mot · GV02K234 · 2007-09-27 00:00:00 — Folkomröstning om maktöverföringen till EU 4Vad är skillnaden mellan reformfördraget och det konstitutionella fördraget?3 5Varför ska vi folkomrösta om ?6 5.1Formellt har ens rätt att fatta beslutet?6 5.3Varför bör vi använda oss av folkomröstning?8 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att den sittande inte kan anses ha mandat att fatta beslut om ratificering av utan vägledning av en föregående folkomröstning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att en folkomröstning om bör föregås av utrymme för beredning av densamma. 2008 har regeringen för avsikt att riksdag ska ratificera det tidigare så kallade konstitutionella fördraget, numer kallat i syfte att det ska träda i kraft till EU-parlamentetsvalet . Den tyska regeringen hade fått i uppdrag under sitt ordförandeskap i EU att föreslå hur arbetet med Fördrag om upprättandet av en skulle gå vidare efter att både och i folkomröstningar röstat nej till fördraget . Resultatet blev att EU:s stats- och regeringschefer enades kring ett i stora drag likalydande fördrag , numer kallat reformfördraget. har vid upprepade tillfällen drivit kravet på att låta svenska folket ta ställning till den stora förändring av svensk demokrati som detta fördrag innebär. Vårt krav i förra höstens motion, att inte kan anses ha mandat att fatta beslut om att ratificera en omförhandlad konstitution i EU utan vägledning av en föregående folkomröstning, avslogs i betänkande 2006/07:KU14 av två anledningar. Dels med anledning av att det pågår en period av eftertanke. Dels med hänvisning till att det tyska ordförandeskapet ska lägga fram en rapport om läget i ratificeringsprocessen och en undersökning av en möjlig framtida utveckling. Det bägge hänvisningarna är nu inte längre aktuella; perioden av så kallad eftertanke är över genom det beslut om det tidigare så kallade konstitutionella fördraget som fattades av EU:s stats- och regeringschefer under midsommarhelgen . Premisserna för utskottets överväganden och ställningstagande har helt förändrats. anser att argumenten för att folkomrösta om det tidigare så kallade konstitutionella fördraget, numera kallat i högsta grad har stärkts. 4Vad är skillnaden mellan reformfördraget och det konstitutionella fördraget? Det tycks råda stor enighet om att själva substansen i det konstitutionella fördraget kvarstår i reformfördraget. Detta trots att såväl som förkastat förslaget till konstitution i folkomröstningar . Vad har då plockats bort och vad finns kvar? Substansen är den samma i de bägge fördragen. Det är alla överens om från fördragets chefsförhandlare , till vår regeringschef : Substansen i EU-konstitutionen är bevarad. Det är ett faktum, (, Telegraph, , 2007), Det är i grunden samma förslag som konstitutionen. (, , , 2007) . Regeringen skriver i sitt EU-arbetsprogram : Det innebär i huvudsak att reformerna i det konstitutionella fördraget ska bevaras, men omvandlas i form av ett så kallat ändringsfördrag, som justerar gällande fördrag enbart i enskilda delar. (Statsrådsberedningen, , 2007). En brittisk tankesmedja, Open Europe, har jämfört det konstitutionella fördraget med det nya reformfördraget och funnit att endast tio av 250 förslag skiljer det nya från det gamla fördraget. Med andra ord är förslagen till identiska. Substansen kvarstår uppenbarligen. Den stora maktöverföringen från nationell nivå till EU består i det nya fördraget. Som det står i beslutet som fattades : De nya idéer som regeringskonferens enades om kommer att införas i fördraget genom specifika ändringar på gängse sätt. De avser befogenhetskategorier och befogenhetsområden, tillämpningsområdet för omröstning med kvalificerad majoritet och för medbeslutande, skillnaden mellan rättsakter och andra akter, bestämmelser om bland annat området med frihet, säkerhet och rättvisa, solidaritetsklausulen, förbättringar av styrningen av euron, övergripande bestämmelser såsom socialklausulen, särskilda bestämmelser såsom bestämmelser om offentliga tjänster, rymden, energi, civilskydd, humanitärt bistånd, folkhälsa, idrott, turism, de yttersta randområdena, administrativt samarbete och finansiella bestämmelser (egna medel, flerårig budgetram och nytt budgetförfarande). (i , Ordförandeskapets slutsatser, 11177/1/07, s. 21). Borta är