mot · GV02A347 · 2007-09-21 00:00:00 — För att täcka in dessa målgrupper bedömer vi att 2000 platser i snitt bör beredas inom ramen för programmet. Utbildningen köps in av arbetsförmedlingen, och kommunerna står som anordnare inom ramen för gymnasieskolan eller den kommunala vuxenutbildningen. Utbildningen ska vara , och den primära målsättningen är att deltagarna ska få en yrkesutbildning som ökar möjligheterna att få varaktigt arbete. I målgruppen finns både personer som inte alls påbörjat gymnasieutbildning och sådana som lämnat gymnasiet efter olika . Programmet måste därför vara individuellt anpassat och alla deltagare ska erbjudas att också läsa in de teoretiska kärnämnen som krävs för att få högskolebehörighet. Det ska dock inte vara ett krav att läsa teoretiska kärnämnen för att få ta del av programmet. Efter genomgånget program ska de deltagare som så önskar ges möjlighet att bygga på utbildningen inom ramen för komvux och på så sätt skaffa högskolebehörighet. Utredningen 2007:18 har studerat insatser för arbetslösa ungdomar, däribland ungdomsgarantin (UG), det kommunala ungdomsprogrammet (KUP), insatser i AMS regi och arbetsmarknadsutbildning, och presenterar en rad studier och lärdomar. Slutsatsen i utredningen är att arbetsmarknadsutbildning är den mest effektiva insatsen. Syftet med arbetsmarknadsutbildning är att stärka den arbetssökande och underlätta för arbetsgivarna att hitta personal med rätt kompetens. Enligt återrapportering fick cirka 72procent av ungdomarna som deltagit i arbetsmarknadsutbildning arbete efter avslutat program. Rapporten på individen (Okeke, , Ura 2005:6) visar också på positiva effekter för ungdomar som gått arbetsmarknadsutbildning där hela 73procent har fått jobb . Arbetsmarknadsutbildning är den mest effektiva insatsen för arbetslösa, men också den mest resurskrävande. En plats i arbetsmarknadsutbildning kostar enligt AMS , vilket motsvarar en årskostnad om . Alla deltagare i det program för unga långtidsarbetslösa som vi vill satsa på ska vara berättigade till aktivitetsstöd. Vi vill höja grundbeloppet i aktivitetsstödet från per dag till per dag, vilket motsvarar en månadsersättning på . Dessutom vill vi höja lägsta nivån i aktivitetsstödet från per dag till per dag för de som inte uppfyllt arbetsvillkoret. Det motsvarar en månadsersättning på . I budgetmotion avsätter vi resurser platser i arbetsmarknadsinriktad gymnasieutbildning för unga långtidsarbetslösa . Det beräknas uppgå till en årskostnad om exklusive aktivitetsstöd . Mot bakgrund av det som anförs bör regeringen initiera en tvåårig satsning på arbetsmarknadsutbildning upp på gymnasienivå för alla långtidsarbetslösa ungdomar mellan som endast har förgymnasial utbildning i enlighet med vad som anförs i motionen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.5Unga utanför och kommunernas ansvar Utredningen utanför (SOU 2003:92) har kartlagt livsvillkoren för de unga utanför som varken studerar, arbetar eller är arbetslösa. Många av dem som utredningen har intervjuat har arbetarklassbakgrund, lever på försörjningsstöd, och har sammansatta sociala problem såsom missbruksproblem, psykisk ohälsa eller funktionshinder. De är inte jobbklara, har inte läst klart gymnasiet och är inte tillräckligt motiverade att fortsätta studera. Slutsatsen i utredningen är att samhället bör fortsätta utveckla sin generella välfärdspolitik och att det inte finns en enkel och billig lösning för att hjälpa unga utanför. Däremot är det nödvändigt att garantera ett fullgott stöd till dessa ungdomar, även om det är mycket resurskrävande. En viktig förebyggande insats som utredningen utanför föreslår är att det kommunala uppföljningsansvar som tidigare återfanns i skollagen borde återinföras, förtydligas och utökas så att varje kommun inom ramen för detta ansvar bildar en organisation som har till uppgift att söka upp och noga utreda varje person som är och som inte studerar, arbetar eller har någon annan känd sysselsättning. finns det ingen motsvarande uppsökande verksamhet. I och med antagandet av proposition 2004/05:2 Makt att bestämma rätt till välfärd, har kommunerna endast ansvar för att hålla sig informerade om personer som inte slutfört sin gymnasieutbildning, och erbjuda dessa lämpliga individuella åtgärder. Detta ansvar regleras i 1 kap. 18 § skollagen. är kommunerna skyldiga att hålla sig underrättade om ungdomar i åldrarna som inte går på gymnasiet. visar dock i rapporten om icke-skolpliktiga ungdomar det kommunala uppföljningsansvaret att det förekommer stora brister när det gäller kommunernas uppföljningsansvar. 