mot · GV02A345 · 2007-10-03 00:00:00 — I budgetpropositionen räknar regeringen med att inkassera till statskassan 2007 för försämringarna i arbetslöshetsförsäkringen, utöver besparingarna till följd av regelförsämringar. De höjda avgifterna till a-kassorna ska inbringa 10miljarder kronor och den slopade avdragsrätten för medlemskap i fack och a-kassa ytterligare . Borttagandet av avdragsrätten och höjningen av avgifterna till arbetslöshetsförsäkringen betyder att arbetstagare får betala betydligt högre avgifter till fackföreningen och a-kassan. Enligt Inspektionen för arbetslöshetsförsäkring var mediankostnaden för medlemskap i a-kassa 2006. Det blev en årlig kostnad om . Efter skatteavdraget på blev den årliga kostnaden . Till följd av de förhöjda avgifterna och den avskaffade skattesubventionen har den årliga kostnaden för medlemskap i en a-kassa ökat avsevärt. Enligt Inspektionen för arbetslöshetsförsäkring (IAF) uppgår mediankostnaden för medlemskap i en a-kassa till . Den årliga mediankostnaden uppgår till . Det innebär en femdubbling av mediankostnaden för medlemskap i a-kassa jämfört med . Det är dock stora skillnader på kostnaden för medlemskap i de olika a-kassorna. Kostnaden för medlemskap i erkända a-kassa uppgår till , för medlemskap i och restaurang anställdas a-kassa till , och för a-kassa till . Regeringen aviserar dessutom i den ekonomiska vårpropositionen att denna differentiering av avgifterna ska öka ytterligare. På sidan 29 i Finansplanen skriver regeringen: De förändringar i finansieringen av arbetslöshetsförsäkringen som infördes förbättrade incitamenten till återhållsamhet i lönebildningen. Regeringen avser att stärka dessa incitament ytterligare. Finansieringen av arbetslöshetsförsäkringen kommer därför att till budgetpropositionen ses över i syfte att skapa en tydligare teknisk koppling mellan avgifter och kostnader för arbetslöshet i respektive arbetslöshetskassa. Avsikten med förändringen är inte att höja det samlade avgiftsuttaget. En ny utformning av avgifterna måste också beakta det kommande obligatoriet. A-kassornas samorganisation skriver i rapporten avseende förändringar av a-kassornas finansiering och medlemsavgifterna att 321000 personer eller av kassornas medlemmar har lämnat sina a-kassor mellan . Detta är ett trendbrott eftersom antalet medlemmar i a-kassorna har ökat från av arbetskraften av arbetskraften . A-kassornas samorganisation visar att samtliga kassor har förlorat medlemmar men att vissa drabbats hårdare. a-kassa har gjort den största förlusten och tappat 43563 medlemmar. A-kassornas samorganisation kan urskilja två grupper bland de som lämnat sin a-kassa: dels personer med trygga jobb och låg risk för arbetslöshet (t.ex. offentliganställda nära pension), dels personer med hög risk för arbetslöshet och låga inkomster (t.ex. visstids/deltidsanställda, studenter och sjukskrivna). A-kassornas samorganisation redovisar i rapporten uppgifter från en opinionsundersökning avseende förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen. Resultaten visar att av de betalande har gått ur eller planerar att gå ur sin a-kassa , av de fackanslutna har gått ur eller planerar att gå ur sin fackförening , bland offentliganställda är andelen som planerar utträde högre än bland privatanställda och bland deltidsarbetande är det en större andel som uppgivit utträde eller planerar utträde än bland heltidsarbetande. De allra flesta uppger ekonomiska skäl som motiv för sitt utträde eller sitt planerade utträde. Bland personer med hög inkomst var det fler som uppgav utträde eller planerat utträde ur sin a-kassa , än bland låginkomsttagare. Men bland personer med låga inkomster var det fler som uppgav utträde eller planerat utträde ur sin fackförening , än bland höginkomsttagare. Avgiftshöjningarna till a-kassan slår orättvist. Lågavlönade, deltidsanställda och visstidsanställda personer som inte har råd att betala avgiften till a-kassan kommer med regeringens politik att helt mista sin rätt till inkomstrelaterad