blott symbolfrågorna. I stället för konstitution ska det nya fördraget kallas reformfördrag. Tanken på att slå samman hela fördraget till en text överges. I stället kommer förändringarna att läggas fram som ändringsförslag till de fördrag som finns . EU:s lagstiftning ska även i fortsättningen kallas direktiv, förordningar och beslut. Inte lagar och ramlagar som det föreslogs i konstitutionen. Paragrafen om unionens symboler som flagga, hymn, nationaldag, valuta och motto stryks. Detta är en kosmetisk förändring eftersom valutan, hymnen, flaggan och firandet av redan är etablerat. Paragrafen om att har företräde framför nationell rätt lyfts ur fördraget. I stället slås exakt samma sak fast i en lika bindande förklaring. I paragrafen om unionens mål där det står att det ska råda fri och icke snedvriden konkurrens på EU:s inre marknad stryks just dessa ord. De slås i stället fast i ett särskilt protokoll. I övrigt sker ingen uppluckring av EU:s marknadsliberala karaktär som slås fast på en rad ställen i fördragets text. Det innebär att varornas fria rörlighet på EU:s inre marknad är ett mål som är överordnat medlemsländers rätt att införa strikt lagstiftning för att skydda miljö, konsumentskydd och folkhälsa. På några få områden görs nya tillägg i texten. I miljökapitlet slår reformfördraget fast att klimatfrågor är av särskild vikt. I energikapitlet skrivs det in att medlemsländerna ska visa solidaritet med varandra i försörjningsfrågor. I det nya reformfördraget slås det fast att beslut om familjerätt ska tas med enhällighet i rådet och att de ska anmälas till de nationella parlamenten. När det gäller EU:s rymdpolitik slår reformfördraget fast att den inte nödvändigtvis måste innebära att medlemsländernas lagar harmoniseras. I övrigt kvarstår den massiva ökning av EU:s överstatlighet som föreslogs i konstitutionen. På närmare 50 områden tas den nationella vetorätten i rådet bort. Inte minst ökar överstatligheten på det rättsliga området. Hela det straffrättsliga och polisiära området blir överstatligt. Förändringarna innebär sammantaget en massiv överföring av makt från de nationella parlamenten till EU:s överstatliga institutioner , och . makt ökar som i det tidigare förslaget. De nationella parlamentens makt stärks inte med det nya reformfördraget. Även om en majoritet av medlemsländerna, under en remisstid , invänder mot att lägger fram ett förslag till ny EU-lagstiftning så kan förslaget läggas fram av kommissionen. De nya röstreglerna i ministerrådet, som stärker stora staters makt på mindre medlemsländers bekostnad, ska genomföras först . Stadgan om grundläggande rättigheter lyfts ur fördragstexten där den tidigare var en del. I stället hänvisar reformfördraget till stadgans text och att den ska vara bindande för EU. Men precis som tidigare slås det fast att stadgan inte innebär att det skapas några nya rättigheter eller principer. har ett särskilt undantag från stadgans tillämpning liksom från bestämmelserna på det rättsliga området. I och med att stadgan blir juridiskt bindande ökar dock dess betydelse för rättstillämpningen av i medlemsländerna. Länderna kan begära förhandsbesked av domstolen för att den ska tolka innebörden i stadgan. Det öppnar för att domstolen på det sättet bakvägen kan pröva frågor på områden där EU:s kompetens är begränsad och till och med utesluten. Den metoden har tidigare utnyttjats av juristerna i . Det gäller på till exempel skatteområdet. Där har den fria rörligheten för den inre marknaden överordnats medlemmarnas självbestämmanderätt. Stadgan är ganska vag. Det blir upp till att utveckla och konkretisera den. Det gäller inte minst på det ekonomiska och sociala området. Och här rör vi oss vid pudelns kärna. Är det bra eller dåligt att jurister bestämmer politikens innehåll? Eller ska våra lagar bestämmas av våra folkvalda? Syftet med stadgan är att åstadkomma en ökad federalisering av EU samt att stärka den politiska legitimiteten för unionen mot en framtida statsbildning. Den här typen av rättighetskataloger är vanliga i förbundsstater. I skrivningarna om EU:s mål stryks formuleringen om att EU är öppet för alla europeiska stater som respekterar dess värderingar och förbinder sig att gemensamt främja dem. I stället hänvisas i texten till rådets tidigare beslut på området där både politiska