mot · GU02U9 · 2007-04-11 00:00:00 — Strategisk exportkontroll 2006 krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att inte tillåta export av krigsmateriel från till diktaturer. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att inte tillåta export av krigsmateriel till länder som bryter mot de mänskliga rättigheterna. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att riktlinjer ska gälla lika för alla stater. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att fattigdomsbekämpning ska vägas in i vapenexportbeslut. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att i den årliga redogörelsen för exportkontrollen ange hur målen för global utveckling (PGU) påverkats och följts upp. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om en avveckling av svensk krigsmaterielexport. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att svenskt officiellt exportstöd till krigsmateriel avskaffas. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att regeringen ska verka för en entydig och restriktiv tolkning av EU:s uppförandekod. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att bör lämna , . tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om en årlig hearing med och . Ansvarig minister () skrev i en debattartikel i att regeringen öppet vill redovisa svensk vapenexport. Att man ska bli mer transparent i sin redovisning och lovar att lämna mer information till , om t.ex. militära leasingavtal. Det är ett besked som tas emot positivt av de gröna. Det är en bra början. Tyvärr är det inte tillräckligt för att rensa upp i den ljusskygga verksamhet som vapenexporten medför. Och det krävs mer för att svenska folket ska återfå förtroendet för hanteringen kring svensk vapenexport. Trots i teorin så restriktiva vapenexportpolitik ökade svensk export av krigsmateriel återigen, . Från 2005 till . En betydande ökning . Totalt exporterade detta år krigsmateriel till 57 länder. I denna motion redogör för sin syn på regeringens skrivelse om strategisk exportkontroll. ser med oro på att () tillåter krigsmaterielexport till krigförande länder och till länder där det förekommer grova kränkningar av mänskliga rättigheter, i strid med gällande riktlinjer. I regeringens skrivelse anges att krigsmateriel får endast exporteras om det finns säkerhets- eller försvarspolitiska skäl för det och det inte strider mot utrikespolitik. Detta anges också i 1§ lagen om krigsmateriel (1992:1300). är världens åttonde största vapenexportör. Att är en av de största aktörerna på den internationella vapenmarknaden får konsekvenser för svensk utrikespolitik. Det är därför märkligt att regeringen inte valde att adressera denna fråga i utrikesdebatten som hölls . Det är märkligt eftersom utrikesministern uttryckte sig på följande sätt om svensk utrikespolitik: Vikten av att främja demokrati, mänskliga rättigheter och hållbar utveckling genomsyrar den svenska utrikespolitiken. För att detta inte bara ska degraderas till fagert tal väntar på en tillnyktrad hållning för regelverket kring svensk vapenexport, eftersom vi under ett stort antal år sett att svensk krigsmaterielindustri fått tillstånd att sälja krigsmateriel till en rad länder som har en, minst sagt, tvivelaktig syn på demokrati. Vilket är något som varken kan sägas främja demokrati, mänskliga rättigheter eller hållbar utveckling. Regelverket slår tydligt fast att vapen inte ska säljas till länder som förtrycker sin egen befolkning; som deltar i krig eller till länder som ligger i regioner med hög krigsrisk. Trots detta har exporterat krigsmateriel till så många länder som . Och har krigsmateriel godkänts till så många länder där svåra brott mot de mänskliga rättigheterna begås. säljer vapen till och , trots att dessa båda länder i strid med folkrätten befinner sig i krig i . Ofta sker det genom systemet med följdleveranser. Ett exempel på detta är artillerigranaten Excalibur som används i samt pansarskottet AT4. Problematisk också för svensk utrikespolitik är exporten av radarsystemet Erieye till . borde redan från början vara diskvalificerat som köpare svenska vapen på grund av dess bristande demokrati. Dessutom befinner sig i en långvarig konflikt med över gränsområdet Kashmir. Båda länderna är dessutom kärnvapenstater. Förutom att beväpnar säljer vi även vapen till . bidrar således aktivt till en upprustningsspiral i en av världens mest explosiva regioner. Det är ett fattigdomsbevis för den restriktiva