mot · GV02A402 · 2007-10-04 00:00:00 — anser att kvinnojourerna bör få ökade resurser för att det över huvud taget ska vara realistiskt att alla kvinnor i ska kunna söka stöd hos en kvinnojour. 4.9Skärpning av socialtjänstlagens 5 kap. 11 § skärptes socialtjänstlagens skrivning från att kommunerna bör ger stöd till våldsutsatta kvinnor till att ska särskilt beakta kvinnors behov. Regeringens förslag som är lag är en kompromiss från utredningens förslag där det tydligt framgår att kommunerna ska stödja våldsutsatta kvinnor. anser att den nya formuleringen i socialtjänstlagen är för vag och att lagen bör i detta hänseende skärpas till ett absolut ansvar för kommunerna i fråga om kvinnor som är utsatta för våld. Kommunerna ska stödja kvinnor utsatta för mäns våld genom bland annat resurser till kvinno- och tjejjourer. I utredningen i luften (SOU 2004:121) konstaterades att det är till synes svårt att skapa en kontinuitet i det samverkande arbetet mellan myndigheter samt i samarbete med kvinnojourerna i fråga om mäns våld mot kvinnor. Ett antal så kallade rättskedjeprojekt har startat där polis, åklagare, advokater, domstol, kriminalvård och ibland även socialtjänst, hälso- och sjukvård samt kvinnojourer enats om arbetsmetoder för handläggningen av våld mot kvinnor. Denna typ av samverkan är central i arbetet för att stötta kvinnor och barn som är våldsutsatta. ser det som ett oundgängligt arbetssätt för att motverka våldet mot barn och kvinnor. 4.10Inför samtyckeskrav i våldtäktsparagrafen Domstolarna bär ett stort ansvar för att skicka ett budskap till svenska folket att vålds- och sexualbrott mot kvinnor är oacceptabelt. Trots detta är det är mycket svårt att få den eftersökta rättsliga upprättelsen. En stor del av kritiken mot domstolarna har legat i deras nagelfarande av de kvinnliga offrens sexuella erfarenhet, klädsel och alkoholvanor. Efter den senaste tidens uppmärksammade våldtäktsmål kring de s.k. Stureplansprofilerna har det, efter rättens friande dom , återigen uppmärksammats hur en kvinna som var drogad och berusad ansågs vara med på våldet som männen utsatte henne för. Fallet är av stor betydelse eftersom det tillhör de praxisbildande domarna efter att den nya sexualbrottslagstiftningen trädde i kraft . I detta fall fanns det läkarintyg på mycket grovt våld mot kvinnans underliv. Männen erkände att de utsatt kvinnan för våld, och därför var frågan för rätten huruvida kvinnan varit med på det de gjorde mot henne. Enligt svensk rätt friar inte samtycke från den som våldet riktas mot våldsutövaren från ansvar. Endast om skadan är ringa friar ett samtycke från ansvar. Leder våldet till större skada ska det bedömas som misshandel. I detta fall resonerade inte ens tingsrätten kring detta utan fastslog att kvinnan ville vara med på våldet. Domen möttes av massiv kritik eftersom den uttryckte att lagens mening är att kvinnor som utsätts för våld som kan bedömas som misshandel under berusning inte har något rättsskydd. Inte nog med detta, polisanmäldes samma män för en liknande grov våldtäkt av en ung kvinna. Uppenbarligen fungerar inte våldtäktsparagrafen för att skydda kvinnors liv och kroppar. Det som krävs är ett uttryckligt krav från lagstiftaren i lagen att samtycke krävs vid samlag. Detta krav förespråkas även av bland annat . Den nuvarande lagen omfattar inte alla påtvingade sexualhandlingar. Om t.ex. en kvinna blir våldtagen av en man och hon inte gör motstånd utan försöker överleva övergreppet i ett chocktillstånd och förskräckelse då kan en åklagare inte åtala övergreppet eftersom hon inte utsattes för våld, hot eller befann sig i ett hjälplöst tillstånd. Fysiskt svaga, unga och osäkra individer måste också skyddas av lagstiftningen och ha en absolut rätt att bestämma över sin egen kropp. I fallet M.C. mot tolkade om de mänskliga rättigheterna att stater i skyddet för den personliga integriteten måste lagföra varje non-consensual sexualhandling, även där offret inte gör motstånd. anser därmed att lagen borde ändras enligt mening så att vårt lands lag ska omfatta varje sexualhandling som företagits utan den andres samtycke. Vårt förslag till ny våldtäktsparagraf lyder: Den som olovligen utsätter annan för en sexuell handling av samlagskaraktär dömes för våldtäkt. Vi förutsätter att detta förslag snabbutreds för att sedan föras in lagstiftningen för att ersätta dagens formulering i 6 kap. 1 §. 