mot · GV02Ju392 · 2007-09-28 00:00:00 — Mäns våld mot kvinnor och samkönat partnervåld 5Skydd för drabbade kvinnor5 6Livsvillkoren för kvinnor med hemlig identitet6 7Inrättande av en nationell haverikommission6 8Kostnaderna för mäns våld mot kvinnor6 15Våld mot kvinnor med funktionshinder13 16Kön, hälsa och våld14 18Behandlingsprogram för våldsamma män15 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att våldsutsatta kvinnor bör ha rätt till särskilda kontaktpersoner inom polis och socialtjänst. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att kvinnor som tvingats fly från sitt hem bör ha laglig möjlighet att få återvända för att hämta sina och eventuella barns personliga tillhörigheter i skydd av polis. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om förslag som kan förstärka besöksförbudet med användning av fotboja. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av livsvillkoren för kvinnor och barn som lever med skyddade personuppgifter. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om tillsättandet av en nationell . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en nationell kostnadsberäkning av mäns våld mot kvinnor och barn. begär att regeringen återkommer med förslag till lagstiftning som innebär att överfallsskyddet i hemförsäkringen även ska gälla för en skadelidande som utsatts för våld av en medförsäkrad familjemedlem.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett handlingsprogram för hur homosexuella, bisexuella och transpersoner (HBT) som drabbas av partnervåld ska få relevant stöd och hjälp. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om HBT-kompetens bland alla instanser som möter våld i partnerrelationer. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med en plan för hur staten ska ta sitt långsiktiga ekonomiska ansvar för kvinnojourernas arbete.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om inrättandet av resursjourer som har kompetens att ta emot kvinnor med missbruk och psykiskt funktionshinder.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att länsstyrelsernas verksamhetsuppföljning, återrapporteringskrav och tillsynsansvar över kommunernas arbete på området mäns våld mot kvinnor bör skärpas.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om inrättandet av en särskild tillsynsfunktion på länsstyrelserna.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om inrättandet av familjevåldsenheter över hela landet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om samarbete och inrättande av s.k. barnahus i alla större kommuner i landet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda situationen för våldsutsatta kvinnor med funktionshinder.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att frihet från könsrelaterat våld bör bli ett nytt delmål inom folkhälsopolitiken.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om inrättandet av regionala centrum i varje sjukvårdsregion.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att missbrukande kvinnor utsatta för våld ska erbjudas behandling i könsseparerade grupper.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en skyndsam beredning av förslagen i rapporten barns upplevelser.3 1 Yrkande 7 hänvisat till CU. 2 Yrkandena och 1619 hänvisade till SoU. 3 Yrkande 20 hänvisat till UbU. Könsrelaterat våld i nära relationer är ett stort samhällsproblem som har sin grund i maktojämlikheten mellan könen. Det finns olika sätt att analysera och förklara relationen mellan kön och våld. menar att förklaringar utifrån individnivå, att speciella män med vissa avvikande egenskaper eller problem är våldsamma, tenderar att förminska problemet. Kulturella förklaringar, att normer och värderingar förmedlar olika acceptans av kvinnors och mäns handlingar och beteenden, tar också fasta på det annorlunda och lyfts fram endast när det gäller icke-svenska eller icke-västerländska kulturer. utgångspunkt är strukturellt och vi ser mäns våld som ett problem kopplat till den ojämlika samhällsorganisationen som direkt och indirekt underlättar för individuella män att dominera, kontrollera och bruka våld mot kvinnor. Exempel på samhällsstrukturer är t.ex. föräldraskap eller familjen. En våldsförståelse som tar sin utgångspunkt i den strukturella maktordningen mellan kvinnor och män riktar fokus på allas ansvar att ifrågasätta, utmana och bryta de strukturer och de föreställningar som grundar sig på mäns makt och kontroll över kvinnor. Det bryter med tidigare synsätt att våldet beror på social utsatthet, alkohol, psykisk sjukdom eller integrationsproblem. Arbetet för att stoppa våldet och ge våldsutsatta relevant skydd, stöd och hjälp måste ske utifrån insikten att det