mot · GV02Fi276 · 2007-10-04 00:00:00 — vill föra en ekonomisk politik som utgår från människors behov och där arbete åt alla är ett centralt mål. Full sysselsättning skall gå före inflationsbekämpning. Såväl penning- som finanspolitiken bör då organiseras i detta hänseende. ställer sig därmed fortsatt kritiskt till systemet med en fristående riksbank. Tanken att de folkvalda skall förhindras att påverka avgörande delar av den ekonomiska politiken, utan att denna i stället i princip skall låsas fast vid en inriktning som gynnar samhällets ekonomiska eliter, är varken ny eller god. Beslut över politiska frågor skall fattas av personer som får ta ett politiskt ansvar och vars mandat med jämna mellanrum skall prövas av väljarna i demokratiska val. Flera delar av den finanspolitiska processen är barn av samma anda som självständighet. Det gäller exempelvis det strikta rambeslutsförfarandet i budgetprocessen, som kraftigt minskar möjligheter att påverka regeringens budgetförslag. Det gäller i än högre grad systemet med utgiftstak för staten, vilket motverkar offensiva välfärdssatsningar men tillåter ofinansierade skattesänkningar. Denna budgeteringsmodell är medvetet utformad för att försvåra en politik som överför resurser från privat sektor till gemensamt beslutade utgifter och investeringar. När staten får in stora intäkter, är det rimligaste att dessa intäkter används till reformer som förbättrar välfärdens funktionssätt och lägger grunden till en fortsatt god utveckling. De i förväg fastställda utgiftstaken medför att förbättrade offentliga finanser i stället kommer att användas till att minska den offentliga ekonomins omfång. menar tvärtom att det är nödvändigt med en långsiktig ökning av överföringen från privat till offentlig konsumtion. Alternativet är att välfärdstjänsterna privatiseras och/eller minskar i tillgänglighet för de flesta. Välfärdstjänsterna blir inte billigare om de betalas med avgifter i stället för med skattemedel. Däremot ändras fördelningen och omfattningen. En del tjänster som betraktas som självklara att kunna ta del av i ett utvecklat välfärdssamhälle, reserveras för de rikaste och utnyttjas sammantaget i för liten utsträckning. Andra tjänster och verksamheter försvinner eller utarmas trots att det finns behov och intresse. Vi har sett början på en sådan utveckling, när många människor med låga inkomster drar sig för att gå till tandläkaren trots skriande behov, eller när sådant som möteslokaler, skolbibliotek eller kuratorverksamhet bantas ned. Risken är uppenbar att användningen av avlönade välfärdstjänster totalt sett sjunker vid marknadsutsättning. Konsekvensen är då med stor sannolikhet att framför allt kvinnor tvingas gå ner i arbetstid eller helt lämna arbetsmarknaden för att kunna ta hand om barn eller äldre släktingar på frivillig basis i högre utsträckning än . Det är i detta ljus som systemet med utgiftstak måste beaktas. Regeringen genomdrev i budgetpropositionen till och med en sänkning av utgiftstaket för statens finanser med 11miljarder kronor jämfört med de beslut som tidigare fattat. sänktes skatterna kraftigt. En fortsättning på samma politik följer i årets budgetproposition. Regeringen har sammanlagt minskat uttaget av skatter och sociala avgifter med cirka 70miljarder kronor. Trots stora inflöden av intäkter ökas inte utrymmet för offentliga utgifter. I stället sänks utgiftstaken ytterligare, även om det i årets budgetproposition sker på grund av tekniska justeringar med anledning av regleringar mellan olika delar av offentlig sektor. Utgiftstaken planeras under alla omständigheter fortsatt minska som andel av ekonomins samlade omfång. Det innebär sammantaget att den offentliga sektorn minskar som andel av BNP. Offentlig konsumtion och investeringar i procent av BNP Källa: budgetpropositionen. menar att den offentliga sektorns andel av den samlade ekonomin långsiktigt måste öka. De satsningar som presenterar i detta budgetförslag, särskilt omfördelningen av resurser via statens budget till investeringar i anställningar i offentlig sektor pekar i denna riktning. I ett något mer långsiktigt perspektiv bör även ett större och bredare statligt och kommunalt ägande komma i fråga. ställer sig avvisande till systemet med utgiftstak, som innebär en inskränkning av den ekonomiska politikens räckvidd och som inbjuder till en oansvarig hantering av de gemensamma resurserna. yrkar därför på att regeringens förslag till utgiftstak för avslås, samt att det tidigare fattade beslutet om utgiftstak upphävs. 