eunbil · GU0N2398 · 2007-05-16 00:00:00 — och inre marknad () Gemensamberedning med: SB/EU, JU/EU, JU/DOM, JU/Å, JU/PO3, JU/L6, UD/RS, FÖ/RS, FÖ/, S/HS, S/SK, FI/KL, FI/OFA, FI/KE, FI/LFG, JO/DL, JO/NS, M/R, M/A, M/KK, M/H, N/RS, N/SÄ, N/MK, N/, N/TP, A/RS, A/ARM, IJ/KO, Repr. Förslag till och rådets förordning om förfaranden för tillämpning av vissa tekniska föreskrifter på produkter som lagligen saluförs i en annan medlemsstat och om upphävande av beslut 3052/95/EG (R) Allmän riktlinje/(ev.) Lägesrapport 6313/07 COMPET 51 ECO 25 ENT 24 MI 40 + REV 1 (fr,de,en) Dokument: Förslag till och rådets förordning om förfaranden för tillämpning av vissa nationella tekniska föreskrifter på produkter som lagligen saluförts i en annan medlemsstat och om upphävande av beslut 3052/95/EG, KOM(2007) 36 slutlig Förslaget kallas nedan varuförordningen. Ytterligare ett möte äger rum i Coreper . Därefter beslutas huruvida förordningen skall behandlas som en allmän riktlinje eller om en lägesrapport skall presenteras. behandlad vid samråd med : som en informationspunkt I sitt meddelande till rådet, , Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och om strategin för den inre marknaden (KOM(2003)238) redovisade kommissionen några av problemen med tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande på icke-harmoniserade produkter, och uttalade att en ny rättsakt skulle övervägas för att trygga fri rörlighet för varor på den inre marknaden. Kommissionen presenterade förslaget till förordning . Varuförordningen syftar till att klargöra rättigheter och skyldigheter för både nationella myndigheter och företag som vill sälja produkter som är lagligen saluförda i en medlemsstat till en annan medlemsstat, i de fall där de behöriga myndigheterna vill införa restriktioner för produkten enligt nationella tekniska föreskrifter. I förslaget behandlas två aspekter på fri rörlighet för icke-harmoniserade produkter. Det förfarande som nationella myndigheter måste följa när de avser att införa nationella tekniska föreskrifter anges (dvs. om ömsesidigt erkännande av någon anledning inte tillämpas). Vidare skall en eller flera kontaktpunkter för produkter inrättas i varje medlemsstat, vilka får i uppgift att lämna information om gällande tekniska föreskrifter och hänvisa de berörda personerna till behöriga myndigheter eller organisationer. Förslaget reglerar även bevisbördan, genom att formkrav anges för att man skall få hindra ömsesidigt erkännande. Myndigheterna kan även identifiera sina motparter i andra medlemsstater så att de lätt kan få information från och kommunicera med andra medlemsstaters behöriga myndigheter. Innehållet i förslaget är slutresultatet av en lång process om frågan i olika inremarknadsfora. Det är också en logisk uppföljning av kommissionens tolkningsmeddelande att underlätta varors tillträde till en annan medlemsstats marknad: ömsesidigt erkännande i praktiken (2003/C 265/02). Förslaget ska ses mot bakgrund av att fri rörlighet för varor är det mest centrala området på den inre marknaden när det gäller företagens konkurrenssituation och priset på konsumentvaror. Förbättrat ömsesidigt erkännande på varuområdet bedöms därför vara en av de grundläggande kvarvarande frågorna att lösa på den inre marknaden. Rättslig grund och beslutsförfarande Artikel 37 och 95 i EG-fördraget. Beslutsförfarande enligt artikel 251 i EG-fördraget, kvalificerad majoritet, EP har medbeslutanderätt. anser att principen om ömsesidigt erkännande är en central komponent för en väl fungerande inre marknad och för fri rörlighet för varor inom gemenskapen. Principen om ömsesidigt erkännande är en central fråga för produkter där det saknas sekundärlagstiftning, inte minst för mindre medlemsstater utan egna stora marknader. Principen gäller genom fördraget och praxis men, men tillämpas inte fullt ut eller på ett enhetligt sätt i medlemsstaterna. Många företagare avstår därför från att ta steget och saluföra sina produkter i andra medlemsstater. välkomnar därför förslaget till förordning som skall reglera rättigheter och skyldigheter för nationella myndigheter och företag som vill sälja en produkt som finns på marknaden i en medlemsstat. Den otydlighet det inneburit att medlemsstaterna gjort olika tolkningar av praxis kan nu undanröjas. har verkat för att förordningen utformas på ett sådant sätt att handeln inom EU verkligen främjas och underlättas. har verkat för att förordningen motverkar onödiga och