och ekonomiska villkor ställs på nya medlemsländer. På försvarsområdet ändras formuleringen om att EU ska skaffa sig ett gemensamt försvar efter särskilt beslut till att unionen kan utveckla ett gemensamt försvar: Unionens befogenhet i fråga om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken skall omfatta alla utrikespolitiska områden och alla frågor som rör unionens säkerhet, inbegripet den gradvisa utformningen av en gemensam försvarspolitik som kan leda till ett gemensamt försvar. (i , Ordförandeskapets slutsatser, 11177/1/07, s. 27) Den nyinrättade posten som EU:s utrikesminister finns kvar oförändrad men döps om till unionens höge representant för utrikes- och säkerhetspolitik. har länge varit på glid från neutralitetspolitiken men det här blir svårförenligt med den svenska utrikespolitiska doktrinen. Inga förändringar av EMU-politiken sker med reformfördraget. Precis som i den tidigare konstitutionen saknar undantag från att införa euron som valuta. I stället är med reformfördraget juridiskt sett förpliktigat att gå med i EU:s valutaunion. Det är anmärkningsvärt att regeringen inte ens förde fram kravet på juridiskt bindande undantag från EMU:s tredje steg i förhandlingarna, trots det otvetydiga utslaget i folkomröstningen . Sammantaget är förändringarna i reformfördraget mycket begränsade, ofta bara symboliska i förhållande till det konstitutionella fördraget. Det är i praktiken samma som väljarna i och avvisade i folkomröstningar 2005 som åter läggs fram. Skillnaden är att utgångspunkten för förändringarna av fördraget har varit och är att regeringscheferna inte vill fråga folken i medlemsländerna om de vill ha med de maktöverföringar från nationell till EU-nivå som det innebär. 5Varför ska vi folkomrösta om ? 5.1Formellt har ens rätt att fatta beslutet? Regeringen anser själv att den nya överenskommelsen inte i något väsentligt förändrar överenskommelserna i det tidigare så kallade konstitutionella fördraget, vilket har citerats ovan ur regeringens EU-arbetsprogram . Frågan är om riksdag ens har folkets mandat att fatta ett så omfattande beslut om maktöverföring från svenska folkets valda representanter till organ utanför . Trots att den nuvarande troligtvis kommer att få ta ställning till ett nytt fördrag med betydande maktöverföring till EU, lyste frågan så gott som helt med sin frånvaro i valrörelsen . Detta kritiserades av många, inklusive nuvarande utrikesminister . Anledningen var att flera partier var rädda för att tappa väljare till EU-kritiska partier om frågan diskuterades innan valet. Vid ett partiledarmöte enades Socialdemokraterna och de fyra borgerliga partierna om att konstitutionen visserligen borde förankras hos medborgarna och att det var önskvärt med en bred debatt, men att denna ska åstadkommas på annat sätt än genom en folkomröstning. De var överens om att ratificeringsbeslutet ska tas av . Förslaget, som det ser ut , medför att innebörden av det svenska medlemskapet förändras i grunden, och därför måste svenska folket ges möjlighet att påverka ratificeringen. Problemet är dubbelt. För det första kan den nuvarande inte anses ha något mandat att fatta ett så avgörande beslut som en ratificering av . Eftersom konstitutionsfrågan aldrig var riktigt debatterad i samband med valrörelse, bör höra folket i en folkomröstning. krävde dock inför valet att en folkomröstning skulle genomföras om som ett krav för att samarbeta med en eventuell kommande socialdemokratisk regering. Men förutom var inga andra partier intresserade av att debattera frågan. Den önskvärda debatten uteblev. För det andra är det oklart huruvida en ratificering av det nuvarande förslaget till strider mot grundlagens krav att endast har rätt att överlåta beslutanderätt som inte rör principerna för statsskicket. Härom tvistar de lärde: I departementspromemorian, Ds 2004:52, Fördraget om upprättande av en , föreslår regeringen att ska ratificera . I promemorian redovisas de huvudsakliga förändringarna i förhållande till nu gällande fördrag, samt de ändringar som måste göras i lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen (anslutningslagen) för att skall kunna ratificera det. Den bedömning som görs av regeringen i Ds 2004:52 är, föga överraskande, att kan ratificera det konstitutionella fördraget utan grundlagsändring