· GU10541 · 2007-05-29 15:14:18 — har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att lösa den akuta situationen och förbättra möjligheterna för funktionshindrade att få fotfäste på arbetsmarknaden.Jag vill inleda med att påpeka att situationen för de funktionshindrade på arbetsmarknaden försämrades dramatiskt under förra mandatperioden. Enligt återkommande rapporter minskade sysselsättningsgraden för personer med funktionshinder från till . Regeringen har ekonomiska vårproposition, trots ett starkt konjunkturläge, föreslagit en förstärkning av de särskilda insatserna för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga. var det beslutat att höja anslaget för lönebidrag med motsvarande 2 000 anställningar för . I årets vårproposition föreslås att denna ökning behålls även 2008. En ytterligare ökning föreslås kunna ske 2009 och 2010. Regeringen har vidare förslag om att ersätta aktivitetsgarantin med en jobb- och utvecklingsgaranti från . Inom ramen för jobb- och utvecklingsgarantin kommer det att finnas ett utbud av arbetsmarknadspolitiska program som inkluderar arbetsträning och arbetspraktik. I de fall där detta inte har resulterat i något varaktigt arbete kommer deltagaren att anvisas en samhällsnyttig sysselsättning som motsvarar individens hela arbetsutbud. Regeringen har också i vårpropositionen sagt att omfattningen av de arbetsmarknadspolitiska programmen ska öka med ca 31 000 personer för och med ca 20 000 personer jämfört med de volymer som beräknats i budgetpropositionen för . Regeringen avser även att föreslå en jobbgaranti för ungdomar som syftar till att ge ungdomar ett omfattande stöd på ett tidigt stadium.Detta innebär att de medel som tilldelas för olika programinsatser i ännu större utsträckning ska reserveras för personer som står mycket långt från arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingen har alltså att göra en prioritering innan beslut om en insats tas. Regeringen följer noga att arbetsförmedlingen i sin verksamhet prioriterar funktionshindrade. Jag vill börja med att tacka arbetsmarknadsministern för det positiva svaret på min interpellation. När jag hör svaret är det nästan så att jag blir rörd. Det känns som att det finns ett genuint och starkt engagemang för att stärka de funktionshindrades ställning på arbetsmarknaden. Arbetsmarknadsministern räknar upp en rad åtgärder för att förbättra deras möjligheter att komma in på arbetsmarknaden.Desto tråkigare känns det då att behöva konstatera att det inte hänger ihop med den politik som regeringen i verkligheten genomför. De åtgärder som ni genomfört har ju i praktiken slagit undan benen på många av de funktionshindrade när det gäller deras möjligheter att komma in på arbetsmarknaden. Det är den bistra verkligheten.Jag kan ta ett exempel från min hemkommun, . Där har vi nu en grupp funktionshindrade som går ut särskolan. Enligt tidigare överenskommelser med arbetsförmedlingen skulle de , precis som liknande grupper fått göra , ha fått komma ut i praktik och senare för att sedan kunna få en anställning - oftast, tyvärr, med lönebidrag för den här gruppen.Men säger arbetsförmedlingen blankt nej till praktikplatser för den här gruppen. Det finns inga pengar. Inga nya praktikplatser får beviljas av förmedlingarna. Det är klara besked från Arbetsmarknadsstyrelsen.Den här gruppen hänvisas nu i stället till kommunen som ska ordna något slags sysselsättning. Förutom att kommunen självklart har svårt att med kort varsel och oplanerat nu ställa upp med ekonomiska resurser och bra praktikplatser åt de här ungdomarna minskar deras möjligheter att få fotfäste på arbetsmarknaden dramatiskt.Det här känns inte bra. Troligen kan detta sluta med att kommunen går in och betalar för de praktikplatser som arbetsförmedlingen normalt skulle ha betalat för. För de här ungdomarnas skull hoppas jag att det blir så. Men det känns inte heller rimligt att staten utan föregående diskussioner med kommunerna flyttar över ansvaret för arbetsmarknadspolitiken från staten till kommunerna.Jag vill därför fråga vad han och regeringen tänker göra för att komma till rätta med dessa uppenbart skadliga effekter av den arbetsmarknadspolitik som införts och för att se till att de funktionshindrade genom statens hjälp får bättre möjligheter att få fotfäste på arbetsmarknaden. Då menar jag åtgärder som faktiskt syns också i verkligheten, inte bara i retoriken. Jag kan försäkra om att det är ett äkta engagemang. Jag tycker inte det ska spela någon som helst roll vilken storlek på hjulen man har på sin kontorsstol om man ska få tillträde till arbetsmarknaden eller inte. Hans och jag har små hjul, andra har lite större. Det ska inte spela någon som helst roll. Det finns, tycker jag, en grundläggande utgångspunkt i det faktum att vi vill se full sysselsättning i det här landet. För mig betyder full sysselsättning att alla som vill och kan vara på arbetsmarknaden ska ha en möjlighet till det. Därmed tycker jag att den utveckling