mot · GV02Sf347 · 2007-10-03 00:00:00 — Utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp beslutar att avslå regeringens förslag om ändring i lagen om allmän försäkring. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om bibehållen sjukpenningnivå. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att taket i sjukförsäkringen höjs från 7,5 prisbasbelopp till 10 prisbasbelopp. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om vikten av att respektera parternas avtal på arbetsmarknaden. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om regeringens aktuella förslag till nya tidsgränser i sjukpenningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om handläggning. avslår regeringens förslag till neddragning av medel för köp av arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster. avslår regeringens förslag om neddragning av resurser till finansiell samordning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en vidareutvecklad finansiell samordning på rehabiliteringsområdet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inte inskränka möjligheterna för personer med sjuk- och aktivitetsersättning till ideellt engagemang i samhällslivet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ökad lokal samordning mellan och arbetsförmedlingen samt om att analysera möjligheterna till en gemensam ingång. avslår regeringens förslag till ändrade ramar för utgiftsområde 10.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om sjukintyg . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om höjt bostadstillägg för personer med sjuk- och aktivitetsersättning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett utvecklat förtroendemannainflytande. beslutar om ändring i 3 kap. 5 § lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension enligt följande lydelse: Ett pensionsgrundande belopp enligt 4 § skall för hel inkomstrelaterad sjukersättning och hel inkomstrelaterad aktivitetsersättning beräknas enligt följande. Den antagandeinkomst som ligger till grund för den inkomstrelaterade ersättningen skall minskas med ett belopp motsvarande av antagandeinkomsten. Det pensionsgrundande beloppet utgör för som hel ersättning uppburits skillnaden mellan en tolftedel av den minskade antagandeinkomsten och den pensionsgrundande inkomsten av nämnda ersättning efter avdrag enligt 2 kap. 21 §. Har den försäkrade för en månad uppburit en fjärdedels, halv, två tredjedels eller tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning skall vid beräkning enligt första stycket användas så stor andel av antagandeinkomsten som svarar mot graden av sjukersättning eller aktivitetsersättning. Utbetalas för hel månad endast en del av sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt bestämmelserna i 16 kap. 20 § lagen (1962:381) om allmän försäkring skall vid beräkning enligt första stycket användas så stor andel av antagandeinkomsten som svarar mot den utbetalade delen.1 1 Yrkandena 13 och 17 hänvisade till FiU. Vi socialdemokrater vill att sjukförsäkringen ska ge ett gott ekonomiskt skydd vid sjukdom och nedsatt arbetsförmåga. Sjukförsäkringen ska vara en standardförsäkring som innebär att man inte behöver gå från hus och hem bara för att man mist arbetsförmågan genom sjukdom eller skada. Genom solidarisk finansiering och bred riskutjämning bidrar sjukförsäkringen till ett gott ekonomiskt skydd för alla. Men vi vill också att försäkringen fungerar som en bro tillbaka i arbetslivet. Arbetslinjen är en viktig del i sjukförsäkringen inte bara för att försäkringen ska vara ekonomiskt hållbar, utan också för att försäkringen ska värna allas rätt till ett arbete, och därmed också rätten att få återkomma i arbete efter en tids sjukdom om så är möjligt. Socialdemokraternas utgångspunkt är att alla människors förmåga till arbete ska tas till vara. Arbetsförmågan hos sjuka och funktionshindrade med nedsatt arbetsförmåga ska tas till vara. Med den goda situation