· GU10508 · 2007-05-29 13:52:06 — har frågat mig1. om jag avser att vidta åtgärder för att tillstyrka mer resurser till för att möjliggöra en verkningsfull tillsyn av arbetsmiljölagen,2. om jag avser att vidta åtgärder för att ska uppfylla avseende antalet arbetsmiljöinspektörer,3. om jag avser att införa en nollvision mot olycksfall i arbetet,4. om jag avser att vidta åtgärder för att hushållsnära tjänster ska omfattas av arbetsmiljölagen och5. om jag avser att vidta åtgärder för att tillstyrka mer resurser så att tillsynen av arbetsmiljön i hushåll möjliggörs.Låt mig först framhålla att regeringen anser att arbetsmiljöfrågorna är mycket viktiga, inte minst för att frågorna har nära beröring med regeringens övergripande prioritering: att bryta utanförskapet.Goda arbetsmiljöförhållanden förebygger utslagning på grund av ohälsa och olycksfall och gör det möjligt för människor att vidareutvecklas i sitt yrkesliv. skapar en bra arbetsmiljö förutsättningar för människor som inte arbetar på grund av ohälsa, funktionshinder eller dylikt att ta sig in på arbetsmarknaden.Att området är viktigt behöver dock inte betyda att allt måste göras på samma sätt som förut. Liksom på många andra områden pågår nu på arbetsmiljöområdet en översyn av politiken. Det är ännu för tidigt att säga vad arbetet kommer att leda fram till. En avsikt är dock att det även i arbetsmiljöpolitiken bör finnas en koppling till frågorna om utanförskap och målsättningen att fler människor ska komma i arbete.För att härefter besvara den första frågan, är det inte aktuellt att tillföra mer resurser till . Jag är förvissad om att verket kommer att bedriva en effektiv och målinriktad tillsynsverksamhet inom ramen för de resurser man tilldelas. Besparingarna görs stegvis och kommer att följas av regeringen. Det kan i sammanhanget läggas till att med de anslagsminskningar som regeringen har föreslagit kommer verket att ligga på samma anslagsnivå som man gjorde i slutet av 1990-talet.Vad gäller den andra frågan bör man uppmärksamma att det inte finns någon ILO-rekommendation i sedvanlig mening om lämpliga nivåer på antalet arbetsmiljöinspektörer. Det hänvisar till handlar om ett riktmärke som kan användas vid jämförelser av tillsynsförhållandena i olika ILO-länder. Det kan dock inte ensamt läggas till grund för en bedömning av de svenska insatserna på arbetsmiljöområdet. Även andra insatser och verktyg måste uppmärksammas. Vid en jämförelse med andra länder kan man konstatera att systemet med regionala skyddsombud inte förekommer annat än undantagsvis i andra länder. Det svenska statliga stödet till den verksamheten torde således vara ganska unikt.Beträffande den tredje frågan vill jag hänvisa till vad jag har sagt om det arbete som inletts avseende arbetsmiljöfrågorna. Jag kan som sagt inte säga vad det kommer att leda fram till.Vad gäller den fjärde frågan bör man först uppmärksamma att arbetsmiljölagen även gäller för verksamhet som erbjuder hushållsnära tjänster. Beträffande tillsyn kan det emellertid konstateras att inspektionsbesök avseende arbete som utförs i hem endast får ske på begäran av den arbetsgivare eller arbetstagare som berörs eller om det finns någon annan särskild anledning till det. Det är inte aktuellt att göra några ändringar av dessa bestämmelser.Till sist: Vad gäller den femte frågan följer av svaret på den första och fjärde frågan att det inte är aktuellt att anslå mer resurser för tillsyn av arbetsmiljön i hushåll. Arbetsmarknadsministern har i sitt svar på min interpellation lyft fram några saker som jag tänker ta upp för att klargöra hur situationen ser ut och hur den, enligt mitt sätt att se, kommer att se ut framöver.Jag vill tacka för svaret, men som vanligt är jag inte nöjd. Det brukar vara så. Vi står här, vi interpellanter, och är aldrig nöjda med svaret, fast vi kanske har fått ett bra svar.Det här svaret tycker jag andas en viss trötthet. Det är en fråga som återkommer och debatteras med jämna mellanrum. Den har varit