7.2.2Utarmning av den gemensamma välfärden och skattekraften Den legendariske amerikanske ekonomen kritiserade det orimliga i ett ekonomiskt system som skapar offentligt elände mitt i privat överflöd35. Under de första decennierna efter ledde en kombination av faktorer, inte minst trycket från arbetarrörelsen, i de flesta västländer och alldeles särskilt i de nordiska länderna till att denna typ av utveckling kunde motverkas. Det innebar växande offentliga åtaganden och en starkare fördelningspolitik, som det privata konsumtionsutrymmet trendmässigt ökade. Avvägningen mellan offentlig och privat konsumtion var dock sådan att den offentliga sektorn kunde växa snabbare och välfärden därmed komma fler till del. Denna utveckling bröts, som vi redogjort för på flera sätt i denna motion, . Växande klyftor i löner och förmögenheter hänger tydligt samman med att den offentliga sektorns andel av den totala ekonomin slutade att växa och skattesatserna inte längre ökade som de trendmässigt gjort . Den stora skattereformen bidrog starkt till detta. Regeringens politik förstärker systematiskt denna trend. Den politik som regeringen presenterar kommer enligt prognoserna i budgetpropositionen att innebära ett kraftigt ökat utrymme för hushållens konsumtion alltså ojämnt fördelad privat konsumtion medan det offentliga konsumtionsutrymmet beräknas växa mycket långsamt. Det innebär i praktiken att den offentliga sektorn kommer att få vidkännas nedskärningar i kvalitet och troligen även personalantal, då kostnaderna ökar i en snabbare takt än det budgetutrymme som tilldelas. I den statliga sektorn prognostiserar regeringen till och med en nominell volymminskning för åren 20082010. Denna utarmningspolitik är ödesdiger för välfärden i och för svensk ekonomis långsiktiga möjligheter. Skapandet av precis den typ av elände mitt i överflödet, som medborgarna i de nordiska länderna kunnat motverka genom sina politiska system, genomsyrar hela regeringspolitiken. Förändring av privat och offentlig konsumtion 20072010 Källa: budgetpropositionen, bilaga 2, tabell 3.1. En av regeringspartiernas ledare, , talade före valet i en intervju för om att hon ville se skattenivån i sänkt till genomsnittlig EU-nivå inom två mandatperioder. Givet det faktum att utbetalningar från de svenska socialförsäkringssystemen, till skillnad från i många andra länder, beskattas, är det jämförbara skatteuttaget lägre. Regeringen redovisar i budgetpropositionen posten skattekvot exklusive skatt på transfereringar, som beräknas bli 44,0procent 2010.36 Enligt motsvarade det genomsnittliga skatteuttaget för EU15-länderna av BNP 2004. Regeringen närmar sig med sin politik snabbt denna genomsnittliga EU-nivå. Statsministern, som före valet ogärna ville föra diskussionen i samma termer som , utropar nu stolt att är utomordentligt nära en genomsnittlig EU-nivå på skatterna.37 Vi skall då minnas att detta innebär stora inkomstbortfall (se figur 6 i avsnitt 5.3) och pekar fram mot en grundligt annorlunda samhällsstruktur än den nuvarande svenska välfärdsmodellen. Skatter och avgifter i procent av BNP, 20002010 Källa: Budgetpropositionen samt egna beräkningar. föreslår en annan skattepolitik än regeringen. Ett sammanhängande och heltäckande välfärdssystem, som har brett stöd i , kräver ett något högre skatteuttag. Vi avvisar flertalet av regeringens skattesänkningar, som vi menar sätter det svenska välfärdssystemet i