mot · GV02U226 · 2007-10-01 00:00:00 — 4.1Ökad insyn i Sverige4 4.1.2Återrapporteringen från IMF och Världsbanken4 4.1.3Ett utskott, ett ansvar5 4.2Ge utvecklingsländerna större makt i och Världsbanken5 4.3.1Låt hela världen konkurrera om ordförandeposten7 5Konditionalitet, skuldfrågor och fattigdomsbekämpning8 5.4Alternativa finansieringskällor för att utrota fattigdomen12 6.2Vatten och mänskliga rättigheter13 6.2.3Sveriges ställningstagande måste synas17 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen i och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i och agerar och vilka resultat man uppnår utifrån den förda politiska linjen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör förbättra dialog och förståelse mellan olika parter genom anordnande av offentliga möten, där regeringen har chans att redovisa och tydliggöra regeringens tänkta politiska linje inför årsmötena i och . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skrivelsen om verksamheten i IMF, och de regionala utvecklingsbankerna ska utkomma en gång . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör verka för en revidering av röstberäkningen i och , så att man inte bara tar hänsyn till ekonomisk storlek utan även andra principer, som befolkningsstorlek. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör agera för att utvecklingsländernas inflytande inte bara ökar i röststyrka utan även vad gäller antalet representanter i Internationella valutafondens och exekutivstyrelser. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör ställa krav på att Internationella valutafondens och protokoll offentliggörs på ett sätt som gör det möjligt för allmänhet, parlament, medier och organisationer att ta del av diskussioner, förslag och omröstningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i och bör verka för att valet av ordförande föregås av en öppen nomineringsprocess och att val av lämplig person utgår från kompetens och ej landstillhörighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i internationella sammanhang bör verka för att IMF och inte påtvingar enskilda länder en viss form av ekonomisk politik, utan ger varje land frihet att självt få bestämma en ekonomisk-politisk inriktning som leder till minskad fattigdom. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör utforma en skriftlig svensk position i frågan om konditionaliteten i och som tydligt tar ställning mot detaljerade makroekonomiska krav som inte bygger på nationella fattigdomsstrategier och full parlamentarisk insyn. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen tydligt, i den årliga skrivelsen, ska redogöra för hur regeringen förhållit sig till olika förslag gällande att finansiera multilaterala skulder till de fattiga och skuldtyngda länderna. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i och bör agera så att Kyotoprotokollet implementeras i bankens lånevillkor och att lån till utvecklingsländerna ligger i linje med klimatmålen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i och bör agera för att privatiseringar inom vattensektorn inte ska vara ett krav för att beviljas lån. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör ge Sida i uppdrag att utarbeta en strategi för att kunna dela med sig av erfarenhet och kunnande om att driva vattenverk och vattendistribution i offentlig regi. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör stödja ett upprop om ett moratorium för finansiering av nya stora dammar från till dess att World Commission on Dams riktlinjer har beaktats av och . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör ge Sida och andra svenska myndigheter som upphandlar stora dammprojekt i uppdrag att följa och beakta rekommendationerna från World Commission on Dams. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen i nästa års skrivelse bör redogöra för hur har agerat när det gäller vattenfrågor som vattenprivatiseringar och dammbyggen. Bildandet ägde rum på ett hotell i , , . Bretton brukar också vara samlingsnamnet för dessa globala institutioner. Bretton Woods-institutionerna (BWI) har en stor betydelse för fattiga länders utveckling. Men trots BWI:s stora påverkan på enskilda länder, har utvecklingsländerna en väldigt liten möjlighet att påverka BWI. Det demokratiska inflytandet är kraftigt begränsat. Den största kritiken mot BWI går ut på att villkoren på låntagarländerna är enkelspåriga och inte anpassade till det enskilda landets situation. Denna kritik har bl.a. resulterat i att ett flertal länder valt att betala tillbaka sina lån till IMF för att bryta sitt beroende av fondens konditionalitet. har ett stort ansvar att i och driva på en utveckling som utgår