rfr · GU0W5 · 2007-05-01 00:00:00 — Det är väldigt tufft. Allt som kan underlätta att anställa och underlätta ansvaret för att ha en anställd när man är en liten arbetsgivare är också viktigt. Sedan behövs det riskkapital och företagsstöd för att få i gång det här småskaliga. Alla företag har ju varit små i början. Det är otroligt viktigt för samhället att investera i de småskaliga företagen för att få dem att växa till att bli stora företag som genererar skatteintäkter. Sedan behövs det utbildning, konsulttimmar och företagscoach. Jag avslutar med att säga: Höj statusen hos livsmedelsföretag till samma nivå som teknikföretagen har i vårt land! Offentlig anbudsgivning måste också förenklas. Ordföranden: så mycket. Då går ordet till , , för en fråga och därefter till , . (): Jag kommer från , och där finns det ju ett antal intressanta projekt när det gäller just uppfödning av djur. Produktionen som vi har , den traditionella, har ju styrts av ekonomisk effektivitet och billiga livsmedel; rationellt och effektivt. Men har vi ett annat samhälle, där människor frågar efter hälsosam mat, etisk djurhållning och ett öppet, tillgängligt landskap. Det finns en längtan tillbaka till att veta vad det är man äter, var det kommer ifrån och hur produktionen går till. Därför har den småskaliga produktionen en stor fördel. Man börjar ofta sin verksamhet utifrån en idé om att man vill göra något som är betydelsefullt för en själv, för trakten och för miljön. Man tar stora risker. Vi hörde tidigare om riskkapital. Det handlar också om grundtrygghet och sådant. Men så möts man också av de här lagarna och paragraferna om livsmedelshanteringen. Jag har stött på exempel på människor som har hållit på med det här och som kanske inte tycker att själva lagstiftningen är problemet utan hanteringen sedan. När man är producent får man väldigt varierandebemötande. Det kan gälla den kommunala livsmedelshanteringen. Det här är ett problem. Det får inte vara så svajigt, att man bemöts på så olika sätt i olika kommuner, till exempel. Det är en fråga som jag gärna skulle vilja att någon kunde reflektera över. Vi hörde också om det här med handel och logistik, Svensk Dagligvaruhandel, och att det också är ett jättestort problem. Är du lite småskalig har du väldigt svårt att komma ut i dagens dagligvaruhandel. Det kanske jag också kan få någon som vill svara på. (): Min fråga har beröring med det som var inne på i slutet. Vi har ju representanter för Svensk Dagligvaruhandel här. Jag tycker att det skulle vara mycket intressant om ni kunde utveckla och beskriva vart ni är på väg. Hur ser ni på möjligheterna att få in en större andel lokalt producerade livsmedel och småskalig produktion? gav ju en liten hint om att det skulle vara en så kallad antikrunda. Det kunde vara lite intressant att veta: Vad är era visioner? Vad ser ni för möjligheter? Ordföranden: har också , . (): Vi har hört om de problem som företagen har med många inblandade myndigheter och komplicerade regelverk. Jag uppfattar att det är den frågan ni sätter främst. Då vill jag fråga närvarande myndigheter om det pågår någon utveckling av ett myndighetsgemensamt IT-stöd för de här småskaliga företagen i enlighet med konceptet one stop shop, alltså att det ska finnas en tjänst där man via Internet kan få ett stöd och förenkla tillvaron. Ordföranden: har fått några frågor. Någon som känner sig manad? , Svensk Dagligvaruhandel: Gärna det. Jag vill säga att framtiden för lokala produkter och lokal produktion definitivt är ljus. Det finns en stark konsumenttrend och ett kundönskemål som vi naturligtvis måste tillgodose, så vi säger: Välkommen! Men vi inser också att det här inte alltid är så lätt. Handeln handlar väldigt mycket om distribution. Vi har ett land som är väldigt långt och avlångt, men vi tror ändå att möjligheten finns. måste man bara tänka lokalt och inte nationellt. Många av de här lokala producenterna vill inget hellre än att komma in på Ica, Coop, eller . Men man kanske ska tänka så här