aktuell tidigare. Det verkar finnas lite av en vilja att förminska de problem som kommer att dyka upp när det gäller arbetsmiljöarbetet framöver - de problem som orsakas av just de neddragningar på som regeringen har gjort i sina budgetar hittills.Som vanligt återkommer mantrat om utanförskapet som ska brytas. Det är naturligtvis jättebra. menar man att arbetsmiljöfrågorna är oerhört viktiga och att man ska ta dem på allvar och så vidare. Det är en retorik som bara är ord; i handling gör man på ett annat sätt. När det gäller helheten för arbetsmarknadspolitiken och specifikt för arbetsmiljöpolitiken är det bara ord. Man gör precis tvärtom, och det är det som är problemet. Att man gör en drastisk nedskärning på kommer naturligtvis att påverka verksamheten. I svaret sägs att den ska fortgå på något sätt och ha ungefär samma nivå, men det kommer naturligtvis att påverka. Det är fullständigt logiskt.Ungefär 225 tjänster kommer att försvinna, däribland naturligtvis en del inspektörer. Det är inte bara administration och det ministern förut har blivit beskylld för att kalla "fluff-fluff", alltså byråkratin runt omkring, som kommer att försvinna. Enligt vissa källor, bland annat , räknar man med att 100 inspektörer försvinner. Det är rätt mycket med tanke på hur många de är. Det går knappast att undvika när pengarna försvinner.Man säger också att man följer utvecklingen och att det är för tidigt att säga vad resultatet blir. Det är samma svar . Vi ska se vad som händer, och sedan får vi se om vi gör något åt det. Jag har sagt det förut: Den här regeringen bedriver en vänta-och-se-politik i många frågor.Varför kan man inte prata klartext? Man kan erkänna att det blir problem när personalstyrkan skärs ned. Det är ju väldigt tydligt. Ett väl fungerande verk, , kommer även administrativt att få problem att fungera på ett tillfredsställande sätt. Jag har lyft fram en del siffror i min interpellation. Det finns studier som visar en korrelation mellan antalet inspektörer och arbetsmiljöns positiva utveckling. Nedskärningar bromsar utvecklingen och gör arbetet och därmed arbetsmiljön sämre. Det är enkel logik.Om vi jämför med till exempel kommer vi 2009 att ha ungefär hälften så många inspektörer som de har. När det gäller rekommendation eller riktmärke - det har egentligen ingen betydelse vad det är för ord, och jag vet inte riktigt vad skillnaden är - kan man i alla fall ta ställning till en sådan rekommendation eller ett riktmärke när man ska avgöra hur många inspektörer man ska ha. Vi kommer att halka efter de andra nordiska länderna ännu mer. och som har satsat förutseende på detta har också sett att de faktiskt tjänar på det. Nivån är hög genom att man har ett stort antal inspektörer som faktiskt klarar av att ha just inspektionsarbetet i fokus.Även arbetsmarknadsministern måste förstå att det får konsekvenser att inte ha kvar den nivån och att vi i sådana fall inte har kvar den kvaliteten på just inspektionsarbetet. Jag blir lite bekymrad när jag ser och hör svaren på de här frågorna. Vi kan inte se något tecken på att det sker några satsningar på arbetsmiljöarbetet. I stället är det bara nedskärningar. var först, och därmed förlorar vi viktig forskning och viktig utbildningsverksamhet inom arbetsmiljöområdet. Redan där drar man undan mattan för arbetsmiljöarbetet. går man vidare med Arbetsmiljöverket.Det går faktiskt att jämföra det här verket med polisen. är polisen inom arbetsmiljöområdet. På våra arbetsplatser, när det gäller arbetsgivarens skyldighet att följa gällande arbetsmiljölagar och arbetsmiljöregler, är polisen. Om ni vill minska olyckorna och sjukdomarna på arbetsplatserna kan man fråga sig om det mest effektiva sättet verkligen är att skära bort en tredjedel av resurserna till . Vi kan ju jämföra det med att vi skulle skära ned antalet poliser i med en tredjedel. Skulle det minska brottsligheten? Jag tror att det är få som menar det.Frågan är hur länge vi ska vänta på att det dolda arbete som pågår i