mot · GV02A381 · 2007-10-04 00:00:00 — Enligt om personliga assistenter har gjort inspektioner hos assistensanordnare och funnit att det ofta saknas rutiner för ett fungerande arbetsmiljöarbete som systematisk information, riskinventering, uppföljning etc. Dessutom förekommer risker för fysisk skada till följd av tunga lyft och belastning. Enligt rapporten menar dock assistenterna att arbetet som personlig assistent inte i första hand är fysiskt tungt utan snarare psykiskt påfrestande. Det faktum att arbetet i hög grad är förlagt till brukarens hem upplevs som den största påfrestningen, och ensamarbete upplevs som ett av de största arbetsmiljöproblemen. Dessa problem torde gälla även för personliga assistenter som är direktanställda i sin arbetsgivares hushåll. 2006:44 konstaterar i sitt betänkande att det förekommer omfattande brister i arbetsmiljön för personliga assistenter och andra som arbetar i hemmiljöer. Utredarna skriver i betänkandet att det framstår enligt vår mening inte längre som försvarbart att denna grupp arbetstagare inte skall omfattas av det skydd som arbetsmiljölagen ger. Mot bakgrund av det föreslår utredningen att anställda i hushåll bör omfattas av det skydd som arbetsmiljölagen ger. Utredningen föreslår att undantaget för arbete i arbetsgivarens hushåll i 1 kap. 4 § arbetsmiljölagen bör avskaffas. Vidare föreslår utredningen att följdändringar genomförs i lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete. instämmer i utredningens resonemang och anser att det är dags att förbättra arbetsmiljön för personer som är anställda i hushåll även om det innebär ett större arbetsgivaransvar för vissa funktionshindrade. Mot bakgrund av det som anförs bör undantaget för arbete i arbetsgivarens hushåll i 1kap. 4 § arbetsmiljölagen avskaffas. Detta bör besluta. Vidare råder särregler avseende tillsyn av arbetsmiljö och arbetstider för arbete i hushåll. Dessa regleras i 15 § arbetsmiljöförordningen och föreskriver följande: I fråga om arbete som utförs i hemmet skall inspektionsbesök ske endast på begäran av den arbetsgivare eller arbetstagare som berörs, eller om det finns någon annan särskild anledning till det. Motsvarande skall gälla beträffande arbete som utförs av den som driver verksamhet utan arbetstagare eller utan att ha annan arbetstagare anställd än familjemedlem. Detta innebär att det i praktiken inte förekommer några inspektioner i hushåll med anställda där lagen om arbetstider m.m i husligt arbete är tillämplig. Orsaken till dessa särregler avseende inspektioner har varit att skydda hemmets sfär och att arbetstagarna inte ansetts tillräckligt skyddsvärda. I och med att denna arbetsmarknad kan komma att växa är det motiverat att möjligheten till tillsyn av arbetsmiljön blir densamma som i övrigt i arbetslivet. Mot bakgrund av det som anförs bör särreglering avseende inspektioner av arbetsmiljön i hushåll i 15 § arbetsmiljöförordningen upphävas så att arbetstagare i hushåll omfattas av motsvarande skydd som andra arbetstagare. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Grundläggande i en strategi för bättre arbetsmiljöer, färre skador och sjukdomar relaterade till arbetet är en väl fungerande arbetsmiljöutbildning. Redan beslutade satsningar på regionala skyddsombud är steg i rätt riktning, men ambitionerna måste sättas högre. Trots stödet i arbetsmiljölagen är bristerna på området stora. Det är inte ovanligt att såväl skyddsombud som chefer saknar relevant utbildning. Enbart inom saknar ca 18000 skyddsombud och 11 500 arbetsledare arbetsmiljöutbildning. En tredjedel av alla arbetsledare, alltså fler än 50 000 personer, saknar grundläggande arbetsmiljöutbildning. För vanliga anställda är situationen ännu värre. menar att situationen är helt oacceptabel. Alla anställda ska ha rätt till grundläggande arbetsmiljöutbildning, och för chefer och skyddsombud ska arbetsmiljöutbildning och kontinuerlig vidareutbildning självklart vara en obligatorisk del av uppdraget respektive befattningen. Vidare bör, när det gäller chefer, särskilda arbetsmiljökörkort övervägas. föreslår att en översyn görs av behoven av partsgemensamma arbetsmiljöutbildningar och hur dessa skall tillgodoses. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Utbildning i arbetsmiljökunskap är också viktigt i vissa högskoleutbildningar. Det kan gälla ingenjörer och konstruktörer, ekonomer osv. Detta är också en fråga om att skapa reella förutsättningar för att rekrytera personer av underrepresenterat kön till olika yrken. Ett exempel på detta handlar om att anpassa arbetsredskap. har inslaget av arbetsmiljökunskap i utbildningen försämrats. I högskoleförordningen gällande bl.a. ingenjörsutbildningar finns krav på att de ska ha förvärvat kunskaper om och färdigheter i att handha produkter, processer och arbetsmiljö med hänsyn till människors förutsättningar. I utvärdering (2003:20R) framkommer att det finns stora brister när det gäller dessa kunskaper och färdigheter. Mot denna bakgrund krävs ett förtydligat ansvar för att arbetsmiljökunskap även i praktiken blir en viktig del i utbildningssystemet. Därför bör en handlingsplan tas fram i syfte att rusta upp arbetsmiljökunskapen i utbildningsprogram som har stor betydelse för arbetsmiljön. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. bör tillföras resurser för att administrera ett skyddsombudsregister, vars huvudsyfte är att kunna ge information om nya metoder i arbetsmiljöarbetet till skyddsombud. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har som tillsynsmyndighet en central roll för det lokala arbetsmiljöarbetet. är utomordentligt kritiskt till regeringens kraftiga nedskärningar på , och vi avsätter väsentligt mer resurser till myndigheten i vår budgetmotion . Det behövs både fler inspektörer och ökad kompetens eftersom förändringstakten i arbetslivet är hög och nya riskfaktorer tillkommit som ställer krav på delvis andra kunskaper och omställningar i det traditionella tillsynsarbetet. Medan den traditionella tillsynens fokus låg på riskfaktorer i den fysiska miljön, olycksfallsrisker, maskinskydd osv., handlar arbetsmiljöproblemen på dagens arbetsplatser snarare om organisation, bemanning, prestationskrav och resurser. Arbetsmiljöinspektionen behöver fortsätta utveckla sin tillsyn och rådgivning anpassad till förändringarna i arbetslivet och nya riskfaktorer i arbetsmiljöerna. En förstärkning av tillsynsverksamheten bör innefatta såväl fler inspektörer som satsningar på kompetensutveckling och fördjupad samverkan mellan arbetsmiljöinspektion och berörda aktörer på arbetsplatserna. Målet bör vara att uppnå en nivå som ligger i paritet med våra nordiska grannländer. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att ska kunna verka för en god arbetsmiljö krävs tillräckliga beslutsunderlag, bl.a. när gränsvärden ska sättas. Med den mängd nya ämnen som kommer ut på marknaden är det nödvändigt att säkra tillgången på relevant forskning. Därför bör en arbetsgrupp tillsättas med uppdrag att se över hur långsiktigt ska kunna säkra tillgången på tillräckliga beslutsunderlag. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. När det gäller äldres situation på arbetsmarknaden har den s.k. äldreutredningen (Senior 2005) uttalat följande. Arbetsgivarnas krav på flexibilitet för att kunna anpassa produktionen till snabbt förändrade förutsättningar kan också ge möjligheter till att anpassa arbetsförhållanden till de anställdas önskemål och behov avseende anställningsformer, arbetstider, arbetsuppgifter och arbetsplatsens förläggning. Utredningen om handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet gör bedömningen att arbetsgivaren enligt nuvarande lagstiftning har ett omfattande ansvar för att de anställda inte skadas eller drabbas av ohälsa i arbetet. På grund av bristande kunskaper åsidosätts dock lagstiftningen. Det finns därför, enligt utredningen, anledning att göra en samlad redovisning av arbetsgivarens ansvar i hälsoarbetet bland de äldre. menar att ovanstående krav på en samlad redovisning är väsentligt och att det bör verkställas. En sådan redovisning bör även omfatta tillsyn. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Samverkan mellan Arbetsmiljöinspektionen och de berörda parterna behöver också förbättras. Inspektionen ska samarbeta med för att upptäcka dåliga arbetsmiljöer där många blir sjukskrivna. Det är då också viktigt att har kunskap om de föreskrifter som finns angående anpassning av arbetet (AFS 1994:1). Resultatet av myndigheternas samverkan på området bör återrapporteras till . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 15Arbetslivsfonder för att främja det goda arbetet Ett bra arbetsmiljöarbete förutsätter engagerade parter som samverkar kring frågorna om arbetslivsutveckling och goda arbetsmiljöer. bedrevs på många håll ett konstruktivt och framåtsyftande arbete med fokus på arbetslivsfrågor och utveckling. Såväl parter som forskare var engagerade. Men har frågorna om arbetslivets utveckling och det goda arbetets villkor fört en tynande tillvaro som omvandlingstrycket och förändringstakten i arbetslivet ökat dramatiskt. Parterna har inte tagit sitt ansvar och inte sällan har resultatet blivit försämrade arbetsmiljöer och arbetsvillkor. Vägen fram till ett uthålligt arbetsliv förutsätter att parterna på nytt tar ett gemensamt ansvar för utvecklingen och via legitimitetsskapande processer visar på möjligheterna att förena krav på lönsamhet, effektivitet och produktivitet med utvecklande arbetsuppgifter och goda arbetsmiljöer, kompetensutveckling och arbetstagarinflytande. Det är viktigt att parterna gemensamt förmår förmedla känslan av att arbetsmiljöer och arbetsorganisationer går att utveckla i positiv riktning. Inom ramen för de s.k. arbetslivsfonderna, vilka tillskapades 1989 i syfte att utveckla parternas engagemang i arbetslivs- och arbetsmiljöfrågor, bedrevs ett utvecklingsarbete i arbetslivet. Även om det konkreta utfallet inte alltid motsvarade förväntningarna innebar fonderna att ny kraft och energi tillfördes diskussionerna om det goda och utvecklande arbetet och behovet av förnyelse i arbetslivet såväl på arbetsplatserna som i samhället. menar att det är angeläget att stimulera parterna att pröva olika vägar att utveckla arbetslivet med målet ett långsiktigt hållbart arbetsliv och anser därför att arbetslivsfonder bör tillskapas med motsvarande konstruktion som beslutade om 1989. Fondernas medel ska disponeras gemensamt av parterna för insatser inriktade på att utveckla arbetsmiljöarbetet. Fonderna skall enligt inte syssla med forskning utan praktisk tillämpning av nya kunskaper. Utifrån dessa förutsättningar bör regeringen återkomma med förslag till . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att stärka det förebyggande arbetsmiljöarbetet krävs en bra arbetsmiljöforskning. Det är viktigt att forskningsresultat samlas så att olika samband kan konstateras och långsiktiga trender utläsas. Det är också viktigt att forskningsresultat kan komma till användning för parterna på arbetsmarknaden, och andra intressenter. Den borgerliga regeringens beslut att lägga ned kommer att minska möjligheterna att möta de nya arbetsmiljöproblemen. Regeringen tog inget intryck av de omfattande protester nedläggninsbeslutet orsakade, och regeringen har inte heller presenterat någon ny egen strategi för hur arbetslivs- och arbetsmiljöforskningen ska kunna säkras . Det är därför närmast förbluffande att i regeringens budgetproposition läsa följande. Kunskapsbildning, bl. a. genom forskning och utveckling, samt spridning av kunskaper och resultat av kunskapsbildningen behövs för att kunna följa och analysera arbetslivets utveckling och utforma den nödvändiga politiken samt för att förstärka arbetsplatsernas förmåga att hantera arbetslivsfrågorna i praktiken. Det är därför viktigt att kunskapsbildningen inom arbetslivet kan fortsatt ha en stark ställning och att resultaten kan tillgodogöras i den praktiska