4.11Våld i samkönade relationer Våld förekommer även i samkönade relationer. finns det en dålig beredskap och kunskap om hur kommunerna bäst kan stödja dessa brottsoffer. Om det är en lesbisk kvinna som har blivit misshandlad finns det få skyddade boenden eller kvinnojourer som tar emot henne. Om det är en homosexuell man som har blivit misshandlad av sin man finns det inga skyddade boenden. Detta måste förändras genom utökad lagstiftad skyldighet för kommuner att stödja alla brottsoffer, oavsett kön och sexuell läggning. bör även få ett särskilt uppdrag att ge kommunerna råd och anvisningar när det gäller våld i samkönade relationer. vill se en ökad samordning och resurssatsning för dem som utsätts för våld i samkönade relationer. 4.12Våld i hederns namn Mäns våld mot kvinnor som sker i hederns namn är ett allvarligt problem som kräver specifika insatser från samhället. arbetar utifrån förståelsen att allt våld mot kvinnor är en fråga om makt, även våld som utövas i hederns namn. För att kunna bedriva ett arbete mot våld i hederns namn krävs det dock att ansatsen sker utifrån ett icke-stigmatiserande perspektiv i fråga om etniska grupper och även inte motverkar syftet att förhindra och beivra mäns våld mot kvinnor och barn. I regeringens arbete framgår att våld kan kategoriseras i fråga om våld i hederns namn till att tillhöra familjer som är särskilt patriarkala, alltså icke-jämställda och därmed icke-svenska. Denna utgångspunkt riskerar att stigmatisera etniska grupper och skada det helhetsgrepp som jämställdhetsarbetet måste utgå från. Arbetet mot våld som sker i hederns namn måste åtföljas med skärpt kunskap hos myndigheter om maktförhållanden i fråga om etnicitet, kultur och kön. Det krävs särskilda insatser till myndigheter för att kunna ge adekvat stöd till kvinnor med utländsk härkomst som söker stöd för utsatthet för våld. Det krävs även ökat stöd för förebyggande insatser, skyddade boenden, tolkar och informationsinsatser för myndigheter och ansvariga. I detta arbete är det viktigt att personer av utländsk härkomst som har kunskap i ämnet får ledande positioner i arbetet. Samhället måste se att våld är våld oavsett vilken etikett vi ger det. Våldets syfte är alltid att begränsa och förtrycka kvinnan. vill med anledning av det anförda även öka satsningarna på de behov av stöd som kvinnor med utländsk härkomst har i . 4.13Barn som bevittnat våld ska ses som brottsoffer har ett barn som bevittnar våld i hemmet mot en nära anhörig rätt till skadestånd från staten. Dessutom ska behandla dem såsom om de vore utsatta för brott. De har däremot inte rätt till skadestånd av den som utsatt dem för att bevittna våld genom att misshandla deras trygghet. vill att barn ska få ställning som målsägande, få ett eget juridiskt biträde i rättsprocessen få skadestånd av dem som slagit deras anhörig samt att barnet ska ha rätt till full insyn och medverkan i processen. Ett slag mot en nära anhörig är även ett slag mot barnet. Egen lön och möjligheter till egen försörjning handlar i grunden om möjlighet till självständighet och frihet. En lägre värdering av kvinnors arbete och yrkesval gör att kvinnor begränsas i löneutveckling, karriärsmöjligheter och får lägre pension. Kvinnors lägre lön och långsammare löneutveckling i kombination med huvudansvar för hem och familj är påtagliga faktorer i det icke jämställda samhället. Således är åtgärder för jämställda löner helt avgörande för att åstadkomma ett jämställt samhälle. Lönediskrimineringen är oacceptabel, och ansvaret för hem och anhöriga bör delas