som finns på arbetsmarknaden finns dessutom bättre förutsättningar för personer med nedsatt arbetsförmåga att komma in på arbetsmarknaden. Det behövs en arbetslinje i sjukförsäkringen som ger reella möjligheter för sjukskrivna att återkomma i arbete. Detta står i skarp kontrast till det systemskifte som regeringen nu genomför. Den arbetslinje som införs handlar i huvudsak om att förskjuta ansvaret att återkomma till arbetslivet på den sjukskrivne själv, med sänkta ersättningar och allt hårdare tidsgränser som enda drivkrafter. Den moderatstyrda regeringens första år vid makten inleddes med att underminera de trygghetssystem som är till för att sjuka och arbetslösa ska slippa hamna i permanent underläge och fattigdom. Det är anmärkningsvärt att regeringen i ett läge med goda tider och utrymme för rejäla skattesänkningar, försämrar för människor som redan har det tufft. Den största delen av de ekonomiska förbättringarna riktas i stället mot den tiondel av befolkning som har det bäst som redan har jobb, är friska, välavlönade eller förmögna. Med höstens budgetproposition fortsätter regeringen i samma spår. Det är en hårdför politik som för tankarna långt bort från strävan efter ett samhälle med social sammanhållning och minskade klyftor. Tvärtom riskerar den borgerliga regeringens politik att leda till ökad konfliktnivå i samhället och ökad ojämlikhet. Allas förmåga till arbete ska tas till vara Vi socialdemokrater vill se ett arbetsliv som är utformat så att människor klarar att arbeta ett helt arbetsliv. Arbetslivets krav ska möta den enskildes förutsättningar och förmåga. Det vinner såväl den enskilde som företag och samhälle på. Människor som mår bra presterar också bättre. har utvecklingen vänt och sjukfrånvaron stadigt minskat. Men fortfarande står alldeles för många människor utanför arbetslivet på grund av ohälsa. Antalet nybeviljade sjuk- och aktivitetsersättningar har visserligen minskat , men det totala antalet personer med sjuk- och aktivitetsersättning ligger kvar på en hög nivå. har cirka 555000 personer ersättning på hel- eller deltid. Det moderna arbetslivet ställer nya krav på individen och har också resulterat i nya typer av ohälsa. Alltfler drabbas av kronisk trötthet och stress som orsakats av att individens möjligheter till kontroll över den egna arbetssituationen är alltför begränsad. De anställdas möjligheter till kontroll varierar kraftigt mellan yrken och arbetsplatser. Högt arbetstempo och höga krav på produktivitet kan också leda till ohälsa. Enligt en rapport från () är trötthet och migrän de vanligaste orsakerna till att människor uppsöker läkare. Särskilt allvarlig är ökningen av antalet unga som beviljas sjuk- och aktivitetsersättning. beviljades över 6000 nya aktivitetsersättningar till personer , vilket utgjorde av alla nybeviljade sjuk- och aktivitetsersättningar . Motsvarande andel var 5,8procent.1 bestod gruppen unga med aktivitetsersättning främst av personer som på grund av allvarligare funktionshinder aldrig varit etablerade på arbetsmarknaden, åtminstone inte utan särskilda stödinsatser. Ökningen vi däremot ser bland unga består till stor del av personer som varit etablerade på arbetsmarknaden men mött svårigheter som drivit ut dem i ohälsa, sjukskrivning och ibland arbetslöshet för att till slut leda till aktivitets- eller senare till sjukersättning. rör det sig om unga med relativt låg utbildning.2 Detta är en grupp som behöver mer kvalificerat stöd där fokus inte riktas mot arbetsoförmåga, utan mot arbetsförmågan och hur den kan stärkas och utvecklas. Men i stället för att möta den allvarliga utvecklingen med reformer straffar regeringen dessa unga människor. För , månad och år som de på grund av sin sjukdom, skada, funktionshinder eller hinder på arbetsmarknaden inte kan arbeta, reducerar regeringen deras ålderspension. Förändringen innebär att enbart av antagandeinkomsten ska ligga till grund för ålderspension i stället för