mot · GV02Ju392 · 2007-09-28 00:00:00 — Analogt med detta anser att det dessutom kan behövas en särskild tillsynsfunktion på länsstyrelserna som har det övergripande ansvaret på området. Denna kan t.ex. vara kopplad till jämställdhetsexperterna eller socialkonsulenterna. Regeringen bör utreda och återkomma med förslag på hur en tillsynsfunktion på bästa sätt kan inrättas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För är det önskvärt att inrätta särskilda enheter inom rättsväsendet med spetskompetens kring mäns våld mot kvinnor och barn. De kan snabba på processer och ingripanden avsevärt. Dessa enheter kan inom sina respektive myndigheter utveckla handläggning och kompetens, som de sinsemellan kan skapa effektiva samarbetsformer. De skulle också ha lättare för att bygga upp nära samarbeten med sociala myndigheter och organisationer. Förra mandatperioden fick till stånd en specialisering av arbetet mot mäns våld mot kvinnor och barn. Det skedde bl.a. genom en omorganisering av åklagarväsendet, bildandet av ett utvecklingscentrum och skapande av familjevåldsenheter i samarbete mellan polis, åklagare, socialtjänst. En möjlighet och ett bra exempel på specialisering inom rättsväsendet är just de familjevåldsenheter som finns på några håll i landet. Särskilt när enheterna innehåller specialiserade åklagare fungerar de väl, eftersom det snabbar på processer och ingripanden avsevärt. Omhändertagande av misshandlande män kan exempelvis ske som anmälan kommer in. Enheterna har också lättare för att bygga upp nära samarbeten med sociala myndigheter och organisationer som finns till för omhändertagande av drabbade kvinnor och barn. Således bör regeringen inrätta familjevåldsenheter över hela landet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Barn som bevittnar våld eller som själva är utsatta för våld är en särskilt utsatt grupp. De är alltid medvetna om våldet, och vi har kunskap om att risken för ohälsa hos barn som bevittnat våld är nästan lika stor som för de barn som är direkt våldsutsatta. Stödet till dessa barn måste utvecklas och professionaliseras, och samverkan mellan aktörerna måste öka. Kvinnojourerna gör stora insatser för att stödja drabbade barn men måste självklart även själva få tillräckligt med stöd och resurser. Socialtjänst, hälso- och sjukvård samt skola måste ha kunskap om hur våldet påverkar barn. Kommunerna har skyldighet att ta ansvar för såväl barn som bevittnat våld som barn som blivit utsatta för direkt våld. När det uppstår en misstanke om att ett barn har utsatts för brott inleds flera olika utredningsprocesser av såväl rättsväsendet som och hälso- och sjukvården. Utredningarna drivs ofta parallellt och innebär att barnet slussas runt i olika miljöer. De barnahus som startat på flera håll i landet för barn som utsatts för våld och övergrepp är ett bra exempel på hur ansvariga myndigheter kan samarbeta kring barnet. Myndigheterna har en skyldighet att samverka, men barnahusen går ett steg längre. Här förs samarbetet in under samma tak och barnet behöver därmed bara komma till en plats som kvaliteten i utredningarna förbättras. vill att samarbete kring s.k. barnahus ska inrättas i alla större kommuner i landet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 15Våld mot kvinnor med funktionshinder Mental Hälsas (RSMH) kvinnoprojekt kom i en undersökning fram till att hela 70procent av de kvinnor som kommer i kontakt med psykiatrin varit utsatta för fysiska eller sexuella övergrepp. Även har i undersökningen av våld mot kvinnor med psykiskt funktionshinder (2005) visat på att dessa kvinnor verkar vara mer utsatt för våld än andra kvinnor. konstateras att kunskapen och medvetenheten om problemen är starkt begränsad, och det leder till att deras behov ofta förbises. En viktig aspekt av att mäns våld mot kvinnor med funktionshinder är särskilt osynliggjort handlar om beroende. Den kvinna med funktionshinder som utsätts för övergrepp kan vara beroende av förövaren för att få sina dagliga behov tillfredsställda, såsom mat, sömn, hygien etc. Det kan även vara så att det är förövaren som bistår kvinnan i stora delar av