mot · GV02T493 · 2007-10-04 00:00:00 — Operatörer av spårburen kollektivtrafik skall ha möjlighet att få 50-procentiga statliga bidrag för investeringar som de vill göra men avstår på grund av bristande finansiering. Anslaget skall förvaltas av och betalas ut till sökande som vill göra investeringar i objekt som underlättar kollektivtrafikens framkomlighet och har en tydlig klimatnytta. Exempel på sådana objekt i är en vidare utbyggnad av HammarbySlussen, AlvikSolna station, och AlvikKistaSollentunaHäggvik samt en utbyggnad av tunnelbanan OdenplanKarolinska, spårvägar NorrmalmstorgCentralen och konvertering av linje 4 till spårväg. I behövs till exempel investeringar i nya spår och vändslinga på Munkebäckslänken och , reinvesteringar i befintligt spårvägsnät, nya fordon samt en fortsatt handikappanpassning. I behövs investeringar i projektering och infrastruktur för ett helt nytt spårvägsnät, så kallad Light-rail. Även i , och andra städer finns många intressanta kollektivtrafikobjekt med stor klimatnytta som behöver statligt stöd för att komma i gång. Till detta ändamål vill anslå . Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. I nuvarande framtidsplan finns en ram avsatt för statsbidrag till regionala spårfordon. Bidraget söks av trafikhuvudmännen och delas ut av efter en rimlig fördelning mellan huvudmännen. Bidraget bör fortsättningsvis kunna ges till alla typer av spårfordon: pendeltåg, tåg på det nationella järnvägsnätet, tunnelbanetåg och spårvagnar. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. En annan del av statens ansvar för utvecklad kollektivtrafik handlar om trafikens framkomlighet på det statliga vägnätet. God framkomlighet är viktig både för kollektivtrafikens punktlighet och för att få en hög medelhastighet så att konkurrenskraften gentemot biltrafiken kan behållas och förbättras. Punktlighet är det som har störst inverkan på om resenärer är nöjda eller inte. Trafikhuvudmännen samarbetar kontinuerligt med länets kommuner för att hitta lösningar som ger kollektivtrafiken bättre framkomlighet, men kampen om utrymmet är hård, och det är ofta svårt att få fram ekonomiska medel till åtgärder. Det finns dessutom stora möjligheter att förbättra förutsättningarna för busstrafiken på statens vägar. har sektorsansvar för kollektivtrafiken på väg och vi uppfattar det så att det ingår i ansvar att se till att kollektivtrafiken har goda förutsättningar att verka. Det material verket lämnat till regeringen inom ramen för den nya infraplaneringsomgången visar mycket lite på detta. I sammanfattningen av materialet är kollektivtrafiken över huvud taget inte nämnd. Den generella bilden verkar också vara att kollektivtrafiken inte alltid har så lätt att få igenom sina önskemål hos om åtgärder i vägnätet. Viktiga frågor som man jobbar med just nu är framkomligheten för bussar framför allt på infarterna till de större orterna och där det annars finns trängsel i trafiken. Det kan gälla särskilda körfiler, signalprioriteringar, hållplatser och andra åtgärder. Skälet till att vi trycker särskilt på detta är förhållandet attframkomligheten påverkar kollektivtrafik på flera sätt: Minskad framkomlighet, vilket uppstår när biltrafiken ökar, innebär att bussarna blirhängande i den ena kön efter den andra. Resan tar , blir mindre attraktiv och huvudmännens möjligheter att dra in pengar för att finansiera trafiken minskar. Dessutom ökar deras kostnader. Dålig framkomlighet innebär dålig kvalitet, en ryckighet i tidhållningen som beror på slumpmässiga svängningar i den generella trafiken. Detta innebär också i sin tur minskad attraktivitet i trafiken och försämrad konkurrenskraft, minskad intjäningsförmåga, försämrad trafik och så vidare. Bra framkomlighet gör att trafiken flyter bättre, resan blir snabbare och trafiken blir mer attraktiv och konkurrenskraftig. Resandet ökar, intäkterna ökar och det genereras pengar till att göra trafiken ännu bättre och mer attraktiv och konkurrenskraftig. Dessutom innebär ökad framkomlighet att våra kostnader för att producera trafiken sjunker, och vi får pengar över att göra trafiken ännu bättre. har ett sektorsansvar för kollektivtrafiken. Men det krävs öronmärkta anslag och en tydlig prioritering och återrapportering om kollektivtrafikens andel av persontransporterna ska öka. Det handlar exempelvis om anläggning av busskörfält, signalreglering, skyltning, ändringar av vägdragning och hållplatser med mera. bör ha i uppdrag att prioritera kollektivtrafiken på bilismens bekostnad. Först då detta är fallet är en klimatanpassning av transporterna möjlig. Av budgetpropositionen framgår att etappmålet för ett ökat resande med kollektivtrafik inte har uppnåtts, men regeringen föreslår inga åtgärder som verkar i denna riktning, tvärtom. anser att i alltför hög grad har fokus på framkomlighet för person- och lastbilar och att den mer energisnåla och klimatvänliga kollektivtrafiken ofta får stå tillbaka. Myndigheten bör öka sina ansträngningar för att underlätta utvecklingen mot ett ökat resande med kollektivtrafik. Därför föreslår vi att ges i uppdrag att avsätta till åtgärder som ökar kollektivtrafikens framkomlighet. Detta finansieras genom en överföring av investeringar i nationell plan som ska minska med motsvarande belopp. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. 