25procent av kommunerna saknade uppgifter om de ungdomar mellan som står utanför gymnasieskolan och mindre än hälften av kommunerna hade någon handlingsplan för dem som varken studerade eller jobbade. Enligt beräkningar omfattades 32000 personer av det kommunala uppföljningsansvaret 2005. 90procent av ungdomarna i gruppen hade påbörjat gymnasiestudier men avbrutit dem, och 50procent hade påbörjat gymnasieskolans tredje år. Vidare visar rapporten att det är fler ungdomar i storstäderna som omfattas av det kommunala uppföljningsansvaret. Regeringens proposition 2006/07:118 En jobbgaranti för ungdomar innebär ingen förändring avseende ansvarsfördelning för arbetslösa ungdomar mellan AMS och kommunerna. Vi befarar att den otydliga ansvarsfördelningen mellan AMS och kommunerna när det gäller ungdomar som inte har slutbetyg från gymnasiet kan leda till att än fler ungdomar faller mellan stolarna och hamnar i den allra mest utsatta gruppen bland lågutbildade unga på arbetsmarknaden. Regeringen nöjer sig med att konstatera att det är viktigt att det sker en samverkan mellan arbetsförmedlingen och kommunen för att ungdomar som har avbrutit sina gymnasiestudier ska återuppta dem. Regeringen avser att återkomma i denna fråga om det finns behov. menar att det i allra högsta grad finns behov av en höjd ambitionsnivå när det gäller utbildningsinsatser för unga arbetslösa. Det finns stora utbildningsbehov i målgruppen för regeringens jobbgaranti för ungdomar. AMS visar i sitt remissvar till promemorian En jobbgaranti för ungdomar att en studie av målgruppen för jobbgarantin så som den ser ut visar att 16procent är utlandsfödda, att 22procent har grundskola som högsta utbildning, 72procent gymnasium som högsta utbildning samt att 9procent har funktionshinder. Regeringen menar att 16-åringar som hoppar av gymnasiet ska erbjudas jobbsökarkurser och inte omhändertas av kommunerna. Det visar på en mycket ansvarslös inställning till unga människors behov, och bortser helt från det tydliga sambandet mellan oavslutad gymnasieutbildning och långvarig arbetslöshet. Utredningen utanför (SOU 2003:92) föreslår att det kommunala uppföljningsansvar som tidigare återfanns i skollagen återinföras, förtydligas och utökas så att varje kommun inom ramen för detta ansvar bildar en organisation som har till uppgift att söka upp och noga utreda varje person som är och som inte studerar, arbetar eller har någon annan känd sysselsättning. finns det ingen motsvarande uppsökande verksamhet. Kommunerna ska erbjuda sysselsättning på heltid. instämmer i utredningens förslag. Detta utökade ansvar för kommunerna ska dock inte förhindra unga från och med som inte vill studera eller av annan anledning är inskrivna på arbetsförmedlingen att få tillgång till fullt stöd från arbetsförmedlingen. Mot bakgrund av det som anförs bör det kommunala uppföljningsansvaret som tidigare återfanns i skollagen återinföras i enlighet med vad som anförs ovan. