ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GV02Ju313 · 2007-10-02 00:00:00 — Förändring av reglerna kring överklagande i brottmål tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en ändring av lagtexten i 51 kap. 2 § (1942:740, RB) vad gäller tidpunkten för återkallande av överklagande. Den senaste tidens medierapportering har tydligt visat hur utlämnande en huvudförhandling gällande exempelvis sexualbrott är för målsäganden. Därför är det viktigt att en huvudförhandling slutförs och att dom faller. Den nu rådande lagtexten ger under vissa förutsättningar möjlighet för den tilltalade att återkalla sin överklagan fram till den tidpunkt då dom faller. Detta kan medföra stora samhällskostnader och inte minst ett onödigt lidande för brottsoffret och dennes anhöriga. Den nu gällande lagtexten lyder som följer: 51 kap. Om överklagande av domar i brottmål 2 § Om ena parten överklagat tingsrättens dom, har motparten rätt att överklaga domen inom från den dag då den i 1 § angivna tiden gick ut. Ett överklagande som gjorts förfaller, om det första överklagandet återkallats eller av annat skäl förfaller. Lag (1994:1034). Antag att den tilltalade döms för våldtäkt till fängelse av tingsrätten. Den tilltalade överklagar domen och yrkar på nedsatt straff i hovrätten. Åklagaren överklagar däremot inte domen inom utsatt tid för överklagan, men väljer att anslutningsöverklaga när han eller hon får besked om att den tilltalade har överklagat. I anslutningsöverklagandet kan åklagaren dessutom yrka på straffskärpning. I den huvudförhandling som följer måste allt av naturliga skäl gås igenom en gång till. För målsäganden, inte minst vid sexualbrott, är detta en mycket traumatisk process. Stort fokus läggs på målsägandes heder, vandel, sexualvanor etcetera. När förhandlingen är genomförd sätts vid vilken dom i målet skall meddelas. I denna situation, när det är den tilltalade som har överklagat den första domen, äger den tilltalade också laglig rätt att återkalla sin överklagan fram till det att dom meddelas. Om den misstänkte i detta läge skulle välja att återkalla sin överklagan har den andra huvudförhandlingen skett helt i onödan. Naturligtvis måste rättssäkerhet få kosta. Men frågan är om rättssäkerheten skulle kunna tillvaratas med en annan ordning där vi tar större hänsyn till brottsoffret och till samhällets ekonomi? Det bör övervägas om tidpunkten för återkallande av överklagan kan läggas tidigare under förhandlingen, förslagsvis när rättens ordförande ställer frågan huruvida det föreligger hinder mot huvudförhandling.
mot · GV02Ju314 · 2007-10-03 00:00:00 — Lagtekniska möjligheter för alkoholutandningsprov tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en lagändring i befogenhet gällande alkoholutandningsprovtagning, 2§ lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov, till att omfatta även de bilinspektörer som är civilanställda vid landets olika polismyndigheter. När lagen (1976:1090) stiftades var det relevant att i lagtextens andra stycke stipulera att alkoholutandningsprov tas av polisman. har ett stort antal civila befattningshavare anställts vid landets olika polismyndigheter. Ett exempel på sådana civila befattningshavare är bilinspektörerna. Det framställs av såväl företrädare för polismyndigheterna som av bilinspektörerna att denna lagregel utgör ett hinder för bilinspektörerna att på ett fullgott sätt fullfölja sitt arbete med trafikövervakning. Bilinspektörerna är utbildade civila utredare. De har i sin yrkesutövning en direktkontakt med fordonsförare bland annat genom att de utför behörighetskontroll, fordonskontroll och arbetstidskontroll ute i trafiken. Dessa uppgifter sammanfaller med de uppgifter som polispersonal utför. Vid sidan av dessa