mot · GV02So381 · 2007-09-30 00:00:00 — 4Levnadsvillkor för människor med funktionshinder3 513000 fler anställda i handikappomsorgen5 7LSS och personlig assistans7 10Barn med neuropsykiatriska diagnoser9 11.1Begränsningar av antal resor10 13Våld mot kvinnor med funktionshinder13 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om vikten av att belysa den totala ekonomiska situationen för personer med funktionshinder i enlighet med det tillkännagivande som lämnade till regeringen i bred politisk enighet , vilket är särskilt angeläget efter försämringarna i socialförsäkringssystemet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör kostnadsberäkna och genomföra förslag undantaget höjningen av högkostnadsskyddet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag att klargöra rätten till sexhjälpmedel och att dessa hjälpmedel bör ingå i landstingens ansvar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör överväga vilka åtgärder som krävs så att taltjänsten byggs ut i hela landet. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring av LSS så att även personkrets 3 får tillgång till daglig verksamhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda kostnad och genomförande av att i lagen om färdtjänst införa en skrivning liknande den som finns i lagen om riksfärdtjänst om att egenavgiften ska motsvara normala resekostnader med allmänna färdmedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör ges det övergripande ansvaret för tillsynen av färdtjänsten och riksfärdtjänsten och att länsstyrelserna får det direkta ansvaret, på samma sätt som annan tillsynsverksamhet är organiserad. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att beslutet om färdtjänst även ska gälla för ledsagare. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att en färdtjänstberättigad ska få ta med medresenärer och att detta regleras i de två färdtjänstlagarna.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en utredning av våld mot kvinnor med funktionshinder. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att vidta åtgärder så att ersättningssystemet för merkostnader i samband med bl.a. glutenintolerans blir likvärdigt och rättvist över landet. 1 Yrkandena 69 hänvisade till TU. Minst 1,2 miljoner människor i har någon form av permanent funktionsnedsättning. Människor med funktionshinder påverkas liksom alla andra av samhällsutvecklingen som helhet och handikappolitik kan inte ses som ett isolerat politikområde skilt från resten av vår politik. söker skapa ett solidariskt samhälle som präglas av jämlikhet och jämställdhet. Det är ett samhälle där var och en bidrar efter förmåga och där stöd ges till var och en efter behov. En sådan politik är kopplad till en välfärdsstat med en stark offentlig sektor och ett högt skatteuttag som möjliggör generösa generella bidragssystem likaväl som särskilda bidrag till grupper med extra stora behov. fördelnings- och välfärdspolitik skulle göra livet betydligt lättare för många med funktionshinder. med dess ekonomiska kris blev en period när vi i fick inrikta arbetet i riksdag, kommuner och landsting på att förhindra försämringar. Det blev när byggnationer inte gjordes tillgängliga, när det var svårt att få adekvat vård, hjälpmedel och färdtjänst och där det var lätt att spara på habilitering och rehabilitering. I samarbetet med Socialdemokraterna och lyckades vi återställa en del av detta. Vi är nu starkt oroade över hur den borgerliga regeringens politik kommer att slå mot personer med funktionshinder. Särskilt gäller detta för de grupper med funktionshinder som inte har möjlighet att arbeta. Mot dessa slår regeringens politik skoningslöst. 4Levnadsvillkor för människor med funktionshinder Personer med funktionshinder är också kvinnor och män. Det kan tyckas vara ett självklart påstående, men människor med funktionshinder betraktas ofta som könlösa. Ett synsätt som innebär att väsentliga delar av människor med funktionshinders liv reduceras eller osynliggörs. Den ojämställdhet som finns mellan kvinnor och män med funktionsnedsättning osynliggörs också. I de sammanhang där könet ändå synliggörs är det vanligt att man utgår ifrån ett heteronormativt synsätt, vilket gör att homo- och bisexuella och transpersoner med funktionshinder blir dubbelt osynliggjorda. Är personen dessutom av icke-svenskt ursprung har samhället stora svårigheter att förhålla sig till de behov personen har. Enligt 2004 förefaller arbetsgivare gynna män framför kvinnor i anpassningen av arbete då arbetsoförmågan är ett faktum. I bedömningar om kvinnors och mäns rehabiliteringspotential som handläggare ska göra uppträder ett könsmönster. Detta mönster återspeglar synen på mannen som familjeförsörjare. Således