vi ser när det gäller funktionshindrades delaktighet på arbetsmarknaden under de senaste nästan tio åren varit ganska oroväckande. Den har minskat. Jag tror att det finns flera saker som man måste göra . En sak som vi vill göra är att föra samman diskrimineringsombudsmännen till en myndighet för att åtminstone den vägen kunna göra ett bättre arbete när det gäller diskriminering på arbetsplatsen, som är lagvidrig. Låt oss börja där. För det andra måste vi se till att vi höjer intresse och engagemang i de här frågorna från arbetsmarknadens parter. Det finns ett råd för integration i arbetslivet som parterna driver. Det tycker jag är ett utmärkt arbete, men det handlar om att få personer med utländsk bakgrund lättare in på arbetsmarknaden. Det gör man genom olika typer av informationsinsatser. Man publicerar böcker, rapporter och material som kan användas på arbetsplatserna. Det tycker jag är alldeles utmärkt. Jag skulle önska att man kunde se motsvarande engagemang när det gäller personer med olika typer av funktionshinder.Jag har träffat företrädare för både DHR och HSO och diskuterat den här typen av frågor. En sak som de lyfte fram tydligt och som vi har anledning att titta närmare på handlar till exempel om det de kallar för rehabröran, alltså problematiken runt att återgå i arbete efter olika typer av rehabiliteringsinsatser. Där måste vi följa den goda ansats som presenterades i en debattartikel i i går för att få våra myndigheter att samarbeta bättre. I det fallet var det , arbetsförmedlingen och . Jag tycker att det är en god idé, och vi har all anledning att fortsätta det ganska besvärliga men viktiga arbetet och ta lite intryck från omvärlden och se på till exempel länder som , , och andra där man har varit bättre än vi på att jobba med rehabilitering av personer med olika typer av sjukdomar eller funktionshinder.Det finns mycket, mycket att göra.För det tredje lägger vi alltså totalt sett under den här mandatperioden 1 miljard mer än tidigare för att få funktionshindrade i arbete, via lönebidrag, via anställningar i och andra liknande insatser. Jag tycker att det är viktigt att göra det. När vi befinner oss i ett läge med stark utveckling på arbetsmarknaden finns det, som jag sade i den förra interpellationsdebatten, de som står långt ifrån och som behöver lite extra hjälp.Nu ska jag villigt erkänna att man inte bara ska utgå från att det är subventionerade anställningar som behövs. Det kan vara bra, och det måste göras en bedömning på individnivå om det är en rimlig väg eller inte. I grunden är det ett upplysningsarbete för att se den som har stora hjul som minst lika mycket värd på arbetsmarknaden som den som har små hjul. När man pratar om funktionshindrade blir det väldigt lätt att man talar bara om dem som har fysiska funktionshinder. Vi har också en grupp som har psykiska eller intellektuella funktionshinder av olika slag. Det syns inte på utsidan att man har ett handikapp. För dessa är det ofta så att de kan lära sig saker, men det tar än för de flesta andra människor. I det sammanhanget är det viktigt att man ges tillräckligt med möjligheter till praktik, tillräckliga möjligheter att prova på olika verksamheter så att man kan komma in och lära sig hur arbetsmarknaden fungerar. Därför är det djupt olyckligt att praktiktiden har begränsats , som det är enligt regelverket. Vi har två problem: dels det akuta problemet som innebär att det inte finns några medel alls till några praktikplatser över huvud taget, dels ett långsiktigt problem med att reglerna för hur lång praktiktiden får vara kommer även i kommande budgetar, om man inte ändrar reglerna, att vara en allvarlig begränsning för intellektuellt funktionshindrade. Det är ett stort bekymmer.Jag delar arbetsmarksministerns resonemang om andra åtgärder för att få bort diskrimineringen på arbetsmarknaden och skapa nya jobb. Det är ett väldigt klokt och bra resonemang. Problemet är att vi står inför en akut situation . Det finns inga pengar till praktikplatser.Det är naturligtvis bra att prata om framtiden, men min fråga handlar om vad vi gör åt den grupp som riskerar att hamna utanför just därför att det tillfälligt nu inte finns pengar på grund av att regeringen så kraftigt drog ned de totala arbetsmarknadspolitiska insatserna i budgeten . Jag har två frågor: Vad gör man åt den akuta situationen för den här gruppen? Är arbetsmarknadsministern villig att se till att ändra praktikreglerna så att de som behöver en längre praktiktid också kan få det och inte begränsa den ? Låt mig säga att jag tycker att det är bra att har tagit upp den här frågan och belyser den på olika vis. Det är viktigt. Jag håller naturligtvis helt med om att det finns de med intellektuella och andra funktionshinder som inte syns. Ett sådant funktionshinder är inte mindre bara för att det inte syns. Jag håller helt med om det.Vi gör ett par saker här . Vi har jobb- och utvecklingsgarantin som kommer . Det är 9,8 miljarder brutto. I det ska