· GU10173 · 2007-01-18 16:31:02 — Den här debatten kommer att teckentolkas från talarstolen. Det känns fantastiskt att stå här och bli tolkad till det vackraste språket jag känner. Tack för den möjligheten.Alice har frågat statsminister om han har tagit ställning till vilken minister som ska ansvara för den vidare behandlingen av teckenspråksutredningen, om han avser att verka för att det finns en minister med särskilt ansvar för frågorna och när det kommer en proposition i teckenspråksfrågan. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.Jag vill börja med att instämma i uppfattning om teckenspråkets betydelse liksom om dövas och hörselskadades rätt till teckenspråk. Insikten om teckenspråket som ett språk som andra har successivt vuxit fram och har också lett till den starka ställning som språket har i . Detta gäller inte minst i jämförelse med många andra länder där teckenspråket ofta betraktas mer som en kommunikationsmetod än som ett språk. En viktig milstolpe var när teckenspråket blev undervisningsspråk i specialskolan för döva och hörselskadade. En annan viktig förutsättning för den ställning teckenspråket har är ökningen av antalet teckenspråkstolkar liksom undervisning i teckenspråk i grundskola, i gymnasieskola och i vuxenutbildning.Alice har ställt ett antal frågor rörande den fortsatta behandlingen av slutbetänkandet av utredningen av teckenspråkets ställning (SOU 2006:54). Betänkandet överlämnades och har därefter remitterats. Remisstiden gick ut . Inom regeringen är det närmast jag som är ansvarig för den fortsatta behandlingen av betänkandet. Förslagen i betänkandet berör dock flera departement och statsråd. Detta är emellertid inget ovanligt i fråga om betänkanden som täcker stora samhällsområden. Beredningen av betänkandet fortgår inom . Frågan om i vilken form regeringen kommer att ta ställning till utredarens förslag får jag återkomma till. När det gäller frågan om det ska utses en minister med särskilt ansvar för teckenspråksfrågor är den grundläggande principen att varje statsråd ska ta ansvar för sitt politikområde. Däremot har jag ett ansvar för att samordna och följa upp handikappolitiken, och i detta ingår situationen för döva och hörselskadade. Teckenspråket har flera dimensioner, bland annat språkpolitiskt. Det ändrar dock inte ansvarsförhållandet inom regeringen. Jag är glad att vi har kommit längre när det gäller teckenspråkets ställning sedan växte upp. Jag är glad och stolt över att är ett av de länder som ofta hålls fram som ett föredöme när det gäller teckenspråkets ställning.I en rapport som lades fram av rapportören i parlamentariska kommitté för juridiska frågor om mänskliga rättigheter som lämnades till lyfts just och upp som förebilder för övriga medlemsländer när det gäller möjligheten och rätten att använda teckenspråket.Mycket har hänt när det gäller teckenspråkets ställning. Det har kommit till uttryck på olika sätt. Låt mig nämna några sådana exempel. finns det en skyldighet för det allmänna att erbjuda tolk för vardagstolkning för döva, dövblinda, hörselskadade och vuxendöva. I sändningstillståndet för SVT ingår att sända dagliga nyheter på teckenspråk och att producera program på detta språk. Teckenspråket är ett allmänt språkämne för hörande elever i , gymnasieskolan och på komvux. Hörande föräldrar har rätt till teckenspråksutbildning på betald arbetstid.En hel del har hänt. En hel del återstår att göra. En utredning kom efter lång väntan. Det gick sakta att få fram den, men den kom till slut. Den måste nu beredas på ett bra sätt. Det får inte ske slarvigt, men så snabbt det är möjligt. Det är min avsikt att försöka skynda på det arbetet.Det är lite för tidigt att svara på om det blir en proposition eller inte. En proposition föranleds av lagförslag. Lagförslagen är inte så många i utredningen. Men i någon form ska vi självfallet arbeta vidare med frågorna. Här finns intressanta förslag. Många av dem kommer att höra hemma på område. Andra kommer att höra hemma på område. Min uppgift i detta är som sagt att samordna arbetet och se till att vi driver frågan vidare.Jag är inte beredd att svara på detaljfrågorna eftersom de lyfts fram i ett för tidigt skede. Vi måste inse att remissomgången avslutades . Remissammanställningen tar tid. Det är den som pågår just . Sedan ska ärendet beredas för att se i vilken form vi ska arbeta vidare. Jag tackar ministern för det svaret. En viktig fråga är . blandar jag teckenspråk med tal i alla fall. Jag övergår till att bara tala , för nu kommer jag in på ord som jag själv känner att jag måste stå och bokstavera och då tar det alldeles för lång tid.En av de viktiga sakerna är vilken ställning det svenska teckenspråket har. Det finns ett bra förslag i utredningen där man föreslår att det svenska teckenspråket tillerkänns en folkrättslig ställning motsvarande den ställning som har givits nationella minoritetsspråk. Det förslaget, som utredningen lägger fram, skulle ha en oerhört stor betydelse för de döva och hörselskadade, för deras rätt till språket och för ett erkännande av språket.Jag delar ministerns uppfattning att vi har kommit långt i jämfört med många andra länder. Men det är inte tillräckligt. Det visar bara att trots att vi har kommit långt finns det fortfarande stora brister för den gruppen människor. Och det är ingen liten grupp människor; det är ungefär 10 000 döva barn och ungefär 10 000 vuxendöva och hörselskadade som är beroende av teckenspråket.Därför är det viktigt att det här bereds. Jag hoppas att ministern tar till sig de frågeställningar som finns. En sak som ministern själv lyfte upp är att SVT har inskrivet i sina avtal att man ska ha dagliga nyhetssändningar på teckenspråk och att man även ska göra andra program på teckenspråk.Det här är också