jämställt. Enligt SCB är kvinnors löner, sett till hela arbetsmarknaden, av männens löner. Hälften av denna löneskillnad kan förklaras av att kvinnor och män har olika utbildning, befattningsgrad, arbetstid och finns inom olika sektorer. Olikheter består exempelvis av att män i högre grad finns i branscher med högre löneläge än kvinnodominerade branscher. Män finns på högre positioner än kvinnor och har därmed högre löner. Men om dessa skillnader räknas bort genom så kallad standardvägning av statistiken återstår fortfarande en löneskillnad mellan kvinnor och män på som inte kan förklaras på annat sätt än att traditionellt kvinnliga arbeten värderas lägre och att lönesättande chefer bär på ojämställda värderingar. Det politiska systemet, och landets kommun- och har ett direkt arbetsgivaransvar för de anställda och arbetsvillkoren i den offentliga sektorn. Löneskillnaden i kommunerna är och i och staten handlar det om . kommer att verka för att jämställda löner i offentlig sektor åstadkommes . Att vi känner ett särskilt ansvar för offentliga sektorn är naturligt då denna sektor är politiskt styrd. Även om de politiska församlingarna inte är direkt avtalsslutande parter måste det ändå finnas ett arbetsgivaransvar för de människor som arbetar och verkar i vår sektor. Det kommer att krävas medel ur statens, kommunernas och landstingens budgetar för att klara uppdraget att säkerställa jämställda löner. Vi i tar vårt ansvar och har i budgetmotionen såväl som anslagit medel för att påbörja vägen till jämställda löner. På motsvarande sätt har många av kommun- och landstingsfullmäktigegrupper lagt fram förslag i många av landets kommuner och landsting. krävs det ett ansvar ute i offentliga sektorns verksamheter. Lika viktigt som det är att skapa ekonomiska resurser är det att göra upp med attityder som innebär att män värdesätts mer än kvinnor. Varje lönesättande chef måste ta personligt ansvar och vidta konkreta åtgärder för att en gång för alla avskaffa könsrelaterad lönediskriminering. Lönediskrimineringens avskaffande kommer dock aldrig att bli verklighet med ett ensidigt arbetsgivaransvar. Utan fackens aktiva medverkan är det omöjligt att få till stånd jämställda löner. Tyvärr har fackens engagemang för att åstadkomma en verklig förändring varit svag . Med avtalsrörelse har denna trend till viss del brutits. Det är med tillfredställelse vi noterar att LO drivit på hårt för att åstadkomma särskilda satsningar på kvinnolönerna, vilket också resulterat i bra avtal inom till exempel handel, hotell och restaurang och för kommun- och landstingsanställda. För den fackliga rörelsen innebär detta påfrestningar. Gamla mönster och traditioner måste rensas bort för att prioritera kvinnor framför män. Såväl inom offentlig som inom privat sektor måste arbetsgivare ta sitt ansvar för jämställda löner. Vi anser att staten ska ta ett initiativ till ett handslag med de fackliga organisationerna och arbetsgivarna för att få bort könsrelaterade löneskillnader. föreslår att ger regeringen i uppdrag att verka för att jämställda löner ska uppnås i offentlig sektor under den nuvarande mandatperioden. Ofrivilligt deltidsarbete är en kvinnofälla slår fast i utredningen att forma samhället och sitt eget liv (SOU 2005:66). Det är också uppfattning. Det är orimligt att den samhälleliga för anställningsform utgår från kön. I många branscher är det fullständigt självklart att erbjuda heltidsanställning till män medan det är mycket vanligt att kvinnor är hänvisade till deltidsanställning. Deltidsarbetet är utbrett. Cirka en miljon personer arbetar deltid, och tre fjärdedelar av dessa är kvinnor. Deltidsarbetet, och därmed också heltidsarbetet, är således ojämställt fördelat. Dessutom sammanfaller kvinnornas höga andel av deltidsarbetet med hög andel tidsbegränsade anställningar. Det ger dubbel negativ effekt, dvs. otrygghet och låg inkomst. Att står bakom kravet om allas rätt till heltid betyder inte att vi vill avveckla allt deltidsarbete. Men