uppgifter har poliser som arbetar tillsammans med bilinspektörer att rapportera uppdagade brister och brott samt att genomföra det obligatoriska alkoholutandningsprovet. Detta prov enligt 2 § lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov skulle mycket väl kunna utföras av bilinspektören i samband med dennes övriga myndighetsutövning. De bilförare som blir föremål för kontroll gör ingen skillnad på polis och bilinspektör, då båda tillsammans utför sina uppgifter. Sammantaget uppfattas kontrollen som en poliskontroll. Om 2 § lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov justerades så att provet kan tas av tjänsteman vid polismyndigheten som förordnas att genomföra sådana prov skulle trafikövervakningen vid landets polismyndigheter kunna bedrivas på ett mer kostnadseffektivt sätt. i (fp)
mot · GV02Ju315 · 2007-10-03 00:00:00 — Etiska riktlinjer för polisen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om etiska riktlinjer för poliskår. Polisyrket har en särställning i samhället, inte minst eftersom polisen är den enda yrkeskategorin, vid sidan av militären, som äger befogenhet att bruka våld när situationen så kräver. Detta kan upplevas som att arbeta i skärningspunkten mellan juridik och etik. Varje polis upplever detta, då han eller hon i sin tjänsteutövning har att fatta beslut och agera i gränslandet mellan juridik och etik. Detta medför ett stort ansvar och ställer höga krav på stora kunskaper i etikämnet, och innebär också att varje duktig polis karaktäriseras av ett väl genomtänkt etiskt förhållningssätt, en hög moral och, inte minst, en stark personlig integritet och mänsklig mognad. En förfrågan om omfattningen av etikämnet vid landets polishögskolor besvaras med att hela utbildningen genomsyras av etikämnet. Trots detta, eller kanske som en följd av att det förflutit sedan man genomgick utbildningen, så upplever många poliser ibland att de har ett etiskt dilemma att hantera i sin tjänsteutövning. För flera yrkesgrupper, exempelvis journalister, finns det etiska riktlinjer framtagna. poliskår saknar dock etiska riktlinjer. Att ta fram ett sådant material vore i allra högsta grad befogat. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. i (fp)
mot · GV02Ju317 · 2007-10-01 00:00:00 — Tingsrätter i både och tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i behövs tingsrätter i både och . Under ingår flera myndigheter. Ansvaret för att förebygga, upptäcka, utreda, lagföra och straffa samt återrehabilitera brottslingar är uppdelat på flera myndigheter. Ambitionen att minska brottsligheten, utdöma rätt straff samt ge möjligheter till ett icke-kriminellt liv är tydlig. De fyra myndigheterna polismyndighet, åklagarväsende, domstolsväsende och kriminalvård agerar oberoende av varandra och utan hänsyn till de lokala förutsättningarna. I ivern att samordna sina egna resurser orsakas ökade kostnader hos de andra. Detta leder till att polisen endast finns på de större orterna i medan de mindre orterna är laglöst land där kriminaliteten växer. Tingsrätterna riskerar nedläggning, åklagarna sitter liksom poliserna en stor del av sin arbetstid i bilar, vittnen får svårt att inställa sig och de enda som får arbetsro är brottslingar. Häktesplatserna i har redan försvunnit, poliser som utreder brott kan inte arbeta effektivt och häktestransporterna är många och tidskrävande. I som till ytan är ett stort län med olika strukturer, både landsbygd och tätorter, behövs lokala polisstationer, åklagare med lokalkännedom och tingsrätter både i och i . Tingsrätterna har dessutom många viktiga funktioner i olika icke-kriminella sammanhang, som olika typer av civilrättsliga mål som inte baseras på att någon brutit mot . Centraliseringsivern måste upphöra.