ett tydligt exempel på att det är positivt för döva att få tillgång till detta. Men för döva handlar det ofta om att det blir ett särintresse. De får en liten sändningstid. De har inte den automatiska tillgången och rätten till information som alla andra har. Om det är något område där vi ser att det saknas program så är det framför allt barnprogram för döva barn. Det handlar om möjligheten att följa med i samtalet både med hörande kamrater och med döva sinsemellan. Teckenspråket har man gemensamt, som något att knytas ihop kring. Där behövs det göras mycket.Dessutom saknas det ett bibliotek för teckenspråkiga. Det skulle kunna vara ett bibliotek som motsvarar tal- och för en annan stor grupp. Kostnaden för att skapa den informationsbanken och för att kunna nå ut till döva och hörselskadade skulle inte vara större än 2-3 miljoner. Det här är små saker och inga stora pengar. Men det är oerhört betydelsefullt för den här gruppen av människor.Det finns ett annat problem som jag hoppas att ministern tar med sig. Jag vet att ministern har samordningsansvaret och att detta går in på en annan ministers område. Det gäller de asylsökande döva barn som har kommit till . har de kommit ensamma till . De har blivit utplacerade på flyktingförläggningar utan någon som helst möjlighet att kommunicera. De kan inte kommunicera med någon döv här i därför att man har helt skilda teckenspråk. De har inte fått någon möjlighet till kommunikation, och de blir isolerade.Här måste man titta på en lösning för hur man ska kunna samla dessa barn och hur man ska kunna möjliggöra en kommunikation med omvärlden för dem. Det här är barn som är utsatta redan tidigare, men på grund av sitt handikapp har de en mycket värre situation än många andra. Tyvärr vet jag att vi också har skickat tillbaka döva barn till hemländerna utan en egentlig möjlighet till en ordentlig rättslig prövning eftersom de inte har haft språket. Det är ett område där vi behöver göra mer. Jag börjar bakifrån med frågorna. När det gäller möjligheten till utbildning har asylsökande barn från samma rätt till undervisning som barn som är bosatta i innebär att de till exempel har rätt att gå i specialskola. Föräldrar som är asylsökande och har ett dövt barn får i den mån det ligger inom möjligheter rätt att få det stöd som de behöver för att barnen ska kunna delta i utbildning och utveckling. Om barnet behöver gå i en specialskola och den inte finns på den ort där familjen är placerad har föräldrarna rätt att välja och säga: Vi vill ha en specialskola. De har då också rätt att få ett boende som ligger i nära anslutning till skolan. Men det är föräldrarna som avgör om de vill acceptera ett sådant erbjudande eller inte.Vuxna asylsökande som kommer till får oftast hjälp av sin handläggare inom mottagningsverksamheten. Det gäller till exempel hjälp med att ta de nödvändiga kontakterna med dövföreningar. Det gäller också föräldrar till döva barn. Men det är alltid personen själv som får välja.Jag hoppas att det som har hänt är ett steg på vägen som stärker de asylsökande ställning. Det gäller asylsökandes rätt till tolkning, när det gäller kontakt med myndigheter och kontakter med hälso- och sjukvård och det här med att gå i specialskola. Här finns naturligtvis mer att göra, men ett litet steg har vi tagit också på den här vägen.Ett annat förslag som nämner är det om att inrätta ett bibliotek. Jag noterade att det var ett förslag som jag tror att samtliga remissinstanser var positiva till. Detta är en av de frågor som vi ska hantera vidare. Den ligger inom ram.Även om det här är fördelat på flera departement ska man inte betrakta det som ett alltför stort problem. Vi kommunicerar självfallet med varandra. Ha bara lite respekt för att remisserna just har sammanställts och att det inte har gått särskilt sedan remisstiden gick ut!Teckenspråkets ställning är en av de stora frågorna som utredningen hanterar. Det är en viktig fråga.Jag noterade att föreslår att man ska utreda en särskild språklag, vilket kan vara av intresse i det sammanhanget.Det är mycket arbete på gång här. Jag kan lova att vi inte ska dra frågan i långbänk. Jag ska göra vad jag kan för att försöka skjuta på hanteringen av detta. Jag tackar ministern för svaret. (Här följde en passus på teckenspråk som inte återges i protokollet. )Det är glädjande att ministern lyfter upp väldigt många av de här frågorna.Jag tror inte att det finns någon motsättning mellan oss, men det har funnits en klar oro för vad som händer med utredningen . Det har blivit en ny regering och en ny minister. Vem kommer att ha ansvaret? Vem ska man prata med? Vem ska man ha kontakt med? Oron har varit ganska stark bland de döva att det här kommer att vara en produkt som läggs åt sidan och som det inte händer någonting med när det blir en ny regering.Jag tror att många känner sig glada och mer trygga med de svar som ministern har lämnat här . Jag är glad över att ministern säger att man inte kommer att dra det i långbänk även om man ska bereda det på ett riktigt sätt. Här finns nog inga skiljelinjer. Vi är nog båda helt överens om att det är viktigt att göra det så bra som möjligt och att det finns många åtgärder att vidta också för att förbättra ytterligare för denna grupp. Jag ser fram emot ett samarbete i de här frågorna. Det är roligt om den här debatten har varit klargörande i någon del, även om jag som sagt var inte kan lämna några förslag till vad en proposition kommer att innehålla, om en proposition kommer lämnas eller i vilken form som vi ska arbeta vidare med frågorna. Men jag har tydligt angett min ambition på frågeområdet. Det var viktigt att kunna få göra det.För övrigt vill jag tacka för en av de mer spännande och intressanta debatter jag har varit med om i den här kammaren.