från varje lands egna förutsättningar och att öppna BWI-institutionerna för insyn och dialog med långivare, låntagare och ideella organisationer. Miljöfrågor, fördelningsfrågor och jämställdhet mellan kvinnor och män måste få en mycket större roll inom och . Det finns vare sig tid eller fog för att använda globala lånemedel som inte tar hänsyn till sociala och ekologiska faktorer. Frågor som rör syds skuldsättning, illegitima skulder och Poverty Reduction Strategies (PRS) utvecklas ytterligare i motionen Skuldkrisen i syd (2007/08:U220). Det är av allmänt intresse för medborgarna i att få veta hur vår representant i och agerar, hur man kommer överens om sitt agerande mellan de länder som vi delar ledamotsstol med och vilka resultat man uppnår. Detta är något som är okänt för de flesta, såväl riksdag, intresseorganisationer, medborgare som medier. I andra länder avlägger länderrepresentanterna årliga rapporter, parlamentariker ingår i delegationer, hearings anordnas osv. I , , , och lägger man ut sina rapporter på Internet. Någon liknande ordning har vi inte i . Det vore alltså högst rimligt om tillsammans med de nordiska och baltiska länderna inför en ordning som andra länder har när det gäller rapportering och redovisning från vår representant. anser att regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i och agerar och vilka resultat man uppnår utifrån den förda politiska linjen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.1.2Återrapporteringen från IMF och Det är bra att regeringen inför årsmötena låter ledamöterna i finans- och utrikesutskottet få möjlighet att ställa frågor till ansvarig minister. Tyvärr är utskottsutfrågningen inte offentlig, vilket minskar insynen för allmänhet och ideella organisationer. anser därför att regeringen bör anordna offentliga möten, där regeringen har chans att redovisa och tydliggöra regeringens tänkta politiska linje inför årsmötena i och . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Återrapporteringen från IMF och borde ske genom en årlig skrivelse. Tyvärr har skrivelsen producerats sporadiskt. Det kom ingen 2006. Någon skrivelse är inte heller planerad . Det försämrar återrapporteringen radikalt. Det är uppseendeväckande att den förra och den nuvarande regeringen inte tagit skrivelsen på större allvar. anser att skrivelsen bör göras årlig. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det finns även andra områden där skrivelsen kan förbättras. Ett naturligt mål att mäta resultat utifrån vore att utgå från den av antagna propositionen Gemensamt ansvar politik för global utveckling. 4.1.3Ett utskott, ett ansvar arbete bör skärpas och tydliggöras. Det finns en oklarhet om vem som har det övergripande ansvaret för frågor som rör och . behandlas och i finansutskottet, ibland i utrikesutskottet. För att kunna leva upp till de höga utvecklingspolitiska målen på området krävs att är välinformerad. I annat fall motverkas ett aktivt deltagande för att använda inflytande i och med sikte på att nå en hållbar och rättvis utveckling. behöver tydliggöra vilket utskott i som har det övergripande ansvaret för frågor som rör politik i och , och det ansvariga utskottet bör samla sina ställningstaganden i ett betänkande. verkar för en sådan förändring av arbetsformer. 4.2Ge utvecklingsländerna större makt i och har utvecklingsländerna ett begränsat inflytande i och . Det beror bl.a. på att dessa institutioner inte är uppbyggda utifrån ett demokratiskt perspektiv: en röst, ett land. Istället styrs andelen av rösterna av maktförhållandena i världen vid BWI:s bildande . Den pågående reformeringen av röstfördelningen handlar primärt om att röstfördelning ska utgå från medlemmarnas ekonomiska styrka och i mindre utsträckning om att göra röstfördelningen mer demokratisk. Regering och riksdag har vid en rad tillfällen påpekat vikten av att röststyrkan, som samtliga medlemsländer erhåller oavsett storlek, höjs till den ursprungliga nivån som rådde vid bildandet av och . Det skulle betyda att basrösternas andel av totala röster höjs från dagens till att utgöra av totala antalet röster. En ökning av basrösternas andel av totala röstantalet är ett steg i rätt riktning. Men för att få verklig genomslagskraft för inflytande och åsikter på de s.k. årsmötena (egentligen Guvenörsstyrelsen) räcker det dock inte att få tillbaka den andel av basrösterna som fanns i begynnelsen. Röststyrkan bestäms av storleken på respektive lands ekonomi. har tillsammans med sju andra stora industriländer av rösterna i och . Det är nu dags att införa ett mer rättvist sätt att beräkna rösterna. Ett förslag, som bl.a. stöds av premiärminister , är s.k. dubbel majoritet, där man kombinerar ekonomisk styrka med en helt demokratisk beräkningsmodell. bör verka för en revidering av röstberäkningen i Internationella valutafondens och , vilket innebär att man inte bara tar hänsyn till ekonomisk storlek, utan även andra principer, såsom befolkningsstorlek. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Utvecklingsländerna måste även i större utsträckning få plats i det operativa arbetet, dvs. i de båda institutionernas exekutivstyrelser. Fördelningen av platser i styrelserna bygger inte på att varje land har en likvärdig röststyrka, utan utgår ifrån den princip som återges ovan. , då den senaste revideringen av antalet platser gjordes, har de fem största länderna, dvs. de som bidrar med mest pengar, , , , och , var sin plats i de två styrelserna. Sedan har även , och en plats var, eftersom de anses vara politiskt viktiga länder. Resterande länder (176 stycken) delar därefter på 16 platser och av dessa får 45 dela på två ledamöter. har tillsammans med de nordiska och baltiska länderna en ledamot i styrelsen. Det är av största vikt att de länder som ofta kommer i fråga om lån även har ett större operativt inflytande. är det de afrikanska länderna som står i centrum för Internationella valutafondens och verksamhet. Det är därför högst rimligt att dessa länder även ges ett större operativt inflytande. Delaktigheten är dock inte bara begränsad till den formella delen, utan det är av lika stor vikt att inflytandet kombineras med reell makt. Därför är det glädjande att tillsammans med , , och 2004 tog initiativ till att stärka de afrikanska valkretskontorens analyskapacitet. Dock är denna åtgärd inget hinder för att även ge utvecklingsländerna, framförallt de afrikanska, större makt och inflytande i det operativa arbetet. Med anledning av ovanstående föreslår vi att agerar för att utvecklingsländernas inflytande inte bara ökar i röststyrka utan även vad gäller antalet representanter i Internationella valutafondens och exekutivstyrelser. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Mycket av det som händer i Internationella valutafondens och exekutivstyrelser uppfattas av många som ett stort hemlighetsmakeri. Det beror på att beslut och protokoll inte har en demokratisk profil. Förvisso är protokoll numera offentliga, men det är tyvärr inte till stor hjälp. Protokollen är strikta beslutsprotokoll, som inte redogör för diskussion, alternativa förslag eller hur de olika länderna har röstat. Detta försvårar självklart insynen och skapar ett onödigt avstånd mellan beslutsfattare å ena sidan och allmänhet, frivilligorganisationer och länder å andra sidan. bör därför ställa krav på att Internationella valutafondens och protokoll offentliggörs på ett sätt som gör det möjligt för allmänhet, parlament, medier och organisationer att ta del av diskussioner, förslag och omröstningar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.3.1Låt hela världen konkurrera om ordförandeposten Sedan bildandet av och har traditionen varit att det alltid är en europé som är ordförande för och alltid en amerikan för . Detta oberoende av om det finns någon som är mer kompetent från den övriga världen. Detta är ett helt oacceptabelt system. Utifrån ett demokratiperspektiv är det enda rimliga att även andra länder har rätt att föreslå kandidater. Problemen har aktualiserats efter att Världsbankschefen, amerikanen , avgick . Som efterträdare utsåg en enig styrelse amerikanen , utan att andra kandidater fanns. Inför valet hade regeringen sagt att chefen för , liksom för IMF, bör tillsättas i en öppen urvalsprocess, baserad på kandidaternas meriter och lämplighet, men valde att inte ens nominera någon annan kandidat. tillsätts en ny chef för efter . Vid valet kommer det att finnas två kandidater, båda européer, men och EU hade redan långt före nomineringsprocessens slut valt att förespråka förre franske finansministern . Finansminister begärde, enligt uppgift, inte ens ordet när frågan diskuterades vid , trots uttalandena i . Lite tyder på att regeringen över huvud taget drivit frågan om en öppen urvalsprocess internationellt. krävde en gemensam arbetsgrupp från och i en rapport att alla delägare skulle kunna föreslå kandidater till toppjobben samt att kandidater skulle vägas mot varandra i en öppen tillsättningsprocess. Rapportens slutsatser väntar fortfarande att omsättas till reella reformer. bör i och verka för att valet av ordförande bör föregås av en verkligt öppen nomineringsprocess och att val av lämplig person utgår från kompetens och ej landtillhörighet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5Konditionalitet, skuldfrågor och fattigdomsbekämpning och ställer liksom alla banker