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. När det gäller övriga insatser för arbetssökande ungdomar instämmer i många av de förslag som framförs i AMS budgetunderlag för 20082010. anser liksom AMS att åldersgränsen för pendlingsresor, bohagstransporter och tillträdesresa ska sänkas från dagens till . Detta skulle underlätta geografisk rörlighet för unga arbetssökande. Behovet av ekonomiskt stöd till arbetslösa för pendling och flytt har ökat i och med regeringens kraftiga försämringar av arbetslöshetsförsäkringen i kombination med avskaffandet av den så kallade 100-dagars-regeln om möjligheten att initialt begränsa sitt arbetssökande yrkesmässigt och geografiskt. anser att 100-dagarsregeln för begränsning av sökområde bör återinföras och yrkar för detta i vår motion 2007/08:A345 om arbetslöshetsförsäkringen. Att flytta och pendla innebär stora merkostnader även för ungdomar . Mot bakgrund av det som anförs bör åldersgränsen för pendlingsresor slopas i förordningen (1999:594) om flyttningsbidrag. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. När det gäller arbetsmarknadsutbildning bör arbetsförmedlingen ges möjlighet att utnyttja reguljär utbildning på högskolenivå eller motsvarande som arbetsmarknadsutbildning för arbetssökande som har en akademisk examen motsvarande minst 120 poäng. Förutsättningen ska vara att utbildningen är inriktad mot bristyrken där en kompletterande utbildningsinsats på högskolenivå kan bidra till yrkesväxling från yrkesinriktning med svag efterfrågan till en yrkesinriktning med hög efterfrågan eller risk för flaskhalsar. AMS bör få i uppdrag att utnyttja reguljär utbildning på högskolenivå för vissa arbetssökande. Det bör som sin mening ge regeringen till känna. 7Fler högskoleutbildade avgörande för konkurrenskraft har andelen högskolestudenter i fördubblats. Enligt utredningen för ungas etablering på arbetsmarknaden (SOU 2006:102) har 52procent av kvinnorna och 39procent av männen påbörjat högre studier . Att allt fler får chans att studera vidare är resultatet av en demokratisering och utbyggnad av högskolan, studiestöd m.m. Utredningen för ungas etablering på arbetsmarknaden (SOU 2006:102) behandlar frågan om betydelsen av högre utbildning för framtida konkurrenskraft. Även om det finns arbetslösa akademiker, är arbetslösheten betydligt lägre bland högskoleutbildade än bland övriga. TCO jämför i rapporten en möjlighet eller fälla? sambandet mellan arbetslöshet bland akademiker och andelen akademiker inom EU. I rapporten finner man inget stöd för att det skulle föreligga ett samband mellan andelen akademiker i ett land och arbetslösheten bland akademiker. Arbetslösheten bland akademiker i EU uppgår till 4,1procent jämfört med 7,3procent för dem med kortare utbildning. TCO menar att retoriken om akademikerarbetslöshet är överdriven och att den bidrar till den sociala snedrekryteringen till högskolan. anser liksom TCO att bör satsa på en fortsatt utbyggnad och kvalitetsförstärkning av högskolan. Regeringen är däremot kritisk till den ökade utbildningsnivån i befolkningen och skriver på sidan 28 i finansplanen till den ekonomiska vårpropositionen 2007: För ungdomar kan en del av utanförskapet också förklaras av utformningen av utbildningssystemet, som bidragit till att studietiderna förlängts och bristande matchning mellan ungdomarnas utbildningsval och arbetsgivarnas efterfrågan på kompetens. Regeringen företräder en bakåtsträvande syn på utbildning som överensstämmer med dess politik i övrigt som syftar till att inrätta en låglönearbetsmarknad med lågkvalificerade jobb och ökade klyftor i samhället där endast vissa ska få privilegiet att studera på högskola. För att en fortsatt kvalitetsförstärkning av högskolan och en breddad rekrytering ska vara möjliga är det viktigt att förbättra studenternas ekonomiska situation. Det är även viktigt för att förhindra utvecklingen mot att allt fler studenter tvingas jobba extra för att kunna försörja sig. Enligt CSN uppgick det totala antalet studenter med studiemedel /2006 till 359000. Den låga nivån på studiemedlet gör enligt en sammanställning från att studenter som endast lever på studiemedlet om går minus när de täckt alla nödvändiga utgifter. Som en följd av studenters dåliga ekonomi tvingas många jobba extra under sin studietid. Enligt Studentspegel uppger 50procent av samtliga studenter och 46procent av dem som är registrerade på en 20-poängskurs att de jobbar extra under en vanlig vecka. 