mot · GV02Sf277 · 2007-10-04 00:00:00 — Avsikten var att skulle sända asylsökande till dessa läger utan att göra någon som helst sakprövning av deras asylansökan. EU har inlett pilotprojekt i , , och med så kallat kapacitetsbyggande för flyktingmottagande i dessa fattiga länder. Mot bakgrund av att EU endast tog emot 198000 asylsökande, den lägsta siffran på två årtionden och att man bara erbjudit 5500 flyktingar vidarebosättning i , väcker dessa pilotprojekt allvarliga farhågor om att de i själva verket utgör ett led i byggande av Fästning . EU vill med alla medel stänga skyddsbehövande människor ute från EU som man planerar att rekrytera efterfrågad arbetskraft från omvärlden. Men det skall ske från krassa egoistiska utgångspunkter. bör fortsätta att kraftfullt tillbakavisa alla förslag som i likhet med det brittiska förslaget syftar till att förlägga asylprövningsförfarandet utanför EU beträffande människor som rest in i EU för att söka asyl. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.1Blodbadet vid EU:s gränser fortsätter De mänskliga och rättsliga kostnaderna för den förda politiken är oerhörda: Här är några exempel på vad som sker i stort sett vid EU:s yttergränser: : 6 okända personer från rapporteras drunknade på resan mellan Wahran i och . : 20 okända personer från drunknar efter att deras gummibåt förlist på väg till . : En man från söder om dör i brist på medicinsk vård i polisförvar i , . : 132 personer drunknar efter att deras båt förlist utanför . : 28 personer från dör av uttorkning efter det att deras båt fått order från spanska att byta kurs. : 28 döda kroppar av personer som försökt nå flyter iland på . Dessa människor är inte ensamma. försöker människor fly till för att söka skydd undan förföljelse eller fattigdom, eller för att söka sig ljusare framtidsutsikter. En del når fram bara för att sättas på vändande båt hem. Andra dör av uttorkning eller drunknar, kvävs i låsta lastbilar och containrar. Ytterligare andra sprängs i bitar av landminor eller fryser ihjäl på sin flyktväg över karga bergskedjor. Verkligheten har radat upp tragiska exempel på vilka konsekvenser fästningsbygget medför. var de spanska enklaverna och i den mest uppmärksammade flyktvägen från till EU. Men efter att gränspolis skjutit flera personer till döds när de försökte storma taggtrådsstängslet, ökade EU trycket på de afrikanska länderna att stoppa strömmarna av illegala invandrare. fick skarp kritik när man började snabbavvisa människor som tagit sig till . Dessa skickades tillbaka till som i sin tur saknar flyktingmottagning och inte har skrivit under flyktingkonventionen. Från uppsamlingslägren gick lastbilstransporter genom öknen till andra länder med hundratals döda som följd. har de flesta av flyktingarna från istället kommit till , men många kommer också till , och . EU har därför skapat Frontex, en byrå för yttre gränskontroll som organiserar patrullering och övervakning av den afrikanska och centrala . De alltmer avancerade övervakningssystem som används har fått till följd att fler väljer längre och farligare vägar, i synnerhet från till . Fler och fler människor omkommer under flykten till . påbörjades byggandet av två gränsstängsel kring de spanska enklaverna och vid . Projektet finansierades med EU-medel med syfte att hindra afrikanska flyktingar att ta sig över EU:s landgräns mot . Gränsbarriären stoppade emellertid inte människor från att fortsätta försöka ta sig in i via enklaverna. Flera dödsfall har rapporterats efter att människor har ramlat ner från stängslet, och sköts minst fem personer ihjäl av militären när en stor grupp flyktingar försökte ta sig över. Det som har skett är bara att gränsbarriären har tvingat dem som vill ta sig till att ta allt större risker. har EU intensifierat sina ansträngningar att förskjuta ansvaret att stoppa floden av flyktingar till stater utanför EU. patrullerar i olika omgångar därför gränsbevakningsstyrkan Frontex vattnen utanför norra och centrala . Patrullbåtar och flygplan från , , och har bevakat vattnen utanför , och i två operationer; och . En annan huvudlinje i är att ge finansiellt och tekniskt stöd till nordafrikanska staters gränsstyrkor. har exempelvis levererat patrullbåtar, fyrhjulsdrivna fordon och datorer till för att hjälpa landet att bevaka sin kust. Den fria rörligheten i EU utvecklas alltså på bekostnad av den fria rörligheten i EU:s grannstater. pressas att införa en hårdare politik för att bekämpa migration, baserat på den europeiska modellen med gränskontroller, kriminalisering, frihetsberövande och utvisning. Allt belönas sedan med EU-finansiering. Den stora faran med Frontex och snabbinsatsstyrkorna är att konsekvenserna oundvikligen blir kränkningar både av och av om mänskliga rättigheter. De som finns ombord på de fartyg som eskorteras tillbaka till de afrikanska stater de kommit från ges nämligen inga möjligheter att söka asyl. sätts de EG-direktiv som skall garantera asylrätten ur spel. EU:s gränskontroll förläggs på detta sätt på tredje länders sjöterritorium. I praktiken stämplar EU en individ som irreguljär migrant redan innan han eller hon lämnar sitt land och kommer in på EU-territorium. Dessa förebyggande aktioner tar ingen hänsyn till att den det gäller inte behöver vara illegal utan en potentiell asylsökande eller flykting. Detta förhandsantagande om illegalitet och förebyggande gränskontroll omöjliggör ett fullständigt respekterande av mänskliga rättigheter och tillträde till en reguljär asylprocess med en individuell bedömning av asylärendet som föreskrivs av flyktingkonventionen. Politiken leder till ett systematiskt brott mot internationell och europeisk flyktingrätt. deltar aktivt i såväl utformningen som praktiserandet av denna restriktiva politik och har inte i något fall utnyttjat sin rätt att stoppa EU-lagstiftning som syftar till att undergräva asylrätten. Den överordnade målsättningen tycks vara att avvisa största möjliga antal människor. De mänskliga och rättsliga kostnaderna för den förda politiken är oerhörda: Människor hindras från att söka skydd och förvägras rätten att söka i ett annat land. Detta är en också avsikten med den politik som förs, trots att det sätter internationella konventioner ur spel. Många direktavvisas vid gränsen trots att de har asylskäl. Marknaden för samvetslösa människosmugglare ökar. De smugglingsnätverk som blir allt mer omfattande utpekas sedan som ansvariga för de dödsfall som sker i stället för EU-ländernas regeringar som ju har det verkliga ansvaret. Nya farligare flyktvägar pressas fram. När den gemensamma gränsövervakningen täppt till en väg in i EU utsätter sig människor som är i behov av att fly för ännu större faror. Antalet dödsoffer ökar. Tusentals döda tredjelandsmedborgare, särskilt de som dör när de försöker nå eller södra gräns, ökar . Omkring 6000 personer beräknas ha dött bara utanför . Övergrepp tillåts ske i det fördolda, bl.a. rapporteras ett stort antal övergrepp från förvarslokaler och transitområden på flygplatser, som är stängda för insyn. Det är tydligt att Frontex operationer kring inneburit att flyktvägarna från till pressats till att bli mycket längre och mycket farligare. Som en brutal konsekvens av detta har också fler människor mist livet. Som en annan mycket farlig konsekvens har många människor förvägrats rätten att söka asyl. Först och främst sker detta genom att Frontex hindrar dem från att komma i land. De tvingas vända tillbaka eller försvinner på annat sätt. Människor lever också inlåsta i förvarsanläggningar under emellanåt mycket svåra förhållanden där de undanhålls den nödvändiga information och juridiska hjälp de av internationell rätt är berättigade till för att kunna söka asyl. Flera tusen människor tros ha drunknat i eller . Enligt de kanariska myndigheterna kan antalet afrikanska båtflyktingar som dödats under försöken att korsa havet till uppgå till 6000 personer, trots att endast 600 kroppar återfunnits. Frivilligorganisationer