ersättning vid arbetslöshet. Det kommer att öka det så kallade utanförskapet. Regeringens försämringar bidrar även på detta sätt till att öka de strukturella orättvisorna mellan kvinnor och män på arbetsmarknaden. Heltidsarbetslösa behöver inte betala den förhöjda avgiften, men däremot måste deltidsanställda betala den. Enligt SCB är en miljon människor deltidsanställda, och 260000 personer av dem som skulle vilja jobba mer är deltidsarbetslösa. En majoritet av dessa, ca 170000, är kvinnor, de flesta i lågavlönade yrken. För dem innebär den kraftiga höjningen av avgiften till fack och a-kassa en mycket stor utgift. Som en följd av det skärpta arbetsvillkoret och övriga regelförsämringar kommer dessutom många deltidsarbetande ha svårigheter att uppfylla arbetsvillkoret för att bli berättigade till ersättning, trots att de betalar den förhöjda finansieringsavgiften. Även visstidsanställda med korta anställningar kan få svårigheter att uppfylla kraven. Sjukskrivna måste med regeringens politik betala den förhöjda medlemsavgiften vilket har resulterat i att många sjukskrivna har tvingats lämna sina a-kassor av ekonomiska skäl. Detta kommer att resultera i att alltfler sjukskrivna inte är berättigade till inkomstrelaterad ersättning vid arbetslöshet vilket kan vara förödande eftersom man behöver den ekonomiska tryggheten om man ska ta steget tillbaka till arbetsmarknaden. Avgiftshöjningarna är inte avsedda att användas till arbetslöshetsförsäkringen, även om de skulle kunna förhindra nedskärningarna eller räcka till att höja taket och golvet för att återupprätta försäkringens legitimitet. De ökade intäkterna från avgiftshöjningen och det slopade skatteavdraget för fack och a-kassa som beräknas uppgå till sammanlagt 2007 ska i stället användas som finansiering av skattesänkningar till höginkomsttagare. Mot bakgrund av det som anförs yrkar vi i vår budgetmotion att finansieringsavgiften till arbetslöshetsförsäkringen återställs i enlighet med nivå samt att skatteavdraget för medlemsavgift till fack och a-kassa återinförs. Regeringen har avskaffat utjämningssystemet för avgifter mellan arbetslöshetskassor. Det gör att många a-kassor har stora ekonomiska problem. har det löst sig så att regeringen har gett ett tillfälligt bidrag om 49miljoner kronor så att kassorna inte tvingas höja sina avgifter. Detta bidrag motsvarar utjämningssystemet och utgick till 20 a-kassor. Men framtiden för dessa kassor är oviss. Om inte regeringen beviljar ett motsvarande bidrag kan de tvingas höja sina avgifter ytterligare. I stället ska regeringen besluta om bidrag till a-kassorna för att kompensera det avskaffade utjämningssystemet. Det minskar förutsebarheten för a-kassornas ekonomi. Om inte a-kassorna kompenseras kan 20 kassor med sammanlagt 1,3miljoner medlemmar tvingas höja sina avgifter ytterligare . Vissa av kassorna såsom Hotell- och restauranganställdas förbund med 74000 medlemmar skulle behöva höja avgifterna med ytterligare och medlem, Teaterverksammas a-kassa med 10000 medlemmar skulle behöva höja avgifterna med och fiskares a-kassa med 1100 medlemmar skulle behöva höja avgifterna med och medlem. Dessa uppgifter gäller . Med anledning av detta efterfrågar i sitt budgetunderlag att regeringen beviljar bidrag till a-kassorna om 20082010 i enlighet med principerna för det avskaffade utjämningssystemet. Mot bakgrund av det som anförs bör utjämningssystemet mellan a-kassorna återinföras för att garantera att små kassor eller kassor med många arbetslösa medlemmar inte tvingas höja sina avgifter ytterligare. Detta bör besluta. 10.4Ökad byråkrati med regeringens försämringar Den administrativa bördan har ökat avsevärt i och med de omfattande regelförändringarna av arbetslöshetsförsäkringen. Enligt Arbetslöshetskassornas () som har skickat ut en enkät till a-kassorna om den ökade administrationen, har kostnaden för denna ökat med . Det motsvarar en ökning på av den totala administrativa kostnaden för a-kassorna. Eftersom arbetslösheten har sjunkit hade a-kassorna i vanliga fall kunnat sänka avgifterna i detta läge, vilket inte är möjligt eftersom merkostnaderna för personal, porto, lokaler och utbildning har ökat avsevärt. Regeringen har inte kompenserat a-kassorna för detta. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkring (IAF) konstaterar i rapporten 2007:8 Effekterna av förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen: Arbetslöshetskassornas verksamhet har påverkats av förändringarna i försäkringen. Eftersom regelförändringarna har inneburit en mer komplicerad hantering har behovet av kompletterande uppgifter ökat. Utöver detta har även tidsåtgången per ärende ökat genom högre krav på dokumentation samt mer tidskrävande regler för fastställande av normalarbetstid och dagsförtjänst. Vidare konstaterar IAF i rapporten 2007:10 Effekter av den förhöjda finansieringsavgiften: Regelverket kring den förhöjda finansieringsavgiften har inneburit en betydligt mer omfattande hantering av medlemsavgiften för kassorna eftersom de ska bedöma vilka medlemmar som ska betala förhöjd medlemsavgift. Detta ställer stora krav på kassornas medlemssystem och på kassornas information till medlemmarna. (s 7) Det IAF och SO visar på är således en kraftigt ökande byråkrati till följd av regeringens försämringar i arbetslöshetsförsäkringen. Det vore helt rimligt om staten stod för denna kostnad i stället för att löntagarna ska betala för regler som missgynnar de allra flesta. Mot bakgrund av det som anförs bör regeringen kompensera a-kassorna för de merkostnader som uppstått till följd av den ökade administrationen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Nedskärningarna och avgiftshöjningarna i arbetslöshetsförsäkringen är inte ekonomiskt utan ideologiskt motiverade. är arbetslöshetsförsäkringen kraftigt överfinansierad. Överskottet i statens budget och skatteintäkterna var större än väntat och arbetslösheten har sjunkit. Det finns således inga ekonomiska skäl till varför regeringen har valt att göra nedskärningar i arbetslöshetsförsäkringen, utan endast ideologiska motiv till att skapa en annan typ av arbetsmarknad och finansiera skattesänkningar. Avgiftshöjningarna i arbetslöshetsförsäkringen om sammanlagt 14miljarder kronor 2007 är ett flagrant exempel på regeringens fördelningspolitik, där vanliga löntagare tvingas betala skattesänkningar och skattebidrag till höginkomsttagare. Arbetslöshetsförsäkringen finansieras av arbetsmarknadsavgiften som är en del av arbetsgivaravgifterna och uppgår till av en anställds bruttolön för . Arbetsmarknadsavgiften ska enligt lagen (2000:981) finansiera följande utgifter: arbetslöshetsersättning, tillsyn av arbetslöshetskassorna, aktivitetsstöd, lönegaranti och statlig ålderspensionsavgift. Om det uppstår ett underskott i systemet står staten som garant med allmänna skattemedel. Enligt budgetproposition 2006/07:1 beräknas intäkterna för arbetsmarknadsavgifterna uppgå till 2007. Arbetslöshetsförsäkringen finansieras också av finansieringsavgifter från medlemmarna i arbetslöshetskassor. Medlemsavgiften inklusive den förhöjda medlemsavgiften beräknas till . Motsvarande intäkter från medlemmarna 2006 var . Orsaken till den kraftiga intäktsökningen är de förhöjda medlemsavgifterna. Dessutom slopas avdragsrätten för medlemsavgifter till fack och a-kassa vilket beräknas inbringa ytterligare 2007. Regeringen räknar i budgetpropositionen med att utgifterna under anslaget 22:2 Bidrag till arbetslöshetsersättning och aktivitetsstöd ska uppgå till sammanlagt 2007. Därutöver tillkommer utgifter för lönegarantiersättning, inspektionen för arbetslöshetsförsäkring och bidrag till administration av grundbeloppet. Anslaget påverkas givetvis av antalet arbetslösa som är berättigade till ersättning, varför utgifterna kan väntas bli lägre än prognosen i budgetpropositionen . Av ovanstående beräkningar som redovisas i en rapport av SO om konsekvenserna av förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen framgår att arbetslöshetsförsäkringen är kraftigt överfinansierad