är urvalet av rehabiliteringstjänster som tillhandahåller, i synnerhet utbildningsmöjligheter, större för män än för kvinnor. Liknande exempel kan hämtas från verksamheten inom sjukvården, arbetsförmedlingen och andra samhällsorgan. Det krävs en genusmedveten och professionell yrkesutövning för att minska risken för att likadana situationer leder till olika bedömningar beroende på kön. (Handu) gjorde 2005 en levnadsnivåundersökning med syfte att beskriva levnadsvillkoren för människor med funktionshinder. Handu:s utredning har funnit att kvinnor generellt sett har fler funktionsnedsättningar eller kroniska sjukdomar jämfört med män och deras allmänna hälsotillstånd är sämre. Kvinnorna har också generellt sett lägre inkomster, många av dem riktigt låga inkomster. Likaså hade en högre andel kvinnor än män använt smärtstillande läkemedel, sömnmedel, antidepressiva eller lugnande medel. Fler kvinnor än män uppger också att de är i behov av bostadsanpassning. Utredningen visar vidare att en majoritet av personer med funktionsnedsättningar använder hjälpmedel, men många saknar hjälpmedel som de har behov av. av de rörelsehindrade uppger att de inte har råd att betala för de hjälpmedel som de behöver. Det innebär att ca 10000 rörelsehindrade personer inte har råd med dessa hjälpmedel. Ett annat problem är att personer nekas hjälpmedel med hänvisning till att de har personlig assistans. Då många saknar arbete och istället har sjuk- eller aktivitetsersättning har många väldigt låga inkomster. En majoritet av de svarande har en bruttoinkomst som är lägre än . En av sex har en bruttoinkomst som är lägre än . Ensamstående har generellt sett en lägre personlig inkomst än vad sammanboende har. Det är främst kvinnorna som har de lägsta inkomsterna. Två tredjedelar av dem som har en bruttoinkomst , är kvinnor. De flesta personer med funktionsnedsättningar har merkostnader för sitt funktionshinder, men alla har för den skull inte handikappersättning. Till största delen beror det på att de inte ansökt om detta eller att de fått avslag på sin ansökan. En stor andel av dem som ändå har handikappersättning uppger att den inte täcker deras faktiska merkostnader för funktionshindret. Var sjätte person med rörelsehinder eller synskada i undersökningen uppger att de haft svårigheter med att klara de löpande utgifterna för mat, hyra och räkningar . Många har svårigheter att klara löpande utgifter kopplade till funktionshindret. uppmanade i samband med den nationella handlingsplanen för handikappolitiken, och efter förslag från , att regeringen skulle belysa den totala ekonomiska situation för människor med funktionshinder. Det gällde då bl.a. kostnader för läkarbesök och läkemedel, hjälpmedel, hemtjänst och färdtjänst. Det gällde också hur ett mer vittomfattande högkostnadsskydd kunde införas. Eventuella likheter och skillnader i ekonomisk situation för kvinnor och män skulle belysas särskilt. Trots att detta beslut fattades i bred politisk enighet har vi efterlyst denna översyn utan resultat. bör därför på nytt uppmana regeringen att belysa den totala ekonomiska situation för människor med funktionshinder i enlighet med det tillkännagivande som lämnade till regeringen under bred politisk enighet . Detta är särskilt angeläget efter försämringarna i socialförsäkringssystemet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 513000 fler anställda i handikappomsorgen konstaterar i en lägesrapport att var ca 54300 personer beviljade insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS (exklusive insatsen råd och stöd). Det motsvarar en ökning på . hade ungefär 17900 personer upp till hemtjänst och knappt 5700 särskilt boende enligt socialtjänstlagen (2001:453), SoL. Antalet personer med dessa insatser har ökat . Inom den kommunala handikappomsorgen arbetade ca 70000 personer . Runt 50000 arbetar som personliga assistenter i och drygt hälften av dessa är kommunalt anställda. Andelen personlig assistans genom privata företag har ökat . Man beräknar att det snart kommer att behövas 60000 personliga assistenter. Förutom fler personliga assistenter kommer det att behövas mer personal för att ge även personkrets 3 (dvs. en krets som består av personer med varaktiga psykiska och fysiska funktionshinder) inom LSS tillgång till daglig verksamhet. Stödet till personer med psykiskt funktionshinder behöver också förstärkas inom kommunerna. Det gäller bl.a. boende och sysselsättning. Sammantaget uppskattar vi att det finns ett behov av 13000 nya arbeten inom handikappomsorgen . Förhoppningsvis kan en del av dessa nya jobb besättas genom att en del av alla timanställda inom handikappomsorgen istället får fast arbete. Detta är en del av den