svenska vapenexporten att en svensk regering inte kan tala om för att de inte ens bör göra sig besväret med att försöka sälja till . Det borde inte vara ett svenskt utrikespolitiskt mål att göda en potentiell kärnvapenkonflikt som regeringen gör för nuvarande. konstaterar att det inte är en bra fredsfrämjande politik som bedriver i den här regionen. får återigen anledning att påminna om att har en beslutad politik för global utveckling som antogs av . Alla politikområden ska genomsyras av detta gemensamma övergripande mål i syfte att bidra till en rättvis och hållbar global utveckling. anser att det är rimligt med korsvis redovisning till : dels bör det i den årliga rapporten om strategisk exportkontroll redogöras för hur politiken för global utveckling följs upp inom ramen för vapenexporten, dels bör regeringen i uppföljningsskrivelserna för PGU redogöra för vapenexportens effekter på densamma. menar att , om vi ska agera i enlighet med de principer vi säger oss vilja följa på utrikespolitikens område, också måste efterleva de regler som finns på området till punkt och pricka. Därför ska vi inte heller tillåta export till diktaturer eller länder som kränker de mänskliga rättigheterna. Innan export kan ske måste dessutom landets fattigdomsutveckling vägas in i beslutet. Och de förbud som finns mot export till krigförande länder ska gälla lika för alla. Hade tagit sitt ansvar och vägt in fattigdomsbekämpning i beslutet torde försäljningen av till inte varit möjlig. har seglat upp som största köpare av svenska vapen. var nummer 2. För är försäljningen av till ett uselt sätt att ta ansvar för den globala utvecklingen. En av de grundläggande förutsättningarna för vapenexport i är sedan 1971 års riksdagsbeslut att mottagarländerna ska respektera de mänskliga rättigheterna. Trots detta tillåts export till en rad länder som bryter mot de mänskliga rättigheterna. Bland andra hittar man , , , , , , och . Bland länder i krig eller länder i konfliktområden finns , och och . Gemensamt för alla dessa länder är att de återfinns på lista över länder som grovt kränker de mänskliga rättigheterna och en del av dem kör både officiellt och inofficiellt över lagar och folkrätt, med olagliga anfallskrig och olagliga fångläger som på , i och Bagram i . Under ett stort antal år har det skett en praxisförskjutning mot en mer generös vapenexportpolicy som ännu inte har förankrats i demokratisk ordning. Bland de större partierna hör vi röster som säger att lagstiftningen kring vapenexporten är obsolet och inte fungerar i vår komplexa verklighet. Antingen gör vi om reglerna och står för att säljer vapen till diktaturer och krigförande länder eller så slutar vi hyckla och följer den lagstiftning som finns. Enligt en enkät av Amnesty, , och Svenska Freds finns det ett massivt stöd bland enskilda ledamöter i den svenska för en restriktiv vapenexport. av ledamöterna svarade inför riksdagsvalet att ska avstå från/sluta handla med vapen/krigsmateriel eller ha militärt samarbete med diktaturer eller länder där de mänskliga rättigheterna kränks. Dessutom höll samtliga partier med om att ska avstå från detta. I efterlevs dock inte dessa grundläggande värderingar i det svenska regelverket för vapenexport: fred, humanitär rätt, demokrati, mänskliga rättigheter och en hållbar utveckling. Konsekvenserna av denna inkonsekvens är att svenska vapen bidrar till att göda krig och konflikter, bidrar till brott mot de mänskliga rättigheterna, bidrar till fattigdom och stärker odemokratiska stater. Om inte exporten av krigsmateriel ska strida mot främjandet av demokrati, mänskliga rättigheter och hållbar utveckling finns det all anledning att anta att borde ha en mycket restriktiv vapenexportpolitik. Så är dock inte fallet. Även om reglerna på paperet kan anses vara restriktiva har en praxis utvecklats som tydligt går åt motsatt håll. står bakom FN:s målsättning om allmän och total militär avrustning. bör därför upphöra med export av vapen. En striktare efterlevnad av lagarna kring krigsmateriel skulle vara ett delmål för att bryta den ökande trenden med ökad svensk krigsmaterielexport. menar att ett mål om en långsiktig volymminskning av vapenproduktion och vapenexport därför bör införas, med avveckling som slutmål. Som tidigare angivits ökar krigsmaterielexport år . ökar sina andelar på den internationella vapenmarknaden och är nu världens åttonde största krigsmaterielexportör. rusar fram ytterligare