olagliga hinder för den fria rörligheten utan att för den skull sänka nivån på den skyddsnivå medlemsstaterna är tillåtna att tillämpa enligt gällande praxis. Företag måste kunna förlita sig på att en vara som är godkänd och finns på den egna marknaden även kan säljas i en annan medlemsstat, förutsatt att kraven i de två länderna är likvärdiga t.ex. vad gäller nivån för skyddet för hälsa, säkerhet och miljö etc. målsättning har varit att förslaget blir så lättillämpat och tydligt som möjligt. Det är av vikt att det klart framgår att förordningens syfte är att reglera de fall där medlemsstaternas myndigheter avser att göra avsteg från den redan gällande huvudprincipen om ömsesidigt erkännande, och att det inte är fråga om en ökad administrativ börda för myndigheter och företag. har även verkat för att förhindra att förordningen urvattnas vilket skulle kunna leda till att den inte får önskvärd effekt. Skulle det bli diskussioner vid bör på lämpligt sätt agera enligt ovan angiven linje. Något yttrande från finns inte. från den konservativa och kristdemokratiska partigruppen () är utsedd till rapportör. I artiklarna 2 och 3 anges förslagets räckvidd, nämligen restriktiva beslut avseende alla industriellt tillverkade produkter eller jordbruksprodukter, inbegripet fiskeprodukter, som lagligen saluförs i en annan medlemsstat och som fattats på grundval av tekniska föreskrifter som inte harmoniserats på gemenskapsnivå, förutsatt att besluten får som direkt eller indirekt följd att produkten inte får släppas ut på marknaden i sin nuvarande form. Artiklarna 4, 5 och 6 anger de minimikrav som de nationella myndigheterna måste uppfylla innan de tillämpar nationella tekniska föreskrifter (dvs. när ömsesidigt erkännande inte tillämpas av någon anledning) i det enskilda fallet. Bevisbördan vilar på den nationella myndighet som med tillämpning av tekniska föreskrifter vill begränsa en produkts tillträde till den nationella marknaden. I artiklarna 7 och 8 anges vad kontaktpunkterna för produkterna skall ha för uppgift. Deras viktigaste uppgift blir att lämna information om tekniska föreskrifter till företag och behöriga myndigheter i andra medlemsstater. Enligt artikel 9 kan ett telematiskt nätverk upprättas i enligt med beslut /387/EG om interoperabelt tillhandahållande av alleuropeiska e-förvaltningstjänster för offentliga förvaltningar, företag och medborgare (). En tidtabell för rapportering anges i artikel 10. I artikel 11 anges att kommissionen skall biträdas av en rådgivande kommitté som består av företrädare för medlemsstaterna och med en företrädare för kommissionen som ordförande. Av artikel 13 framgår att förordningen träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i EGT. I och med att förslaget antas måste rådets beslut 3052/95/EG för att fastställa ett förfarande för ömsesidig information om nationella åtgärder som avviker från principen om fri rörlighet för varor inom gemenskapen (EGT L 321,30.12.1995, s.1) upphävas. Gällande svenska regler och förslagets effekter på dessa Det är för tidigt att ange vilka regler som kommer att beröras. En mängd nationella regler som berör varors utformning inom det icke harmoniserade området skulle emellertid kunna komma att beröras liksom vissa horisontella regler, bl.a. förordningen om tekniska regler. Det kan komma att innebära ökade kostnader för myndigheter att verka som kontaktpunkt samt att tillämpa de procedurer som förordningen anger inom ramen för marknadskontroll, vilket i så fall skall finansieras inom ramen för utgiftsområdet. Principen om ömsesidigt erkännande gäller dock enligt EG-fördraget och beslut 3052/95/EC. Eftersom denna EG-rättsliga princip inte fungerar tillfredsställande , vilket medför stora kostnader för näringslivet , torde förslaget minska dessa kostnader. Principen om ömsesidigt erkännande av varor är en grundläggande princip som följer direkt av EG-fördraget och genom tolkning. En vara som lagligen tillverkats och/eller saluförts på marknaden i en medlemsstat skall även få säljas i andra medlemsstater utan att behöva anpassas. Detta gäller även om varan framställs eller godkänns enligt tekniska krav eller kvalitetskrav som skiljer sig från dem som ställs på det mottagande landets egna produkter. Vissa undantag från principen kan göras om det motiveras av hänsyn till allmänintresset som t.ex. folkhälso-, konsument eller miljöskydd. Begräsningarna måste då kunna rättfärdigas och vara proportionerliga.