· GU10251 · 2007-02-02 11:17:22 — har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att läromedel vars innehåll kan uppfattas som kränkande eller diskriminerande, och därför inte överstämmer med skolans värdegrund, inte längre ska användas i landets skolor.Som jag sade i en liknande interpellationsdebatt anser jag att frågan i grunden handlar om en kompetent lärarkår. En lärare med gedigna kunskaper i pedagogik, i undervisningsämnet och i skolans värdegrund kan avgöra vilka läroböcker som är bra och vilka som inte är förenliga med skolans värdegrund.Det är inte lämpligt att staten detaljreglerar vilka läroböcker skolorna ska använda. I stället måste vi lita på att lärarna själva kan göra den professionella bedömningen.I budgetpropositionen för har regeringen lagt fram flera förslag för att stödja lärarna i deras arbete. Bland annat aviserar regeringen den största statliga satsningen på lärarfortbildning sedan skolan kommunaliserades. Regeringen har också tagit initiativ till att satsas på att utveckla och sprida handlingsprogram mot mobbning och annan kränkande behandling. Åtgärdsprogrammen ska bygga på forskning och beprövad erfarenhet. Skolans arbete med värdegrunden måste stärkas. Regeringen anser att lärare och skolledare måste ges verktyg för detta.Som pedagogisk ledare har skolans rektor det yttersta ansvaret för val av läromedel och undervisningens utformning. Jag vill därför förbättra förutsättningarna för att rektorerna ska lyckas i sitt uppdrag. Som framgår av budgetpropositionen vill regeringen skapa en rektorsutbildning med högre grad av akademiskt innehåll än den nuvarande och avser att återkomma till med förslag på behörighetsregler för rektorer.Avslutningsvis hoppas jag att blir en grund för fortsatta diskussioner i skolan om innehållet i de läromedel som används och att man reflekterar över hur dessa stöder skolans uppdrag. Jag vill tacka statsrådet för svaret. Bakgrunden till det här är den första granskning RFSL gjorde 2003 för att titta på hur läroböcker behandlade just homosexuella, bisexuella och transpersoner i skolan. Det var en ganska tragisk rapport, och det var oroväckande att se hur man behandlade sådana saker. gjorde en uppföljning där man markerade att var femte skola fortfarande använde de böcker som var diskriminerande och kränkande bland annat för den aspekten begärde vi i i förhandlingarna med s och v när vi styrde landet, att skulle titta på det här i ett bredare perspektiv och även ta med frågor om etnisk tillhörighet, religion, trosuppfattning och så vidare. Den rapporten, I enlighet med skolans värdegrund?, kom i december förra året.Precis som statsrådet säger är läromedelsmarknaden fri i . Vi har ingen statlig kontroll. Det är dock ganska oroväckande att skolan fortfarande använder läroböcker som är kränkande, där man fortfarande säger att homosexualitet är något onormalt, där man ignorerar eller osynliggör handikappade och där man framställer olika religiösa uppfattningar, till exempel islam, bara i samband med krig och terror och så vidare. Det utgör faktiskt ett diskriminerings- och arbetsmiljöproblem.Det man blir mest förvånad över i detta är statsrådets svar. Hela ansvaret ska läggas på lärarna, och inget ansvar alls på ministern. Han verkar inte vara beredd att göra något alls. Det är lite märkligt. Vi riksdagsledamöter har fått flera mejl, flera har skrivit motioner om detta, och HBT-grupp, där har en ledande position, har skrivit en flerpartimotion om att man borde göra någonting. Det finns även enskilda folkpartimotioner som lyfter upp att något måste göras. Men det enda svaret skolministern ger är att det är lärarnas uppgift - ge bara några miljoner extra för kompetensutbildning till lärarna så löser sig allting.Då tror jag inte att skolministern har läst . I avslutningen skriver man nämligen: "Mångfalden av informationskällor som används i skolan innebär att det ställs mycket höga krav på dagens lärare - de förväntas förhålla sig kritiska till olika former av information samt att välja mellan olika läromedel och deras innehåll." Med tanke på den kunskap och den tid som krävs för att granska läroböckers innehåll är det knappast rimligt att förvänta sig att lärare - och elever - ensamma ska kunna klara av denna uppgift.Frågan är då vem som ska ha den uppgiften. Vem ska ansvara för att de läroböcker som används i skolan faktiskt inte kränker mänskliga rättigheter, inte kränker homosexuella och inte heller kränker människor av annat etniskt ursprung eller av annan religiös