i stället: Jag tar mig in på den lokala butiken. För handeln är lokal. Det skulle kunna vara ett tips till dem som jobbar med detta. Vi ser också att det här är en trend som inte bara är svensk, utan den gäller naturligtvis hela världen, inte minst . Vi har faktiskt inom det företag som jag kommer från, Ica, konstaterat att vi behöver ge hjälp till de här lokala producenterna. Vi kommer att titta på möjligheten att kanske till och med inrätta en egen tjänst som bara får till uppgift att ta hand som små, lokala leverantörer som kommer till oss för att slussa in dem i vårt företag. För vi är också ett företag som har många olika delar. Vi tror att vi kanske behöver en person som man kan vända sig till. Det kan också vara ett tips till myndigheten. Egna märkesvaror är en annan möjlighet. hör vi i diskussionen och debatten att egna märkesvaror skulle vara ett hinder. Jag säger precis tvärtom. Det här är en möjlighet för lokala, kanske lite mindre, producenter att i stället för att bygga ett eget varumärke bli en egen märkesvaruleverantör till någon av kedjorna i landet. Det är en möjlighet. Dessa tre goda möjligheter skulle jag vilja skicka med. : Det var intressant att vi kom in på handeln. Eldrimner har i samband med sina höstseminarier haft ett stort seminarium som heter Særimner, där vi har haft debatt med handeln om just de här frågorna. Den respons vi har fått från handeln under de här debatterna har varit väldigt fattig. Den senaste debatten, , handlade om EDI-handel och egenkontroll, alltså HSTCP-frågor. Det resulterade faktiskt i att folk i panelen tyckte att var man så liten att man inte klarade av de här sakerna fick man stå sitt kast. är det ju så, det har jag uppfattat när jag har haft kontakt med handeln, att personer inom de stora butikskedjorna inte har samma åsikter när det gäller det här. En del är väldigt vältaliga och intresserade medan andra inte alls kan begripa hur det här ska gå till. Där finns det alltså fortfarande mycket att göra, och vi hälsar ju verkligen handeln. Vi tar gärna emot den och diskuterar de här frågorna. Det är jätteroligt att Ica har intresserat sig här på slutet enligt det som sade. Själva har vi blivit väldigt utsatta för de här moderna företeelserna. Vi har till exempel till höga kostnader tagit emot andra kontrollanter av vår egen kontroll än kommunens för att butikerna ska vara nöjda. Det kostar ju jättepengar. Detta påstår de olika representanterna för handeln att man är intresserade av att införa överallt, att man inte ska nöja sig med kommunernas kontroll. Det ska i stället komma andra människor, som kostar mycket pengar, för att ta hand om den här kontrollen trots att de ska kontrollera samma sak som kommunerna gör. Det är mycket märkligt. EDI-handeln kostar kolossala pengar att införa i ett litet företag. Det är datoriserade saker. Det handlar om logistik och hela kedjan från order till fakturering som ska in på datan. Det har Nord redan infört. De tar inte emot några småskaliga producenter som inte kan ställa upp på systemet. Är man då en dam som tillverkar saft förstår ni att det helt enkelt är omöjligt att få komma ut till sin lokala butik. Ordföranden: hade också en fråga, som gällde IT-stödet och myndigheterna. Efter kaffet är det representanter från både och som har föredragningar. Då skickar vi med den frågan, så att ni får ta upp fråga också. Då ser ni på programmet att det nu är kaffepaus. Då håller ni tiden så att ni är här och sitter i era bänkar tills vi ska börja i, så fortsätter vi den här intressanta utfrågningen efter kaffet. , : Huvudsyftet med vårt pass är den mätning som vi har gjort på livsmedelsområdet. Men jag vill sätta in det i ett lite större sammanhang. har regeringens uppdrag att verka som regelförbättringsmyndighet. Det gör vi på flera olika sätt. Dels mäter vi de kostnader som regelverk, lagar, förordningar, föreskrifter och allmänna råd förorsakar företagen och sätter pengar på det. Det är resultatet av denna mätning som ska berätta om. Vi har också