verksamheten. Spridningen av kunskaper liksom utbildning i arbetsmiljö är medel för att öka medvetenheten hos arbetsgivare och arbetstagare om arbetsvillkorens betydelse för såväl trygghet, hälsa och säkerhet som verksamheternas resultat och utveckling. instämmer helt i vad regeringen säger argumentationen är snarlik den vi framförde mot regeringens förslag att lägga ned . Regeringens ord och handlande är direkt motsägelsefulla. Ett centrum där kunskapen samlas är viktigt eftersom arbetsmiljöproblemen hänger samman. En uppsplittrad forskning på en mängd olika program gör forskningsresultaten mindre relevanta ute i arbetslivet. för arbetsliv och socialvetenskap (FAS) presenterade 2007 i ett regeringsuppdrag en utvärdering av svensk arbetsmiljöforskning. Svensk arbetsmiljöforskning låg i ett internationellt perspektiv bra till. Nedläggningen av är ett faktum, och krävs framåtsyftande diskussioner om hur arbetsmiljö- och arbetslivsforskningen ska kunna byggas upp på nytt. Sådana diskussioner förs inom och mellan arbetsmarknadens parter. Det krävs också politiska initiativ för att bygga ett system för forskningsfinansiering som stöder kunskapsuppbyggnad och garanterar att kunskapen också får praktisk tillämpning i arbetslivet. Det behövs en överblick av forskningsresultat för att den praktiska tillämpningen skall bli effektiv, vilket också måste få organisatoriska konsekvenser. Innan en ny organisation är på plats måste skadorna av nedläggningen av minimeras. avsätter i budgetmotionen riktade forskningspengar till FAS och . Ett exempel på arbetsmiljöforskning som kommit till direkt praktisk tillämpning är den om isocyanaters påverkan och utvecklingen av mätinstrument. Riksdag och regering har särskilt uppmärksammat isocyanatforskningen. Regeringen bör därför till återrapportera utvecklingen kring isocyanatforskningen i . Detta bör till regeringen ge till känna. Ohälsa till följd av inlåsningseffekter som uppstår då människor, trots att de vantrivs och saknar utvecklingsmöjligheter på sin arbetsplats, inte har möjlighet att byta jobb eller arbetsplats har sannolikt ökat . En rad undersökningar bekräftar att rörligheten på arbetsmarknaden är otillräcklig. Därför bör arbetsrättsliga, studiemässiga och ekonomiska förutsättningar tillskapas för att underlätta rörligheten på såväl externa som interna arbetsmarknader. Som ett led i denna utveckling bör nödvändigt lagstöd utformas som ger anställda rätt till ledighet för att pröva arbete hos annan arbetsgivare. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Sedan det statliga stödet till företagshälsovården (fhv) togs bort har antalet personer med tillgång till företagshälsovård minskat och dess innehåll förändrats. En lärdom är att utan stimulanser via ekonomiska och juridiska styrmedel blir tillgången på fhv mindre och mycket varierande i kvalitet. En tidigare utredning (dir. 2003:87) har föreslagit förtydliganden i arbetsmiljölagen om vad företagshälsovård skall vara och en särskild lag om fhv:s verksamhet. I budgetpropositionen är det svårt att utläsa hur regeringen definierar vad fhv är och hur detta ska stadfästas juridiskt. ska få i uppdrag att utforma regler för godkännande/certifiering av fhv. Vilka kriterierna för detta uppdrag ska vara undanhålls . Det mesta ska bli föremål för förhandling mellan regering och landsting. Hur de 3,4miljarder som föreslås till fhv skall användas går inte att utläsa av budgetpropositionen . Tydligast är regeringen på betoningen av fritt val av vårdgivare för patienten av vanlig sjukvård och att fri etableringsrätt för privata bolag i primärvården. Det är stor risk att det egentliga syftet med företagshälsovård blir försvagat när regeringens övergripande mål är fri etableringsrätt i primärvården. Diverse utredningar av företagshälsovården har visat att konsekvensen av borttagandet av det statliga stödet har blivit minskad tillgång på kvalitativ förebyggande företagshälsovård för landets löntagare . Tillgängligheten har minskat generellt, men