upp villkor för att ett land ska beviljas lån eller för att gamla lån ska avskrivas. Det är i sig inget anmärkningsvärt att sätta upp villkor, utan det frågan gäller är hur kraven ser ut och på vilka grunder de har tillkommit. Många givare väljer att koppla sitt utvecklingssamarbete till IMF:s konditionalitet, vilket sätter ytterligare press på mottagarlandet. I realiteten är det omöjligt för många utvecklingsländer att självständigt utforma sin ekonomiska politik eftersom det skulle äventyra både lån, skuldavskrivningar och bistånd. För att få vissa lån och skuldavskrivningar har utvecklingsländer tvingats genomföra nedskärningar i de offentliga utgifterna, öka statens intäkter genom högre priser på vatten och el samt devalvera för att på så sätt öka exporten och begränsa importen. För andra lån har det krävts avregleringar, avskaffande av förmånliga lån till bönder och småföretagare, privatiseringar av statsägda företag, färre hinder för att flytta kapital över gränser och avskaffa investeringshinder för utländska industrier och banker. I en undersökning från Eurodad, conditionality: a development injustice, visar man att de undersökta länderna var tvungna att uppnå i genomsnitt 67 villkor för att kunna låna pengar från . var tvunget att uppfylla 197 för att landet skulle få tillgång till avgörande resurser. Konditionaliteten, dvs. de villkor som finns för att få ett lån, är präglad av enkelspårighet och inte anpassad till det enskilda landets specifika situation. Det finns ibland goda anledningar till att stödja jordbrukare utifrån ett livsmedelsperspektiv och det småskaliga jordbruket kan vara mindre miljöbelastande. Nedskärning av offentlig sektor kan leda till en ökad arbetslöshet och sämre köpkraft. Om t.ex. resurserna till hälso- och sjukvården minskar betyder inte det att behovet av vård och omsorg har minskat. Det som troligen inträffar är att vården och omsorgen privatiseras till hemmen, dvs. det är kvinnor som får utföra ett obetalt arbete. anser att nedskärningar inom offentlig sektor leder till tre effekter (Gender Issues, ur boken to International Relations, av och , 1997). För det första påverkar nedskärningar i offentlig service, såsom hälsovård, utbildning och sociala trygghetssystem, särskilt kvinnors möjligheter att arbeta. För det andra är kvinnor överallt de som har det övergripande ansvaret för familj och hushållsarbete, och när det (ofta otillräckliga) statliga stödet skärs ned eller dras in måste kvinnorna kompensera det genom egen tid eller eget arbete. För det tredje är kostnaden för globaliseringen ojämnt fördelad: begreppet feminisering av fattigdomen syftar på den ökande andelen, likaväl som antal, av kvinnor och deras barn som lever i fattigdom (fritt översatt). Internationella valutafondens och synsätt verkar präglas av att avregleringar och privatiseringar alltid är av godo. har kanske institutionerna modifierat sin inställning något, men det är ingen större principiell förändring. Avregleringar och privatiseringar är fortfarande rättesnöret, men möjligen i varsammare och långsammare takt . Valfriheten för ett enskilt land att välja en annan väg för att nå målet, minskad fattigdom, är i praktiken obefintlig. Avreglering eller privatisering handlar dock i grunden om att flytta fram positionerna för dem som äger kapital på de globala marknaderna. Efter de ekonomiska sammanbrotten kunde utländska investerare lägga under sig östasiatiska banker, företag och naturtillgångar till underpriser efter devalveringar som tvingat fram. Samma sak sker på börserna över hela världen, där de snabba kursfallen utnyttjas av penningstinna placerare som kommer över aktier till extrapris. Detta är knappast en utveckling som bidrar till en mer jämlik värld. Inkomstskillnaderna har ökat mellan nord och syd, men också mellan människor i i-länder (t.ex. , , och ). Att hävda att avregleringar leder till minskade inkomstskillnader är således inte överensstämmande med verkligheten. Avregleringar har på många håll just varit orsaken till de kriser som uppstått. Ekonomen utrycker det så här (ur boken kasinot): En anledning till att Asienkrisen kommit att väcka så många frågor om det internationella systemets spelregler är att den på ett irriterande sätt ifrågasätter den nyliberala strömfårans påståenden. Denna uppfattning betonar att staten är skadlig medan marknaden är dynamisk, och att avregleringar släpper fram denna dynamik. Asienkrisen visade på motsatsen: det var de avreglerade marknaderna som var stötestenen, krisens centrum var den privata sektorn inte staten. Den hårda ekonomiska linje som och pådyvlat en rad länder (som villkor för att få lån, skuldavskrivningar och bistånd) har