ingå möjligheten till arbetspraktik. Jag får väl återkomma när det gäller längden, men jag har förståelse för den synpunkt som kommer med. Jag tror att det är bra med en flexibilitet när man gör den individuella bedömningen. Det är min utgångspunkt.Jag vill informera om en annan sak. Vi har från regeringens sida skickat in vårt äskande till när det gäller , alltså socialfondsmedlen för nästa programperiod. Vi har ansökt, totalt med vår motfinansiering från svensk sida, om 12,6 miljarder . I det ligger också möjligheten att jobba med det som kallas särskilda projekt för att bryta utanförskap och få personer in på arbetsmarknaden på ett bättre sätt. Det finns väldigt många mycket intressanta projekt som är finansierade den vägen och som jag tycker att det finns all anledning att ta vara på. Låt mig nämna några. Vi pratar till exempel om - vi ska ha en interpellationsdebatt om det - . Vi har pratat om Basta, kooperativet i , som är ett gott exempel där man har jobbat med en särskild målgrupp, i det fallet personer med drogmissbruk i bakgrunden, som har visat sig väldigt framgångsrikt. Jag tror att det finns goda förutsättningar att se motsvarande socialt företagande växa fram när det gäller personer med funktionshinder. Jag hoppas att det blir på det sättet. Det man märker där - och jag har säkert varit ute på motsvarande saker - är det starka personliga engagemanget. Det handlar om att utgå från vad personer kan snarare än vad personen inte kan, att titta på vad man kan göra för att ytterligare sänka trösklarna för personer med särskilda behov att komma tillbaka, inte bara till arbetslivet utan också i ett större sammanhang på olika vis. Jag tror inte att det finns någon som inte har en person med någon typ av funktionshinder ganska nära sig och vet hur pass viktigt det är att det fungerar på ett bra sätt.Som svar på frågan vill jag säga framför allt två saker: dels jobb- och utvecklingsgarantin, dels det som blir det nya ramprogrammet. Det hoppas jag på goda grunder ska kunna göra det möjligt för den typen av projekt att växa fram och också bidra till utveckling inom den ordinarie arbetsmarknadspolitiken. Det är naturligtvis positivt att arbetsmarknadsministern säger sig vara villig att fundera över begränsningen av praktiktiden . Jag kommer att noga följa den frågan för att se hur det kommer att bli i praktiken framöver. Som jag sade i mitt förra inlägg tycker jag att alla de åtgärder och goda exempel som arbetsmarknadsministern pekar på är väl värda att lyfta fram. Vad jag tycker är tragiskt i den här situationen är att vi, trots alla de vackra orden och den stora enigheten när vi står här i kammaren och diskuterar, har en grupp människor som får beskedet: Ni får ingen praktik, för det finns inga pengar. Tyvärr har arbetsmarknadsministern inte gett något som helst svar på frågan hur vi löser den akuta situationen. Det tycker jag är djupt tragiskt.Jag har heller inte fått något svar från arbetsmarknadsministern på frågan om han tycker att det är rimligt att staten bara lämnar en grupp därhän helt plötsligt och kallt utgår från att kommunerna inte med gott samvete kan sitta och se på hur dessa människor far illa. Kommunerna är naturligtvis skyldiga att ta hand om dem på ett riktigt sätt, och det kommer de nog att göra efter allra bästa förmåga. Men jag kan inte tycka att det är rimligt att staten springer ifrån sitt ansvar och skyfflar över det till kommunerna. Det tycker jag är helt orimligt.Jag efterlyser än en gång svar på frågorna: Vad gör man åt den akuta situationen? Hur kan man tycka att det är rimligt att kommunerna ska ta över statens ansvar i det här sammanhanget? När det gäller att lämna en grupp därhän lägger vi den här mandatperioden ungefär 1 miljard mer än vad man har gjort. Jag kan inte säga att det är att lämna någon därhän.Jag vill också påminna om att det finns 90 000 programplatser inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. De kommer att öka , som vi ska diskutera i kammaren , och det finns många tiotals miljarder i anslag totalt sett för arbetsmarknadspolitiken.Vi genomför nu en omläggning där vi försöker undvika att låsa fast personer som ligger nära arbetsmarknaden i arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att kunna lägga lite mer på dem som har de stora problemen, de som befinner sig längre ifrån arbetsmarknaden. Jag kan förstå att man på Ams nu gör allt man kan för att få denna omläggning att fungera så smidigt som möjligt, även om jag inser att det naturligtvis innebär väldigt mycket jobb när vi ändrar organisationen och inför en enhetsmyndighet den 1 januari.Min bedömning och förhoppning är att denna extra miljard, tillsammans med de 9,8 miljarderna brutto för jobb- och utvecklingsgarantin och de 12,6 miljarderna totalt när det gäller verksamhet de kommande sju åren, ska lägga en god grund för det som både och jag vurmar för, nämligen att öka möjligheterna för personer med funktionshinder att ta sig in på arbetsmarknaden.