vår grundinställning är att det i mycket högre grad ska finnas en heltidsanställning i botten. Att det sedan finns många som av olika anledningar vill eller behöver arbeta deltid är en helt annan sak. Vår inställning kan således formuleras, rätt till heltid, med möjlighet till deltid. Det finns dock branscher, företag och arbetsplatser där det är mycket svårt att erbjuda alla heltidsarbete. Det gäller i synnerhet för små arbetsgivare och i vissa delar av tjänstesektorn. Men inte heller i dessa fall finns det ett enda motiv för att ge kvinnor sämre villkor än män. En lagstiftning om heltidsanställning som norm på den svenska arbetsmarknaden ska vara dispositiv. Det betyder att arbetsmarknadens parter, genom kollektivavtal, har rätt att anpassa lagstiftningen utifrån de speciella villkor som kan gälla i en viss bransch eller arbetsplats. Vi anser vidare att små arbetsgivare med färre än tio anställda ska undantas från lagstiftningen. Deltidsarbete innebär förstås lägre lön. Men inte bara det då de flesta av ersättningarna inom socialförsäkringssystemet är inkomstrelaterade. Det gäller för sjukförsäkringen, föräldraförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen. På samma sätt är det med pensionsersättningar. Deltidsarbetet och de lägre lönerna ger alltså negativa ekonomiska effekter livet ut. Kvinnors deltidsarbete innebär inte bara ojämställda förhållanden på arbetsmarknaden. Det skapar också ojämställdhet i hemmet och i förhållande till anhöriga. Det är kvinnor som i högre grad än män hand tar om barnen och andra anhöriga. Likaså är det kvinnor som i huvudsak utför hushållssysslorna. Så blir det när män tillåts lägga mer tid på det betalda lönearbetet. Den borgerliga regeringen har infört stora skatteavdragsmöjligheter för hushållsnära tjänster. Ett motiv för detta är enligt dem själva att hjälpa kvinnor ut på arbetsmarknaden. förnekar inte att skattedumpningar för hushållsnära tjänster också kan ge en sådan effekt. Men det har inget med jämställdhet att göra. Det som händer är istället att städgörat blir lågavlönat lönearbete som fortfarande utförs av framför allt kvinnor som jobbar deltid. är av flera skäl motståndare till skatteavdraget för hushållsnära tjänster. Det handlar bl.a. om att man inte löser det strukturella problemet, att männen inte tar tillräckligt ansvar för hemmet och anhöriga. Dessutom gynnar skatteavdragets konstruktion ensidigt de högavlönade. Det krävs en inkomst för att det ska vara lönsamt att köpa tjänsten i jämförelse med att själv ta ledigt från jobbet för att utföra jobbet. väg är en annan. Vi föreslår att föräldraförsäkringen byggs ut med en så kallad pappamånad och dessutom att det införs möjlighet för föräldrar att gå ned i arbetstid för att kunna ha mer tid med sina barn. Det ger verkliga förutsättningar för männen att ta ett jämställt helhetsansvar för ett liv med både hem, anhöriga och arbete. Det är självklart att många av de värderingar vi alla bär på har inslag av historiskt arv. Och av djupt förankrade värderingar byggs också normer. I utredning, Makt att forma samhället och sitt eget liv, förs ett intressant resonemang om att normer satt sig djupt i vissa branscher. Där finns föreställningen om deltidsarbete som norm för kvinnors arbete trots att en majoritet av kvinnorna på arbetsmarkanden arbetar heltid. Enligt uppfattning är det hög tid att komma till rätta med problemet att olika normer, beroende av kön, gäller på svensk arbetsmarknad. Då vi kan konstatera att arbetsmarknadens parter misslyckats att avtalsvägen lösa problemet med det ofrivilliga deltidsarbetet återstår lagstiftning. föreslår att tillkännager för regeringen som sin mening att det bör lagstiftas om att heltidsanställning, med för den anställde ökad individuell möjlighet till deltid, ska vara norm på den svenska arbetsmarknaden. De tidsbegränsade anställningarna har ökat drastiskt på svensk arbetsmarknad. Det var mot den bakgrunden den förra mandatperiodens röd-gröna riksdagsmajoritet