och att den överlåtelse av beslutandemakt som sker inte rör principerna för statsskicket. Men i lagrådsremissen, Statsrådsberedningen , framgår att flera remissinstanser som är kritiska till departementspromemorian, Ds 2004:52, anser att just frågan om överlåtelse inte är ordenligt belyst, utan att det behövs en utförligare analys för att kunna avgöra om ens har rätt att ratificera det konstitutionella fördraget utan en grundlagsändring. Justitiekanslern, , lämnar i sitt remissvar öppet om försvagningen av makt som lagstiftare, tillsammans med den begränsning som skett av makt , innebär att ställning som det främsta statsorganet urholkas i väsentlig grad. Om så är fallet menar JK att försvagningen kommer i konflikt med grundlag, RF 10 kap. 5 § första stycket. Även Regeringsrätten och menar att frågan om huruvida grundlagsändring bör aktualiseras av ratificeringen av inte är tillräckligt belyst i departementspromemorian. vet vi ju att det nya fördraget i allt väsentligt, även genom överlåtelse av beslutandemakt från riksdag till EU på en rad områden, är detsamma som det tidigare. Därmed torde de tunga remissinstansernas analys bli likalydande. Båda dessa problem kan få en demokratisk lösning. Mot bakgrund av att var en ickefråga i valrörelsen , vore det mycket olyckligt om regering och riksdag medverkar till att reformfördraget, i substansen detsamma som det tidigare så kallade konstitutionella fördraget, antas utan att väljarna ges någon reell möjlighet att ta ställning i frågan. Dessutom måste ratificeringen av det konstitutionella fördraget betraktas som en betydelsefull fråga som JK skriver kan innebära att: ställning som det främsta statsorganet urholkas i väsentlig grad. Med andra ord medför fördraget att innebörden av det svenska EU-medlemskapet förändras i grunden. Därtill vet vi att svenska väljares inställning till EU och deras syn på hur unionen bör utvecklas skiljer sig markant från flertalet av de politiska representanternas åsikter. Detta sammantaget talar för att den nuvarande inte kan anses ha mandat att fatta beslut om att ratificera en omförhandlad konstitution, numer kallat , utan vägledning av en föregående folkomröstning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det tyska ordförandeskapet presenterade ett första utkast till nytt fördrag för medlemsländernas representanter först , inför . Med andra ord långt efter att betänkandet om , 2006/07:KUU1 justerats och därefter , , debatterats. Dessutom var det på det toppmötet som besluten om fördragets innehåll skulle antas. Den därpå följande regeringskonferensen ska bara juridiskt omsätta toppmötets beslut i fördragstext. Processen under förhandlingarna för att omvandla det så kallade konstitutionella fördraget har alltså omöjliggjort en demokratisk dialog mellan EU:s makthavare och dess befolkningar om fördragets innehåll. Som den har hanterats under det tyska ordförandeskapet går den också helt emot regeringens uttalade linje att Regeringen arbetar också för en europeisk union som är öppen och väl förankrad hos det svenska folket. (Regeringens EU-arbetsprogram ). All makt utgår från folket, är den princip som den svenska grundlagen vilar på. Regeringens utgångspunkt borde därför vara att varken regering eller riksdag har mandat att genomföra den omfattande överföring av maktbefogenheter från riksdag till EU:s beslutande nivå som förslaget i sin nuvarande utformning innebär. Dessutom är det som ovan angetts oklart huruvida en ratificering av det nuvarande förslaget till strider mot grundlagens krav att endast har rätt att överlåta beslutanderätt som inte rör principerna för statsskicket. Ändå är regering och riksdag än en gång beredda att ta ställning för att genomföra en omfattande överföring av maktbefogenheter till EU. Detta genom ett snabbt klubbslag i , efter en rekordsnabb process, utan att frågorna debatterats på allvar i valrörelsen och utan någon bred, folklig debatt. Dessutom utan en tanke på att utlysa den folkomröstning som borde vara en självklarhet i en sådan här stor fråga. anser att regeringen i förhandlingarna med det tyska ordförandeskapet borde ha avvisat den snabba och slutna processen för att forcera fram ett nytt utkast till , till förmån för en öppen och demokratisk diskussion och debatt. Regeringen borde dessutom på Europeiska