uppger var tredje flyktingbåt förliste under överfarten, vilket innebär att runt 7000 personer har omkommit, bara . Sedan EU i samarbete med börjat patrullera har antalet flyktingar och invandrare som nått minskat drastiskt. Sedan den senaste operationen, kallad , pågick har 585 flyktingar tagit sig till den spanska kusten.Detta skall jämföras med att anlände i genomsnitt 3000 människor . Omkring 1200 människor har genom Frontexoperationen eskorterats tillbaka till de afrikanska hamnar som de lämnat för att försöka nå . Sedan Frontex avslutat sin insats i de spanska vattnen har antalet båtflyktingar återigen ökat något. Spanska regeringen väntar nu på att Frontex skall inleda en ny operation utanför . Frontex anser sig dock först behöva få in den utrustning och personal som övriga EU-länder, däribland , har lovat att bidra med. Den grundläggande inriktningen av EU:s asyl- och migrationspolitik måste ändras så att mönstret av kränkningar av tredjelandsmedborgarnas mänskliga rättigheter upphör. Detta bör ge regeringen till känna. Tyvärr har den tidigare regeringen under den franska ordförandeskapsperioden godtagit direktivförslaget om ett skärpt transportörsansvar, trots att man haft möjlighet att lägga ett veto mot detta generalangrepp på och asylrätten. Direktivet har både till syfte och effekt att kortsluta rätten till asyl och göra oanvändbar. Det utgör ett grovt angrepp på den mänskliga rättigheten att söka och åtnjuta asyl som finns upptagen i artikel 14 i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna. Transportörsansvar innebär i praktiken att myndighetsutövning läggs ut på privata rättssubjekt, vilka självfallet har vinstsyftet som främsta ledstjärna. SAS har i sitt remissvar över departementspromemorian Transportörsansvaret i utlänningslagen (Ds 2001:74), bl.a. yttrat följande: I och med att SAS har rätt att neka ombordstigning på grund av att inresehandlingarna (inte själva flygbiljetten) inte är i ordning kan passagerarna sägas stå i ett slags beroendeförhållande till transportören. Därför är transportörens kontroll att likställa med myndighetsutövning och därmed i strid med regeringsformen. delar den uppfattningen. Transportörsansvaret har också som oundviklig följd att transportföretagen inför rasprofilering av sina passagerarkontroller. Detta är fullständigt oacceptabelt och försvårar en effektiv kamp mot främlingsfientlighet och rasism. dåvarande majoritet i flyktingfrågor, bestående av socialdemokrater och moderater, har beklagligtvis godkänt propositionen om genomförande av direktivet om transportörsansvar i svensk rätt. Den rimliga ståndpunkten hade varit att vägra införa direktivet med hänvisning till att det står i strid med åtaganden i enlighet med Genèvekonvention och hävda den ståndpunkten vid ett eventuellt rättsligt förfarande mot vid . Regeringen bör påkalla nya förhandlingar om direktivet om transportörsansvar och därvid verka för att alla bestämmelser i direktivet som sätter asylrätten ur spel eller leder till diskriminering grundad på hudfärg eller etniskt ursprung tas bort. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.3Handlingsprogram för att bekämpa illegal invandring antog rådet en handlingsplan för att bekämpa illegal invandring. I planen ges högsta prioritet för åtgärder syftande till att täppa igen återstående sprickor i murarna runt Fästning . Bortsett från en generell hänvisning till internationella åtaganden om att ge skydd, saknas varje tanke på att det finns asylsökande och flyktingar bland dem som gör irreguljära förflyttningar, smugglas eller är utsatta för människohandel. Andra åtgärder som man enats om avser t.ex. riktlinjer för den yttre gränskontrollen och slutande av återtagandeavtal med tredjeländer som , , , , samt . Relationerna mellan EU och tredjeländer förgiftas successivt av uppgifter om dålig behandling av tredjelandsmedborgare av immigrationsmyndigheterna i EU-länder. Det finns en frestelse för migrationsministrarna att