stor fara och kraftigt försämrar rättvisan. Vi redovisar också egna förslag på förändringar vad gäller skatter och avgifter. Därutöver gör vi ett antal satsningar, främst på fler anställda inom välfärden. Dessa påverkar tekniskt budgetens inkomstsida. samtliga förslag redovisas i motionens avsnitt 10.6. Nedan visas en översiktstabell: förslag avseende statens inkomster, skillnad mot budgetpropositionen, miljarder kronor Förändringar, skatter och avgifter varav, avvisade regeringsförslag sedan budget-propositionen Återförs, intäkter från fastighetsskatten, tillfaller kommunerna38 Avvisade försämringar i arbetslöshetsförsäkringen Övriga krediteringar med skatteanknytning Ingen utförsäljning av statliga bolag Summa, förändring av statens inkomster -3,8 7.2.3Ett budgetförslag för kraftfulla välfärdssatsningar och en ansvarsfull finanspolitik Den röda tråden i budgetmotion är påtagliga satsningar i den gemensamma välfärden. Det betyder att många fler kan anställas i produktiva arbeten i den breda välfärdssektorn, det innebär att samhällets infrastruktur kan stärkas, det innebär att de växande klyftorna kan börja fyllas igen och det innebär att välfärden skall komma alla till del. förslag innebär högre anslag än regeringens på 30,2; 51,5respektive 60,0 miljarder för åren 2008201039. Mest framträdande är stora överföringar till kommunerna, dels på grund av kompensation i enlighet med vårt avvisande av regeringens fastighetsskattemodell, dels på grund av upphävande av den mycket stora, reella nedskärning som regeringen gör i kommunernas ekonomi när regleringsposten inte räknas upp 2009 och 2010 (se redogörelse i tabell 9, avsnitt 11.5). Vidare görs stora satsningar bland annat på en rejäl och länge efterlängtad tandvårdsreform, förbättrade bostadsbidrag, omfattande klimatsatsningar, förstärkta socialförsäkringar, förbättrad arbetslöshetsförsäkring och höjda studiemedel. De sammanlagda reformer och satsningar som budgeterat för uppgår dock till högre summor än de som syns i summeringen under utgiftsområdena. Våra kraftfulla satsningar på ökat bostadsbyggande och på investeringar i järnvägstrafiken är just investeringar och lånefinansieras därmed, såsom vi redogjort för i avsnitt 6.5 och 7.3. Lånefinansieringen av järnvägssatsningarna förklarar den stora minskningen av anslag på utgiftsområde 22 Kommunikationer, i jämförelse med regeringens förslag. Vidare innebär vårt avvisande av regeringens höjningar av egenavgifterna till arbetslöshetsförsäkringar att budgetens inkomstsida påverkas. Större delen av effekten av stora satsning på fler anställda i välfärdssektorn återfinns också, som redovisats, på budgetens inkomstsida. Sammantaget innebär detta att reformförslag uppgår till 2008 och ökar successivt till 2010. I en statsbudget med inkomster på är det viktigt med satsningar av sådan art att de inom ramen för en långsiktigt ansvarsfull ekonomisk politik, utgör en märkbar skillnad för breda folkgrupper, som har rätt att få del av de gemensamma resurserna. Regeringens politik, som i kontrast till utarmar den gemensamma välfärden nu och , kan inte betecknas som annat än oansvarig. I enlighet med vad som redovisades i föregående avsnitt, innebär förslag ett högre skatteuttag. Vi avvisar därtill regeringens planer på omfattande, korttänkta och kapitalförstörande utförsäljningar. De sammanlagda inkomsterna för staten blir med förslag något högre , och något lägre 2010. Trots ett omfattande reformpaket innebär förslag sammantaget ett högt offentligt sparande. är sparandet högre än regeringens. beräknas det totala offentliga sparandet med budget ligga högre än av BNP. är sparandet lägre än i regeringens förslag, vilket även innebär att vi stimulerar ekonomin genom en produktiv fördelningspolitik och en framsynt generell finanspolitik. Regeringen räknar med att konjunkturen skall vända och gör beräkningen att den öppna arbetslösheten skall vända uppåt. politik är skisserad för att motverka denna utveckling. Det måste