regeringen för att hitta något annat ger resultat. Jag tycker att det låter väldigt märkligt. När vi nu har en fungerande verksamhet som bevisligen har effekt frågar man sig varför vi ska lägga ned denna verksamhet. Snarare borde vi satsa mer, för ett av stora problem har varit just att de inte har hunnit med alla inspektioner.I svaret nämns också regionala skyddsombud. Det är bara det att regionala skyddsombud inte kan ersätta arbetsmiljöinspektörer. De har inte alls de befogenheterna. De kan bara se felen på arbetsplatsen och uppmärksamma på dessa. Men om inspektörerna inte räcker till för att göra inspektioner kommer problemen inte att lösas.Dessutom har inte de regionala skyddsombuden tillträde till de arbetsplatser där det inte finns fackliga medlemmar. På de arbetsplatserna riskerar arbetstagarna ännu mer. Risken är ju att arbetsgivaren missköter sitt ansvar ännu mer på de arbetsplatserna. Det här är verkligen ingen lösning på problemen.I dag är det många, framför allt unga flickor och kvinnor, som arbetar i hemmen. Inte minst de som kommer från andra länder utnyttjas väldigt mycket. Det finns till och med rapporter om att det förekommer sexuella trakasserier och att de här tjejerna får arbeta väldigt hårt för en väldigt liten lön.Det finns också ett regelverk kring au pairer. Med täckmanteln att man har en au pair hemma hos sig kan man få billig arbetskraft. Mot den bakgrunden borde tillsynen i hemmet verkligen öka så att de här tjejerna slipper bli utnyttjade på det här sättet. Det är också en viktig arbetsmiljö att värna.När en arbetsmiljöinspektör kommer ut till en arbetsplats och ser stora fel, till exempel en maskin som riskerar att klippa av händer och armar på arbetstagare - det kan faktiskt handla om så allvarliga saker och till och med om liv eller död - kan inspektören komma med en lista till arbetsgivaren. Det här och det här måste ni rätta till inom . Gör de inte det går frågan till domstol. Då kan det bli tal om vite. Företaget får helt enkelt betala böter för att man inte har åtgärdat problemen. I värsta fall kan hela arbetsplatsen stängas.Utan de här möjligheterna går det inte att sätta press på de arbetsgivare som inte sköter sitt uppdrag. Det här riskerar att bli en katastrof, tyvärr. Jag begärde egentligen ordet och ville vara med i debatten därför att jag har ställt en skriftlig fråga om det här. Det gjorde jag utifrån ett besök på i , som har hand om som har ungefär 1 miljon invånare och 55 000 arbetsplatser. Det de berättade för mig var att de kan göra 7 000 besök på de här 55 000 arbetsplatserna. Med de neddragningar som alliansregeringen har gjort får de göra 1 000 färre besök.De här besöken handlar ju om, som har sagts innan, att inspektörer tittar på brister på en arbetsplats som faktiskt orsakar både olyckor och sjukdom. Det handlar också om att följa upp så att åtgärderna blir vidtagna. Det handlar dessutom om att vara med och överföra kunskap och utbildning så att arbetsgivaren själv ska kunna jobba med det systematiska arbetsmiljöarbete som ska göras. När det är allvarliga olycksfall och dödsolyckor - mer än en människa dör i en arbetsplatsolycka i - ska man faktiskt utreda det.Jag har väldigt svårt att förstå hur vi ska kunna få en bättre arbetsmiljö genom att göra de här besparingarna så att inspektörerna faktiskt kan vara mindre ute på arbetsplatserna.Då skulle jag vilja ställa en fråga till arbetsmarknadsministern. Ungefär en tredjedel av sjukskrivningarna och förtidspensioneringarna beräknas nu vara arbetsrelaterade. upptäcker faktiskt att folk är sjuka när de är förtidspensionerade i väldigt mycket större utsträckning än man har trott. Det här beräknas kosta 35 miljarder. Andra beräkningar i andra länder pekar någonstans uppåt 100 miljarder, men säg att det är någonstans mellan 35 och 100 miljarder. Är det värt att spara de här miljonerna som får de här stora konsekvenserna på inspektioner?Den andra frågan jag skulle vilja ställa är: Orsakar inte det här mer