hennes kommunikation med andra, i kontakter med myndigheter, skola, vänner osv. Därför är de våldsutsatta kvinnornas situation extra svår att upptäcka. Förutom den högre graden av beroende är även hjälpen för den utsatta kvinnan mer svårtillgänglig än för kvinnor utan funktionshinder. Enligt har många kvinnojourer inte möjlighet att ta emot kvinnor med psykiska funktionshinder. visar också i en rapport (2003) att kvinno- och brottsofferjourerna har svårt att ta emot kvinnor med fysiska funktionshinder. Vi utvecklar resonemangen kring fysiskt funktionshinder och våldsutsatta kvinnor i motionen Handikappolitik, (2007/07:So381). Kommunerna bär här det största ansvaret för att se till så att stöd och skydd till kvinnor som utsätts för mäns våld verkligen blir tillgängligt för alla kvinnor. Med anledning av detta, och som tidigare anförts i motionen, vill handikappanpassa jourerna samt inrätta resursjourer med kompetens att ta emot kvinnor med både fysiskt och psykiskt funktionshinder som är utsatta för våld. Det verkar även vara så att själva funktionshindret försvårar möjligheten att få en förövare dömd för sitt brott. Tyvärr har det visat sig att kvinnor med psykiska funktionshinder bedöms som mindre trovärdiga än andra kvinnor i kontakten med rättsväsendet. Det handlar dels om kommunikations- och samarbetssvårigheter, dels om möjligheten att bli trodd. Mot bakgrund av den extremt svåra situation som dessa kvinnor befinner sig i bör därför frågan utredas på ett heltäckande sätt. Utredningen bör komma med konkreta förslag på hur dessa kvinnors situation kan underlättas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 16Kön, hälsa och våld Mäns våld mot kvinnor är så vanligt att det bör ses som ett folkhälsoproblem. Våldet kan bestå av olika former av fysiskt, psykiskt och sexuellt våld. Också hot om våld och rädsla för våld påverkar kvinnors fysiska och psykiska hälsa, liksom deras livsinnehåll, genom att deras möjligheter till social delaktighet och att forma sin tillvaro allvarligt inskränks. I förlängningen påverkar våldet alla kvinnors liv och handlingsutrymme. Undersökningar visar att både reellt våld och upplevt hot om våld påverkar handlingsstrategier för alla kvinnor, dvs. att kvinnor, oavsett om man känner konkret rädsla eller inte, agerar utifrån en förståelse av en våldsnärvaro. Kvinnor lär sig olika strategier för att på olika sätt hantera rädsla och fruktan för övergrepp. På så sätt blir mäns våld en del av alla kvinnors vardag. har föreslagit att frihet från könsrelaterat våld bör bli ett nytt delmål inom folkhälsopolitiken. Det är ett bra förslag eftersom det framhäver vidden av problematiken. Därför bör frihet från könsrelaterat våld bli ett nytt delmål inom folkhälsopolitiken. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Samhället måste satsa mer på att bekämpa mäns våld mot kvinnor och det är viktigt att samhällets stöd når alla kvinnor som är i behov av det. Därför krävs det goda kunskaper och ett bra samarbete mellan hälso- och sjukvården, kommunerna, polis, rättsväsende, kriminalvård och kvinnojourerna. Rikskvinnocentrum har ombildats till ett nationellt . Vi menar att det också är dags att inrätta regionala centrum i varje sjukvårdsregion. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. redovisar i rapporten mot missbrukande kvinnor (2005) att det är mycket vanligt att missbrukande kvinnor utsätts för våld, ofta av sina tillika missbrukande män. Rapporten kritiserar myndigheterna för att våldet ofta ses som en effekt av missbruket snarare än som ett kvinnofridsbrott som kan drabba alla kvinnor. Det är nödvändigt att även missbrukande kvinnor ska kunna få hjälp och skydd mot män som utsätter dem för våld. Det är viktigt att kunna erbjuda stöd och behandling av missbrukande kvinnor i könsseparata grupper. Genom det kan man samla kompetens både vad gäller missbruksproblematiken och våld mot kvinnor. På så sätt kan erforderlig hjälp erbjudas vare sig det handlar om att ta sig ur ett missbruk eller en våldsam situation eller bådeoch. Dessutom minimeras risken för att våldsutsatta kvinnor måste genomgå behandling i samma grupp som sina förövare. Därför bör regeringen arbeta för att missbrukande kvinnor som är utsatta för våld ska kunna erbjudas behandling i könsseparerade grupper. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 18Behandlingsprogram för våldsamma män Inom kriminalvården provas i bl.a. ett behandlingsprogram för partnermisshandlare . Man använder sig av programmet IDAP (Integrated Domestic Abuse Programme) som bygger på kognitiv beteendeterapi där männen ska lära sig att se sitt våld, se hur det påverkar deras partner och eventuella barn samt lära sig att ta ansvar för våldet och hitta alternativa handlingssätt. Idap finns i , , och . På tre olika anstalter har man tidigare även provat programmet Våld i nära relationer (VIN) som bygger på ett hot- och riskbedömningsinstrument där syftet är att, under pågående behandlingstid, garantera säkerheten för kvinnor. Relationer och samlevnad () är ett behandlingsprogram för sexualbrott som har provats vid specialanstalterna för sexualbrottslingar. Dokumentationen är tyvärr bristfällig och inga utvärderingar har ännu gjorts. Utredningen i luften (SOU 2004:121) menar att kriminalvårdens uppdelning i separata program (VIN och ) för misshandel respektive sexualbrott är ineffektivt och vittnar om en kunskapsbrist på området mäns våld mot kvinnor. På vid i har man uttryckt att viss behandlingsforskning samt vissa regelrätta behandlingar av partnermisshandlare letar efter t.ex. adhd eller alkoholmissbruk för att diagnostisera männen som slår. Man försöker anpassa behandlingen efter individuella avvikelser trots att man vet att en stor del av våldet utövas av vanliga, välfungerande män. Vid en internationell utblick är den modell som används mest och som är mest framgångsrik den kognitiva beteendeterapin, där könsroller, kvinnosyn, jämställdhet och maktförhållanden står i centrum, och där fokus är att män som slår ska erkänna, förstå och ta ansvar för sitt beteende. Det är viktigt att villkoren för hur behandlingen ska se ut diskuteras ingående. Att män som slår ska få behandling är en viktig del i arbetet med att stoppa det samhällsproblem som mäns våld mot kvinnor innebär. Det ska givetvis ses som en förebyggande åtgärd och en del i arbetet med att skydda utsatta kvinnor och barn. Tyvärr är det många våldsutövande män som inte kommer i närheten av vare sig behandling eller hjälp. Det är en brist som måste rättas till. har därför avsatt 30miljoner kronor i budgetmotionen för att satsa på behandlingsprogram inom kriminalvården riktat till dömda sexualbrottslingar och män som slår. På uppdrag av tidigare regering och samarbetspartier presenterades en kartläggning och beskrivning av verksamheter som arbetar för att få män att sluta använda våld mot kvinnor och barn samt verksamheter riktade till flickor och pojkar som upplever mäns våld mot kvinnor i sin familj. Resultatet redovisades i rapporten barns upplevelser. En kartläggning av interventioner, kunskap och utvecklingsbehov (2006) visar att det finns ett stort intresse för interventioner för att motverka mäns våld mot kvinnor och barn, men att vissa områden är eftersatta och att det finns problem som kräver åtgärder både på kort och på lång sikt. finns 50 verksamheter runt om i landet riktade till män som utövar våld mot kvinnor och barn som i rapporten delas in i fem olika kategorier: interventioner inom ramen för kriminalvården och rättspsykiatrin, generella manscentrum/kriscentrum för män eller mansmottagningar med fokus på våld, interventioner inom ramen för myndighetssamverkan samt en ny form som är en samverkan inom . Rapporten föreslår åtgärder som bl.a. ett nationellt koordinerat utvärderings- och utvecklingsprogram med syfte att utveckla modeller för dokumentation, uppföljning och utvärdering som kan implementeras nationellt samt att det bör byggas upp en hållbar och regionalt anpassad struktur för erfarenhetsutbyte och fortbildning på området interventioner mot mäns våld mot kvinnor. Dessa förslag är mycket angelägna. Regeringen bör därför skyndsamt bereda rapportens förslag till förändringar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.