övertygelse? Det är ju just det som sker . Den självsanering som man kanske hade hoppats på efter rapporterna från bland annat RFSL Ungdom har ju inte fått fullt genomslag än.Frågan står alltså kvar: Vad avser ministern att göra för att komma till rätta med detta problem när det gäller skolans läromedel? Det är något märkligt med flera av dessa interpellationsdebatter. Miljöpartist efter miljöpartist går upp och pekar på någon larmrapport om något som inte varje skola i har skött. Man säger att det är ett stort problem och kräver att skolministern ska göra något. Det är naturligtvis fullt möjligt att återinföra en statlig läromedelscensur. Vi hade det . Den avskaffades då, men det är fullt möjligt att återinföra den. Jag ska strax återkomma till frågan om det är lösningen på problemet. Hur som helst går det att göra. finns det en larmrapport. Jag tycker att den är bra, liksom den som RFSL tog fram . Den väckte en väldig debatt, och huvuddelen av skolor bytte ut läroböckerna. nämnde själv att det var som inte bytte ut böckerna medan uppenbarligen gjorde det. Väldigt många tar till sig detta, och jag tror att systemet fungerar bra.Den rapport som interpellanten nu håller i handen kom från . Det är bra att man på verket har granskat detta, och rapporten leder i sin tur till ytterligare debatt. Lärare blir uppmärksamma på det och - det lovar jag - läromedelsförlagen, som naturligtvis vill sälja sina böcker, förstår precis vart vinden blåser och studerar detta noggrant när de skriver nästa generation läroböcker. Om vi ska ha ett system med kommunaliserad skola, så som det är i - det är inte mitt parti som har bestämt det utan snarare interpellantens parti - kan staten inte detaljstyra varenda rad i varenda lärobok. Granskningen måste göras av dem som köper in böcker - en lärare, ett lärarkollegium eller en skola - och till stöd för det gör omfattande granskningar av läromedlen. Läromedelsförlagen tar del av detta, och man köper de böcker som uppfyller kraven. Jag vet att det inte alltid har gått till så, men jag är helt övertygad om att den rapport som interpellanten har i handen och som kom alldeles leder till en självsanering och en ytterligare granskning på de här områdena.Alternativet till denna ordning är att vi inför en statlig läromedelskontroll igen. Det är det enda alternativet. Någon tredje väg finns inte. Det innebär att jag får utse några personer som ska läsa alla läromedel i förväg och godkänna dem. Men inte ens de personer som då utses kommer att kunna vara så kloka att de ser allt lika bra som lärarna. Jag gick i skolan i . Jag hade en lärobok där det fanns en bild på kinesiska folkkommunarbetare som stod på åkern och var jättelyckliga över det. framställdes som en idyll. Då fanns det läromedelscensur, men det var ingen garanti för att det inte skulle finnas inslag i böckerna som var helt uppåt väggarna. Jag tror inte på idén om att återinföra en censurmyndighet i . Ett bra system innebär att en kritisk granskning av läromedel som utförs både av och av intresseorganisationer som RFSL, som startar en debatt, sätter press på läromedelsförlagen. Även huvudlärarna i olika ämnen på skolorna tar del av diskussionen, granskar böckerna och väljer innan de köper in. Jag skulle vilja säga att dessa rapporter, både den från RFSL, som kom , och senaste rapport, leder till en självsanering både hos läromedelsförlagen och ute i skolväsendet. Kanske är detta ett ännu effektivare sätt, eftersom det blir debatt, än om en statlig censurmyndighet ska läsa allt i förväg. Jag kan än en gång konstatera att statsrådet inte tycks ha några idéer alls. Alternativen verkar vara att det antingen ska vara helt fritt och att allt ansvar ska ligga på lärarna, eller att man ska återgå till en gammal lagstiftning som man redan tagit bort. Jag tror inte att något parti i har motionerat om att den ska återinföras.Finns det verkligen inga andra möjligheter för statsrådet att agera? Regeringen visar här en brist på initiativförmåga. I tidigare interpellationsdebatter har du, , sagt att skolan i första hand ska ta ansvaret. Här innebär det i första hand lärarna. Vem ska ha ansvaret i andra hand då? Vem har ansvaret om lärarnas tid inte räcker till för att göra granskningen, precis som konstaterar? skriver att med tanke på den kunskap och tid som krävs är det knappast rimligt att vänta sig att lärarna ensamma ska kunna klara av denna uppgift. Detta har skrivit, och jag är beredd att hålla med om det.Det finns väldigt många kompetenta lärare, men