satsning på 200000 nya jobb i den offentliga sektorn som vill genomföra. Förslaget presenteras i sin helhet i vår budgetmotion 2007/08:Fi276. Väntetiderna för ett hjälpmedel är generellt sett lång och olikheterna är stora mellan landstingen. Det är stora variationer i kostnaderna. I vissa landsting är de mycket höga, medan det i andra är mer måttliga kostnader för den enskilda. Onödiga sjukskrivningar uppstår i väntan på att få hjälpmedel. Det innebär kostnader för både individen och samhället. Hjälpmedelsfrågan är viktig från likabehandlingssynpunkt. En konsekvens av att bedömningen varierar mellan landstingen medför att möjligheten till rehabilitering också varierar beroende på var i landet en person är bosatt. Det har gjorts ett antal utredningar om olika delar av handikappolitiken. En sådan utredning är som har lagt fram ett antal viktiga förslag på hjälpmedelssidan. Det handlar om rätten till en snabb bedömning av hjälpmedelsbehovet. Landsting och kommuner ska inte få ta ut någon avgift för att tillhandahålla hjälpmedel annat än vanliga avgifter för besök etc. Utredningen föreslår att detta finansieras genom en höjning av högkostnadsskyddet i öppenvården med . stöder utredningens förslag, men föreslår en annan finansiering då ett höjt högkostnadsskydd drabbar många som har ekonomiska svårigheter. Utredningen innefattar vidare klargöranden om hur gränsdragningarna ska göras mellan olika aktörer med ansvar för hjälpmedel. Det är välbehövligt. Slutligen har utredningen ett antal förslag för att stimulera en ökad användning av IT-teknologi. Vi menar att hjälpmedelsutredningens förslag innebär ett viktigt steg framåt för att göra samhället mer tillgängligt och för att höja livskvaliteten för människor med funktionsnedsättning, men det har funnits vissa frågetecken kring kostnaderna. Därför bör regeringen kostnadsberäkna och genomföra förslag, undantaget höjningen av högkostnadsskyddet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Om människor med funktionshinder blir betraktade som könlösa innebär också det att sexualiteten osynliggörs. För många med omfattande funktionshinder behövs det hjälpmedel och stöd för att kunna leva ett självständigt sexuellt aktivt liv. Tyvärr finns det fortfarande mycket tabun kring detta område och det verkar finnas en oklarhet kring i vilken utsträckning landstingen ska bevilja sexhjälpmedel till dem som har behov av det. skriver i sitt betänkande 2006/07:SoU4: Enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) är det landstingens uppgift att erbjuda bl.a. dem som är bosatta inom hjälpmedel. Enligt utskottets uppfattning omfattar detta ansvar även sexhjälpmedel. Något tillkännagivande med anledning av motion So382 (v) yrkande 4 är därför inte nödvändigt. Just därför att socialutskottet menar att ansvar omfattar även sexhjälpmedel kan det finnas anledning att tydliggöra detta, eftersom alla landsting inte verkar dela den uppfattningen fullt ut. Därför menar vi att regeringen bör ge i uppdrag att klargöra rätten till sexhjälpmedel och att dessa hjälpmedel ingår i landstingens ansvar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Hjälpmedel kan även vara fysiska personer, vilket är fallet med exempelvis Taltjänst. Taltjänst är en särskild tolkförmedling. I vardagslivet kommunicerar vi t.ex. via talat eller skrivet språk med andra människor. De flesta av oss tar detta för givet medan det är omöjligt eller förenat med stora svårigheter för andra. För personer med röst-, tal- eller språksvårigheter, som primärt inte beror på hörselskada, verkar Taltjänst för att underlätta i kontakten med andra personer, t.ex. vid läkarbesök, bankärenden och föreningsaktiviteter. I övrigt skiljer sig inte Taltjänst från annan tolktjänst. Behov av hjälpmedel varierar beroende på funktionshindrets art och omfattning. Omgivningen och den enskildes önskningar är andra styrande faktorer vid utformandet av hjälpmedel. Det grundläggande syftet med ett hjälpmedel är att överbrygga de funktionsnedsättningar som den enskilda har på grund av sitt funktionshinder. Verbal kommunikation är en mänsklig funktion som är oundgänglig för de flesta och möjligheten till att kunna kommunicera kan också vara föremål för ett funktionshinder. Det kan handla om röst-, tal- och språksvårigheter. Ett hjälpmedel för att överbrygga dessa kommunikativa hinder är Taltjänst. har uppmärksammat att målet med att bygga ut Taltjänsten i hela landet inte uppnåtts, trots att målet sattes för . Taltjänsten är ett landstingsansvar, men staten kan vara pådrivande genom att följa upp satta mål och eventuellt stimulera utbyggnad. Regeringen bör därför överväga vilka åtgärder som krävs så att taltjänsten byggs ut i hela