uppgifter när det gäller de konsekvensanalyser som myndigheter ska göra innan de sätter regler i verket. Man ska veta vilka konsekvenser det får för företag, framför allt för mindre företag. Vi följer upp det arbetet. Vi har inte någon rätt att stoppa regler och förordningar, men vi kan påpeka för myndigheten att det kanske inte var så välbetänkt att göra just på det viset. Vi har utbildning i föreskriftsskrivande för myndigheterna och en mängd sådana saker som alla syftar till att göra vardagen drägligare för små företag. Vi har mätt jordbruksområdet, fiske och skog. Vi har mätt arbetsrätten och flera områden som vi vet är betungande för framför allt mindre företag. Det var en inledning till den djupare betraktelse över livsmedelsområdet som ska göra. Men vi fick också en direkt fråga om vi har gjort eller har planer på att göra något IT-system eller liknande för företag inom denna bransch och sektor. Det har vi inte. Däremot har vi på Nuteks initiativ inlett ett samarbete med och så att den som ska starta ett företag kan göra det enkelt och smidigt på nätet. Man ska kunna lämna uppgifter en gång som sedan återanvänds av andra myndigheter. Man ska ha ett eget konto på nätet där den person som startar företag kan lagra uppgifter och sedan återanvända dem så att man inte behöver skicka till olika myndigheter i flera omgångar. Detta jobbar vi med. Vi har dessutom en tjänst på nätet som kallas Företagarguiden. Vi på är ansvariga, men ett 70-tal myndigheter ingår. Har man som företagare en fråga ställer man den till Företagarguiden och systemet hittar den myndighet som kan svaret. Det ska man inte behöva kunna som företagare. Det intressanta är att få rätt svar på sin fråga. Men vi har inget specifikt för livsmedelsområdet. , : Jag ska berätta om resultaten av den mätning som har gjort av lagstiftningen på livsmedelsområdet. Jag kommer från ett företag som heter . Vi jobbar med samhällsanalys, och vi gör dessa mätningar tillsammans med . I arbetet på livsmedelsområdet har vi också fått god hjälp av , alla branschorganisatio- ner och många företagare ute i landet som har gett oss mycket bra material att jobba med. Det som vi kommer att fokusera på är resultaten, men innan vi gör det kan det vara bra att relatera till vad det är för resultat som vi pratar om och vad det är som vi avser med att mäta administrativa kostnader, för det är inte riktigt alla regler. Det som är mätt i denna typ av studie är administrativa kostnader. Definitionen på det, som vi använder, är de kostnader som företagen har för att upprätta, lagra eller överföra information eller andra uppgifter. Kostnaderna ska ha föranletts av krav i lag, förordning, myndigheters föreskrifter eller anvisningar i allmänna råd. All lagstiftning gås igenom, och man letar efter krav på att företagen ska upprätta, lagra eller överföra någon typ av information, antingen till myndighet eller tredje part, det vill säga konsument eller någon annan som företagen samarbetar med. som ingår i studien menar vi en juridisk eller fysisk person som bedriver näringsverksamhet. Offentliga institutioner, som också berörs av liknande lagstiftning, finns inte med i de populationer som vi räknar upp kostnader på. Det är bara kostnaderna för svenskt näringsliv som mäts. Jag tänkte också säga något kort om den metod som används. Det är en internationellt tillämpad metod för regelförbättring. Den utvecklades i för . Den har spridit sig till de flesta europeiska länder. använder även metoden för att jobba med regelförbättringar. använder samma metod på alla områden så livsmedelsområdet är bara ett område, precis som sade. Alla områden mäts. Jag ska säga något metodens karakteristika. Det är en processinriktad kvalitativ metod. Vi jobbar med att sätta tid som företagen lägger ned på att utföra och leva upp till ett krav i lagstiftningen. Vi gör det för enskilda krav, och vi går igenom varje moment som företagen har i den processen och sätter tid på varje litet enskilt moment. Det som är bra med detta