inte tagit hänsyn till låneländernas betalningsförmåga eller vilka sociala och ekologiska effekter som t.ex. strukturanpassningsprogrammen orsakat. En enda politisk linje har gällt och det har inte funnits utrymme för avvikelser. En ensidig konditionalitet har inte heller lett till ekonomisk stabilitet. har av Internationella valutafondens medlemsländer hamnat i finansiella kriser, av mer eller mindre allvarligt slag. fick vi även flera riktigt djupa kriser, som i , och 19971998 och 2002. Om den strikta konditionaliteten hade varit bra borde fler länder ha lyckats tas sig ur sin skuldkris. Den amerikanska ekonomen har undersökt saken och kommit fram till att av 59 undersökta länder har upphört att ständigt hamna i betalningsproblem. FN:s handels- och utvecklingsorganisation (, on Trade and Development) har undersökt om det går bättre för fattiga länder som har strukturanpassningsprogram än för dem som inte har det. Undersökningen visar att oavsett om länderna följt den angivna politiken eller ej så är fattigdomen (mätt som andel av befolkningen som försöker klara sig på mindre än ). Konditionaliteten har dessutom i många fall varit extremt detaljerad och berört områden som rimligen beslutas bättre på nationell nivå. som lokalt ägandeskap blivit ett av modeorden för utvecklingssamarbete har antalet villkor ökat och de har blivit alltmer detaljerade. Exempel på denna detaljreglering var när 2005 krävde att införskaffade ett visst datasystem och krävde att flyttade ett regeringskontor till en annan ort. Denna typ av detaljreglering torde knappast stärka det lokala ägandet av utvecklingssamarbetet. anser att BWI är i stort behov av reformer, både när det kommer till politiskt innehåll och i arbetsformer. Kraven på förändring har ytterligare aktualiserats av den kris som i synnerhet IMF befinner sig i, delvis orsakad av det breda missnöje som finns i syd med fondens konditionalitet. har bl.a. , , , och valt att återbetala sina skulder till IMF för att göra sig mindre beroende av IMF:s konditionalitet. Det är troligt att fler länder valt att följa samma väg om de haft ekonomiska möjligheter till det. Att flera länder väljer att vända IMF ryggen skadar institutionens legitimitet, men skapar även stora ekonomiska problem. Genom de tidigarelagda återbetalningarna saknar IMF ca 100miljarder USD i intäkter som man räknat med. kan det inkomstbortfallet tredubblas enligt beräkningar inom IMF. syn är att det måste vara varje lands val att självt få bestämma politisk inriktning och vilka verktyg som ska användas för att uppnå god ekonomisk politik. bör i internationella sammanhang verka för att och inte påtvingar enskilda länder en viss form av ekonomisk politik, utan ge varje land frihet att självt få bestämma en ekonomisk-politisk inriktning som leder till minskad fattigdom. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett av de största problemen med rådande konditionalitet är den svaga kopplingen till fattigdomsbekämpning. Många utvecklingsländer har stora utlandsskulder. Detta hotar utvecklingen och fattigdomsbekämpningen i hela världen. och tog initiativ till det som kallas för HIPC (Heavily Indebted Poor Countries). Målet är att de fattigaste länderna ska uppnå en hållbar skuldsituation, där det inte finns något behov av att låna från . Tyvärr har inte HIPC lyckats lösa problemen med skulderna. och måste därför ta ett större ansvar för den utlåning man beviljat och inte lägga allt ansvar på låntagarna. Trevande försök har gjorts för att bemöta kritiken mot HIPC, vilket framtagandet av PRS-strategin visar (PRS: Poverty Reduction Strategies). Det finns en kritik mot att PRS inte når det mål som är uppsatt, dvs. Bland annat och () anser att det behövs förändringar av PRS. Inför vårmötet presenterades två rapporter som riktar hård kritik mot IMF. På uppdrag av IMF och hade f.d. finansminister analyserat IMF:s verksamhet i de fattigaste länderna. konstaterar att IMF:s tonvikt på budgetbalans har gått ut över utvecklingen på sektorsnivå, t.ex. hälsovård och utbildning. menade att IMF:s krav i många fall utgjort ett problem för fattigdomsbekämpning och tillväxt. IMF:s och verksamhet har i flera fall motverkat varandra. Rapporten rekommenderar att IMF avvecklar sina PRGF-lån till de fattigaste länderna och att IMF upphör med långsiktig utvecklingsfinansiering i allmänhet. En rapport från IMF:s egen utvärderingsenhet, Independent Evaluation Office, som undersökt fondens verksamhet i söder om 19992005, kommer till liknande slutsatser. Man menar även i rapporten att IMF i för liten grad lyssnat till lokal expertis och att fondens krav på makroekonomisk stabilitet bromsat användningen av biståndsmedel.