framför allt har skillnaderna ökat i nyttjande mellan anställda i små och stora företag samt mellan företag i glesbygd respektive större tätorter. Vidare konstateras att anställda i mansdominerade yrken i högre grad än i kvinnodominerade nyttjar företagshälsovårdens tjänster. Arbetstagarnas inflytande över företagshälsovården har också minskat påtagligt. Allvarlig är vidare den förskjutning från förebyggande hälsovård till enklare medicinska tjänster som utredningarna visar har skett. har ratificerat om företagshälsovård i vilken alla medlemsstater förbinder sig att göra företagshälsovården tillgänglig för alla. Det är allvarligt att inte förmår leva upp till sina åtaganden i internationella avtal. För att förebygga ohälsa är det också viktigt att ge företagshälsovården en mer offensiv roll. Med en företagshälsovård som har god kunskap om enskilda arbetsplatser och stor branschkunskap kan det förebyggande arbetet stärkas. Kvaliteten och tillgången till företagshälsovård har alltså avsevärt försämrats sedan den förra borgerliga regeringen tog bort det statliga stödet. Vi vet av erfarenhet att utan ekonomisk stimulans försämras företagshälsovården. För att anpassa företagshälsovården till olika arbetsplatsers behov krävs bra arbetsmiljöavtal mellan arbetsmarknadens parter där företagshälsovården har en viktig roll. Om sådana avtal kommer till stånd bör staten ställa upp med ekonomisk stimulans. Det bör ställas kvalitetskrav på dessa avtal, och de bör även stipulera genusanalyser av ohälsorisker. Om avtal inte tecknas eller blir tillräckligt bra kommer frågan om obligatorisk lagstadgad företagshälsovård att bli än mer aktuell. Arbetsgivarnas ansvar är viktigt. De känner till arbetsplatserna och möjligheterna till arbetsanpassning och omplaceringar. Om företagshälsovården ska kunna spela en mer aktiv roll i att förebygga långa sjukskrivningar måste det också finnas ett bra samarbete med sjukvården. Tidiga insatser av företagshälsovård minskar belastningen på landstingens sjukvård, och tidiga insatser kortar köer och minskar kostnader för sjukskrivning. Dessutom kan människors hälsoproblem inte alltid med säkerhet delas upp i vad som är arbetslivsrelaterat eller inte. Erfarenheterna pekar på att det kan behövas särskilda medel för att företagshälsovårdens samarbete med landstingsvården ska bli effektivare. Olika förslag bör prövas för att få effektiva samarbetsavtal mellan företagshälsovården och sjukvården. Företagshälsovårdens tillgång till olika tjänster är viktig om den ska spela en viktigare roll i att förebygga ohälsa. Det är mening att certifierad företagshälsovård bör kunna ta del av viktiga tjänster i alla landsting. I företagshälsovården behövs också personal med särskild utbildning. Nedläggningen av har skadat planeringen för företagshälsovårdsutbildningens utveckling. Många personer med stor kompetens kommer att gå i pension. Arbetslivet har både nya och gamla arbetsmiljöproblem. Det är viktigt att regeringen skyndsamt bereder ärendet om vem som skall vara huvudman för denna utbildning och hur utbildningen skall möta framtidens krav. Regeringen har i budgetpropositionen presenterat ett mycket bristfälligt beslutsunderlag för . Regeringen bör återkomma till med en särskild proposition om företagshälsovård där dess juridiska ramverk och hur anslag ska användas tydligt framgår. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Som vi tidigare visat minskar nu sjuktalen, och detta sker alltså som arbetslösheten minskar. Normalt är annars att siffran ökar ju fler som är i arbete. Antalet nya sjukfall minskar däremot inte, och det viktiga är nu att dessa inte blir till långvariga sjukfall. Regeringen har i budgetpropositionen föreslagit att en så kallad rehabiliteringskedja skall införas i sjukförsäkringen. Detta innebär att skarpt avgränsade steg föreslås införas i sjukpenningen. skall den enskildes arbetsförmåga prövas mot hela arbetsplatsen och mot hela arbetsmarknaden. sätts en bortre gräns i