40procent av dem som jobbar gör det mer än . Att många studenter tvingas jobba extra för att överleva har en negativ inverkan på studieresultat och hälsa. Utredningen 2006:77 Ungdomar, stress och psykisk ohälsa konstaterar att den ekonomiska stressen bland studenter är stor: Den främsta stressfaktorn bland studenterna är ekonomin. Ungdomarna anser att de inte klarar sig på studielånet utan är tvungna att jobba extra. Konsekvensen är att man ständigt är stressad, dels eftersom tidsbristen är , dels av en ständig växelvis oro över ekonomin. (s. 16) Utredningen föreslår med anledning av denna situation en höjning av studiemedlet och bidragsdelen. har länge drivit frågan om en höjning av studiemedlet och föreslår i budgetmotionen att det ska höjas med /månad och att hela höjningen ska ha omvandlats till bidrag 2010. Den urholkade ekonomin för studerande leder också till att studenter i praktiken riskerar att bidra till dumping av löne- och arbetsvillkor. Att en allt större grupp personer som har en grundinkomst i studiemedlet konkurrerar om jobb på den reguljära arbetsmarknaden underminerar förutsättningarna för att driva krav på höjda löner och förbättrade anställningsvillkor. Det är därför också av intresse för de fackliga organisationerna att studerande ges sådana möjligheter för försörjning att de inte behöver arbeta vid sidan av . 8Trygga jobb till unga Ett stort problem för ungdomar i dagens är de osäkra anställningarna. Andelen tidsbegränsade anställningar i har ökat från 11,9procent till 16,8procent 2006. Enligt hade 771300 löntagare någon form av tidsbegränsad anställning . Tidsbegränsade anställningar är vanliga framför allt bland unga, bland kvinnor och inom LO-yrken. Enligt SCB har 75procent av ungdomarna och 50procent av ungdomarna i arbetskraften tidsbegränsade anställningar. De tidsbegränsade anställningarna är allra vanligast inom LO-yrken. Enligt SCB har 25,3procent av de anställda med LO-yrken tidsbegränsade anställningar jämfört med 8procent bland de anställda med Sacoyrken. Tabell 1 Andel tillsvidareanställda och tidsbegränsat anställda fördelat efter facklig organisation 2006(procent) Källa: Arbetskraftsundersökningar (), (). Förutom ålder och klass är kön avgörande för anställningstryggheten. Enligt SCB hade 19procent av kvinnorna 2006 tidsbegränsade anställningar, jämfört med 15procent av männen. Det är således framförallt ungdomar, kvinnor och LO-medlemmar som får hålla tillgodo med de osäkra anställningarna. Dessa kategorier sammanfaller dessutom, och allra mest överrepresenterade bland de visstidsanställda är unga kvinnor med LO-yrken. Enligt LO har 42procent av kvinnorna och 26procent av männen under med LO-yrken en tidsbegränsad anställning. En tidsbegränsad anställning innebär svårigheter att planera sin tid och sin ekonomi. Utan tillsvidareanställning är det svårt att få hyreskontrakt eller banklån. De osäkra anställningarna gör att många unga människor inte kan påbörja sina vuxenliv. Otryggheten påverkar hälsan negativt. I takt med en allt otryggare arbetsmarknad har också ohälsan bland unga ökat. Det är belagt att visstidsanställda har sämre hälsa och arbetsvillkor än tills-vidareanställda. Visstidsanställda får mindre kompetensutveckling, har mindre kontroll över arbetet, sämre hälsa och upplever större oro än tillsvidareanställda för sin ekonomiska situation. Tidsbegränsade anställningar innebär alltid en urholkning av arbetstagarens rättigheter eftersom anställningsskyddet i lagen om anställningsskydd är kopplat till tillsvidareanställningen. Visstidsanställda är utlämnade till arbetsgivarens godtycke för fortsatt anställning. Det krävs ingen saklig grund för att bli av med visstidsanställda, de omfattas inte av turordningsreglerna, och inte heller av skydd vid ålder eller sjukdom. Det missgynnar särskilt gravida kvinnor som sällan får sina tillfälliga anställningar förlängda. Den form av visstidsanställning som är mest otrygg är den så kallade behovsanställningen. Behovsanställningarna