförändringar, en förändrad sinnesstämning och en kognitiv försvagning ökar risken ännu mer. (Bild 12) Man kan se att våldet mot äldre tar sig uttryck i framför allt tre kontexter. Det är i hemmet, inom vården och ute på stan. Det är klart att det finns en risk att blir rånad och misshandlad ute på stan, och det är förenat med mycket rädsla. Det finns studier som pekar på att äldre människor är mycket rädda för att gå ut och bli utsatta. De är kanske mer rädda för det än för det som kan hända i hemmet eller i en vårdkontext. (Bild 1314) Just nu jobbar jag deltid i och tittar på skadehändelser som har kommit till akutmottagningen på i . I går roade jag mig med att titta . Ungefär 2 000 fall av skadehändelser där äldre är inblandade kommer till mottagningen. Det som var registrerat som våldshändelser var cirka fyra fall det kunde variera från tre till sex fall. Det är alltså inte mycket som registreras, och det tyder återigen på att detta är ett område som inte belyses i statistik. I hemmet är det traditionellt kvinnomisshandel. Det slutar inte för att parterna går i pension. Det är också det beroende barnet. Med det menar jag till exempel missbrukande söner och döttrar. De kanske är utstötta från samhället i övrigt, och den enda de har att gå till är den åldrande mamman eller pappan. Där kan de få både bostad och pengar, och får de inte så tar de. De kan också skaffa sig mediciner genom de läkemedel som mamman och pappan har fått utskrivna. (Bild 15) Vårdarrollen innebär en speciell stress för den som vårdar. Det för med sig förändringar i relationerna. Slutligen har vi främlingen som kan komma in i hemmet. Det kanske alltid har förekommit våld i hemmet. Man kanske gör något som man tror är gott, men det leder till något ont. Tålamodet tryter, man blir förändrad, konflikter och problem uppstår, det är isolering och sjukdom. När det gäller vården är det samma sak. Man kanske har en god ambition, men rutiner, tidsbrist och okunskap leder till att det ändå blir försummelse och vanvård. Sedan har vi en fråga som inte är mycket belyst, nämligen att vårdtagare sinsemellan kanske också begår brott och utövar våld mot varandra. (Bild 16 17) Inom vården ser man ofta detta som ett cirkulärt fenomen. Att jobba i vården av äldre rapporteras ofta som en arbetsmiljöfara just för att man som vårdpersonal blir utsatt för nyp, slag och sexuella kränkningar. Men man kanske inte riktigt tolkar signaler, och det kan finnas olika sätt att se på detta. Vem är man lojal mot? Att det är personalens arbetsplats och den äldres boende, vad går först? Hjälper verkligen lex i dessa fall? (Bild 18) Vi vet att äldre personer är utsatta. Vi vet att av den äldre befolkningen kan vara utsatt för någon typ av övergrepp. Vi vet också att det finns stora mörkertal. Bland vårdpersonal som tillfrågas är det som spontant erkänner att de känner till fall. Men man har svårt att finna former för att ingripa och åtgärda. Det föreligger brist på kunskap. (Bild 19) Vi behöver veta mer, vi behöver utbildning, vi behöver ett inifrånperspektiv, vi behöver lyfta fram de äldres egna berättelser, vi behöver stringenta studier om omfång och orsaker och vi behöver mer interventioner. Men vi behöver också civilkurage på alla nivåer för att avslöja och ingripa. (Bild 20) Att både som offer och som förövare få berätta kan i sig vara en hjälp. Det är viktigt att jag vågar vara vittne och whistleblower och har en arbetsledare som finns till hands och tar mig på allvar när jag talar om att jag ser missförhållanden. Och det är viktigt att ledningen erbjuder utbildning och handledning och ger det stöd som efterfrågas. (Bild 21) Alla möten är etiska möten. Vi är alla involverade i varandras liv. Vi har ett ömsesidigt beroende av varandra. Jag vågar stå här utan att misstänka att någon här vill skada mig. I alla relationer och situationer har vi ett moraliskt och etiskt ansvar som bygger på respekt, kärlek, makt att göra men inte makt över och medmänsklighet. (Bild 22) Mest betydelsefullt verkar det vara att ha en god relation och en tydlig och klar kommunikation som fungerar med de nära, med familjen och vårdarna. En god investering för framtiden är att se till att man ger sina barn en trygg och kärleksfull uppväxt. Då får man nog tillbaka det när man själv blir gammal. (Bild 23) När jag är ute och föreläser brukar jag säga att det är omoraliskt att inte ingripa när man misstänker övergrepp mot andra människor, oberoende av ålder. Om man inte reagerar och agerar kan man anses vara