utanförskap? Jag förstår inte arbetsmarknadsministerns beskrivning av att han ska koppla det här till utanförskapet. Jag skulle vilja ha en konkretisering där. Som jag ser det ökar detta utslagningen. När man blir sjukskriven och förtidspensionerad får man dålig ekonomi, sämre hälsa och ställs utanför.I det svar jag fick stod det också att det är viktigt att arbetsmarknadens parter jobbar bra. Det är självklart. Arbetsgivarna har ju huvudansvaret, men facket jobbar här också för arbetstagarna. När jag har träffat fackliga representanter har de uttryckt en stor oro för den här utvecklingen. Jag skulle vilja ställa frågan till ministern: Vad har du fått för reaktioner från de fackliga organisationerna? Har de sagt till dig att det går jättebra? Det här tar vi över. Vi behöver inte det här stora stödet. Det går bra med mindre. Det är en fråga som jag gärna skulle vilja ha ett svar på.Sedan kan jag se en utveckling. Jag var själv ute vid hemtjänstföretaget som finns i och är satt i blockad. I senaste numret av läste jag att skyddsombudet kanske inte var någon av arbetstagarna. Det var i alla fall ett frågetecken. Det var brodern till ägaren. Allt fler kommer i privatiseringens tecken att på små företag få arbetsgivare med dålig arbetsmiljökunskap, till exempel inom äldreomsorgen där man kanske inte är fackligt ansluten och där ägaren motverkar detta. Man kommer alltså nu att få sämre möjlighet till en bra arbetsmiljö. Då skär ni ned på inspektionerna, när det egentligen finns ett behov av att öka dem. Jag skulle vilja ta som antogs som utgångspunkt, för det har varit även min utgångspunkt i de här diskussionerna. Den arbetsmiljöstrategi som finns på EU-nivå tycker jag är viktig att följa upp och göra till en svensk nationell strategi. Det är det arbetet som vi nu har inlett. Jag har naturligtvis full respekt för att man tycker att allting borde ha varit klart helst i förrgår och gärna långt innan den europeiska arbetsmiljöstrategin fanns på plats. Men är inte det fallet, utan vi har inlett detta arbete.Min utgångspunkt är att vi naturligtvis ska ha det preventiva utgångsläge som finns, det vill säga att man inte ska behöva skada sig, råka ut för olyckor eller sjukdomar när man går till jobbet. Det är en naturlig utgångspunkt. Men jag skulle gärna vilja se detta också i ett lite bredare perspektiv.Eva frågade om jag har pratat med fackföreningarna om detta. Jag var senast på och diskuterade precis de här frågorna. Svaret är ja på den frågan.Jag tycker att det är intressant, för har jobbat fram ett tiopunktsprogram för en god arbetsplats. Där återfinns mycket av det som jag tycker är en vettig utgångspunkt för en diskussion mellan arbetstagarorganisationer och arbetsgivarorganisationer om hur man ska utforma en arbetsplats. Den ska inte bara ha detta preventiva inslag utan också ta sin utgångspunkt i sådant som schemaläggning av arbetstiden och olika typer av andra förhållanden som styr upplevelsen av att bli mottagen på sin arbetsplats med den värdighet och respekt som man förtjänar och att man går ifrån arbetet när jobbet är slut för dagen och känner att man har gjort ett bra arbete. Det här är oerhört viktigt. Jag skulle vilja ha in den dimensionen på ett tydligare sätt i det nationella arbetsmiljö- och strategiarbetet som vi nu ska jobba vidare med.Det finns goda erfarenheter från många andra ställen. har nämnts i några inslag i debatten. Jag var tillsammans med i för sedan och besökte motsvarigheten till . Vi ville lära mer, ta intryck och se vad som har fungerat och vad som inte har fungerat och hur man har jobbat med en nationell strategi . Den har visat sig vara effektfull.Jag har här i debatten hört ganska tvärsäkra uttalanden om det beräknade antalet inspektörer och anställda framöver. Jag kan inte uttala mig lika tvärsäkert om det eftersom planeringen för hur detta ska se ut framöver pågår på . Men jag kan konstatera att arbetsmiljöarbetet är viktigt. Det finns siffror som tyder på att dålig arbetsmiljö kostar