eftersom arbetsmarknadsavgifterna beräknas inbringa 2007 och finansieringsavgifterna 2007, vilket resulterar i medan utgifterna enligt prognosen endast uppgår till 2007. uppgår överskottet i försäkringen därmed till vilket är en ökning med jämfört med . Det finns inga regler som anger hur stor del av arbetslöshetsförsäkringen som ska vara avgiftsfinansierad, finansierad med arbetsmarknadsavgift eller övrig skattefinansiering. Regeringen har däremot förändrat finansieringen av försäkringen i grunden och gått från en solidarisk skattefinansiering till ökad egenfinansiering. Alla oavsett inkomst ska betala de kraftigt höjda avgifterna och de är därför att likna vid en platt skatt. För höginkomsttagare är inte en kännbar utgift, men för en låginkomsttagare som tjänar före skatt på sitt halvtidsjobb kan mindre bli en klump i magen av oro för om man ska ha råd att betala sina räkningar eller inte. Enligt Inspektionen för arbetslöshetsförsäkring (IAF), som har skrivit rapport 2007:10 Effekter av den förhöjda finansieringsavgiften, har det belopp kassorna betalat in till staten i finansieringsavgift motsvarat av utbetald ersättning . Sedan införandet av de förhöja avgifterna har dock graden av avgiftsfinansiering från medlemmarna ökat betydligt. Enligt IAF har den utbetalda ersättningen uppgått till . har a-kassorna betalat in till staten i finansieringsavgift. Det innebär att a-kassornas medlemmar har finansierat 45procent av den utbetalda ersättningen. I den ekonomiska vårpropositionen aviserar regeringen att man har för avsikt att göra avgiften till a-kassan beroende av arbetslöshetsnivån och utgifterna inom a-kassans verksamhetsområde. Med en sådan politik skulle regeringen fullt ut förlägga ansvaret för arbetslösheten på enskilda löntagare, vilket är mycket ogynnsamt för de allra flesta. 10.6Obligatoriskt medlemskap i arbetslöshetskassa Regeringen har antagit kommittédirektiv 2007:100 Obligatorisk arbetslöshetsförsäkring samt gett uppdraget att utreda frågan till juristen . Den obligatoriska arbetslöshetsförsäkringen ska ersätta dagens indelning i grundbelopp för arbetssökande som inte är medlemmar i någon a-kassa, och den inkomstrelaterade försäkringen för arbetssökande som är medlemmar i en a-kassa. Syftet är att alla förvärvsarbetande ska vara medlemmar i en a-kassa. Ett eventuellt obligatorium är dock behäftat med en rad problem. Ett problem för arbetarrörelsen är att många löntagare av ekonomiska skäl kan tvingas välja mellan medlemskap i a-kassa eller fackförening. har vi sett att regeringens höjningar av avgifterna i arbetslöshetsförsäkringen har resulterat i att ca 300000 personer har lämnat a-kassorna samt att 130000 personer har lämnat sin fackförening. Om medlemskap i arbetslöshetsförsäkringen blir obligatoriskt är risken påtaglig att ännu fler löntagare tvingas välja bort det fackliga medlemskapet av ekonomiska skäl. I är arbetslöshetsförsäkringen en socialförsäkring som omfattar alla arbetstagare och administreras av staten. Det finns således inga fackliga a-kassor i . Försäkringen har varit obligatorisk och finansieras av sociala avgifter, skatter och medlemsavgifter. Delvis till följd av att arbetslöshetsförsäkringen inte administreras av facket i är den fackliga anslutningsgraden betydligt lägre där och uppgår till . Arbetslivsforskaren befarar att LO kan förlora upp till var femte medlem till följd av ett eventuellt obligatorium i arbetslöshetsförsäkringen i kombination med de förhöjda avgifterna eftersom alltfler inte kommer att ha råd att betala medlemsavgiften till både a-kassan och facket. Genom att a-kassan blir obligatorisk upphör den också att vara rekryteringsargument för fackföreningarna. Fler arbetstagare kommer att direktansluta sig till a-kassan utan att överväga medlemskap i fackförening. menar också att regeringens förändringar i a-kassan kommer att sätta igång en ond spiral inom fackföreningsrörelsen. När medlemsantalet minskar kommer antalet lokala fackklubbar att bli färre. Då kommer allt färre i