även understrykas att ett högt offentligt sparande knappast är ett självändamål. Om behoven är stora kan det till och med vara negativt med ett högt finansiellt sparande, eftersom det indikerar ett ekonomiskt utrymme som inte nödvändigtvis används på ett produktivt sätt. De höga siffrorna för det finansiella sparandet signalerar därför att det kommer att finnas ett utrymme för större sociala reformer längre fram. De enorma överskott som regeringen åtminstone enligt årets budgetproposition planerar för slutet av mandatperioden är knappast förenliga med en ansvarsfull investerings- och fördelningspolitik. I budgetpropositionen presenteras den prognos för den så kallade konsoliderade bruttoskulden, som korresponderar mot det stora finansiella sparandet. Bruttoskulden beräknas vara nere i motsvarande av BNP. Budgetpropositionens bedömning av den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld Detta är anmärkningsvärda siffror. Begreppet konsoliderad bruttoskuld beräknas på grundval av EU:s så kallade Maastrichtkriterier. Dessa kriterier är i sig ett uttryck för synsättet att den offentliga sektorns storlek skall begränsas. De tar inte hänsyn till de offentliga finansernas nettoställning. En stor, välskött och dynamisk offentlig ekonomi kan naturligtvis ha en stor bruttoupplåning och stora tillgångar. En liten konsoliderad bruttoskuld antyder att den offentliga sfären i ekonomin har en mer begränsad betydelse. Till och med Maastrichtkriterierna stipulerar en gräns för den offentliga bruttoskulden på av BNP. Många europeiska länder ligger högre. Genomsnittet för länderna i Euroområdet var enligt . Av EU:s 27 medlemsstater var det sex som hade lägre konsoliderad bruttoskuld än : , , , , och . Det är länder med en mycket begränsad offentlig välfärdssektor.40 Regeringen motiverar inte sällan behovet av ett stort sparande i statens finanser med att statsskulden skall betalas av. Detta ger en missvisande bild av de svenska offentliga finanserna. Det är fullt rimligt att staten lånefinansierar stora sociala investeringar, särskilt i ett läge då de offentliga finanserna netto är mycket starka. Nedan redovisas den offentliga sektorns nettoförmögenhet. I budgetpropositionen presenteras dessa siffror som nettoskuld med minustecken, vilket för tankarna fel. Offentliga sektorns nettoförmögenhet, miljarder kronor Källa: Budgetpropositionen. Nedanstående tabell visar en översiktlig bild av budgetförslag med avseende på några statsfinansiella nyckeltal: Effekter för statens och den offentliga sektorns finanser av förslag, miljarder kronor där inte annat anges Finansiellt sparande i staten 7.3Ny budgetlag för långsiktiga investeringar För att möjliggöra stora satsningar på nya spår och öka underhåll av järnvägarna krävs ett ändrat tänkesätt kring investeringar. Statens nuvarande budgetsystem ser inte en investering som något långsiktigt, utan som kortsiktig konsumtion. Investeringar i väg och järnväg sker i regel genom att staten tar upp kostnaden för investeringen under ett utgiftsområde. Det betyder en direktavskrivning, vilket är ett ganska ovanligt förfaringssätt jämfört med vad som är brukligt i andra sektorer. Grunderna för hur statens investeringar i anläggningstillgångar med mera skall finansieras finns i lagen om statsbudgeten (1996:1059). Enligt 22 § skall andra tillgångar än sådana som används i statens verksamhet finansieras med anslag på statsbudgeten och således i sin helhet belasta statsbudgetens utgiftssida som investeringen genomförs. Här inberäknas infrastruktur i form av vägar och järnvägar. När infrastrukturinvesteringar finansieras med anslag innebär det att anslag tas i anspråk i takt med att utgifterna uppstår. Det finns därmed även en risk för att projekt drar ut och ökar totalkostnaden, om staten anser att inte hela summan kan tillföras under ett och . Men det är inte alltid en investering skrivs av under ett och . Budgetlagen öppnar i 23 § för att kan besluta om att finansiera