undvika denna fråga genom att göra myndigheterna i hemländerna till medbrottslingar i den förödmjukande behandlingen av deras medborgare. Detta sker främst genom EU:s insisterande på att sluta återtagandeavtal med tredjeländer genom vilka dessas myndigheter anlitas som agenter för EU-länderna när det gäller utvisning av deras medborgare från EU-länder och för att utföra kontroller för att hindra sina medborgare att utnyttja den grundläggande mänskliga rättigheten att lämna sitt land. Denna politik med krav på återtagandeavtal har inte haft någon märkbar effekt på effektiviteten i verkställandet av utvisningar från EU-länder. Men politiken medför stora risker för EU internationellt. Detta på grund av att politiken kan få till effekt att sänka förtroendet för tredjeländernas regeringar i deras egna medborgares ögon. Deras medborgare ser sina regeringar som handlande i EU-ländernas intresse tvärtemot skyldigheten att skydda sina medborgare mot godtycklig behandling av andra länders regeringar. Politiken ställer också i blixtbelysning svagheten hos regeringarna i fattiga och instabila länder gentemot EU:s styrka. De regeringar som är snabbast att sluta återtagandeavtal är ofta samma regeringar som är i starkast behov av förstärkt legitimitet hos sin egen befolkning. I stället för att bistå dessa länder i processen att vinna sina befolkningars förtroende genom att förstärka rättsstaten, skyddet för mänskliga rättigheter och utvecklingen av fungerande ekonomier blir EU medskyldigt till att förstöra deras ledares legitimitet genom att tvinga dem till att acceptera och medverka i att förödmjuka sina medborgare. En förändring av denna politik måste ges högsta prioritet. Migrationsrättsområdet på EU-nivå kan förstärka eller förgifta EU:s internationella rykte och möjligheter att delta som en respekterad aktör i den internationella gemenskapen. Utan att ägna en större uppmärksamhet både åt de åtgärder som beslutas på detta område och deras konsekvenser på ett vidare plan riskerar EU att undergräva sin egen politik, inte minst säkerhetspolitik. Därtill kommer bl.a. rådets slutsatser om åtgärder mot olaglig invandring sjövägen, samarbete med tredjeland för att bekämpa olaglig invandring, samarbete med kring visering, återtagande, flygplatskontroller etc. samt ständiga förändringar och tillägg till . I stort sett allt som EU beslutat om på asyl- och immigrationsområdet, med den europeiska flyktingfonden och direktivet om tillfälligt skydd vid massflykt som undantag, har utgjort byggstenar i projektet . Regeringen bör i EU ta initiativ till att EU:s politik beträffande återtagandeavtal förändras på ett sådant sätt att de följder som angivits ovan i fortsättningen undviks. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen bör använda sin vetorätt mot ytterligare repressiva förslag på detta politikområde innan nya och förändrade direktiv som syftar till att garantera vissa miniminivåer för skyddsregler och mottagningsvillkor har antagits. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. antogs den förordning som ersätter . Den innebär att alla grundprinciper i med dess stötande och inhumana konsekvenser blir kvar. Huvudregeln om att asylansökan skall göras i det första EU-land den sökande rest in i leder självfallet till att flyktingarna koncentreras till de länder som gränsar mot områden varifrån många flyktingar kommer. Det är länderna i norra delen av som påtvingat EU:s medlemmar vid principen för att uppnå en koncentration av flyktingarna i dessa länder och i görligaste mån motverka etnisk mångfald i . Förordningen motverkar alltså en någorlunda jämn fördelning av flyktingar i olika EU-länder och koncentrerar dem till frontstaterna. Det får som självklar logisk konsekvens att dessa som motåtgärd söker göra sina gränser så ogenomträngliga som möjligt. har här medverkat till att ytterligare en viktig del av Fästning kommit på plats. Den enda rimliga principen för att avgöra vilket land som skall handlägga