är att när vi mäter varje enskilt krav enligt standardkostnadsmodellen kan vi identifiera var i lagstiftningen som det finns problem. Då kan vi lätt hitta var det kostar mycket pengar, vad man ska fokusera på och var försök till förändringar ska prioriteras. Redan när vi gör mätningen kan vi plocka ut förbättringsförslag på enskilda krav. I och med att vi går igenom moment för moment kan vi se att det är en viss del på en blankett som är problematisk och som tar tid. Därigenom kan vi komma fram till förbättringsförslag som till exempel att om den informationen tas bort så kan kostnaderna för företagen sänkas. Sammantaget kan man också göra ex ante-bedömningar när man ska gå in med en ny lag. Använder man denna metod kan man se hur mycket det kommer att kosta företagen. Man kan också räkna ihop alla krav och få en totalsumma, ett index, som man sedan kan följa och se om man gör några förbättringar eller inte. gör kontrollerade uppdateringar för att se hur kostnaden utvecklas . Det som är bra med att det är en internationellt använd metod är att vi kan göra jämförelser med till exempel andra länder som också har EG- Vi kan se om samma typ av lagkrav i EG-lagstiftningen har samma typ av tidsmässigt utfall i de olika länderna. går vi över till resultaten på livsmedelsområdet. Indexmässigt var den totala siffran som vi fick fram när vi räknade upp detta att svenskt näringslivs totala administrativa kostnad på livsmedelsområdet är . Då ska man komma ihåg att definitionen av livsmedelsområdet är lagar som faller under ansvarsområde. Som vi berättade finns det även andra områden, såsom jordbruksområdet och arbetsrätten, men det är inte denna kostnad. Detta avser lagar som faller under ansvarsområde. Det är intressant att se att merparten av kostnaden faller på att fåtal krav. Det finns ungefär 400 krav i mätningen och de 10 mest kostsamma utgör av alla kostnader i mätningen. Jag återkommer till det. Vilka områden är då framträdande kostnadsmässigt? Vi har definierat det i tre områden. Det första kallar vi hygien- och riskhantering. Det är olika lagkrav som relaterar till spårbarhet, till att man ska ha HACCP-planer och till att man ska godkänna och registrera sin livsmedelsanläggning. Det andra området är offentligt kontroll, alltså den tid som företagen lägger ned på att bistå vid inspektion och provtagning. Det tredje området är märkning, alltså all den tid som företagen lägger ned på att se till att de märker sina produkter på ett sätt som överensstämmer med den lagstiftning som finns. Varför tar dessa tre områden så mycket av kostnaden? Varför är det de som kostar något för företagen? Framför allt berör de många företag. Nästan alla dessa lagkrav är mer eller mindre riktade till samtliga företag som hanterar livsmedel. Populationerna för dessa lagkrav är mycket stora. Därför blir kostnaden för svenskt näringsliv totalt mycket stor. Det är också så att lagkraven är återkommande processer. Det är inte något man gör kanske bara en gång eller en blankett man skickar in för att rapportera något, utan egenkontrollprogram och HACCP dokumentarer man och arbetar med . Märkning är också något som man håller koll på löpande, när man tar fram nya produkter. Det är inom dessa områden som företagen har gett många förbättringsförslag. När vi gör arbetet med mätningarna ingår att vi dels tidsätter kraven, tar fram indexet och tittar var i lagstiftningen som det finns problem, dels ber vi företagen konkretisera och försöka säga vad myndigheterna skulle kunna göra för att förenkla för dem. Utifrån vår studie har vi uppfattat att det framför allt är ett av dessa tre områden som har haft implikationer för småskalig verksamhet. Det är hygien- och riskhanteringsområdet. Tittar man på de olika delar som ingår där, som till exempel godkännande av livsmedelsanläggning, har många mindre företag sagt att eftersom det inte finns någon möjlighet att vid till exempel en utbyggnad av en anläggning få en bedömning av om man kommer att få den godkänd som