oss av bnp i utebliven tillväxt. Det är viktigt att ta fasta på. Det är dock inte samma sak som att säga att det finns ett rakt samband mellan anslagen till rakt upp och ned och det som blir utfallet i statistiken. Den kraftiga ökningen av anslag till har inte följts av motsvarande nedgång i antalet arbetsplatsrelaterade sjukdomar och olyckor. Det tydliga sambandet finns inte.Att frågan är viktig gör att vi avser att återkomma med en nationell strategi som säkerligen kommer att diskuteras i kammaren framöver. Jag vill inte nonchalera frågan, men det finns inte detta raka tydliga samband som jag ofta hör i debatten. Det är intressant att ministern tar upp frågan om EU-perspektiv. Det är naturligtvis intressant. Jag hade tänkt att ta upp EU-frågan senare, men jag kan börja med den nu.Vi vet att arbetslivsforskningen är i strykklass. läggs ned, och det finns inga perspektiv, inga riktlinjer, på vart det ska ta vägen. Det enda som finns är att har fått något slags uppdrag att jobba med toxikologiskt inriktad kriterieverksamhet. I övrigt finns inga besked.Som ministern sade ser man i EU gärna att de nationella forskningscentrum som finns ska samarbeta mer och utbyta erfarenheter över gränserna. Men eftersom ska läggas ned, var hamnar de frågorna?Vad jag har förstått sade ministern i att det här kan hamna på . Det är en kommentar som det skulle vara intressant att höra något mer om. Var i sådana fall får verket pengar till detta? Även om det inte finns ett rakt samband - som ministern tycker behövs, en koppling mellan resurser och arbetsinsats - finns naturligtvis en koppling. Mer resurser ger faktiskt större möjligheter att göra ett bra jobb.Vad är alternativet till det nationella forskningscentrumet? Finns det något annat sätt att göra det på? Om vi inte hakar på kommer vi att halka efter även i den här statistiken.Jag pratar ofta med borgerliga politiker om att ligga i topp på olika listor. Det är poppis bland borgerliga politiker att ligga i topp. Det ska vara listor från och så vidare. Där vill man ligga i topp. Men i de här frågorna är det inte så viktigt. Det visar hur den här regeringen egentligen agerar. Det verkar vara det rätta ansiktet för hur det ser ut. Man är inte så intresserad av vanliga arbetstagares väl och ve. Det handlar om andra saker. Man pratar om olika saker, men i praktisk politik fungerar det inte.Ministern var inne på frågan om olyckor på arbetsplatser. Jag har ställt en fråga om en nollvision. Går det att ha en nollvision i antalet dödsfall i yrkes- och arbetslivet? Då hänvisar ministern till tidigare svar, nämligen att det inte går att förutsäga något sådant. Men är det så svårt att säga att man vill ha en nollvision? Det är väl inte så svårt att säga om man vill ha noll olyckor som leder till dödsfall på arbetsplatserna. Det borde kanske vara lättare att faktiskt bedriva en sådan politik. Då kan det bli en realistisk nollvision. Det går inte med den här regeringens politik, framför allt inte när man drar ned på de resurser som ska förhindra olyckorna. Det är problemet med de svar som kommer på frågor om arbetsmiljö och arbetsmarknadspolitik.Det finns ytterligare en sak att ta upp om tjänstesektorn. Vi var inne på frågor om facklig aktivitet och så vidare. Det finns en sak som arbetsgivare och arbetstagare kan göra tillsammans. När det gäller hushållsnära tjänster finns en koppling som är svårare att ta till sig. I hemmet, i hushållet, är det inte så givet att arbetsmiljön kan kontrolleras. Det är problematiskt. Det är oproblematiskt att införa denna sektor, det vill säga hushållsnära tjänster, men det är problematiskt att se till att frågan om arbetsmiljön når ända in. Hur gör man för att få det att fungera? Annars blir det ytterligare en bransch där människor som är i beroendeställning till sin arbetsgivare göms undan. Därmed har de svårt att få makt över och påverka sin egen arbetssituation i arbetslivet - oavsett om det är fråga om schemaläggning eller vad som helst. Det är lite