handlar om makt och kontroll, och att våldet har sina rötter i den rådande samhällsstrukturen där män är överordnade och kvinnor underordnade. Patriarkala föreställningar om kön och sexualitet samt maktrelationen mellan kvinnor och män är den samhälleliga ram i vilken våld i nära relationer utförs. Våld som utövas av män med utländsk bakgrund gentemot kvinnor med utländsk bakgrund handlar inte om kultur, utan om maktutövning. Så kallat hedersrelaterat våld handlar om makt, kontroll och föreställningar om kön och sexualitet. Våld inom samkönade relationer är också relaterat till föreställningar om kön, sexualitet och makt i samhället. Partnermisshandel i homosexuella relationer är till stor del osynliggjort i debatten om våld i nära relationer, men det är likväl ett uttryck för en maktrelation. Mäns våld mot kvinnor är inte en marginell företeelse som handlar om några individuella problem. Det är ett allvarligt samhällsproblem som berör många människors liv och vardag. Undersökningen Slagen (2001) visar bl.a. att 25procent, eller var fjärde kvinna, upplevt fysiskt våld från någon man efter sin 15årsdag. 56procent av alla kvinnor har trakasserats sexuellt. Totalt sett har 46procent, alltså nästan hälften av alla svenska kvinnor, erfarenheter av någon form av våld från en man efter sin 15-årsdag. Anmälningarna av mäns våld mot kvinnor har ökat med 20procent . Ökningen beror både på att fler anmäler och på att våldet har ökat, uppger (Brå). Kriminalstatistiken visar att i majoriteten av fallen är de utsatta kvinnorna bekanta med eller har en nära relation till männen som slår, hotar och dödar. Nästan alla fall av mäns våld mot kvinnor sker i en privat sfär, ofta inom hemmets fyra väggar. Det hänger samman med det stora mörkertalet i anmälningsstatistiken. Både polisen, kvinnojourerna och Brå uppskattar att endast 2025procent av allt våld mot kvinnor anmäls till polisen. 5Skydd för drabbade kvinnor En kvinna som har utsatts för våld, eller som känner fruktan för och hot om våld, från en man hon har levt ihop med eller står i nära relation till måste få möjlighet till hjälp från samhället. Hjälpen kan omfatta skydd, juridisk upprättelse eller hjälp att skilja sig. vill bland annat att de personer som utsätts för våld i nära relationer ska få särskilda kontaktpersoner hos polisen och . Att vara utsatt för våld av en närstående person är traumatiskt, och tröskeln för att anmäla ett sådant brott är extra hög. Därför kan det kännas svårt att redogöra för sin situation gång på gång för olika personer. En kontinuerlig och stabil kontakt vore därför värdefull. Den vetskapen skulle också fungera förtroendestärkande för polisen och och därmed göra att det känns mer meningsfullt att vända sig till dessa myndigheter när man utsätts för våld. Vetskapen om att någon har en helhetsbild kan också stärka ett beslut att lämna en relation där man utsätts för våld. Våldsutsatta kvinnor bör således ha rätt till särskilda kontaktpersoner inom polis och socialtjänst. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. föreslår också att kvinnor som tvingats fly från eller har lämnat sin man, och känner fruktan för eller hot om våld från denne, bör ha laglig möjlighet att få återvända till sitt hem för att hämta sina och eventuella barns personliga tillhörigheter i skydd av polis. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har medverkat till att förbättra lagstiftningen om besöksförbud, bl.a. genom att införa möjligheten till besöksförbud i det egna hemmet. Antalet överträdelser mot besöksförbudet är dock många, och därför har frågan rests om att upprätthålla besöksförbud genom att våldsutövande män förses med en fotboja med GPS-sändare. anser att de personer som vid upprepade tillfällen har överträtt ett besöksförbud bör förses med en elektronisk övervakning. Det skulle kunna fungera som ett larm både till brottsoffret och till polisen. Regeringen bör lägga fram förslag som kan förstärka besöksförbudet med användning av fotboja. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6Livsvillkoren för kvinnor med hemlig identitet Många av de problem som drabbar våldsutsatta kvinnor och barn är komplexa och lösningarna är svåra. Detta gäller särskilt de kvinnor och barn som tvingas leva under skyddad identitet. finns det alldeles för många kunskapsluckor och oklarheter, exempelvis när det gäller sjukskrivning eller rätt till rehabilitering. Rättigheter och möjligheter till ett drägligt liv ska inte hänga på en enskild handläggare eller domstolsinstans. föreslår därför en översyn av livsvillkoren för de kvinnor som lever med skyddade personuppgifter för att få svar på vad som behöver förändras. Regeringen bör göra en översyn av livsvillkoren för kvinnor och barn som lever med skyddade personuppgifter och därefter återkomma med förslag för att underlätta dessa. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7Inrättande av en nationell Enligt undersökningar, bl.a. Brå:s rapport våld mot kvinnor i nära relationer (2001:11), utförs uppemot 90procent av det dödliga våldet mot kvinnor av närstående män. Det är ett stort misslyckande när samhället inte lyckas stoppa våldet och ge utsatta medborgare skydd och hjälp. vill förstärka myndigheternas ansvar genom en nationell som utreder de fall när en kvinna mördas av en närstående man. Kommissionen skulle ha i uppgift att utreda omständigheterna kring morden för att ge svar på om och i så fall hur myndigheter eller andra instanser har brustit i sitt agerande. Syftet är att hitta brister i agerandet som ska kunna användas för att förbättra rutinerna i det förebyggande arbetet och förhindra att fler kvinnor dödas. bör ge regeringen i uppdrag att tillsätta en nationell med dessa uppgifter. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. vill i sitt budgetalternativ öronmärka 5miljoner kronor av anslaget till polisen för att inrätta den nationella . Se även motion Utgiftsområde 4 Rättsväsendet, (2007/08:Ju339). 8Kostnaderna för mäns våld mot kvinnor Mäns våld mot kvinnor ger negativ effekt på samhällsekonomin och har både direkta och indirekta variabler. Det handlar om direkta vårdkostnader för utsatta kvinnor och barn, polisinsatser, ambulanskostnader, kostnader för rättsprocesser, häktning, kriminalvård och rehabilitering, skyddat boende, men också bortfall i arbetstid och begränsande av kvinnors deltagande i samhällslivet. I en studie från har kostnaden beräknats för ett enskilt fall med en kvinna som misshandlats av sin man. Totalt sett beräknas summan uppgå till 2,5miljoner kronor, där staten bär 85procent av kostnaden. beräkningar uppskattar de samhällsekonomiska kostnaderna till mellan 2695 och 3300miljoner kronor . Polisens uppskattningar av deras egna insatser på området landar på cirka 370miljoner kronor . Det finns ännu ingen övergripande statistik på vad mäns våld mot kvinnor kostar det svenska samhället totalt. Det är en brist och gör det lättare att blunda för problemen, som i sin tur kan leda till att frågan inte tas på allvar. anser att det är viktigt att genomföra en allomfattande analys och en beräkning på vad våld i nära relationer kostar samhället. På så sätt kan vi möjliggöra en bättre förståelse av problemet samt visa på behovet av att utveckla utvärderingar av samhällets insatser. Därför bör regeringen tillsätta en utredning för att utveckla en vetenskaplig metod för och genomföra en nationell kostnadsberäkning av mäns våld mot kvinnor och barn. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vår vanligaste försäkring är hemförsäkringen. En hemförsäkring består normalt av flera olika delar och kan ersätta dels skador på privat egendom, dels ge ersättning om försäkringstagaren själv skadas eller blir skadeståndsskyldig. Tvärtemot vad många tror utgår ersättning från hemförsäkringarnas överfallsskydd oftare till följd av brott begångna utanför hemmet än innanför hemmets väggar. Försäkringsvillkoren utesluter nämligen sedan gammalt rätt till ersättning vid brott begånget av en medförsäkrad familjemedlem, även om en fällande dom finns. anser att villkoren för hemförsäkringarnas överfallsskydd är könsdiskriminerande. Statistiskt sett är hemmet den farligaste platsen för kvinnor att vistas på när det handlar om misshandel medan män oftast utsätts för våld i offentliga miljöer. Det är i första hand gärningsmannens ansvar att betala skadestånd, ett annat alternativ är att brottsoffret har en försäkring som kan täcka skadorna och ett tredje alternativ är statlig brottsskadeersättning. En förutsättning för brottsskadeersättning är att brottet är polisanmält. Däremot kräver inte lagen att det finns en fällande dom. Det kan vara möjligt för brottsoffret att erhålla ersättning även om gärningsmannen förblir okänd, t.ex. då spaningsresultat saknas eller då någon gärningsman inte kan bindas vid brottet. Vid våld och övergrepp i nära relationer är den misstänkte aldrig okänd. Då är det tvärtom så att kvinnan eller barnet pekar ut en välbekant person, ofta mannen i familjen, som den skyldige. får i ett fall med en känd misstänkt inte ta över domstolens roll och peka ut en skyldig genom att besluta om brottsskadeersättning. Det måste finnas en fällande dom för att brottsskadeersättning ska kunna komma i fråga. Detta innebär att kvinnor och barn som utsätts för våld i hemmet av företrädesvis manliga förövare ofta blir utan ersättning. En man som misshandlas i en krogkö kan