kontakt med fackligt aktiva och förtroendevalda, vilket ytterligare försvårar för rekryteringen av nya medlemmar. (Medlemmar flyr när a-kassan höjs, , 060922). Det finns också en rad oklarheter kring hur det obligatoriska medlemskapet ska administreras, vilka som ska omfattas och vilka merkostnader som följer av ökad administration. För a-kassornas del har försämringarna i arbetslöshetsförsäkringen medfört att de administrativa kostnaderna har ökat . Hur en eventuellt obligatorisk arbetslöshetsförsäkring ska utformas är därför av största betydelse för a-kassorna eftersom de förväntas administrera arbetslöshetsförsäkringen även . Frågan är dock om löntagarna och a-kassorna kommer att få inflytande eller åtminstone möjlighet att yttra sig över den framtida arbetslöshetsförsäkringen. Mot bakgrund av den undermåliga beredningen av försämringarna i arbetslöshetsförsäkringen är vi oroliga för att regeringen även i detta fall ska nonchalera den demokratiska betydelsen av gedigna utredningar, sedvanliga remisstider och rättssäkerhet. I kommittédirektiv 2007:100 har regeringen gett utredaren i uppdrag att under arbetet hålla arbetsmarknadens parter samt berörda organisationer och myndigheter informerade om arbetet, men inte mer än så. Mot bakgrund av det som anförs vill vi uppmana regeringen att säkerställa att samrådsgruppen blir representativ och får vederbörligt inflytande. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 10.7Slopa inträdeskravet till a-kassan Arbetslöshetsförsäkringen är en omställningsförsäkring som bygger på anställning och inkomstbortfallsprincipen. Den består av grundförsäkring och inkomstbortfallsförsäkring. Principen utgår från tanken om allas rätt till arbete. En baksida av denna utgångspunkt är att personer som har svårt att komma in på arbetsmarknaden också har svårt att komma in i trygghetssystemen. För den som har ett fast heltidsjobb är det inga problem att uppfylla inträdeskrav och arbetsvillkor. Däremot är det svårt för deltidsarbetande och för dem som har olika former av tillfälliga anställningar. Andelen tidsbegränsade anställningar har ökat kraftigt . Lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor 34§ föreskriver att man måste ha arbetat minst för att man överhuvud taget ska få bli medlem i en a-kassa. Eftersom det är unga, kvinnor och utlandsfödda som har högst andel både deltids och tillfälliga anställningar blir resultatet att gällande regelsystem verkar strukturellt diskriminerande mot dessa grupper. Parallellt med ett arbete för att minska andelen deltids och visstidsanställningar på arbetsmarknaden bör därför regelverket i arbetslöshetsförsäkringen ändras. Mot bakgrund av det som anförs bör det befintliga kvalifikationskravet för medlemskap i arbetslöshetskassa enligt 34§ i lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor avskaffas. Detta bör besluta. 11Ytterligare försämringar av arbetslöshetsförsäkringen som kostnaden för medlemskap har höjts har ersättningsnivåerna sänkts och villkoren försämrats. Syftet med försämringarna i arbetslöshetsförsäkringen är att pressa ned reservationslönerna och därigenom skapa förutsättningar för en låglönearbetsmarknad. Förutom de försämringar i lagen om arbetslöshetsförsäkring och lagen om arbetslöshetskassor som beslutats i och med antagandet av proposition 2006/07:15 En arbetslöshetsförsäkring för arbete, proposition 2006/07:118 En jobbgaranti för ungdomar samt de nedskärningar och avgiftshöjningar som beslutats i och med budgetpropositionen , har regeringen genomfört ytterligare försämringar i och med proposition 2006/07:89 Ytterligare förändringar av arbetslöshetsförsäkringen drabbar såväl arbetslösa som löntagare och minskar rörligheten på arbetsmarkanden. kritik i sin helhet mot denna proposition finns att läsa i motion 2006/07:A28. 