har ökat sin andel av de tidsbegränsade anställningarna från 5,7procent 1987 till 20,1procent 2007. Det är därmed den anställningsform som har ökat allra mest. Bland unga LO-kvinnor har behovsanställningarna ökat mycket kraftigt. För kvinnliga LO-medlemmar under har behovsanställningarna ökat från 3procent 1990 till 16procent 2005. Och bland kvinnliga LO medlemmar har behovsanställningarna ökat från 1procent 1990 till 12procent 2005. Det innebär att varannan visstidsanställd LO-kvinna mellan har en behovsanställning. Dessa anställningar är vanligast inom Hotell och restaurangs, Transports, Handels och område. Behovsanställningen är den mest otrygga anställningsformen och innebär att arbetsgivaren erbjuder arbete när det finns behov. Den behovsanställda blir anställd på nytt vid varje arbetstillfälle. De är vår tids daglönare. Arbetsgivaren kanske ringer och erbjuder jobb med kort varsel, och som anställd kan man inte planera sin tid eller ekonomi. De behovsanställda har dessutom minst chans att få tillsvidareanställning. Endast en av tre har övergått till fast jobb, övriga är antingen arbetslösa eller fortsatt visstidsanställda. En rad studier visar att övergången är trög även från andra tidsbegränsade anställningar till tillsvidareanställningar. Mindre än hälften av de visstidsanställda får tillsvidareanställning . 8.1Facklig anslutningsgrad sjunker bland ungdomar Anställningsformen är avgörande för individens position på arbetsmarknaden och i samhället. Men anställningsformerna påverkar också den fackliga kollektiva styrkan. Det ökade antalet osäkra anställningar är utan tvekan en bidragande orsak till att den fackliga anslutningsgraden bland ungdomar har sjunkit kraftigt . har med hjälp av SCB:s undersökningar av levnadsförhållanden räknat ut att den fackliga anslutningsgraden har sjunkit bland ungdomar mellan från 57,3procent 1990 till 43,2procent 2005. Motsvarande utveckling hos hela arbetskraften är en sjunkande facklig anslutningsgrad från 78,9procent 1990 till 75procent 2005. Facklig anslutningsgrad för ungdomar och den totala arbetskraften, 19902005(procent) Källa: () dnr 2007:1006. Enligt LO:s rapport om facket om jobbet Ungdomar och facket (nr 5 av 7 2007) finns det en rad orsaker till den sjunkande fackliga anslutningsgraden bland unga. Till dels beror det på strukturomvandling i ekonomin från tillverkningsindustri till tjänstesektor. Eftersom den fackliga anslutningsgraden är lägre i tjänstesektorn än i industrin och många ungdomar jobbar i tjänstesektorn påverkar detta anslutningsgraden. En huvudförklaring till den sjunkande fackliga anslutningsgraden bland ungdomar är dock den ökade andelen tidsbegränsade anställningar. Visstidsanställningarna bland personer i arbetskraften har ökat från 30procent 1990 till 58procent 2006. LO menar att denna utveckling har påverkat den fackliga anslutningsgraden. Att visstidsanställda är fackligt organiserade i mindre utsträckning än tillsvidareanställda kan ha flera orsaker. För många är det kanske oklart vilket fack man ska ansluta sig till om man byter jobb och arbetsplats ofta. Dessutom är det efter den borgerliga regeringens reformer en ekonomisk fråga huruvida man har råd att vara med i facket eller inte. Det kan också bero på att visstidsanställningar är vanligast på små arbetsplatser där facket är svagare än på stora arbetsplatser. Hjärtat i den svenska kollektivavtalsmodellen är de fackliga organisationernas medlemmar. Utan medlemmar är det omöjligt att upprätthålla kollektivavtalens omfattning på arbetsmarknaden. Med färre medlemmar skulle kollektivavtalen och fackets möjligheter att få till stånd avtal få lägre legitimitet. Om visstidsanställningarna fortsätter att öka och det fackliga medlemsantalet fortsätter att sjukna finns det därför anledning till oro för kollektivavtalsmodellens framtid. 