beslutade att olika typer av tidsbegränsade anställningar förs samman till en gemensam fri visstidsanställning. ansåg, och anser fortfarande, att det är en bra ordning. Det behöver rensas upp bland allt för många tidsbegränsade anställningsformer. Det gäller särskilt då det är främst kvinnor som tvingas acceptera dessa otrygga anställningsformer. Sammantaget ökade de tidsbegränsade anställningarna med 236000 , från 380000 till 616000, enligt uppgifter från arbetskraftundersökningen (). Andra uppgifter gör gällande att antalet tidsbegränsade anställningar nu överstiger 660000. Kvinnor är precis som när det gäller deltidsarbete överrepresenterade bland de tidsbegränsade anställningarna. 353000 kvinnor har tidsbegränsade anställningar enligt . Motsvarande siffra för männen är 263000. När regeringen nu ytterligare underlättat för tidsbegränsade anställningar motverkas jämställdheten på arbetsmarknaden, enligt vår mening. Regeringen har ytterligare underlättat för tidsbegränsade anställningar detta trots att regeringen är medveten om jämställdhetsproblematiken. Det är främst kvinnor som har tidsbegränsad anställning, vilket kan ses som ett hinder för såväl ekonomiskt oberoende som utveckling och karriär. Förslaget att förbättra möjligheterna att träffa avtal om tidsbegränsad anställning kan därmed uppfattas medföra risk för att kvinnors position på arbetsmarknaden försämras ytterligare, skriver regeringen i proposition 2006/07:111 Bättre möjligheter till tidsbegränsade anställningar. Den allra otryggaste formen för tidsbegränsad anställning, behovsanställning, har ökat mest. Behovsanställning innebär i princip att arbetsgivaren ringer och erbjuder arbete när behov uppstår. Det är inte ovanligt att sådana telefonsamtal kommer eller under den dag då man vill att den anställde ska arbeta. Behovsanställningarna ökade från 40000 till 125000 . Behovsanställningar är i särklass vanligast bland unga kvinnor som arbetar inom Hotell- och Restaurang, Transport, Handels och . På motsvarande sätt ökade objekts- och projektanställningar från 40000 till 90000 . Bland unga LO-kvinnor, i åldern , har nästan hälften tidsbegränsade anställningar medan det handlar om en fjärdedel bland unga LO-män. I en jämförelse mellan svenskfödda och utlandsfödda är förhållandet detsamma fast med skillnaden att det för utlandsfödda är betydligt högre siffror för såväl kvinnor som män. Av detta kan vi dra slutsatsen att den genomsittlige personen med tidsbegränsad anställningsform är en ung invandrarkvinna som arbetar i hotell- och restaurangbranschen. Det var mot bland annat mot denna bakgrund, att de tidsbegränsade anställningarna ökar närmast okontrollerat bland unga kvinnor, som den förra röd-gröna riksdagsmajoriteten bestämde sig för att använda lagstiftningsinstrumentet för att begränsa arbetsgivarnas överutnyttjande av tidsbegränsad anställning. Denna lagstiftning har rivits upp av den borgerliga alliansregeringen. föreslår att tillkännager för regeringen som sin mening att det behövs lagstiftning som begränsar arbetsgivarnas möjligheter att använda sig av anställningsformen tidsbegränsad anställning. kom regeringens senaste utredning i fråga om kvinnors representation i bolagsstyrelser (SOU 2006:11). Enligt utredningen fanns det kvinnor 2001, motsvarande siffra var 17procent. Utredaren konstaterade att den starkaste rekryteringen av kvinnor skedde och därefter har den minskat återigen. Enligt utredaren finns det heller inga juridiska hinder för att genomföra en kvotering av kvinnor till bolagsstyrelser. införde en lag om kvotering till börsbolagens styrelser där kravet ställdes på kvinnliga styrelseledamöter; annars riskerar bolaget tvångsupplösning. Börsbolagen gavs en tidsfrist att genomföra reformen. De flesta bolagen beräknas uppfylla kraven innan tidsfristen går ut. Lagen har gjort till det världsledande landet i kvinnorepresentation. Det är oacceptabelt att det i synnerhet i privata styrelser fortfarande inte råder en