medskyldig. (Bild 24) , stadsdelsförvaltning, : blev stadsdelsförvaltning kontaktad av som jobbar på kvinnojouren i . Hon hade via och fått pengar till att hålla i ett projekt som handlade om våld mot äldre. Vi tackade ja direkt, för vi kände att detta var en fråga som vi inte hade närmat oss tidigare. Syftet var att medvetandegöra att funktionshindrade och äldre inte står fria från våld och att också få fram en modell för handläggning av kvinnofridsärenden. (Bild 26) Projektet bestod av några olika delar. Det var en omfångsundersökning som gick ut till 590 omsorgstagare. Den var väldigt omfattande så vi undrade hur många svar vi skulle få. Det blev 339 svar, vilket innebar en svarsfrekvens på . Medianåldern var på dem som hade svarat att de var eller hade varit utsatta för någon form av våld. var kvinnor, och var män. Vi hade också en utbildning för personalen och en intervjuundersökning där man frågade personalen om man hade upplevt våld när man jobbade i och om man själv hade varit utsatt för våld . (Bild 27) Efter utbildningen och omfångsundersökningen träffades projektledningen, jag och och talade om vad vi skulle göra med all den kunskap som vi hade fått under projektets gång. Vi beslutade oss för att göra en dokumentation, och det blev våra riktlinjer som vi jobbar efter . (Bild 27) Utbildningen som personalen i fick var på och ett återkopplingstillfälle. Under de båda halvdagarna fick personalen kunskap om vad våld är och vilka olika typer av våld som finns försummelse, psykiskt, fysiskt och sexuellt våld. De fick också kunskap i våldets normaliseringsprocess. Vem är det som slår och vem blir slagen? Ofta är det så att mannen inte ser sig som misshandlare, och kvinnan ser sig inte som misshandlad. De fick också viktig kunskap om att våga se, våga fråga och våga agera och att som personal i en annans hem våga säga: Jag ser att du inte mår bra och far illa. Det är en mycket viktig kunskap. De fick också veta var man kan finna stöd, både internt och externt, inom , kvinnojourerna, rättsväsendet och kanske sjukvården. De fick också lära sig hur man hanterar en misstanke. Vad gör man när man kommer in i en annan människas hem och ser att något inte står rätt till? fick de veta vad lagstiftningen och sekretessen säger om att anmäla eller inte anmäla det man ser. (Bild 28) , stadsdelsförvaltning, : går vi in på riktlinjer för handläggning av kvinnofridsärenden. Utifrån den kunskap som vi fick av undersökningen och de frågor som ställdes under personalens utbildning stod det helt klart för oss att vi behövde skriftliga riktlinjer för att ge stöd åt våra medarbetare när de ställs inför omsorgstagare som har blivit utsatta för övergrepp. Det är en mycket svår situation att hantera. Det är viktigt att personalen känner trygghet, har kunskap och kan agera utifrån sin yrkesroll. Riktlinjerna ska ge kunskap om vilket förhållningssätt man bör ha i sitt arbete, vad man kan ge för information till kvinnan och vilket stöd man kan ge, vilka befogenheter man har som anställd vad man får och inte får göra och vad sekretesslagen säger när man hanterar vuxna människors utsatthet. Riktlinjerna ska också ge ett praktiskt stöd för hur man ska förhålla sig och vad man ska göra. När det gäller förhållningssätt har vi fyra viktiga punkter. (Bild 29) Det första är att man måste vara mycket lyhörd för omsorgstagarens behov. Det stöd man ger måste styras av den individuella situationen. Vi måste ha förståelse för hur svårt det är för dessa kvinnor att söka hjälp utifrån, att lämna sitt hem i allvarliga situationer eller att ens kunna prata om det som de utsatts för. Det är också viktigt att komma ihåg att kvinnan inte alltid upplever att hon är misshandlad och att mannen inte alltid upplever att han misshandlar. Man kanske har levt tillsammans och upplever att man lever i ett normalt förhållande. (Bild 30) Det andra är att all vårdpersonal ska kunna informera om kvinnofrid. Det tredje är att man aldrig ska hänvisa en misshandlad kvinna till en annan arbetsgrupp eller handläggare. Det måste alltid vara den som kvinnan har fått förtroende för och som hon har berättat om sin situation för som blir den person som har den nära kontakten och som hjälper henne att komma rätt. Det fjärde är att vi alltid måste ge de här ärendena högsta prioritet. (Bild 30) Sedan gäller det handläggningen. Hur gör man praktiskt? Jo, det allra vik- tigaste är att våga ställa frågor. Om man har en misstanke om att det har försiggått någonting eller om man ser att någon har utsatts för