6Satsa på cykling och gång De investeringar i järnvägar och kollektivtrafik som föreslår syftar till att ställa om transportsystemet från att vara en klimatfara till att bli klimatsmart. Åtgärderna är en viktig del av vår strävan att minska transportsektorns klimatpåverkande utsläpp till 2020, men de kommer inte att räcka i sig själva. Det krävs även andra initiativ och styrmedel som understöder en utveckling där andelen transporter som sker med hållbara färdmedel ökar kraftigt. De två bästa sätten att förflytta sig kortare sträckor är genom att gå eller cykla. Den klimat- och miljöpåverkan som sker genom en sådan förflyttning är helt försumbar och från hälsosynpunkt har det till och med positiva effekter. När det gäller cykling har regeringen givit i uppdrag åt att vidta åtgärder för att öka cyklingen i landet. utvecklade med anledning av detta en nationell cykelstrategi som dessvärre ännu inte har kommit till genomförande. Enligt de konkreta målen i arbete med cykelstrategin angavs att cyklingens andel av alla personresor skall öka med en tredjedel , från . Det har gått fick sitt uppdrag och satte upp målet, och vad har hänt med cyklingen? Jo, den har minskat, från . Under dessa år har vi alltså kommit längre ifrån målet än vad vi var . Detta beklagliga förhållande noteras också av regeringen i budgetpropositionen, men det föranleder märkligt nog ingen åtgärd. Än märkligare är att regeringen i samma budgetproposition satt ett kryss i rutan som indikerar att målet har uppnåtts. En färsk rapport från NTF visar att kommuner struntar i att ge barn säkra skolvägar när nya bostadsområden byggs, att planerade tunnlar under starkt trafikerade vägar aldrig byggs eller dröjer och byggs först efter kraftiga påtryckningar. NTF har dokumenterat 33 områden som alla finns beskrivna i rapporten. Det är ett dåligt betyg sammantaget för de nya områden som har granskats. Endast var tredje studerad plats får godkänt vid den mest kritiska delen på barnens skolväg. anser att regeringen bör vidta åtgärder för att verkställa cykelstrategi eller på annat sätt agera för att öka cyklingen i samhället. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Med tanke på den negativa utvecklingen för cyklingen är det dock osannolikt att cykelstrategi räcker för att vända utvecklingen och nå det mål som har satts upp. Därför krävs ytterligare initiativ. En av de faktorer som har störst påverkan på cyklingen är förekomsten av gång- och cykelvägar. Huvudsakligen är detta ett kommunalt ansvar, och många kommuner har redan långt framskridna kartläggningar och projektplaner för förbättrade och nya gång- och cykelvägar. Alltför ofta hamnar dessa planer i kommunernas arkivskåp på grund av bristande finansiering när man ska prioritera. anser att staten bör ta ett större ansvar för att öka cyklingen. Staten bör därför anslå för investeringar i säkra gång- och cykelvägar i det statliga vägnätet samt ett 50-procentigt bidrag till kommunerna för att öka cyklingens andel av persontransporterna. Det kan till exempel gälla bidrag till kommuner som anlägger cykelvägar, ändrar korsningar så att det blir indragen stopplinje för bilar vid trafikljus (så kallade boxar), hastighetsdämpning till 30km/tim, införande av så kallade stadsgator där olika transportsätt kan kombineras på ett säkert sätt med mera. Anslaget bör administreras av som en del av dess sektorsansvar. Ökningen av sektorsanslaget för detta ändamål bör finansieras genom motsvarande minskning av väginvesteringsanslaget i nationell plan. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. För att gynna cyklande föreslår vi även avskaffad förmånsbeskattning av cyklar. Den avskaffade förmånsbeskattningen innebär att arbetsgivare som vill tillhandahålla cyklar till sina anställda slipper att betala socialavgifter på dessa cyklar och att den anställda slipper ta upp cykeln för förmånsbeskattning i sin deklaration. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. anser att regeringens politik är en återvändsgränd i samhällsutvecklingen. Allt talar för att ytterligare öka insatserna för att stärka järnvägens kapacitet och konkurrenskraft. I synnerhet den angelägna uppgiften att ställa om transportsystem till ett energieffektivt och klimatvänligt system kräver en helt annan politik och insikt om problembilden. Tydligast åskådliggörs regeringens bristande intresse för klimat- och miljöfrågorna kanske av den brist på kongruens som genomsyrar uppgifter om transportsektorns utveckling i budgetpropositionen. Man konstaterar i en kort kommentar att utsläppen av koldioxid från vägtransporterna ökar. Några sidor har man i en tabell bockat av att målet med sänkta utsläpp har uppnåtts. Skönmålningen inskränker sig emellertid inte bara till transporternas miljö- och klimatpåverkan, även många av vägtrafikens andra negativa effekter och egenskaper anses avklarade. Det står klart av studier som gjorts, bland annat av , att den manliga dominansen i transportsektorn är massiv. Inom vägtrafiksektorn besitter männen av alla ledande funktioner. Det fåtal kvinnor som finns i sektorn är antingen journalister eller styrelsemedlemmar. Men regeringen anser att problemet är avklarat. Man bockar av att målet inom vägtransportsektorn ska makt och inflytande vara jämt fördelat mellan kvinnor och män är uppfyllt. Likaså anser man att målet att antalet dödade i trafikolyckor ska minska med 20 personer har uppfyllts, trots att antalet omkomna ökade med fem personer. Målet att andelen trafikanter som går, cyklar och använder kollektivtrafiken anses uppfyllt, trots att andelen minskar. Uppenbart är att regeringen saknar både insikt om problemen och politik för att hantera dem. ser med oro på regeringens tillkortakommanden och hoppas att man gör framsteg i detta avseende så att problemen inte har förvärrats ytterligare till 2010.