nuvarande . Den grupp som redan har den sämsta levnadsstandarden får i och med förändringen sänkt ålderspension, och kan inte göra något åt det genom att arbeta mer eller ta privata försäkringar. Enligt beräkningar från är de fördelningspolitiska konsekvenserna av försämringen avsevärda: Exempel: För en person som är född , började jobba med en lön på 16000kronor, men förlorar arbetsförmågan minskar ålderspensionen med . Det är en betydande inkomstsänkning inte minst med tanke på att det här rör sig om personer med relativt låga inkomster i utgångsläget. I stället för att stödja dessa människor till en ny chans på arbetsmarknaden, utsätter regeringen en redan utsatt grupp för än mer ohälsa, oro och stress. Den som inte kan se till att bli frisk och komma tillbaka i arbete får en lägre ålderspension. Trots kritik om att man bryter den breda uppgörelsen om pensionssystemet fortsätter den borgerliga regeringen sin politik. I den här motionen föreslår vi att förtidspensionärernas ålderspension återställs i enlighet med pensionsöverenskommelsen. Utgiftsområde 10 tillförs som pensionssystemet, som ligger utanför statsbudgeten tillförs motsvarande intäkter. Det innebär en återgång till de överenskomna reglerna och att åtgärden är neutral i det offentliga sparandet. Med detta förslag anvisar vi en väg för regeringen att ta sig ur det hörn som man har målat in sig i. Vårt förslag försämrar inte de offentliga finanserna som förtidspensionärerna inte behöver riskera en försämrad ålderspension. I samma anda har regeringen tidigare lagt fram förslag om sjukintyg . Detta kommer att leda till en försämrad situation på vårdcentralerna, som har en tung arbetsbörda. Sjukvården kommer att tvingas att prioritera fel, och de svårt sjuka riskerar komma i kläm. Även om alla inte kommer att utnyttja den utökade möjligheten att begära sjukintyg , finns en uppenbar risk att fler arbetsgivare slentrianmässigt kräver läkarintyg . Att jaga upp människor med influensa, magsjuka eller snuva ur sjuksängen för att bege sig till vårdcentralen när man behöver vila för att tillfriskna är oklokt. Vi avvisar regeringens förslag. har i olika rapporter tydligt pekat på att de största problemen ligger i de långa sjukskrivningarna, inte de korta. För att den som blivit utbränd eller utsliten ska kunna återvända till sitt arbete behöver vi framför allt satsa på att förbättra kvalitet och professionalism i insatserna så att människors arbetsförmåga kan tas till vara på bästa sätt. Nya modeller för samverkan mellan arbetsgivare, samhälle och den enskilde behöver utvecklas där var och en tar sitt ansvar och där arbetsförmågan står i centrum, inte arbetsoförmågan. Försämringar i sjukpenningen är fel väg Ett av årets lågvattenmärken är den aviserade förändringen av sjukskrivningsprocessen, där arbetsförmågan ska prövas mot hela arbetsmarknaden efter 6 månaders sjukskrivning. En åtgärd som innebär en allvarlig försämring av anställningstryggheten för sjukskrivna, och som ytterligare lägger allt ansvar för rehabiliteringsinsatser på den enskilde. Det här slår hårt mot dem som har störst svårigheter att ta sig tillbaka till arbete. Med indragen eller sänkt sjukpenning som enda aktiva åtgärd lämnar regeringen de sjukskrivna i sticket. Den försämrade uppräkningen av SGI (0,97) innebär att ersättningen faktiskt inte är . Regeringen och bryter därmed mot det löfte de utställde i valrörelsen om bibehållen ersättningsnivå på . Med regeringens trixande med den sjukpenninggrundande inkomsten är det i realiteten med tidsbegränsning . Därefter en möjlighet till förlängd sjukpenning i som mest 18 månader med 75 procents ersättning, vilken även den i praktiken blir lägre. Vi ställer frågan: Varför i ett läge när hjulen snurrar och tillväxten ökar, försämra för de människor som redan har svårigheter? Vidare får inte den samlade ersättningen från förlängd sjukpenning och eventuella kompletterande avtalsförsäkringar överstiga av den