landet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7LSS och personlig assistans Regeringen har på initiativ tillsatt en utredning för översyn av personlig assistans för vissa personer med funktionshinder (). Kommittén arbetar med att se över stödet till personer med stort hjälpbehov. Kommittén har , bl.a. på initiativ, getts ett tilläggsdirektiv om att uppdrag utvidgas till att även omfatta frågan om vem som ska vara huvudman för LSS och den personliga assistansen. Den centrala frågan i uppdraget är om LSS fungerar som redskap för att uppnå de handikappolitiska målen. Det verkar vara så att det finns vissa svårigheter inbyggda i systemet som gör att det fungerar dåligt. En sådan motsättning är att det är staten som lagstiftar om rättigheterna enligt LSS, men det är kommunerna som får betala. En annan svårighet är att länsstyrelserna inte har några ytterligare maktmedel att ta till när en kommun fortsätter att trotsa lagen trots kritik. har föreslagit att staten ska ta över kostnadsansvaret för de första av den personliga assistansen från kommunerna. Den frågan kommer att titta på tillsammans med hela huvudmannaskapsfrågan för LSS. Vi följer utredningen med stort intresse och avstår från att komma med något skarpt förslag till dess att utredningen är färdig. Den tionde insatsen enligt LSS är daglig verksamhet för personer som saknar förvärvsarbete och som inte utbildar sig. Denna rättighet gäller inte för personkrets 3, en krets som består av personer med varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder. Dessa funktionshinder är stora och förorsakar betydande svårigheter och personerna har ett omfattande behov av stöd och service. Det är en brist att inte personkrets 3 har rätt till daglig verksamhet, inte minst med tanke på att så många människor med funktionshinder saknar arbete. Under /07 motionerade om att regeringen borde lägga fram ett förslag till en ändring av LSS så att personkrets 3 får rätt till daglig verksamhet. Utskottet höll med och skriver i sitt svar att Utskottet är av uppfattningen att det är väsentligt att frågan om huruvida daglig verksamhet ska utsträckas till personkrets 3 nu blir föremål för utredning. Vi har mot denna bakgrund lite svårt att förstå varför utskottsmajoriteten väljer att avslå vår motion. bör därför begära att regeringen lägger fram förslag till ändring av LSS så att även personkrets 3 får tillgång till daglig verksamhet. har länge krävt en lagstiftning mot diskriminering av människor med funktionshinder. Därför är det glädjande att nu kommit med ett förslag till en sammanhållen diskrimineringslag där funktionshinder inkluderas. Diskriminering ska enligt utredningen vara förbjuden enligt diskrimineringsgrunderna kön, könsidentitet, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning och ålder. I fråga om funktionshinder finns ett diskrimineringsförbud i arbetslivet, men det har saknats diskrimineringsförbud i fråga om , socialförsäkringssystemet, arbetslöshetsförsäkringen samt hälso- och sjukvården, vilket föreslår. Ett annat förslag är att diskrimineringsförbudet i fråga om varor tjänster och bostäder ska gälla för den som tillhandahåller varor, tjänster eller bostäder till allmänheten. När det gäller tillgänglighet föreslår utredningen följande: Den som omfattas av lagens förbud mot diskriminering som gäller utbildning och andra samhällsområden än arbetslivet får inte missgynna en person med funktionshinder genom att låta bli att vidta skäliga åtgärder för tillgänglighet som skulle kunna bidra till att den personen kan ta del av en vara, tjänst, bostad eller verksamhet, på lika villkor som personer utan sådant funktionshinder. Skyldigheten att vidta åtgärder för tillgänglighet gäller dock inte enskilda personer som tillhandahåller varor, tjänster eller bostäder. Underlåtenhet att vidta åtgärder för tillgänglighet är att anse som diskriminering. Ett potentiellt problem i denna konstruktion är skälighetsbedömningen som i värsta fall lämnar öppet för godtyckliga bedömningar och kanske även kan göra lagen tandlös. Det beror på var man lägger ribban för vad som anses skäligt. Inom arbetslivet föreslås att den nuvarande regleringen i lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder överförs till den nya lagen. Diskrimineringsförbudet för arbetsgivare gäller därmed även då arbetsgivaren vid anställning, befordran eller utbildning för befordran genom att vidta stöd och anpassningsåtgärder, kan skapa en situation för en person med funktionshinder som är jämförbar med den för personer utan sådant funktionshinder och det skäligen kan krävas att arbetsgivaren vidtar sådana åtgärder. Vi förutsätter att regeringen i den nya diskrimineringslagen fullföljer det starka skydd mot