infrastrukturinvesteringar genom lån i . Lånefinansiering används för att kunna tidigarelägga vissa projekt.43 Lånen återbetalas sedan med anslag över en förutbestämd amorteringsperiod, vilken kan variera. Kostnader för planering av projektet täcks som regel av anslag och lånen börjar oftast återbetalas när vägen/järnvägen tas i drift. Vi anser att huvudregeln för en investering skall vara att staten lånar till summan. Det är ett system som används av företag, kommuner, landsting, bostadrättsföreningar m.m. Så gott som alla utom staten delar upp sin budget i en drift- och investeringsdel. Även hushåll agerar så i praktiken, eftersom det är få som kan betala av sitt hus eller sin bil som köpet görs. Det är märkligt att alla utom staten har en särskild investeringsbudget. En investering skall ses som något man kan konsumera . Hus, vägar och järnvägsspår är typiska investeringar. Löner, livsmedel och dryck är exempel på konsumtionsvaror som naturligtvis tas upp i en driftbudget. Det finns de som hävdar att om man låter investeringar finansieras genom lån i stället för anslag, så lämnar man en skuld till nästa generation. Det är en bakvänd syn. Det är snarare så att om man betalar hela investeringskostnaden under ett och , låter man dagens generation stå för hela kostnaden, fast det är uppenbart att ett hus eller en järnvägssträcka kan användas av många generationer framöver. Vill man ha en rättvis fördelning av kostnader skall dagens generation betala för allt som konsumeras upp , medan det som kan konsumeras , det vill säga en investering, skall delas upp under en längre amorteringstid. Vi vill mot bakgrund av ovan, förändra budgetlagen så att huvudprincipen för en infrastrukturinvestering sker genom ett lån hos . Konsekvensen för statens offentliga finanser förändras inte eftersom lån för investeringar påverkar statens totala låneram, men utrymmet under utgiftstaket ökar eftersom investeringssumman flyttas från en utgiftspost till ett lån. Investeringarna får då även ses som del i en expansiv finanspolitik, vilket bland annat leder till ökad sysselsättningsgrad och minskad arbetslöshet. Investeringsplanen för uppgår till ; 2009 och 2010. Av dessa är 7,5,6,7respektive 6,8 miljarder från anslag (resten är alltså lån). För är samma siffror 9,6 ; 2009 och 9,9 , varav 7,1; 7,1 respektive 6,4 är anslag. Vi räknar därför bort den del som redan upptas som lån och får då en möjlig lånesumma för både vägar och järnvägar som ligger på 2008, 2009 och , vilket betyder att ramen för utgiftsområdet kan sänkas med motsvarande summa. Sedan tillkommer naturligtvis en kostnad i form av avskrivningar och räntor, men den summan redovisas under nästa punkt. Vi tar dock inte upp lån på hela summan som det minskade anslaget på utgiftsområde 22. Det avgår i enlighet med vårt förslag som redovisas i separat motion. Budgeteffekter med anledning av upplåning till investeringar i stället för anslagsfinansiering, varav utgör beräknat anslag45 varav utgör beräknat anslag SUMMA beräknat anslag (B+D) V:s minskning av anslag UO2247 Extra järnvägslån 20082015; 1,5 mdkr/år Extra järnvägslån 20102019; 2,5 mdkr/år Utgift för lånens ränta + avskrivning48 De resonemang som här redovisas angående investeringsbehovet i spårtrafik är också giltiga mer allmänt. De bostadssatsningar som vi presenterar i denna motion följer samma ekonomisk-politiska logik. Det är samhälleliga investeringar som behöver komma till stånd för en rationell hantering av statens resurser nu och på medellång sikt. En budgetprocess där någon form av investeringsbudgetering är en integrerad del öppnar i sig för en rimligare och mer långsiktigt inriktad demokratisk debatt kring prioriteringar och en syn på ekonomisk politik som en del av ett samhällsbyggande snarare än en kameral hushållning. Mot bakgrund av ovanstående bör regeringen återkomma med förslag till hur budgetlagens 2223 §§ kan ändras så att huvudprincipen för en infrastrukturinvestering sker genom lån hos . Detta