jämställd representation av kvinnor. Makten över kapital ligger således fortfarande mest hos männen. Kvotering är ett instrument som används när alla andra medel är uttömda. har länge krävt kvotering till bolagsstyrelser, men hitintills har väldigt lite hänt. anser att så länge bolagsstyrelserna inte själva tar sitt ansvar måste lagstiftaren arbeta för jämställdhet. bör således införa en lag om kvotering som kräver att av styrelseledamöterna i börsbolagsstyrelser ska vara fördelat till underrepresenterat kön. För att skapa jämställda levnadsförhållanden och ett mer jämställt samhälle krävs att samhällets fysiska planering och bebyggelse utformas efter både kvinnors och mäns förutsättningar. Det ligger också helt i linje med jämställdhetsmålen i offentliga utredning , Makt att forma samhället och sitt eget liv, och i de transportpolitiska målen som antagit. Traditionellt sett har dock samhället planerats efter mäns intressen och behov. Det har bidragit till att befästa de traditionella könsrollerna och begränsat handlings- och livsutrymmet främst för kvinnor, men även för män. Politiken och samhällsinstitutionerna har dock stora möjligheter att planera och utforma den fysiska miljön utifrån ett jämställdhetsperspektiv. Kommunerna har stor makt genom det så kallade planmonopolet. Kommunen ansvarar för planläggning av mark och vatten enligt , och har tillsyn över plan- och byggväsendet. Vid planläggning, både i översikts- och i detaljplanering, betyder detta att kommunen lämnar sitt förslag på var exempelvis bostäder, serviceinrättningar och arbetsplatser ska lokaliseras. ska sedan ge råd om, granska och pröva den kommunala planeringen med hänsyn till bland annat människors hälsa och säkerhet, riksintressen och miljökvalitetsnormer. ska också lämna rådgivande synpunkter till kommunen om jämställdhet. Många undersökningar visar att kvinnor i högre grad än män vill ha en samhällsplanering som skapar närhet mellan bostaden, förskolan/skolan, arbetsplatsen och vardaglig service av olika slag. Det beror förstås på att det är kvinnor som oftast tar hand om de vardagliga bestyren som att göra matinköpen och se till att barnen lämnas och hämtas på förskolan. Dessutom använder kvinnor inte bil i lika hög grad som män och blir därmed mer beroende av närhet och fungerande kollektiva kommunikationer. För kvinnor är det också betydelsefullt att samordning av olika funktioner bidrar till ett levande samhälle där människor rör sig, vilket skapar en känsla av trygghet. Kvinnor använder miljön runt arbetsplatser betydligt mer än män. Således är det väsentligt var kollektivtrafikens hållplatser placeras likaså att det finns tillgång till parker, gång- och cykelvägar. Då blir även helhetslösningar viktiga. Det räcker inte med att systemen av bilvägar hänger samman. Det gäller också för gång- och cykelvägar. Kvinnor går och cyklar betydligt mer än män. Kommunernas arbete med översikts- och detaljplaner styrs i grunden av (PBL). Därutöver använder man sig av remisser och utställningar som innebär att olika delar av samhället får möjlighet till insyn och visst inflytande. Remissarbetet skulle utan tvekan kunna förbättras med ett konsekvent jämställdhetsperspektiv. Fler verksamheter och organisationer som representerar kvinnors intressen borde efterhöras när planfrågor remissbehandlas. Men det gäller också att undersöka om remissinstanser tagit hänsyn till jämställdhetsaspekter när ärendet behandlats av dem. Enligt uppfattning ska dessa remissinstansers synpunkter väga särskilt tungt vid beslut om översikts- och detaljplaner. Medborgarinflytandet behöver stärkas. En kommunikativ strategi och planering med medborgardialog ger förutsättningar för att tydligt lyfta fram både kvinnors och mäns erfarenheter och önskemål när det gäller boendet, arbetslivets och vardagslivets organisering. I sin tillsynsroll och rådgivande roll har länsstyrelserna en viktig uppgift att se till att arbetet med planerna syftar till ett jämställt samhälle.