däremot räkna med att bli kompenserad via överfallsskyddet i sin hemförsäkring även om gärningsmannen inte fälls för brottet. anser att konsekvenserna av hemförsäkringens villkor vid våld i nära relationer är synnerligen orättvisa. Vidare vill vi poängtera att det är viktigt att en eventuell lagstiftning om villkoren i hemförsäkringen görs könsneutral eftersom det även förekommer våld i samkönade relationer. Företrädare för försäkringsbranschen hävdar att en lagstiftning om försäkringsvillkorens innehåll skulle få en negativ inverkan på produktutvecklingen samt leda till höjda . Försäkringsbolagen är enligt gällande lagstiftning fria att utforma villkoren i enlighet med civilrättsliga principer. Den nya försäkringsavtalslagen som trädde i kraft innebär ingen förändring i detta avseende (prop. 2003/04:150). anser att det är beklagligt att frågan inte behandlades i lagstiftningsärendet. Vi menar att det är tydligt att den skenbart könsneutrala avtalsfriheten i detta fall vilar på en manlig norm, vilket leder till oacceptabla konsekvenser för kvinnor och barn som blivit misshandlade av sina familjemedlemmar. Våld mot kvinnor är inte en angelägenhet för privatlivet utan för hela samhället. Det är orimligt att avtalsfriheten ges företräde framför kvinnors och barns ekonomiska trygghet. Regeringen bör därför återkomma med förslag till lagstiftning som innebär att överfallsskyddet i hemförsäkringen även ska gälla för en skadelidande som utsatts för våld av en medförsäkrad familjemedlem. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Våld inom samkönade relationer tenderar av olika skäl att osynliggöras i debatten om sexualiserat våld. Bristande kunskaper och fördomar om homosexuella relationer har bidragit till att offren för våld i samkönade relationer är skyddslösa i än högre grad än kvinnor som utsätts för mäns våld. Studien lika och olika om våld i samkönade parrelationer, av och (2005), har gjort ett första försök till kartläggning över förekomsten av samkönat våld i . Deras undersökning baseras på drygt 2000 besvarade enkätundersökningar och visar att totalt 24,9procent har utsatts för någon form av psykologiskt, sexuellt och/eller fysiskt våld i en nuvarande eller f.d. parrelation. Fysiskt våld dominerar bland lesbiska och sexuellt våld dominerar bland homosexuella män. Minst utsatthet rapporterar bisexuella män. Kön och sexualitet spelar en avgörande roll i tolkningen av samkönat partnervåld. Medan partnermisshandel mellan homosexuella män riskerar att tolkas som ömsesidig (män är ömsesidigt aggressiva) och inte som ett uttryck för en maktrelation, riskerar partnervåld mellan homosexuella kvinnor att osynliggöras helt (kvinnor är oförmögna att använda våld) av instanser som polis, domstolar, sjukvård och socialtjänst. Schablonbilderna av homosexuella relationer och föreställningar kring våld och aggressivitet står i vägen för att våld inom samkönade relationer uppmärksammas och förstås. På samma sätt utsätter människors homofobi (rädsla och avsky för HBT-personer) och heterosexism (samhället förutsätter att människor är heterosexuella och att det är att vara normal) HBT-relationer för en samhällelig isolering och gör samkönade parrelationer till ett slutet system. Det innebär att parterna blir beroende och socialt bundna till varandra. Detta är en viktig mekanism för att förstå vägen in i en våldsrelation för samkönade par. Stödet till personer som blir utsatta för våld i sin parrelation är organiserat enligt en heteronormativ ordning, och vart homosexuella offer och förövare ska vända sig är en öppen fråga. Det saknas en övergripande organisering och ett samförstånd. För att skapa förutsättningar för att på olika sätt hjälpa och stödja HBT-personer som utsätts för våld i nära relationer behövs både fler undersökningar och mer kunskap om partnervåld, liksom det behövs en ökad HBT-kompetens bland alla instanser (polis, sjukvård, socialtjänst, kvinnojourer etc.) som möter våld i nära relationer. Regeringen bör utreda och återkomma med ett handlingsprogram för hur HBT-personer som drabbas av partnervåld ska få relevant stöd och hjälp. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Analogt med ett handlingsprogram behövs en kompetenshöjning inom rättsväsendet, hälso- och sjukvården och . Regeringen bör göra kraftfulla satsningar så att alla de instanser som möter samkönat partnervåld i sitt yrke har relevant HBT-kompetens. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Våld i nära relationer är en politisk fråga som ofta behandlas med en provocerande likgiltighet. Frivilliga eldsjälar organiserade i tjej- och kvinnojourer gör enorma insatser för samhället, står i stor utsträckning för de praktiska stödinsatserna och är en för tusentals utsatta flickor och kvinnor. Genom kvinnors ideella frivilligarbete i jourerna kan brottsoffer få relevant hjälp trots att samhällets insatser brister. Kvinnojourernas styrka ligger i att de är skapade av kvinnor för kvinnor. Det är en frizon där ingen ifrågasätter kvinnors och barns upplevelser av våld. Tjej- och kvinnojourerna spelar också en central roll när det gäller att synliggöra, beskriva och sprida kunskap om våldets mekanismer och konsekvenser. Trots jourernas erfarenheter och kunskaper om mäns våld mot kvinnor existerar de fortfarande under osäkra förhållanden. Detta är en paradox då företrädare för polis, socialtjänst och sjukvård själva anser att de lokala kvinnojourerna ger ett mer heltäckande stöd till utsatta kvinnor än vad de själva kan erbjuda. finns det kvinnojourer i ungefär hälften av landets kommuner. Förra mandatperioden genomfördes en ökad satsning med närmare 100miljoner kronor på resurser för våldsutsatta kvinnor och barn. Medlen fördelades till kommuner och ideella kvinno-, tjej- och brottsofferjourer för att utveckla omhändertagandet av brottsoffer. Tyvärr har det visat sig att det ändå inte finns några möjligheter för kvinnojourerna att göra långsiktiga planeringar för sin verksamhet utifrån denna satsning. Därför föreslår vi att regeringen ges i uppdrag att återkomma med en plan för hur staten ska ta sitt långsiktiga ekonomiska ansvar för kvinnojourernas arbete. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Lesbiska kvinnor känner sig inte alltid välkomna till kvinnojourerna, och det kan vara svårt att erbjuda trygghet om man inte tänker på att väninnan som kommer till jouren egentligen är förövaren. har länge värnat om stödet till brottsofferjouren för HBT-personer och menar att arbetet måste utökas och intensifieras. Därför yrkar vi om ett handlingsprogram för stöd till HBT-personer i denna motion. Några kvinnojourer ger möjlighet till stödkontakt för syn- och hörselskadade kvinnor, men få jourer har handikappanpassade lägenheter vilket gör fysiskt funktionshindrade kvinnor, liksom äldre kvinnor, extra utsatta. Därför avsätter 10miljoner kronor i budgetmotionen för att stödja kvinnojourerna i arbetet med att tillgänglighetsanpassa jourernas lokaler. Våldsutsatta kvinnor som missbrukar och/eller har psykiskt funktionshinder kommer särskilt i kläm. Vi föreslår att staten bör ta ett särskilt ansvar för de mest utsatta kvinnorna. vill inrätta resursjourer med kompetens att ta emot kvinnor med missbruk och psykiskt funktionshinder och avsätter 20miljoner kronor i budgetmotionen för detta ändamål. menar att regeringen bör återkomma med förslag på inrättande av resursjourer som har kompetens att ta emot missbrukande och psykiskt funktionshindrade kvinnor. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Såväl Utredningen om kvinnofridsuppdragen (SOU 2004:121) som Utredningen om stöd för våldsutsatta kvinnor (SOU 2006:65) konstaterar och identifierar en rad brister i kommunernas insatser och stöd till våldsutsatta kvinnor. Handlingsplaner för arbetet med våldsutsatta brottsoffer finns i cirka 70procent av kommunerna och är på gång i de flesta övriga. Däremot saknar flertalet rutiner och riktlinjer för att bemöta våldsutsatta kvinnor, och avsaknaden av en kommunöverskridande samordning är ett stort problem. Länsstyrelsernas granskningar av kommunernas arbete visar att området mäns våld mot kvinnor är eftersatt. För att kommunerna på bästa sätt ska kunna ta sitt ansvar för att tillgodose kompetent stöd till samtliga våldsutsatta kvinnor som söker hjälp måste kunskapen om mäns våld mot kvinnor förbättras rejält. anser att hela personal ska kompetensutvecklas kring sexualiserat våld, särskilt avseende s.k. hedersrelaterat våld, psykiskt och fysiskt funktionshinder samt missbruksproblematik. Det måste finnas kunskap och metoder för att fånga upp signaler samt ge stöd och skydd till kvinnor, ungdomar och barn som är utsatta för mäns våld. För att stimulera en kompetensutveckling inom och personal som arbetar med funktionshindrade, avseende könsrelaterat våld i nära relationer avsätter 55miljoner kronor . Pengar för detta ändamål föreslås i motion för utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg, (2007/08:So450). I enlighet med utredningen om kvinnofridsuppdragen (SOU 2004:121) anser att länsstyrelserna bör öka sina insatser och göra mer ingående granskningar av kommunerna och mer frekvent rapportera till regeringen. Därför bör länsstyrelsernas verksamhetsuppföljning, återrapporteringskrav och tillsynsansvar över kommunernas arbete på området mäns våld mot kvinnor skärpas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.