eunbil · GV0N8972 · 2007-11-30 00:00:00 — Rådets möte (rättsliga och inrikes frågor) (ev.) Rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2201/2003 om domstols behörighet och införande av bestämmelser om tillämplig lag i äktenskapsskillnadsmål Dokument: KOM (2006) 399 (bifogas) dokument: Fakta-PM 2006/07:FPM8. Ärendet har tidigare behandlats vid samråd med . Bakgrund Kommissionen presenterade ett förslag om ändring av den s.k. II-förordningens regler om behörigt domstolsland i äktenskapsmål och införande av enhetliga regler om vilket lands lag som skall tillämpas i mål om skilsmässa. Förslaget har behandlats vid nio rådsarbetsgruppsmöten. har i förhandlingarna ifrågasatt behovet av enhetliga lagvalsregler i gemenskapen när det gäller äktenskapsskillnad. har motsatt sig regler som innebär att domstolarna skall tillämpa ett annat lands lag i vissa mål om äktenskapsskillnad. Vid träffades överenskommelse om vissa riktlinjer för förhandlingarna. Några bindande riktlinjer avseende lagvalsregler antogs inte, utan riktlinjernas innebörd i den delen innebär endast att förhandlingarna skall fortsätta. En stor majoritet står bakom huvuddragen i kommissionens förslag till lagvalsregler. En liten minoritet och ytterligare något land motsätter sig förslagen. Trycket på att bidra till en kompromisslösning är mycket starkt. Det är oklart om och i så fall i vilka delar förslaget kommer att tas upp till behandling vid . Rättslig grund och beslutsförfarande Artikel 61 c) och 65 EG. Rådet beslutar med enhällighet efter yttrande av . Svensk ståndpunkt välkomnar den del av förslaget som innebär ökade möjligheter för par med anknytning till en viss medlemsstat att få ett äktenskapsmål prövat där. bör stödja en överenskommelse som innebär att parter får möjlighet att avtala om behörig domstol. ifrågasätter behovet av enhetliga lagvalsregler i gemenskapen när det gäller äktenskapsskillnad och förordar att några lagvalsregler inte antas. vill inte införa regler som innebär att möjligheten att få skilsmässa i svensk domstol inskränks för vissa grupper. Om lagvalsregler antas, bör utgångspunkten vara att svensk domstol skall tillämpa svensk lag i skilsmässomål. har svårt att se någon acceptabel lösning som innebär att svensk domstol i vissa skilsmässomål skall tillämpa annat lands lag. inställning har ännu inte yttrat sig över förslaget. Förslaget Det angivna syftet med instrumentet är att ge en tydlig och uttömmande rättslig ram för äktenskapsmål inom EU och se till att målen behandlas på ett sätt som garanterar medborgarna klarhet om rättsläget, förutsebarhet, flexibilitet och tillgång till domstolsprövning. Enligt kommissionens förslag skall makarna ha möjlighet att avtala om tillämplig lag för äktenskapsskillnad. Möjligheten att välja lag skall dock vara begränsad till lagar till vilka makarna och äktenskapet genom hemvist och medborgarskap har en stark anknytning. För avtalet skall vissa formkrav gälla. Om makarna inte utnyttjar sin valmöjlighet skall i första hand lagen i det land där makarna har sitt gemensamma hemvist tillämpas. Har de inte hemvist i samma land tillämpas i stället lagen i det land där de senast hade gemensamt hemvist, om en av dem är bosatt där. Är detta inte tillämpligt används i stället lagen i ett land där båda är medborgare. I sista hand tillämpas domstolslandets lag. Den av lagvalsreglerna anvisade lagen skall tillämpas oavsett om det är en medlemsstats lag eller lagen i ett tredje land. Förslaget innehåller ett s.k. ordre public-förbehåll. Förbehållet ger domstolen rätt att vägra tillämpning av en bestämmelse i den anvisade lagen om tillämpningen uppenbart skulle strida mot grunderna för rättsordningen i domstolslandet. Förslaget innebär också vissa ändringar av II-förordningens regler om behörigt domstolsland i äktenskapsmål. En del är att införa en begränsad möjlighet för makar att välja domstolsland i ett mål om äktenskapsskillnad eller hemskillnad. Om makarna inte utnyttjar möjligheten att välja domstolsland skall förordningens allmänna behörighetsregler tillämpas. Enligt de reglerna finns domsrätt om makarna har anknytning till medlemsstaten genom hemvist där eller