en asylansökan, är att låta den asylsökande själv fatta beslutet. Det skulle också spara stora belopp för skattebetalarna i EU-länderna eftersom de s.k. Dublinförfrågningarna länderna emellan är synnerligen tidsödande och kostsamma som de förlänger handläggningstiderna på ett orimligt sätt. Även har i sitt yttrande över om ett gemensamt asylsystem givit uttryck för att man skulle föredra att Dublinförordningens principer ersatts med att den asylsökandes eget val av asylland skall vara avgörande. Den bör ta initiativ till en översyn av förordningen med syfte att fördelningskriteriet för de asylsökande skall vara dessas egna val. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Rådsdirektivet om miniminormer för när medborgare och statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som av andras skäl behöver internationellt skydd hade efter långa förhandlingar omsorgsfullt rensats på det mesta som skulle kunna innebära ett förbättrat rättsskydd för flyktingar och andra skyddsbehövande. tvingades till och med gå ut med en offentlig deklaration att det vore bättre att skyddsgrunds- och asylprocedurdirektiven inte antogs framför att de drevs igenom i sin nuvarande utformning. Ledande auktoriteter på flyktingrätt i världen har förklarat att vissa bestämmelser i direktivet uppenbart strider mor internationell rätt. Regeringen bör i EU ta initiativ till att skyddsgrundsdirektivet omarbetas i de delar som strider mot internationell rätt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Rådsdirektivet om miniminormer för medlemsstaters förfaranden för att bevilja eller återkalla flyktingstatus har också rensats på i stort sett allt som skulle kunna bidra till rättssäkerhet i förfarandet. har också beträffande detta direktiv offentligt uttryckt sin oro över att rättssäkert asylförfarande skulle undergrävas om det antas och förklarat att det vore bättre att inte anta något direktiv alls än att direktivet antogs i nuvarande form. har förklarat att många av direktivets bestämmelser kommer att leda till kränkningar av internationell rätt. Rådet tog dock inte någon hänsyn till dessa invändningar. Regeringen bör i EU ta initiativ till att asylprocedurdirektivet omarbetas i de delar som strider mot internationell rätt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. är starkt kritiskt till den svenska flyktingpolitiken. Rätten till asyl undergrävs genom stora brister i den praktiska tillämpningen av gällande lagstiftning. Den överordnade målsättningen tycks vara att avvisa största möjliga antal människor. De regeländringar i utlänningslagen som genomfördes har, som redan då förutsade, orsakat många mänskliga tragedier och stort lidande för familjemedlemmar både i och i hemlandet. Detta konstaterades också i en utvärdering av de nya reglerna som Röda Korset lät göra efter att de tillämpats . Effekterna av lagändringarna visade sig bli både omänskliga och strida mot elementär mänsklig anständighet. Mot denna bakgrund tillsatte den dåvarande regeringen den s.k. som lade fram förslag om mindre restriktiva regler för anhöriginvandringen. Den socialdemokratiska regeringens passiva hållning i frågan var fullständigt oacceptabel, och det finns ingenting som tyder på att den nya alliansregeringen har någon som helst avsikt att göra något åt denna mot all mänsklig anständighet stridande lagreglering. trädde vissa förändringar i utlänningslagen i kraft som gäller familjeåterförening och som innebar att EG-direktivet om rätt till familjeåterförening genomfördes i svensk rätt. Det är ett minimidirektiv och hindrar därför inte från att ha mindre restriktiva regler. De regler som leder till djupt stötande och inhumana konsekvenser berörs inte av EG-direktivet. och tillämpning av 18-årsregeln på barn som uppnått denna ålder under ärendets handläggning har kritiserats av Justitiekanslern utan att myndigheterna har tagit något intryck; fortfarande förekommer det att barn nekas återförening med sina föräldrar trots att de