sjukpenninggrundande inkomsten/lönen beräknad utan beaktande av inkomsttaket.3 Ett förslag som visar att regeringen inte har någon respekt för parternas avtal på arbetsmarknaden. Vi avvisar regeringens förslag till minskningsregel. Det här är ett löneutrymme som tagits i anspråk och som den enskilde avstått ifrån. Den borgerliga regeringen tar nu tillbaka det utrymmet genom att sänka ersättningsnivån i sjukförsäkringen. Om staten tar vad parterna kommit överens om i kollektivavtalet är det ett ingrepp i den fria förhandlingsrätten. Det är inte bara orättvist mot löntagarna, det är också att utmana den fred vi har på arbetsmarknaden. Att göra ett sådant ingrepp i ett läge när det går bra för och ekonomin är någorlunda stabil, är mycket anmärkningsvärt. Finansminister har deklarerat att regeringens arbetshypotes är att även privata försäkringar ska omfattas av minskningsregeln. Det betyder också att regeringen utmanar de civilrättsliga avtalen på den privata försäkringsmarknaden. Effekten blir att många, inte minst egenföretagare, vars trygghetsmarginaler redan är små, får se sin trygget ytterligare minska med beskurna möjligheter att själva kunna påverka. Vi socialdemokrater säger nej till dessa nya förändringar och vill höja ersättningen till . Vi vill också höja taket i sjukpenningen till 10 prisbasbelopp . Vi vill också förbättra tryggheten för alla dem som har sjuk- eller aktivitetsersättning. Vi föreslår höjt bostadstillägg så att förtidspensionärerna får del av samma bostadstillägg som gäller för ålderspensionärer. Därför vill vi höja ersättningsnivån till och taket till för sammanboende och för ensamstående i bostadstillägget för förtidspensionärer. Sammanfattningsvis; nyckeln till att lösa ohälsoproblemet ligger i arbetsmarknadens funktionssätt. Men i stället för att angripa orsakerna bakom långa sjukskrivningar, sätter regeringen ensidiga tidsgränser och sänker ersättningen för den som är sjuk, vilket är att lägga hela ansvaret på den enskilde. Den som är sjuk ska klara allt själv. Som om det inte vore nog med ohälsoproblemet i sig. ska hon eller han också vara orolig för att klara sin försörjning med en rejält lägre ersättning, och dessutom riskera att förlora sitt jobb. Vi socialdemokrater känner ingen som helst sympati med regeringens tillvägagångssätt. Det är en orättvis politik som leder till ett kallare och hårdare . Under förra mandatperioden höjde den socialdemokratiska regeringen taket i sjukförsäkringen, så att fler verkligen skulle få ut av inkomsten vid sjukdom. Det var en viktig reform inte minst i arbetet med att stärka legitimiteten för våra trygghetssystem. Men den borgerliga regeringen hann knappt komma på plats, innan man sänkte taket. Vi avvisar regeringens ensidiga fokus på kontroller, införande av fler tidsgränser samt försämringar i sjukpenningen. En tidsbegränsad sjukpenning i kombination med en politik som inte vill stödja människor tillbaka i arbete kommer att slå hårt mot individen. Det är ett tydligt systemskifte som inte leder utvecklingen framåt, tvärtom bakåt. Anslag i jämförelse med budgetpropositionen 19:1 Sjukpenning och rehabilitering 19: 2 Aktivitets- och sjukersättningar I regeringens förslag till tilläggsbudget föreslås vidare att anslaget till ökas med . Sent inser regeringen att det inte går att genomföra stora besparingar på förvaltningsanslag utan att det får konsekvenser som exempelvis långa handläggningstider och brister i insatser för långtidssjukskrivna. Vi välkomnar att pengarna kommer tillbaka. Men regeringen bör ta granskning av arbete med långtidssjuka på allvar. Den visar att det finns stora brister i samordning och uppföljning för stöd till långtidssjukskrivna att komma tillbaka i arbete. I nästan hälften av de granskade fallen hade inte tagit ställning till om den sjukskrivne kan få andra arbetsuppgifter efter viss rehabilitering. I åtta av tio fall hade man lämnat frågan obesvarad huruvida det varit möjligt