livsmedelsanläggning när den väl är byggd är man inte så villig att ta risken att investera en massa pengar och inte veta om den blir godkänd som livsmedelsanläggning. Man upplever också att man under vägens gång har svårt att få råd från myndigheterna för att få reda på vad som krävs och hur man ska göra för att livsmedelsanläggningen ska bli godkänd. Då väljer man kanske ibland att inte gå vidare med en investering för man vill inte ta risken att investera och sedan inte kunna utnyttja det som man har investerat i. Det har skett mycket förändringar i lagstiftningen på livsmedelsområdet. Den nya lagstiftningen är målstyrd. Det är tänkt att man ska kunna vara flexibel. Men företagen upplever att än så länge har detta inte riktigt slagit igenom. Det finns inte så många förslag på alternativa lösningar, utan när det kommer någon som ska godkänna är denne ganska handboksfast. Kraven är ganska hårda på vad som gäller. Även om de småskaliga företagen tycker sig kunna visa att det går att göra på andra sätt och uppnå samma livsmedelssäkerhet känner de att flexibiliteten kring det är liten. För att kunna expandera måste man tillmötesgå vissa krav, och det kräver kanske stora investeringar. Ett exempel kan vara någon som förädlar fisk på en fiskodling och vill använda samma frys för olika typer av produkter. Man tänker sig att man kan använda förslutna behållare för att särskilja de olika produkterna, men lagen kanske tolkas så att det måste finnas olika frysar för varje typ av produkt. Det kräver en investering om man måste bygga ut för att över huvud taget kunna expandera och ta in en ny produkttyp. Man väljer kanske att inte göra expansionen eftersom man inte vill investera i en utbyggnad av sin anläggning. HACCP är ett annat område där man ser problem för små företag. De stora företagen uttrycker att de tycker att kvalitetssystem och HACCP är ganska bra för dem. Det ligger i linje med det kvalitetsarbete som de redan gör. Att man löpande journalför verksamheten är ett sätt för den som är kvalitetsansvarig att övervaka den verksamhet som sker. De mindre företagen är lite kritiska till att deras livsmedelssäkerhet ska bedömas utifrån hur väl de kan teoretisera, dokumentera och beskriva vad de gör. De skulle hellre ha färdighetsprover så att de kan visa sin kompetens praktiskt och inte teoretiskt. De känner också att det går åt mycket administrativ tid till att journalföra sin verksamhet. De känner att de övervakar sig själva och att det inte är någon garanti. De tycker att de kan fylla i vad de har gjort i slutet av dagen och inte löpande . Bara att de journalför ger ingen garanti att de har tvättat en maskin till exempel. Det ger ingen garanti för att de har gjort det utan det kan man göra ändå. De vet att de måste göra det, och de har starka incitament att ha säkra livsmedel för att överleva på marknaden. Spårbarhet är ett annat område. Man tycker framför allt att lagstiftningen är lite otydlig när det gäller vad som krävs. Det börjar utvecklas en praxis där de små företagen också tar på sig ganska komplicerade affärssystem som de stora företagen kanske har använt tidigare när de har arbetat med spårbarhetsfrågor. Det blir ett hinder för etablering om man måste ta på sig stora kostnader för att utveckla avancerade affärssystem för att klara sin spårbarhet. Det efterfrågas en tydlighet kring vad som egentligen krävs av de mindre företagen. Det finns en tydlig potential till regelförbättring kring dessa frågor och problem. Det är en ny lagstiftning, och man har inte kommit så långt kring tolkning och tillämpning . Det finns en öppning för att hitta ett sätt att jobba med en mycket flexibel tillämpning. Det som vi vill skicka med är att det krävs riktlinjer och kompetens. Även om det är en flexibel lagstiftning behöver företagen veta vad det finns för vägledning och så vidare. De vågar inte ta risken att göra fel. De måste få handledning. Den som bedömer behöver också en vägledning för att avgöra hur flexibel man kan vara. Annars vågar man