lämnat in ansökan innan de fyllt . I många fall är det svårt att frigöra sig från misstanken att avsiktligt fördröjer handläggningen så att barnet skall ha hunnit fylla innan beslutet fattas. Den s.k. sista-länken-bestämmelsen måste återinföras och möjligheterna för äldre föräldrar att återförenas med vuxna barn förbättras. Kraven på hushållsgemenskap innan det vuxna barnet bosatte sig i och kravet att föräldrarna måste ha ansökt om familjeåterförening efter att barnet fått uppehållstillstånd i måste tas bort. Det kravet får helt orimliga konsekvenser. När det vuxna barnet flyttade till är föräldrarna ofta relativt unga och friska. kanske en av dem avlidit medan den efterlevande är gammal och svårt sjuk och inte kan klara sin livsföring utan hjälp av barnen. Men då stupar varje återföreningsansökan på tio-månadersgränsen. Det bör dock inte införas några regler om försörjningskrav. Därför bör regeringen uppdras att återkomma till med förslag om förbättrade regler för anhöriginvandring. Detta bör begära. En lagändring beträffande förutsättningarna att bifalla en ansökan om uppehållstillstånd som görs efter inresan, som trädde i kraft , innebar följande: Om utlänningen har stark anknytning till en person bosatt i landet och det inte skäligen kan begäras att utlänningen återvänder till ett annat land för att inge ansökan där, får den bifallas trots att den gjorts efter inresa till . Avsikten med lagändringen var att öka möjligheterna till bifall på en ansökan gjord efter inresan, men har tillämpat bestämmelsen så att den tvärtom inneburit minskade möjligheter till bifall. Denna praxis har inte förändrats sedan en ny instansordning i utlänningsärenden har införts. Konsekvensen har blivit djupt inhumana beslut som leder till svåra tragedier. Det är därför nödvändigt att regeringen lägger fram förslag om lagändring för att undantag från huvudregeln skall kunna göras när utlänningen har barn i eller kvinnan i förhållandet är gravid eller sökanden med all sannolikhet skulle få sin ansökan beviljad. Detta bör begära. 8.3Utländska kvinnors stryktålighet en översyn av 2 kap. 4§ utlänningslagen har många människor upprörts över att utländska kvinnor som misshandlats av sin man under den tvååriga prövotiden för permanent uppehållstillstånd, oftast blivit utvisade från om de brutit upp från förhållandet. Denna rättstillämpning har fått stötande konsekvenser, t.ex. att många kvinnor sett sig tvingade att stanna kvar i förhållanden trots misshandel från mannens sida, eftersom en utvisning skulle leda till fruktansvärda konsekvenser för dem i hemlandet. Den starka kritiken, bl.a. i riksdagsmotioner och frågor från i till det ansvariga statsrådet, ledde till att den dåvarande regeringen förelade en proposition i ämnet. Tyvärr begränsade propositionen skyddet för kvinnan till fall när det varit fråga om våld eller för handlingar som innebär allvarlig kränkning. påpekade i en reservation till utskottsbetänkandet att formuleringen kunde komma att få till följd att för hög grad av våld och allvarlig kränkning kunde komma att accepteras och att myndigheterna medgavs ett alltför stort tolkningsutrymme. Det är uppenbart att den tidigare regeringens försök att genom lagändring åstadkomma en rimligare rättstillämpning misslyckats. redovisade ett regeringsuppdrag att redogöra för praxis vid förlängning av uppehållstillstånd då ett förhållande upphört på grund av våld eller kränkning. kan inte lämna några statistiska uppgifter, men uppskattar att man beviljat fortsatt uppehållstillstånd i 6070 fall och att man sannolikt givit avslag i ett större antal fall. har endast 37 överklaganden kunnat identifieras, vilket är anmärkningsvärt eftersom överklagandefrekvensen är nära 100procent. I 13 av ärendena bifölls överklagandet, i resterande 24 fattades avslagsbeslut. redovisar fem exempel på beslut i dessa ärenden. I det urvalet har 80procent beviljats fortsatt uppehållstillstånd, med andra ord en synnerligen skev presentation av praxis.