att anpassa arbetsplatsen i stället för att låta den enskilde övergå i sjuk- eller aktivitetsersättning.4 Mot den bakgrunden är det mycket anmärkningsvärt att regeringen bara låter notera kritiken, men i övrigt lämnar den utan vidare åtgärd. Förändringar behövs för att komma till rätta med bristande samordning. Ännu saknas såväl drivkrafter som sanktioner som kan säkra att olika aktörer som är inblandade i ett sjukfall fullföljer sina åtaganden. Till följd av otillräckligt stöd, alltför sena insatser och bristande samverkan mellan samhällets olika aktörer driver ohälsa fortfarande människor till ett liv där deras arbetsförmåga inte tas till vara och där livskvaliteten urholkas. Här har alla ett gemensamt ansvar. Det är tydligt att en ökad samordning och kommunikation mellan arbetsplatsen och är nödvändig. Nej till regeringens sorteringsgaranti ja till reell rehabilitering Med regeringens förslag minskar andelen köp av arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster. minskas anslaget med , 2009 med och 2010 med ytterligare . Dessa resurser ska i stället användas för arbetsförmågebedömningar och utredning. Dessutom drar man ner på anslaget för rehabiliteringspenning. Vid närmare granskning visar sig alltså det som regeringen kallar för rehabiliteringsgaranti snarare är en sorteringsgaranti, inte minst med den s.k. rehabiliteringskedja som regeringen inför i kombination med ensidiga tidsgränser i sjukpenningen. Enligt vår mening är det inte fler arbetsförmågebedömningar eller tester som behövs. Regeringen börjar i fel ände med jakt på de långtidssjukas och förtidspensionerades villkor i stället för att lägga all kraft på att nysta i systemens oförmåga och hitta lösningar på de problem som alla medborgare ser orimligheten i att sjukskriva människor till passivitet när kostnaden vida överstiger de extra kostnaderna för rehabilitering. Och med vetskapen att en lång sjukskrivningsperiod med stor sannolikhet leder till ett livsvarigt utanförskap med lägre livsinkomster för den berörda individen och missad produktion för samhället i dess helhet. I stället behövs åtgärder som underlättar tidiga insatser och förhindrar att människor faller mellan stolarna. Individens behov i centrum Under förra mandatperioden pekade den socialdemokratiska regeringen ut sjukskrivningarna och de höga ohälsotalen som en av mandatperiodens största utmaningar. En rad åtgärder vidtogs, med syfte att sätta individen i centrum och öka resurserna för att varje individ skulle komma tillbaka i arbete för att därigenom få ned de höga ohälsotalen. Att individen ska stå i centrum låter sig lätt sägas, men är i praktiken svårare. växte insikten om att det inte skulle räcka med att lappa och laga i de befintliga systemen. Ett större och mer samlat grepp om hela sjukskrivningsfrågan krävdes. Därför tillsattes bland annat som presenterade sina analyser. Vår slutsats är nu att ett större reformarbete bör genomföras. Utgångspunkten för detta arbete är given för oss socialdemokrater. Vid sjukdom och ohälsa ska de individuella behoven sättas i centrum och tiden som sjukskriven ska vara så kort som det någonsin går. Vi vet att alla har en vilja att komma tillbaka till arbetslivet för att efter förmåga kunna bidra och få de bästa chanserna att öka sina livsinkomster. Det gemensamma nätet ska vara tätt. Ingen ska behöva tveka kring att stödet och tryggheten alltid finns där. Att våga se varje enskilt fall ger en grund för det fortsatta förändringsarbetet. Ett problem är stelbenta regler som låser och bristande samordning av systemen. Det finns heller inga drivkrafter och sanktioner för att säkra att olika aktörer som är inblandade i ett sjukfall ska fullfölja sina åtaganden. Ansvaret för rehabiliteringen ligger hos arbetsgivaren medan bara har ett samordningsansvar. Några sanktioner mot arbetsgivare som inte fullföljer sitt ansvar finns inte. Den medfinansiering av sjukpenningkostnaderna som den socialdemokratiska