bör begära. Den hierarkiska maktordningen mellan kvinnor och män genomsyrar sociala, ekonomiska och politiska strukturer i samhället. Det ger män som grupp omotiverat mycket makt och inflytande och skapar orättvisor och diskriminering. Exempel på detta ser vi i att kvinnor förväntas ta ansvar för obetalt arbete och omsorg av barn och äldre i högre utsträckning än män, att kvinnor har sämre inkomster och position på arbetsmarknaden än män, att kvinnors asylskäl inte tas på allvar och att kvinnor i betydligt högre grad än män utsätts för sexualiserat våld. För att nå ett jämställt samhälle måste kvinnors makt och inflytande öka och alla former av sexualiserat våld upphöra. En reell politik för jämställdhet rubbar den ojämlika maktordningen mellan kvinnor och män. är ett feministiskt parti och för oss är det avgörande att avskaffa den ojämlika könsmaktstrukturen. Vår feministiska politik genomsyrar helheten i våra förslag. En feministisk politik kan inte begränsas till ett enda politikområde, utan kräver ett helhetsgrepp och en analys av hur olika politikområden påverkar varandra för att effektivt kunna åstadkomma en förändring. Det kräver en analys av hur makt fördelas mellan könen och på vilket sätt politiska förslag påverkar kvinnor respektive män. Utan att synliggöra maktordningen mellan könen riskerar vi att få en urvattnad och tandlös politik som saknar förmågan att i grunden förändra. Det ger en politik som blundar för de strukturer i samhället som upprätthåller könsorättvisor och som utgår ifrån att diskriminering av kvinnor inte är något samhällsproblem utan en mängd enskilda missförhållanden där ansvaret för förändring läggs på enskilda kvinnor och män. generella fördelningspolitik genom skatter, transfereringar och offentlig sektor innebär en omfördelning av resurser från män till kvinnor. Vi lägger också konkreta förslag som skapar förutsättningar för förbättrad löneutveckling för kvinnor och minskar osakliga löneskillnader. Här beskriver vi ett urval av våra jämställdhetspolitiska satsningar i budgetförslaget . Grundläggande för feministiska politik är alla kvinnors möjlighet till ekonomisk självständighet samt att kvinnor skall ha faktiska möjligheter att delta på lika villkor på arbetsmarknaden som män. Både kvinnor och män skall kunna arbeta, vara föräldrar, sköta hemarbete och ha ledig tid på lika villkor. har vi inte en sådan situation. Över hela arbetsmarknaden utsätts kvinnor för diskriminering. Kvinnors löner, inkomster och arbetsvillkor är sämre än mäns. Det handlar inte om enstaka fall utan om en systematisk diskriminering. För att komma till rätta med detta krävs en rad övergripande samhällsförändringar. Att omfördela den andel tid som kvinnor respektive män använder till betalt och obetalt arbete är en nyckelfråga för att skapa förutsättningar för verklig jämställdhet. Regeringen förenklar problematiken med den könssegregerade arbetsmarknaden genom att utmåla den offentliga sektorn som en kvinnofälla. Detta är en grov feltolkning. En omfångsrik, gemensamt finansierad, offentlig sektor har varit och är alltjämt avgörande för möjligheten att skapa ett jämställt samhälle, genom att det omvandlar obetalt arbete till betalt. Kvinnors höga andel av antalet förvärvsarbete i jämfört med de flesta jämförbara länder kan i hög grad härledas till den utbyggda offentliga sektorn. Utbyggnaden av solidariskt finansierade välfärdsverksamheter som barnomsorg, fritidsverksamhet och äldreomsorg har varit helt avgörande för möjligheten för kvinnor i alla samhällsklasser att förvärvsarbeta och slippa beroende av män eller av samhället för sin försörjning. De verksamheter som finansieras med skatter och utförs i framför allt kommuners och landstings regi har också i hög grad bidragit till att bygga upp ekonomiska välstånd och välfärd. Att regeringen använder förmenta jämställdhetsargument för att legitimera konkurrensutsättning och privatisering av viktig välfärdsverksamhet är osakligt och fräckt.