8.2Regeringen försämrar anställningsskyddet för visstidsanställda Trots denna oroande utveckling har beslutat i enlighet med proposition 2006/07:111 Bättre möjligheter till tidsbegränsade anställningar att anställningsskyddet ska försvagas ytterligare för visstidsanställda. Regeringen har särskilt anammat myten om att unga löntagare vill ha tidsbegränsade anställningar. Men flera undersökningar visar på raka motsatsen. De allra flesta vill ha en fast anställning och värderar anställningstrygghet mycket högt. LO hänvisar i rapporten och arbetstider 2005 till undersökningar som visar att 96procent av alla löntagare i vill ha tillsvidareanställning. Med regeringens nya politik ska allmän visstidsanställning och vikariat övergå i tillsvidareanställning efter sammanlagt 24 månaders anställning hos samma arbetsgivare . Vidare kan arbetsgivare provanställa . Det innebär att arbetsgivare kan ha en visstidsanställd under sammanlagt (allmän visstidsanställning, vikariat och provanställning) utan att behöva erbjuda tillsvidareanställning. Med så långa perioder av visstidsanställningar har den borgerliga majoriteten övergett tillsvidareanställningen som norm på arbetsmarknaden. Med förändringarna i LAS från förlängs också kvalifikationstiden för företrädesrätt till återanställning från 6 . Detta försvagar anknytningen mellan arbetsgivare och arbetstagare och urholkar tillsvidareanställningen som norm. Eftersom anställningsskyddet i lagen om anställningsskydd är kopplat till tillsvidareanställningen måste andelen visstidsanställningar minska om anställningsskyddet ska försvaras. förordar därför en allmän visstidsanställning som efter 12 månaders anställning övergår i tillsvidareanställning. Maxtiden för vikariat bör sänkas från tre till innan de övergår i tillsvidareanställning. Den sammanlagda maxtiden för visstidsanställningar oavsett form, bör vara 36 månader . Dessutom bör kvalifikationstiden för företrädesrätt till återanställning inträda tidigare. utnyttjar oseriösa arbetsgivare den befintliga regeln om att företrädesrätt till återanställning inträder . Genom att inte erbjuda fortsatt anställning förhindras anställda från att bli inlasade. Företrädesrätten till återanställning är viktig för att upprätthålla tillsvidareanställningen som norm. Den bör därför inträda efter sammanlagt 6 månaders anställning . Återanställningsrätten bör dessutom förlängas från dagens 9 månader till att gälla 12 månader från och med uppsägning. Säsongsanställning bör rymmas inom allmän visstidsanställning och därmed utgå som särskild anställningsform i LAS. Om det finns behov av att anpassa anställningen efter säsong bör det avtalas i kollektivavtal, vilket möjliggör en bra lösning på branschspecifika problem. Provanställning är en anställningsform som är avsedd att leda till tillsvidareanställning, och bör kvarstå som egen anställningsform. Provanställning bör dock ingå i ramtiden för allmän visstidsanställning. Mot bakgrund av det som anförs bör lagen om anställningsskydd avseende tiden i allmän visstidsanställning, maxtid för visstidsanställningar oavsett form, provanställningar, säsongsanställningar och företrädesrätt till återanställning ändras i enlighet med vad som anges ovan. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.3.1 Höjd arbetsgivaravgift för otrygga anställningar Visstidsanställningar tillgodoser arbetsgivarnas behov av flexibilitet. Det högsta priset för den flexibiliteten betalar den enskilde som hamnar i en mycket utsatt och oskyddad position som visstidsanställd. Men de allt vanligare visstidsanställningarna innebär också stora kostnader för samhället i form av återkommande perioder av arbetslöshet. Det är också belagt att visstidsanställda har högre ohälsotal än tillsvidareanställda, vilket också medför kostnader för samhället. Arbetsplatser med många visstidsanställda har även svårare att bedriva ett systematiskt arbetsmiljöarbete, vilket ställer högre krav på tillsynsarbete. I syfte att skapa incitament för arbetsgivarna att tillsvidareanställa och täcka de kostnader visstidsanställningar orsakar bör en högre arbetsgivaravgift tas ut för otrygga visstidsanställningar.