mot · GV02Ju318 · 2007-10-01 00:00:00 — Nolltolerans mot narkotika inom kriminalvården tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att samtliga kriminalvårdsinrättningar ska vara helt narkotikafria och ingen behandling med ersättningspreparat som Subutex och Metadon ska förekomma. Det övergripande målet för den svenska narkotikapolitiken är ett narkotikafritt samhälle. Den viktigaste insatsen är att förebygga missbruk genom undervisning m.m. redan i skolan. De signaler som vuxna sänder att narkotika i alla former är oacceptabelt, ska inte motverkas av att man inom kriminalvården tillhandhåller narkotiska preparat. Kriminalvårdens uppgift är att återföra människor som begått olika brott till ett icke-kriminellt liv utan droger. Subutex och Metadon, två preparat som tidigare använts väldigt restriktivt till heroinister, har fått en allt större marknad. Internerna inom kriminalvården väljer gärna både behandlingshem och kriminalvårdsanstalter där dessa preparat finns tillgängliga. Man kan alltså fortsätta sitt missbruk inom kriminalvården. Ett annat stort problem i detta är att efter avslutad behandling inom kriminalvården går man ut i livet med ett fortsatt drogberoende och återfallen kommer snabbt. Stora summor används för att behandla människor som redan befinner sig i ett missbruk. Dessa kostnader har ökat genom den stora utbredning som har skett av Metadon och Subutex. Forskning i andra länder har visat att även om man får tillgång till Subutex och Metadon fortsätter man sin kriminella livsstil. Narkomaner som är drogfria vittnar dessutom om svårigheten att sluta med Metadon och Subutex. Vad de bl.a. säger är att det går att bli avgiftad från heroin medan det tar att bli fri från abstinens av Subutex. Ett vanligt kännetecken på om läkemedel är vanebildande är hur stor efterfrågan det finns på den svarta marknaden. När det gäller Subutex och Metadon är den stor. Då är det inte längre ett läkemedel utan ett narkotikapreparat. Detta ska inte kriminalvården tillhandahålla.
mot · GV02Ju319 · 2007-10-03 00:00:00 — Polisens ingripande mot flyktingar som lever gömda tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att begränsa polisens möjligheter att ingripa i skolor mot flyktingar som lever gömda. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att begränsa polisens möjligheter att ingripa inom sjukvården mot flyktingar som lever gömda. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att begränsa polisens möjligheter att ingripa i kyrkor mot flyktingar som lever gömda. Många flyktingar tvingas leva under jorden i . Det innebär ett liv i misär, oftast utan tillgång till skola och sjukvård eller möjlighet att gå till polis om man utsätts för brott. Man betraktas närmast som en laglös och kan varhelst man befinner sig gripas för att föras ur landet. har arbetat hårt för att förbättra gömda flyktingars situation. På anmodan från ska gömda barn ges möjlighet att gå i skolan. Vi arbetar också för att förbättra möjligheten till vård. Detta är dock bara möjligt att göra på ett säkert sätt om polisen fråntas befogenheten att i skolor eller inom sjukvården gripa flyktingar som avvikit från avvisning. Traditionellt sett har kyrkor varit fredade i alla länder för de människor som behövt söka sin tillflykt undan förföljelse. har dock gripanden av flyktingar också skett inne i kyrkor. Detta borde likaledes begränsas.
mot · GV02Ju326 · 2007-10-03 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av sexualbrottslagen. Ett väl fungerande rättsamhälle kräver fungerande lagar. Så sent som trädde en ny sexualbrottslagstiftning i kraft, som i vissa delar ledde till en skärpning av lagen. Dock avstod den dåvarande regeringen från att genomföra förslag om en utvidgning av våldtäktsbegreppet genom att införa ett uttryckligt förbud mot att sexuellt utnyttja den som är i en särskilt utsatt situation. Även Lagrådet hade förespråkat ett sådant förtydligande av lagen. I den nya sexualbrottslagen sägs följande: För våldtäkt döms den som genomför ett samlag eller en sexuell handling jämförlig härmed genom att otillbörligt utnyttja att personen på grund av medvetslöshet, sömn, berusning eller annan drogpåverkan, sjukdom, kroppsskada eller psykisk störning eller annars med hänsyn till omständigheterna befinner sig i ett hjälplöst tillstånd. Det har emellertid visat sig att det inte lett till någon förändring av den praxis som utarbetats angående begreppet hjälplöst tillstånd som fanns tidigare, vilket fått olyckliga konsekvenser för många kvinnor. Om straffbestämmelserna i stället omfattat