placeringar om man räknar per capita. Det är en oroande utveckling. Det är ett mål i sig att begränsa den internationella vapenhandeln, och bör därför ligga i framkant för att verka för en minskning av produktion och export av krigsmateriel. Det är därför beklagligt att det från regeringens och myndigheters sida görs ansträngningar för att ska sälja ytterligare vapen i världen. Det ligger naturligtvis inte i linje med en restriktiv vapenexport att regering och myndigheter bedriver aktiva exportstödjande åtgärder för att förbättra industrins förutsättningar att marknadsföra och sälja materiel i andra länder. menar att den totala internationella vapenhandeln måste minska. Den svenska exportstödjande verksamheten måste därför avskaffas. I stället bör öka satsningarna på en hållbar och demokratisk utveckling samt skapa förutsättningar för fred snarare än att öka kapprustningen i världen. lämnade (Krut) sitt betänkande över nya regelverk för vapenexport. Trots remissförfarande och intensivt arbete inom UD har ännu ingen proposition lämnats till . I väntan på en sådan får vi kommentera betänkandet, som vi anser går helt i fel riktning. Utredningen öppnar bland annat för att sälja vapen till krigförande länder. vill också luckra upp det nuvarande formella kravet om att inte sälja vapen till stater som kränker de mänskliga rättigheterna. Hela ansatsen i utredningen innebär att man frångår en restriktiv svensk politik för vapenexport. Istället ges näringspolitiska och exportfrämjande hänsyn företräde. Frågan om PGU behandlades ytterst översiktligt i utredningen. Detta trots att i sitt beslut om PGU bland annat gjorde tillkännagivandet att noga skulle överväga hur fattigdoms- och utvecklingsaspekterna samt övriga aspekter inom en samstämmig politik för global utveckling ska kunna införas i riktlinjerna. I enlighet med vad som ovan anförs menar vi istället att de vapenexportregler som finns snarare borde få en mer restriktiv tolkning. Någon annan möjlighet ser vi inte som möjlig. Inte om regeringen har demokrati, mänskliga rättigheter och hållbar utveckling som ledstjärnor för den svenska utrikespolitiken. Således bör denna restriktivitet även prägla det fortsatta arbetet med revideringen av EU:s s.k. uppförandekod. Även inom EU finns regler för vapenexport, genom unionens s.k. uppförandekod, Code of Conduct. Vi menar som sagt att denna borde bli mer restriktiv och även bli bindande för medlemsstaterna, vilket också kommer att ske då den ska antas som gemensam ståndpunkt. Ett resonemang om överensstämmelsen mellan arbetet i , , och Code of Conduct och anslutningen till alla de övriga exportregimerna borde initieras av i EU-kretsen. är det märkligt hur EU å ena sidan säger sig vilja verka för nedrustning och exportkontroll, men å andra sidan lägger alltmer resurser på eget krigsmateriel och snabbinsatsstyrkor samt mycket energi på att ta fram nya vapensystem i denna gemensamma försvarsbyrå. Vi menar att borde utträda ur . I skrivelsen omnämns arbetet med en bindande internationell vapenhandelskonvention . Det framgår av skrivelsen att EU verkar för denna till synes beroende på att agerat för detta. Den roll haft i arbetet med detta är dock oklar. Vi menar att , gärna också inom EU-kretsen, borde verka aktivt för att få till stånd en bindande internationell vapenhandelskonvention. 1996 inrättades Inspektion för strategiska produkter (ISP), som är den statliga myndighet som kontrollerar export av krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden. med ISP har resulterat med ökad vapenexport. I lagen om krigsmateriel anges: Inspektionen ska med eget yttrande lämna över ett ärende till regeringens prövning, om ärendet har principiell betydelse eller annars är av särskild vikt. Men som ISP har funnits har endast ca av alla krigsmaterielärenden lagts fram för regeringen. Även skrivelse finns det oroande passager där det flaggas för ytterligare ärenden som ska rubriceras som rutinmässiga och därmed undandras både regeringsprövning och offentlig insyn. Så får det naturligtvis inte vara. Ett sätt att råda bot på denna brist är att regeringen tar över det politiska ansvaret för krigsmaterielexporten. Just i fallen med tveksamma destinationsländer måste ansvaret gå att utläsa och en aktuell politisk bedömning vara den avgörande. föreslår att och för håller en årlig muntlig hearing där överväganden och rutinklassningar redovisas för parlamentariker och övriga intresserade.