regeringen införde var en viktig drivkraft för arbetsgivarna att tidigt initiera insatser för att motverka långa sjukskrivningar. Arbetsgivare med väl fungerande förebyggande arbetsmiljöarbete och goda rutiner för anställda att återkomma i jobb efter en tids sjukdom, premierades av medfinansieringen. Att gå fram med hårdare riktlinjer för exempelvis personer med utbrändhet utan att detta kombineras med ett större ansvarstagande från arbetsgivaren eller samhället är cyniskt. I stället för att förbättra möjligheterna till rehabilitering och stärka arbetsgivarnas ansvar inledde regeringen mandatperioden med att ta bort arbetsgivarens skyldighet att göra rehabiliteringsutredning, och man har dessutom minskat personal. pekar mycket riktigt på att med avskaffandet av rehabiliteringsutredning råder nu oklarhet i hur ska få information från arbetsgivare om behov av rehabilitering. Riksrevisonens granskning visar också att det mycket ofta dröjer innan ett avstämningsmöte kommer till stånd mellan den sjukskrivne, och arbetsgivaren. Regeringens svar på den problematiken var att helt sonika avskaffa ansvar för att kalla till avstämningsmöte . Det är varken ändamålsenligt eller rimligt att inte motsvarande ansvar som tillmäts individen återspeglas i det ansvar som övriga aktörer borde ha. Arbetsinriktade åtgärder med aktiva parter Vi socialdemokrater vill i stället stärka den enskildes rätt till rehabilitering och satsa på arbetsinriktade åtgärder. Vi vill tydliggöra arbetsgivarnas ansvar liksom ansvarsfördelningen mellan övriga aktörer i sjukskrivningsprocessen. Vi vill utveckla företagshälsovården och underlätta för parterna att nå ett omställningsavtal med rehabilitering för hela arbetsmarknaden. Parterna på arbetsmarknaden har haft en mycket viktig funktion i att skapa stabilitet, inte bara när det gäller löneavtalen, utan också kring försäkringar och andra trygghetssystem. Erfarenheterna av omställningsavtalen har varit positiva och modellen kan med fördel också tillämpas för att ge rätt till omställningsinsatser även för dem som är sjukskrivna från sitt arbete. Att byta arbetsplats eller jobb kan vara en viktig del för att komma tillbaka i arbetslivet. Tillsammans med en utvecklad företagshälsovård kan då mer reell rehabilitering komma tillstånd och arbetslinjen i sjukförsäkringen värnas på allvar. Företagshälsovården har återkommande pekats ut som en nyckelaktör. En sjukförsäkring som ger möjlighet att använda de samlade resurserna där de gör bäst nytta, i samverkan med en företagshälsovård som svarar mot både individens och arbetsgivarens behov, kan bidra till att nya vårdgivare etableras med stabilitet och uthållighet. En utveckling av omställningsavtalen bör vara ett viktigt inslag i det framtida reformarbetet. Parterna är också nyckelaktörer när förändringar ska genomföras. Men någon framgång i ett sådant reformarbete kan inte uppnås så länge regeringen driver igenom förändringar som ensidigt undergräver den ena partens ställning. En långsiktig lösning kräver också ett brett politiskt samförstånd. Det är arbetsmarknadens parter väl medvetna om. Av båda dessa skäl måste regeringen avstå från att försämra de sjukskrivnas och förtidspensionerades villkor och undergräva fackföreningarnas förutsättningar att svara för alla löntagares intressen. Vid sidan om en utveckling av företagshälsovården och omställningsavtalen vill vi utveckla samverkan mellan arbetsförmedling och Försäkringskassa. Under den socialdemokratiska regeringen förstärktes samordningen mellan och arbetsförmedlingen, därför att många människor upplevde att de hamnade mellan systemen efter längre sjukdomsperioder. Bland annat togs initiativ till så kallad finansiell samordning, vilket resulterade i ett växande antal samordningsförbund där , arbetsförmedlingen, och hälso- och sjukvården gör gemensamma insatser för att personer som varit borta länge från arbetsmarknaden ska komma i arbete eller utbildning.