rådets möte deklarera att en svensk ratificering av ett nytt fördrag inte kan ske med mindre än att förslaget först godkänns i en folkomröstning. Det gamla förslaget till föll enligt EU:s egna regler, i och med att de franska och nederländska väljarna röstade nej i folkomröstningar . Ändå är det i det närmaste ett identiskt förslag till som förhandlats fram. Förändringarna är i vissa delar närmast kosmetiska och gäller vissa ordval, EU:s symboler m.m. Syftet med dessa ändringar är uttalat att undvika nya folkomröstningar. Regering och riksdag borde ha avhållit sig från dessa skendemokratiska manövrer och ha haft respekt för de folkomröstningar som hållits. Man borde också se eventuella kommande folkomröstningar i EU-länderna som något positivt, inte som ett hot. Vi anser att det demokratiska samrådet med medborgare i varje land har ett egenvärde och efterlyser en förstärkt dialog mellan EU:s makthavare och folket. 5.3Varför bör vi använda oss av folkomröstning? Viljan hos svenska folket att få ta ställning till det nya i en folkomröstning är stor. Mer än hälften av svenskarna vill folkomrösta om , enligt en opinionsundersökning som Synovante har gjort på uppdrag av . Nästan sex av tio har svarat ja, folkomröstning på frågan: Anser du att beslutet om ska skriva under den nya EU-konstitutionen bör fattas genom en folkomröstning eller anser du inte det? av svenska folket vill ha en folkomröstning om den nya EU-konstitutionen, säger nej och är osäkra/svarar vet ej. Bland LO-medlemmarna vill ha en folkomröstning. Stödet för en folkomröstning är också starkt bland ungdomar och kvinnor. offentliggjordes även en opinionsundersökning som visar att en överväldigande majoritet av befolkningen i fem stora EU-länder vill folkomrösta om ett eventuellt modifierat förslag till . av spanjorerna, tyskarna, britterna, italienarna respektive fransmännen vill folkomrösta om fördraget, visar studien från , publicerad i . Ett argument ofta använt av euroförespråkarna, innan beslutet om att folkomrösta om skulle gå med i EMU:s tredje steg, var ofta att det var en komplicerad fråga. För svår för vanligt folk att ta ställning till och att det skulle bli ett för lågt valdeltagande för att ge legitimitet åt resultatet. Samma argument används nu emot att svenska folket ska få rösta om de nya maktöverföringarna från riksdag. Men båda dessa argument kom på skam. Enligt en rapport från Sieps, för europapolitiska studier, gjord av två välkända nationalekonomer , 2007:2 The Euro whats in it for me? An Economic Analysis of the Swedish Euro Referendum 2003, visar att de grupper som hade mest att förlora på en övergång från krona till euro är de som främst röstade nej. Främst var det grupper som var beroende av offentliga sektorn, både som anställda och genom trygghetssystemen, särskilt förtidspensionerade, arbetslösa och kommun- och landstingsanställda, samt LO- och TCO-medlemmar, som löper större risker för arbetslöshet. Uppenbarligen hade de grupper som skulle ha förlorat mest på att gått med i EMU:s tredje steg satt sig in i frågan och röstat utifrån sin kunskap. Även det andra argumentet gick om intet när valdeltagandet i folkomröstningen blev till och med högre än ett vanligt riksdagsval, . I riksdagsvalet var valdeltagandet . Vad kan vi då lära oss av historien? Att svenska folket är fullt kapabla att sätta sig in i komplicerade sammanhang och faktiskt verkligen intresserade av att själva ta ställning till hur de vill att framtid ska se ut. Ytterligare en fördel, och kanske den främsta, är att genom en folkomröstning tvingas dessutom människor att sätta sig in i frågan. Vi har ett vackert ord för det folkbildning. Sammanfattningsvis kan sägas att eftersom fördraget innebär en avgörande maktöverföring från riksdag till EU, som fördraget medför att inflytande i EU kraftigt reduceras, förändras grunden för det svenska medlemskapet och ytterst förutsättningarna för folkstyret, demokratin, i . Genom att denna förändring av den svenska demokratin inte diskuterades i den senaste valrörelsen måste låta folket få ta ställning till . Rimligtvis bör det finnas gott om utrymme för svenska folket att sätta sig in frågan. Därför anser att det bör vara från det att en folkomröstning utlyses till dess att den genomförs. Detta bör tillkännage för regeringen som sin mening.