sjukförsäkringen. Därefter införs en så kallad förlängd sjukpenning med sänkt ersättningsnivå på 75procent. Efter sammantaget som längst 18 månader återstår förtidspension eller arbetslöshet. Detta innebär i praktiken att en person förlorar rätten till sin anställning efter sex månaders sjukskrivning, vilket är ett allvarligt urholkande av lagen om anställningsskydd (LAS). vill regeringen kraftigt korta ned sjukskrivningstiden för en rad diagnoser. Personer som lider av utmattningsdepression skall enligt de riktlinjer som diskuteras inte kunna sjukskrivas alls. Kvalifikationsreglerna inom så väl sjukpenningen som sjuk- och aktivitetsersättningen skall skärpas. Enligt egna bedömningar skulle en återgång i arbete vara möjlig i 6070procent av sjukskrivningsfallen under förutsättning att aktiva rehabiliteringsåtgärder sätts in . Om ökade möjligheter skapas att komma tillbaka till andra arbetsuppgifter, kanske hos en annan arbetsgivare, är det inte orimligt att tro att än fler ska kunna återgå till ett arbete. Sådana möjligheter varierar starkt bl.a. beroende på orsaken till individens ohälsa, möjligheter till omskolning och skillnader vad gäller det allmänna arbetsmarknadsläget. avvisar kraftigt de förslag regeringen presenterat. Statiska tidsgränser minskar arbetsgivares incitament att fullgöra sina skyldigheter enligt arbetsmiljölagen och annan lagstiftning och undergräver i förlängningen anställningsskyddet. Avgörande för människors återgång i arbete är dels tidiga rehabiliteringsåtgärder som förbättrar arbetsförmågan, dels att arbetsuppgifter finns som passar den arbetsförmåga som återstår efter sjukdom och rehabiliteringsinsatser. Få långtidssjukskrivna är enligt egen utvärdering nöjda med kontakten med , och bara en tredjedel av handläggarna anser att arbetstagaren vidtagit de åtgärder som är nödvändiga för att återgång i arbete ska bli möjligt. Otillräckliga resurser hos och diffus ansvarsfördelning mellan och arbetsgivaren leder ofta till att nödvändiga rehabiliteringsinsatser antingen försenas eller helt uteblir. Ansvarsfrågan måste bli klarlagd. Enligt arbetsmiljölagen är arbetsgivarens rehabiliteringsansvar i princip omfattande, men i praktiken råder stora oklarheter om hur långt arbetsgivarens ansvar verkligen sträcker sig. Ska man ställa samma krav på stora som små arbetsgivare? Ska det spela roll om arbetsgivarens ekonomi är god eller dålig? Hur säkrar man en likvärdig och rättssäker behandling över hela landet? Vilka krav på rehabiliteringsåtgärder ska den enskilde ha rätt att ställa? Är det rimligt att tvister om vem som ska betala tillåts försena nödvändiga rehabiliteringsåtgärder och leda till att arbetsgivarna väljer andra vägar, t.ex. uppsägningar? lyfte fram i betänkandet Fokus på åtgärder (SOU 2006:107) problemet att arbetsgivarens rehabiliteringsansvar är uppdelat på olika lagstiftning utan samordning och att detta skapar en otydlighet om var gränsen går för vilka krav som egentligen ställs på arbetsgivarna. Vidare är fördelningen av kostnaderna för vissa åtgärder mellan arbetsgivarna och oklar, vilket anges bromsa upp rehabiliteringsprocessen. Utredningen understryker behovet av att förtydliga ansvaret och gränsdragningen mellan arbetsgivare, och sjukvården samt att större fokus måste läggas på åtgärder och mindre på att administrera. För att åstadkomma detta föreslås en rad förändringar. Exempelvis föreslås att utredningsskyldigheten övertas av hälso- och sjukvården som härigenom skulle ha ansvaret för hela den medicinska rehabiliteringen och behandlingarna. Arbetsgivarnas skyldigheter vad gäller rehabilitering föreslås istället inriktas på att ta fram plan för åtgärder för arbetsplatsen. Utredningen föreslog också att förseningsavgift skall åläggas arbetsgivare som inte inkommit med åtgärdsplan inom tidsfristen. Utöver detta lyfte utredningen fram behovet av att ta fram riktlinjer för rehabilitering och att utforma behandlingsprogram för framför allt de stora multidisciplinära diagnosgrupperna.