en särskilt utsatt situation hade med all sannolikhet domstolarna kunnat döma fler gärningsmän. Det har nämligen i rättspraxis visat sig att domstolen ej kan döma för brott trots att de tilltalade agerat med ett stort mått av hänsynslöshet och bristande respekt mot målsäg-anden. Ett välkänt exempel är det så kallade Jordbrofallet som ägde rum strax efter att den nya lagen trätt i kraft. I domslutet konstaterar (26/9-05): Lagstiftaren har, som tingsrätten anmärkt, uttryckligen avstått från att genomföra ett förslag att utvidga det straffbara området genom att göra våldtäktsbestämmelsens andra stycke tillämpligt även i fall där en person befinner sig i en särskilt utsatt situation. Särskilt mot denna bakgrund kan begreppet hjälplöst tillstånd inte anses ha en så vidsträckt innebörd att det är tillämpligt i en situation som den förevarande. Att de tilltalade agerat med ett stort mått av hänsynslöshet och bristande respekt mot målsäganden medför inte någon annan bedömning. Rekvisitet hjälplöst tillstånd är uppenbarligen inte tillräckligt långtgående för att en kvinna som befinner sig i en utsatt situation ska skyddas i tillräckligt stor utsträckning. Detta anser jag vara både anmärkningsvärt och felaktigt. I likhet med Lagrådet anser jag att en ändring av lydelsen av 6 kap. 1 § andra stycket bör göras så att uttrycket hjälplöst tillstånd ersätts av en särskilt utsatt situation. Justitieministern har aviserat att en översyn av hela sexualbrottslagen ska genomföras . Med tanke på att frågan om rekvisitet särskilt utsatt situation redan utretts och tillstyrkts av Lagrådet bör denna del kunna genomföras i särskild ordning.
mot · GV02Ju331 · 2007-10-04 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda hur man ska komma till rätta med problemet att dömda inte infinner sig på anstalterna för att avtjäna sina straff. lämnades in en skriftlig fråga till dåvarande justitieminister med anledning av en artikel i tidningen . Av artikeln framgick att 100 dömda personer aldrig dykt upp på två anstalter Ljustadalen och Viskan utanför . Frågan till ministern var vilka åtgärder han ämnade vidta för att dömda brottslingar ska infinna sig hos kriminalvården och avtjäna sina straff. Ministern svarade sammanfattningsvis att om en fängelsedömd person befinner sig på fri fot innebär det att domstolen bedömt risken för att denne ska avvika eller på annat sätt undandra sig straff eller fortsätta sin brottsliga verksamhet inte är så stor att det finns anledning att hålla personen häktad. Om en person inte inställer sig ska polisen efter begäran från kriminalvården förpassa vederbörande till anstalt eller häkte. Om den dömde inte anträffas ska personen i fråga efterlysas i hela landet och frågan om så kallad internationell efterlysning prövas. menade att det var av avgörande betydelse för allmänhetens tilltro till rättssystemet att personer som dömts till fängelse verkligen avtjänade sina fängelsestraff. Hans övertygelse var att vårt rättssystem fungerar i detta avseende. Han avsåg att hålla sig fortsatt underrättad om utvecklingen på detta område. Återigen kan vi under rubriken från fängelset i läsa att 94 brottslingar håller sig undan för att slippa straff. Det handlar då enbart om anstalterna Viskan och Ljustadalen i . Man kan med rätta fråga sig hur många som skolkar från fängelsestraffet i hela landet. Av reportaget framgår att det i samtliga fall handlar om personer som dömts till kortare frihetsstraff och släpps fria i väntan på att skrivas in på anstalt. Skolket från anstalterna innebär också administrativa bekymmer för personalen. Eftersom många anstalter är fullbelagda kan det vara svårt att hitta en plats när personen i fråga väl dyker upp. De flesta infinner sig dock förr eller . En del kommer . Det finns också exempel på personer som hållit sig undan då preskriptionstiden gått ut. Den som håller sig undan från anstalten löper ingen risk att det blir pålägg på straffet. Den säkerhetsansvarige på anstalten i Ljustadalen tror att det rör sig om tusentals dömda i landet som inte avtjänar sina straff. Han menar att larmsystemet är byråkratiskt, vilket gör att det kan ta veckor och månader innan något händer. Anstalten anmäler den som inte infunnit sig till frivårdsmyndigheten, som i sin tur kontaktar polisen som i sin tur göra en utredning innan personen i fråga kan efterlysas. Ovan beskrivna förhållande torde skapa allvarlig misstro hos allmänheten som dömda inte heller kan ta vårt rättssystem på allvar. Därför är det av vikt att utreda hur man kommer till rätta med detta missförhållande.