diskriminering för människor med funktionshinder som utredningen föreslagit. I den nationella handlingsplanen för handikappolitiken Från patient till medborgare (prop. 1999/2000:79) slås det fast att målet för handikappolitiken ska vara ett samhälle som gör det möjligt för människor med funktionshinder att bli fullt delaktiga i samhällslivet. Människors lika värde är en grundläggande utgångspunkt i vårt samhälle och alla människor har kunskaper, förmågor och erfarenheter som är viktiga för samhället. Därför måste samhället formas på ett sådant sätt att alla kan medverka i utvecklingen och nå full delaktighet. Människor som har funktionshinder utgör givetvis inget undantag i detta avseende. Personer med funktionshinder är medborgare med lika rättigheter och skyldigheter som andra medborgare. var med och tog fram den nationella handlingsplanen och vi tycker att den är väldigt bra. Men vi har märkt att själva genomförandet av planen går trögt. Därför ser vi att det kommer att krävas resursförstärkningar för att målet om att ska vara tillgängligt till 2010 ska kunna uppnås. föreslår därför att det tillförs för detta ändamål 2008, 500 miljoner 2009 och 750 miljoner 2010. Pengarna bör fördelas av regeringen och gå till olika typer av tillgänglighetssatsningar. Pengar för detta ändamål avsätts i motion för utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg (2007/08:So450). 10Barn med neuropsykiatriska diagnoser Det finns ett stort antal barn med funktionshinder och antalet ökar. Ökningen märks främst när det gäller barn som drabbats av autism och barn med neuropsykiatriska diagnoser som Asperger, Adhd m.fl. Det är barnens föräldrar som har det ofta tunga ansvaret för att utöva vård och tillsyn över barn med funktionshinder. Föräldrarna ska, förutom att sköta den dagliga vården och tillsynen, samordna och sköta en tröttsam och snårig kontakt med alla myndigheter och andra som finns runt familjen. Ohälsotalet bland föräldrar till barn med funktionshinder är förskräckande högt. Familjernas ekonomiska situation är ofta svår eftersom barnets funktionshinder och behov av omvårdnad är ett hinder för föräldrarnas förvärvsarbete. De diagnoser som ökar mest bland vårdbidragsärendena, dvs. neuropsykiatriska diagnoser och autism, passar inte in i rekvisiten för att rätt till vårdbidrag ska föreligga. Det innebär att en stor del av dessa får avslag eller ett lågt vårdbidrag, trots att förälderns insats för barnet i sin helhet är mycket stor och krävande. Orsaken är att barnet inte kräver direkta medicinska vårdinsatser utan andra insatser. Vi anser att reglerna för dessa grupper ska ses över så att fler kan få stöd. har ca 1300 barn personlig assistent enligt lagen om särskilt stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS. Dessa får i genomsnitt 60 timmars assistans . Det är som beslutar om dessa timmar. Ett problem som visat sig är att kassorna gör olika bedömningar och att det kan skilja mellan olika handläggares bedömning vid samma försäkringskassa. Föräldrar till barn med funktionshinder befinner sig ofta i en svår situation och behöver mer av samhällets stöd. har tidigare föreslagit en översyn av dessa föräldrars villkor. ligger dessa frågor hos . Den fick ett brett uppdrag att se över LSS och den personliga assistansen. avvaktar utredningens förslag och förutsätter att regeringen kommer med förslag på förbättringar för denna utsatta grupp av föräldrar. Färdtjänsten borde ge personer med funktionshinder möjlighet att resa på samma villkor som personer utan funktionshinder. är färdtjänsten enda möjligheten för många med funktionsnedsättning att företa resor. Den kollektiva trafiken är fortfarande tillgänglig i mycket begränsad utsträckning för t.ex. rullstolsburna, och det kommer att dröja länge än innan den kan sägas vara till för alla. Att färdtjänstresandet försvåras för människor med funktionshinder har två huvudorsaker. Den första är att huvudmännen har komplicerade beställningsrutiner och regelsystem. Dessa innebär att den som behöver tjänsten inte kan skaffa sig en överblick över sina resor. Beställda fordon uteblir eller är kraftigt försenade, och detta beror till stor del på den organisation som tillämpas i många kommuner. Det andra problemet är kostnaderna. Huvudmännen är fria att sätta priserna, vilket kan användas för att begränsa resandet. Det borde finnas en tydlig koppling mellan egenavgiften för färdtjänst och avgiften för att åka med kollektivtrafiken. Att ta ut en egenavgift för resa med färdtjänst som inte motsvarar avgiften för resa med den ordinarie kollektivtrafiken ställer åter personer som är i behov av färdtjänst i en ojämlik situation. Detta diskriminerar människor med färdtjänsttillstånd.