kanske inte att ta risken att vara ansvarig för bedömningen. Då säger man hellre nej än ja till något som man känner sig osäker på. Jag tänker lite kort beröra några andra områden där det inte har kommit fram lika stora skillnader mellan små och stora företag, men där mätningen ändå har gett resultat. Offentlig kontroll ger administrativa kostnader för företagen när de ska bistå vid kontrolltillfället. Tre förslag har kommit fram från företagen. Man vill bland annat se en centraliserad organisation av kontrollen. Man vill få en mer likartad kontroll i hela landet och öka kompetensen hos dem som utför kontrollen. Där har bland annat småskaliga verksamheter sagt till oss att det saknas kompetens för hur en småskalig verksamhet bedrivs. Vore det centraliserat och några skulle vara specialiserade på småskalig verksamhet skulle vi vara i ett helt annat läge i dialogen med dem, och vi skulle få helt andra typer av anmärkningar. De skulle också lättare kunna göra flexiblare bedömningar. Huruvida en kontroll ska göras eller inte ska utgå från en riskbaserad bedömning. Många företag har sagt att om man har fått ett bra omdöme i en tidigare kontroll vill man gärna att frekvensen för hur ofta man kontrolleras sänks. Det reducerar också tiden som företagen lägger ned. Om företaget har blivit väl bedömt borde det också göra att man kan ha färre kontrollbesök . Stora företag har också sagt att de har många externa parter som gör kontroller för olika certifieringar, och de känner att myndigheterna skulle kunna utnyttja den kontrollen på ett annat sätt för att slippa göra samma kontroll två gånger. Även här är det viktigt att man hittar ett nytt system för lagstiftningen så att man ger riktlinjer. Det får inte bli så att den ökade flexibiliteten gör att man i vissa delar av landet är flexibel och i andra delar hård. Man måste se till att man hittar en jämvikt i det här. Det tredje området som har kommit fram är märkning. Här kan man generellt säga att företagen är ganska nöjda. De tycker att det fungerar bra och de har förståelse för det hela. Företagen har identifierat två problem i mätningen. De skulle vilja ha lite mer vägledning om regler för beteckning. De lägger mycket tid på att säkerställa att de har rätt beteckningar. Det är ganska utspritt i lagstiftningen när det gäller vilka regler som gäller och så vidare. Företagen vill även skicka med till myndigheterna att ändringar av märkningsregler är kostsamma. , : Fru ordförande! Mina damer och herrar! Det är både svårt och enkelt att komma som sista talare. Många av de frågor som har ställts hade jag tänkt att beröra lite grann i mitt anförande, och nya har kommit till. Det kanske blir lite ostrukturerat, men jag ska försöka samla upp så mycket som möjligt under mina . Jag tycker att det är roligt att få vara här och att frågan lyfts upp och ges den här uppmärksamheten. Det småskaliga är viktigt för konsumenterna och även för oss. Jag ska börja med att prata lite grann om den första bilden jag visar här. Småskalig livsmedelsproduktion är en komplex fråga att prata om eftersom man kan fråga sig vad det är för någonting. Enligt svenskt språkbruk kan man bilda sig en uppfattning om vad vi menar med småskalig produktion. Men det har funnits olika regelverk och det görs olika definitioner beroende på vilket statistiskt material man går in i. Det kan handla om att man ska ha upp till 49 anställda. I så fall är de flesta svenska livsmedelsindustrier småskaliga om man jämför med andra länder. Det kan gälla det gamla måttet med färdig vara i produktion. För det har ett visst regelverk gällt, och så vidare. Vi behöver inte gå in på det. Vad jag vill säga är att i det nya hygien- och kontrollpaketet finns inte småskalighetsbegreppet definierat. Där handlar det om det målstyrda och risken i verksamheten, som jag vill komma till sedan. Vår uppgift är primärt att jobba för konsumenterna och att ha konsumentperspektivet. Vi har tre huvuduppgifter. Vi ska jobba med säker mat och minska riskerna med maten.