mot · GV02Ju332 · 2007-10-03 00:00:00 — Ökade åtgärder mot penningtvätt tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ytterliggare åtgärder mot penningtvätt. Vi kan tyvärr konstatera att vi i har problem med den ekonomiska brottsligheten. Som lagstiftare i riksdag måste vi göra vad vi kan för att komma till rätta med detta problem. Det får inte vara så att de inhemska och utländska brottsförövarna anser vara någon form av fristat där det är lättare att inte bli upptäckt när man begår ett brott. Ett av de områdena som jag syftar på är de lagar som vi har när det kommer till penningtvätt. plöjs mångmiljardbelopp in i det svenska näringslivet som kommer från brott. Den här penningtvätten innebär att man för annans räkning gör svarta pengar vita. Detta försiggår på många olika sätt. Det är till exempel fastigheter, företag, butiker, restauranger men också bilar, försäkringar, konst och smycken som köps för pengar från bankrån, narkotikabrott och skattebrott. infördes hårdare regler för att förhindra och även avslöja penningtvätt. Redan tidigare var bankkontor och växlingskontor skyldiga att anmäla misstänkt penningtvätt. Men efter juli 2005 skulle även andra kreditinstitut, antikhandlare, advokater med flera föra uppgifterna vidare. Enligt uppgift har antalet anmälningar minskat trots att det inte finns anledning att anta att antalet brott minskat. anser Brå, , att det vore bra om man undersökte penningtvättsregleringens effektivitet för att få en uppfattning om var de svarta pengarna tar vägen och hur det går till. Enligt min uppfattning är det nödvändigt att vi som lagstiftare går vidare i lagstiftningsprocessen för att förhindra penningtvätt och att detta sker skyndsamt. Vi som bor i ska inte acceptera att det finns en brottslig affärsverksamhet som påverkar både enskilda individer och företag på detta negativa sätt.
mot · GV02Ju334 · 2007-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att straffgränsen för grovt narkotikabrott vid innehav av den narkotikaklassade drogen khat höjs. Drogen khat är narkotikaklassat i de nordiska länderna och har stora likheter med amfetamin. Drogen orsakar stora sociala problem och är kvantitetsmässigt den drog som har ökat mest. Trots detta är straffen låga med en gräns för grovt narkotikabrott på . Föreningar, organisationer och enskilda, som nära har följt utvecklingen av khatmissbruket i , har reagerat kraftigt och påtalat vikten av att straffgränsen för khatinnehav höjs.
mot · GV02Ju337 · 2007-10-01 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om utbildning av nämndemän. Samhället ställer stora krav på rättssäkerheten i våra domstolar. Lagarna förändras men domstolarnas kunskap hänger inte alltid med. Ett exempel är införandet av migrationsdomstolarna som gett nämndemännen en ny roll. För att på ett bra sätt kunna fullgöra uppdraget som nämndeman i en migrationsdomstol behöver nämndemännen kunskaper om och flyktingkonventionen. Men det gäller också hur man tolkar ny lagstiftning som exempelvis sexualbrottslagen. Den allmänna uppfattningen har varit att nämndemän inte behöver ha någon särskild utbildning för sitt uppdrag utan att det räcker med att de är samhällsmedborgare. Att nämndemännen inte får kompetensutveckling kan bli ett problem för rättssäkerheten. Ansvaret för utbildning för politiska uppdrag på nivå vilar på nivå. När det gäller nämndemännen bör det ansvaret falla på huvudmannen för verksamheten, det vill säga domstolarna eller . bör därför få i uppdrag att se över på vilket sätt nämndemännen kan få en adekvat utbildning för sitt uppdrag.