märkligt att använda arbetet på EU-nivå som ett argument. Det är egentligen precis tvärtom. har till och med lyft fram frågorna eftersom man ser med oro på en ökad mängd arbetssjukdomar och olyckor i EU. Man lägger fram tydliga krav. Vi ska ha nationella forskningscentrum som samarbetar, och mer resurser ska ges till inspektionsverksamhet - just sådant som håller på med. Därför förstår jag inte hur man kan motivera att dra tillbaka dessa resurser med tanke på vad som händer på EU-nivå. Det borde i stället vara ett starkt argument att behålla resurserna och tillskjuta mer resurser.Det är också märkligt att det ska spela en roll hur människor blir sjuka, skadade eller dör. Om man blir skadad i en bilolycka på väg till jobbet är det ett problem, och då gäller nollvision. Men blir man dödad på jobbet därför att arbetsgivaren inte har tagit sitt ansvar och sett till att till exempel användandet av maskinerna i fabriken inte leder till döden, är det tveksamt om det här är ett allvarligt problem. Det måste självklart vara minst lika viktigt att i dessa fall rädda liv och förhindra sjukskrivningar. Många i landet är sjukskrivna på grund av att de har skadats i arbetslivet. Arbetet med dessa frågor måste förstärkas snarare än försvagas.Det är också märkligt att se att arbetet på inte har haft någon effekt. Tvärtom har vi sett att det har blivit lite bättre, men ser vi att inspektörerna inte räcker till. De hinner inte komma ut på alla arbetsplatser. Det är det som är orsaken till att det fortfarande finns så stora problem, i kombination med den svarta verksamhet som har vuxit fram i . Det finns byggarbetsplatser där byggjobbarna på sin höjd har ett rep runt midjan eller ingenting alls. Den första fråga jag vill ställa till ministern gäller att ni först ska se över politiken, men först drar ni in pengarna. Vore det inte lämpligt att göra tvärtom, det vill säga se över politiken på arbetsmiljöområdet och se om de resurser som finns behövs eller om det krävs ökade resurser? Det känns som en bakvänd ordning.Visst träffar statsrådet fackliga organisationer, men jag har inte fått svar på vad de tycker. Är de positiva till neddragningarna? Tycker de att det hjälper till att få en bättre arbetsmiljö på arbetsplatserna? Vad har de för åsikter? Det hoppade statsrådet över.Man har inget emot det bredare perspektivet. Men vad säger att det är bra att dra ned på och inspektionerna, stödet, informationen och motverka ökade kunskaper hos arbetsgivaren? Jag förstår inte det. Jag förstår absolut inte de lösa orden om att vi vill koppla denna fråga till utanförskapet. Vi kan tydligt se att många människor drabbas av arbetsrelaterade sjukdomar eller olyckor. Mängden kvinnor som upplever psykisk stress i jobbet har ökat från . har det planat ut lite. Antalet belastningsskador har sjunkit lite, men inte så mycket. För männen ökar stressen lite, och antalet belastningsskador har sjunkit lite. Den utveckling vi kan se framöver pekar inte på att vi får väldigt mycket mindre arbetsskador.Jag skulle gärna vilja att du svarar på detta: Hur kan till exempel låglönejobb, tillfälliga anställningar, ökade krav på förtidspensionärer etcetera minska utanförskapet? Hur kan ett försämrat arbetsmiljöarbete minska utanförskapet? Jag förstår inte det. Tack, , för en jättebra interpellation! I interpellationen har du påpekat att regeringen i budgetpropositionen minskar anslaget till med närmare 300 miljoner . Vad som då styr regeringen är motivet att minska den statliga byråkratin.Det är det här som vi från Socialdemokraterna, och också , vänder oss emot. Det är tyckande. Man gör inga analyser av verksamheten, utan det är rent ideologiskt tyckande som styr regeringens agerande.Gamla arbetsmiljörisker som buller, tungt arbete, kemikalier och skadliga arbetsställningar finns kvar, och nya, som hot och våld samt psykosociala påfrestningar, växer. Då drar man ned den verksamhet som både arbetsgivare och skyddsombud har sagt medverkar till en bättre verksamhet.