misshandel måste man våga fråga vad som har hänt. Om då kvinnan säger att hon har varit utsatt för våld eller övergrepp informerar vi om de möjligheter till hjälp och stöd som finns. Man erbjuder sig till exempel att hjälpa till att göra en polisanmälan, att följa med till vårdcentral och sjukhus, om det finns skador som behöver ses om, eller att kontakta anhöriga och vänner. Vi tar inte över ansvaret, utan vi lägger tillbaka det på kvinnan och frågar: Vad vill du att vi ska hjälpa dig med? Detta kanske måste upprepas innan kvinnan kan förmå sig till att ta emot hjälp. Om kvinnan förnekar att det har hänt någonting hon säger att hon inte har utsatts för någon misshandel eller något övergrepp talar man om för henne att man hör vad hon säger men att man själv upplever att det ändå har hänt någonting. Man förmedlar till henne att man är orolig för henne. Man erbjuder sig naturligtvis att hjälpa till med det som hon vill ha hjälp med. Det kan ibland vara att hon ska få någon annan att prata med. Man kan hjälpa till att förmedla den kontakten. Om kvinnan bekräftar att ett övergrepp har skett men inte vill att man ska göra någonting informerar man på samma sätt om alla de möjligheter till hjälp som finns. Man erbjuder hjälp och stöd. Sedan kommer vi till frågan om att anmäla eller inte anmäla. Ja, vill kvinnan göra en anmälan erbjuder man sig direkt att följa med till polisstation eller att be polis komma hem och ta emot anmälan i hemmet. Man prioriterar det med en gång. Behöver man hjälp och stöd som undersköterska i den situationen ska man kontakta sin chef. Om kvinnan inte vill göra någon anmälan men vi ändå upplever att det är en så allvarlig situation att vi inte kan lämna henne ensam är vi uppriktiga och säger det till kvinnan: Jag känner att jag inte kan lämna dig ensam. Jag vågar inte det. Jag måste kontakta min chef och prata med henne om vad vi ska göra. Då är det den ansvariga enhetschefen som tar beslut om vi ändå ska göra en anmälan mot den enskildes önskemål. Vi har ett sista blad i våra riktlinjer. Där finns telefonnummer till alla kvinnojourer i , så att man direkt kan ringa upp och få hjälp. Vi har fått mycket bra hjälp och stöd från olika kvinnojourer. (Bild 30) , stadsdelsförvaltning, : Jag är avdelningschef vid äldreomsorgen i stadsdelsförvaltning. Jag har med mig som är verksamhetsplanerare och som delvis har arbetat som samordnare i projektet kring värn för äldre. Det hela startade för vår del 2004 då vi fick ett uppdrag av den dåvarande stadsdelsnämnden att starta någon verksamhet till stöd för äldre personer som for illa på olika sätt. Förebilden eller modellen var en verksamhet som fanns i som kallades för värn för äldre. Vi åkte på studiebesök till . Det var tjänstemän från förvaltningen. Församlingarna var med. Och vi hade en intressant dag då vi träffade tjänstemännen vid den här verksamheten. Vi kom tillbaka och bestämde oss för att vi nog inte skulle göra riktigt som de hade gjort i . Där hade man en speciell verksamhet där man arbetade med det här. Vi bestämde oss för att vi skulle använda de befintliga resurser som vi hade. Vi har ju väldigt mycket resurser som kan användas när det gäller det här. Det handlar mer om att samordna och tydliggöra de resurserna. Vi startade en arbetsgrupp som fick i uppdrag just att titta på vilka resurser som finns, att titta på ansvarsfrågorna inom , det vill säga framför allt mellan individ- och familjeomsorg och äldreomsorg. Som ni vet förekommer det ju alltid i organisationer diskussioner om vilket ansvarsområde man har och hur samarbetet ska gå till. Det ägnade vi rätt mycket tid åt. (Bild 31) Gruppen hade också ett uppdrag att göra en handlingsplan för det här arbetet. Den handlingsplanen hade tre perspektiv. Vi skulle starta ett nätverk, utveckla ett nätverk och hålla det vid liv. Vi skulle arbeta med kompetensutveckling. Det var då kompetensutveckling av personalen. Det handlade om att medvetandegöra personalen i de här frågorna och också utbilda dem. Och vi skulle arbeta med information både inom vår egen organisation och utåt mot allmänheten, naturligtvis. (Bild 32) Nätverket består av äldreomsorgen, individ- och familjeomsorgen och omsorgen om funktionshindrade. Församlingarna är väldigt aktiva i det här nätverket. Primärvården finns med. Polisen finns med. (Bild 33) Sedan har vi i det här nätverksarbetet knutit väldigt många olika kontakter. Vi har kontakt med Resursgruppen för kvinnofrid. Vi har haft kontakt med Brottsofferjouren. Det här är väldigt viktigt.