mot · GV02Ju341 · 2007-10-03 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om dagsböter för trafikförseelser. Bötesbeloppen för trafikförseelser höjdes kraftigt i syfte att öka trafiksäkerheten. Trafikreglerna ska följas, och när man inte gör det, ska det beivras. Det är dock viktigt att straffet är likvärdigt och drabbar olika grupper lika hårt i samhället. De nya bötesstraffen drabbar en låginkomsttagare hårdare än den som har hög inkomst. Till exempel utgör en bot på en fjärdedel av bruttoinkomsten för ett vårdbiträde, men endast några procent av lönen för en höginkomsttagare. Den högavlönade kan, utan att behöva ändra sina levnadsvanor, betala en bot på några tusen. Den lågavlönade, arbetslöse eller pensionären kommer däremot att få stora problem med att betala boten. Därför är detta straff inte rättvist. Man kan också befara att en i förhållande till inkomsten låg bot motverkar syftet om bättre trafiksäkerhet. Dagsböter relaterade till inkomster borde vara ett mer rättvist straff för trafikförseelser än fasta bötesbelopp. Rättvisan i fasta bötesbelopp har inte tidigare diskuterats eller varit föremål för granskning eftersom trafikböterna inte har varit särskilt höga. Genom den nu genomförda höjningen har beloppen nått en sådan nivå att de för vissa låginkomsttagare kan utgöra nära halva tillgängliga månadslönen medan kostnaden för andra är försumbar. Att fastställande av dagsbot riskerar att belasta rättsväsendet får inte vara ett argument för orättvisa och ojämlikhet inför lagen. Det borde vara möjligt att hitta enkla metoder att fastställa inkomstrelaterad dagsbot, inte minst med tanke på att sådana lösningar finns i andra länder.
mot · GV02Ju342 · 2007-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om poliser i glesbygd. Polisverksamheten måste i alla delar av landet bedrivas så att rättstryggheten upprätthålls. Polisen ska verka i vardagen där människor lever och bor och bekämpa den allra grövsta kriminaliteten. Polisen spelar en stor och viktig roll som trygghetsbärare i samhället. Det är en trygghet som ska gälla alla medborgare, oavsett var i landet man bor. är det inte så i glesbygden. Långa avstånd och för få poliser gör att människor får vänta alltför länge på hjälp från polisen, om den alls kommer. Särskilda åtgärder och insatser bör därför vidtas för att rekrytera och säkerställa att tillgång till poliser finns i glesbygden.
mot · GV02Ju343 · 2007-10-03 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om dispensregler från kravet om lägsta ålder för erhållande av vapenlicens. Inom pågår ett arbete i syfte att revidera vapendirektivet vad gäller bl.a. lägsta ålder för erhållande av vapenlicens. Åldersgränsen föreslås fastställas till och dessutom att inga dispensmöjligheter skulle ges från detta krav. Uppsiktsjakt skulle dock enligt uppgift vara tillåten. finns det 54 naturbruksgymnasier i , och av dessa erbjuder 16 jakt som en utbildningsinriktning. Syftet med dessa utbildningar är att förbereda eleverna för arbeten inom jakt, viltvård och jaktturism. Åldersgränsen för vapeninnehav i är . Elever vid förenämnda utbildningar kan dock erhålla dispens från ålderskravet enligt särskilda av utfärdade anvisningar. Denna dispensmöjlighet skulle undanröjas om vapendirektivet ändras i fråga om åldersgränsens fastställande till . Kvaliteten på de aktuella utbildningarna skulle avsevärt försämras, och förmodligen skulle också intresset för dessa utbildningar minska. Då jakten har blivit en allt viktigare näring och ett komplement till jord- och skogsbruk i stora delar av landet är det av yttersta vikt att agerar kraftfullt för att förhindra att ett reviderat vapendirektiv skulle omöjliggöra dispens för studerande vid naturbruksgymnasier och vissa andra gymnasieskolor där en del av inriktningen av utbildningen avser jakt och viltvård samt . i (s)