11.1Rätten att begränsa sitt sökande har det funnits en generell rätt för arbetslösa att i en ersättningsperiod begränsa sitt sökande av lämpligt arbete inom sitt yrke och i närområdet. Regeln var tidigare praxis vid arbetsförmedlingen och tillkom för att alla arbetslösa skulle behandlas lika. Regeringen har däremot avskaffat denna möjlighet i och med proposition 2006/07: 89 Ytterligare förändringar av arbetslöshetsförsäkringen med hänvisning till att den medför en begränsning i den ersättningssökandes rörlighet. har röstat emot detta beslut eftersom det är samhällsekonomiskt irrationellt och socialt förkastligt. De flesta arbetslösa får jobb , och tack vare möjligheten att koncentrera sitt sökande ökar chansen att hitta ett jobb på hemorten där den egna yrkeserfarenheten och/eller utbildningen tas till vara. Det är samhällsekonomiskt fördelaktigt att människors kompetens och utbildning utnyttjas på bästa sätt, som det är slöseri med både arbetsförmedlingens och arbetsgivares tid att människor med helt fel kompetens anvisas till lediga jobb. Möjligheten att begränsa sitt sökområde yrkesmässigt under en kortare arbetslöshetsperiod är en förutsättning för en god matchning på arbetsmarknaden. Möjligheten att begränsa sitt sökområde geografiskt är viktig framför allt för individen, men också för orter i glesbygd som redan är drabbade av utflyttning. Att från dag ett av arbetslöshet tvingas vara beredd att flytta oavsett livssituation är ovärdigt. Att tvingas slita upp sin familj och lämna sin sociala gemenskap eller bli långpendlare med allt vad det innebär, är oerhört socialt och psykiskt pressande. I synnerhet för familjer med två arbetande vuxna och barn är ett sådant beslut mycket komplicerat och omfattar stora ekonomiska risker och svåra prioriteringar. Det är därför fullt rimligt att den som drabbats av arbetslöshet i första hand ska kunna koncentrera sig på att åter etablera sig på den lokala arbetsmarknaden. Mot bakgrund av det som anförs bör arbetslösa som får arbetslöshetsersättning få begränsa sitt sökande geografiskt och yrkesmässigt de första hundra dagarna av arbetslöshet. Detta bör besluta. Regeringen har även avskaffat möjligheten att få sin ersättningsperiod förlängd. Arbetslöshetsersättning ska med regeringens politik utbetalas i och den tidigare möjligheten till förlängning , har avskaffats. Föräldrar med barn ska däremot vara ersättningsberättigade . Regeringen menar att tillämpningen av hur en andra ersättningsperiod beviljats har varierat. Detta i sig motiverar inte att vissa regler eller lagar avskaffas. Snarare borde det föranleda uppstramning av regelverken så att de gäller lika i hela landet. som a-kassorna och IAF arbetar för att uppnå en rättvis och likvärdig tillämpning av reglerna i arbetslöshetsförsäkringen. Det finns situationer då en förlängning av a-kasseperioden är det mest rationella. En arbetslös (person A) kan börja sin arbetslöshetsperiod med att söka jobb som är lämpliga. beslutar A tillsammans med sin förmedlare om yrkesbyte. Efter genomgången utbildning är A kvalificerad att söka ett betydligt större antal jobb. tar dock perioden slut. A ska då skrivas in i jobb- och utvecklingsgarantin (JUG) i stället för att koncentrera sig på att söka jobb inom sitt nya yrke. Det vore då bättre att A får en ny a-kasseperiod och kanske får tag i ett nytt ledigt jobb. Att överbelasta JUG med personer som fått en utbildning är inte rationellt. För person B kan det handla om att det vid ersättningsperiodens slut framgår att nya lämpliga jobb kommer att kunna sökas: ett nytt företag ska öppnas, kommunen beslutar om nyanställningar, ökad efterfrågan bäddar för nyanställningar i ett lokalt företag osv. Även för person B är det då mer rationellt med förlängd ersättningstid än att bli anvisad till JUG. När det gäller föräldrar med barn menar regeringen att de ska ha , eftersom det för dem är mer problematiskt med arbete på annan ort. Det förefaller märkligt, eftersom det som händer efter ersättningsperiodens slut är att man skrivs in i JUG. Om regeringen verkligen tror att JUG kommer att leda till ökade chanser att få jobb för den som varit arbetslös länge, bör naturligtvis föräldrar ha samma rätt till åtgärderna inom JUG som andra.