mot · GV02A352 · 2007-10-03 00:00:00 — Behov av kultur- och religionsdialog och ett vidgat integrationsbegrepp tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av kultur- och religionsdialog och ett vidgat integrationsbegrepp. Under åtskilliga år och flera valrörelser har det från alla politiska partier och i opinions- och debattartiklar påpekats att vårt land inte lyckats med integrationen. Integrationen är förvisso inte enbart en fråga som avhandlas inom kompetensområde. Det kan därför också med fog påpekas att kommuner, styrda av högst varierande partipolitiska konstellationer, har att fundera över vad som ytterligare måste och kan göras, vilka konkreta åtgärder som kan vidtas, för att isolationism och främlingskap ska kunna trängas undan och ersättas av förståelse och ömsesidig respekt. När frågor om integration avhandlas och tillkortakommandena belyses fixerar sig debatt och resonemang ofta runt arbetsmarknadsproblematik, runt det faktum att många som fötts i andra länder, har annan etnisk bakgrund, saknar arbete, har svårt att komma in på den svenska arbetsmarknaden. Det råder inte delade meningar om att personer som kommer till och utestängs, eller inte klarar av att skaffa ett arbete, därmed saknar en av grundförutsättningarna för integration. Det bör också i sammanhanget understrykas att boendeplaneringen spelat och spelar stor roll som hinder för integration. Att hamna i ett bostadsområde, där alla lägenheter i stort sett är av samma storlek och standard gör avancemang eller boendekarriär omöjlig och leder till, förstås, att en sådan boendemiljö blir en enda cirkel av slutenhet, dit arbetslöshet och allehanda problem lokaliseras och fastnar. Det är emellertid, enligt min uppfattning, inte hela sanningen eller ens halva, att ett arbete/en sysselsättning utanför hemmet, den egna bostaden, familjen och släkten, skulle vara något slags nyckel till integration, eller att varierad bostadsplanering skulle avhjälpa alla integrationsproblem. talas om mångkulturellt samhälle. Vi ordar om kultur- och religionsdialoger, om behovet av att mötas, lyssna och lära. Kultur- och religionsdialoger kan självfallet inte vara envägskommunikationer. Och det tar tid att försöka förstå medmänniskors kulturellt och religiöst/metafysiskt rotade föreställningar/känslomässiga uppfattningar och värderingar. Det behöver påpekas att det ingalunda enbart är mellan monoteistiska religioner eller ens mellan religiösa föreställningar över huvud som spänningar och missförstånd kan uppstå. Inom en och samma religion och, vilket inte får bortses ifrån, mellan sekulära kulturtraditioner och beteendemönster kan motsättningar existera. Det kan knappast hävdas, menar jag, att kultur- och religionsdialogerna är omfattande i vårt land. Opinionsundersökningar gör gällande att bristen på förståelse och ett mått av misstänksamhet är förhärskande. En förutsättning för integration är, anser jag, att begreppet eller ordet integration får ett vidgat och djupare innehåll. Det kan exempelvis inte vara obekant för någon att yttrandefriheten och religionsfriheten av och till hamnar i, eller av åtskilliga uppfattas hamna i, en kollisionssituation. Det är en nonchalant inställning och inte en integrationsfrämjande, att vända denna kollision ryggen och vägra föra resonemang, lyssna, förklara och ta till sig. Integration fordrar kultur- och religionsdialog, respekt och ansvar. Det duger inte att isolera sig i något slags sekulär fundamentalism eller i något slags religiös monopolism. Framtiden, globaliseringen, beroendet av omvärlden och kontakterna över allt vad nationsgränser heter fordrar seriösa och djuplodande dialoger baserade på ömsesidig respekt, öppenhet och tolerans. För att främja ett mångkulturellt samhälle och den integration som skapar trygghet och vänskap krävs att politiska partier i kommuner och riksdag vågar och vill definiera begreppet integration på ett mer allsidigt och djupare sätt och initierar och vidmakthåller kultur- och religionsdialoger.