genom att båda är medborgare. Om ingen medlemsstats domstolar är behöriga enligt de allmänna behörighetsreglerna avgörs det av varje medlemsstats egna domsrättsregler om talan i ett äktenskapsmål kan tas upp i den staten. Förslaget innebär att det för dessa fall endast skall finnas behörighet i två situationer. Domsrätt skall finnas för domstolarna i en medlemsstat där makarna tidigare, av viss längd, har haft gemensamt hemvist eller en medlemsstat där någon av dem är medborgare. Gällande svenska regler och förslagets effekter på dessa Bestämmelser som reglerar svenska domstolars behörighet i äktenskapsmål med internationell anknytning finns, förutom i II-förordningen, i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap (NÄF) och i lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL). I dessa författningar finns också lagvalsregler för sådana mål. Reglerna i NÄF grundar sig på en konvention mellan de nordiska länderna. I förhållande till gäller dessa regler framför reglerna i II-förordningen (se förordningens artikel 59). Domsrättsreglerna i IÄL tillämpas i de fall där det inte finns någon domsrätt enligt II-förordningen (se förordningens artikel 7). Förslaget påverkar inte tillämpningen av behörighetsreglerna i NÄF och bör inte heller påverka tillämpningen av lagvalsreglerna, som innebär att domstolslandets lag tillämpas. I fråga om lagvalet i övriga situationer, skulle ett genomförande av förslaget få betydande konsekvenser i vissa fall. Den nuvarande regeln i IÄL (4 §) är att talan om äktenskapsskillnad prövas enligt svensk lag. Hänsyn tas till utländsk rätt i vissa fall när båda makarna är utländska medborgare. Om ingen av dem har haft hemvist här , får domstolen inte döma till äktenskapsskillnad om en av dem motsätter sig det och det saknas grund för upplösning av äktenskapet enligt medborgarskapslandets lag. Om båda eller någon av dem har haft hemvist här , får domstolen inte döma till äktenskapsskillnad om en av dem åberopar att det saknas grund för upplösning av äktenskapet enligt medborgarskapslandets lag och det med hänsyn till maken eller gemensamma barns intressen finns särskilda skäl mot skilsmässa. Det kan antas att det i den praktiska tillämpningen av dessa regler om utländska medborgare ytterst sällan händer att en svensk domstol avslår en ansökan om skilsmässa. Om de föreslagna lagvalsreglerna antas så kommer de att ersätta lagvalsregeln i IÄL. Enligt svensk lag har en make som vill skiljas en ovillkorlig rätt till äktenskapsskillnad. Den enda begränsningen är att betänketid måste iakttas om den andra maken motsätter sig äktenskapsskillnad eller om någon av dem bor tillsammans med ett eget barn som är . I en rad andra rättsordningar uppställs däremot olika villkor för att ett äktenskap skall kunna upplösas. Det kan enligt ett annat lands lag krävas att den som vill ha skilsmässa bevisar att det är en varaktig söndring i äktenskapet eller att den andre maken brutit mot sina äktenskapliga förpliktelser. Ändringarna av lagvalet skulle därför leda till att rätten att få skilsmässa försvåras för vissa personer som med nuvarande regler kan få skilsmässa här enligt svensk lag. Reglerna om domsrätt i IÄL är av praktisk betydelse i vissa situationer där inte någon domstol inom gemenskapen är behörig enligt reglerna i II förordningen. En svensk medborgare som har hemvist här, eller har haft hemvist här efter att han eller hon fyllt , kan väcka talan om äktenskapsskillnad här om den andra maken inte är medborgare i ett EU-land och inte har hemvist i ett EU-land. En medborgare i ett annat EU-land som har hemvist här har samma möjlighet i ett sådant fall. Förslaget innebär att dessa regler ersätts med de ovan nämnda gemenskapsreglerna. I praktiken medför det att behörighet för svensk domstol kan finnas i något fler fall . Ekonomiska konsekvenser Om de föreslagna ändringarna genomförs kommer svenska domstolar att tillämpa utländsk rätt i vissa äktenskapsmål. Det kan medföra marginellt ökade kostnader för handläggningen av de målen. Sannolikt skulle dock antalet sådana mål vara mycket litet. Bedömningen är att eventuella merkostnader skall rymmas inom befintlig budget.