de har förmodligen inte kompetens att studera detta inom alla områden. Det är ingen lätt uppgift. skriver vidare att många läromedelsföretag faktiskt skickar böckerna till granskning, men det framgår inte i vilken mån förlagen anlitar särskilda experter för att granska läroböckerna utifrån alla perspektiv. Det är det som är svårigheten. Vore det då inte bra om vi kunde hjälpa till med att ge både lärarna och läromedelsföretagen vissa verktyg som de kan använda för att gå i rätt riktning? Det borde vara det självklara. Då borde det finnas något annat alternativ än att antingen ha en läromedelscensur som vi tog bort eller ha det helt fritt.Det förvånar mig att just ett folkpartistiskt statsråd tydligen lämnar walk over och säger: Det får ni sköta själva. När det gäller diskriminering av HBT-personer, funktionshindrade, personer med annan religiös uppfattning kan vi ingenting göra. Han säger: Vi kan ingenting göra.Vi är valda hit just för att göra någonting. Vi borde ta initiativet. Vi borde göra någonting mer än att bara sitta med armarna i kors och säga: Det är lärarna som får ta hand om detta. Lärarna behöver verktyg i sin verksamhet för att kunna utföra en bra uppgift. Då borde det finnas några initiativ till hur man kan göra detta.Vi har när det gäller att köpa riktig mat - ekologisk mat - Kravmärkning. Vi kanske kunde göra någonting liknande när det gäller . har granskat en mängd läromedel och funnit en del konstiga saker. Då kanske man skulle sätta upp en lista på och säga: Dessa bör man kanske undvika, inte vet jag.Det är ett förslag. Men det är regeringen och skolministern som har resurserna för att kunna ta fram initiativ och utreda olika möjligheter. Man kan inte bara sitta med armarna i kors och låta det fortsätta. Det går för sakta. Vi kan inte leva och bara säga: Det är förvisso skolböcker som är , men man kan ju läsa på Internet om det nya och ta till sig.Om en elev får den boken i sin hand, och läraren säger: Läs bara detta kapitel, är det väl självklart att eleven även bläddrar igenom de andra sidorna och får se formuleringarna i rubrikerna och de stereotypa framställningarna.Det håller inte. Vi måste ta initiativet. Jag hoppades verkligen att ett folkpartistiskt statsråd skulle kunna ta ett sådant initiativ. Men jag verkar ha bedragit mig på den punkten. Jag beklagar det. Några initiativ till statlig läromedelscensur kommer inte att komma från en liberal skolminister. Det kan jag garantera. Jag ser fram emot när den miljöpartistiska gruppmotionen kommer om en statlig läromedelscensur ur de idéer som för fram nu.Att man däremot granskar böckerna och ger kritik, råd och anvisningar tycker jag är alldeles utmärkt. Det är precis det som har skett och det som sker. Det är den rapport som själv står och håller upp. Det är Statens skolverks granskning. Det är vad som redan sker. Det är väl alldeles utmärkt om parti har varit med och tagit initiativ till detta. Det är väl jättebra och att det sker en debatt.Jag har haft två debatter här i med anledning av rapporter om brister i läroböckerna. Det finns absolut brister. I båda debatterna säger interpellanterna: Varför granskas det inte? Att vi står här och debatterar beror på att det har granskats. Det sker en granskning. Det är bra att det görs och att och även andra aktörer i samhället går in. Det är vad jag försöker säga. Jag tror inte ens att en myndighet upptäcker allting och ser allting. är det andra som gör det. I det här fallet är det RFSL som går in med sina ögon och granskar vad som står om HBT-personer och så vidare. Det är självklart. Man upptäcker saker och slår larm, och så vaknar också . Det vore annorlunda om vi inrättade en myndighet. Jag tror inte att borde få i uppgift att censurera böckerna. Det är inte alls säkert att det skulle leda till en förbättrad kvalitet på läroböckerna jämfört det system vi har i dag.Skolverket granskar emellanåt läroböckerna och riktar kritik. Andra aktörer gör det också. Jag lovar att de läromedelsförlag som inte tar till sig den kritiken inte finns. De vill sälja sina böcker. De vill inte bli uthängda och kritiserade, för då får de inte sina böcker sålda.Om någon har böcker som är hjälper det inte att censurera de nya, för de gamla finns ju kvar. Ett annat problem är att pengarna går till datorerna i skolorna i stället för böcker. De nya böcker som kommer ut och som granskas och läses blir det en debatt om, och man rättar till det.Än så länge har ingen lyckats övertyga mig om att dagens ordning skulle vara kass. Dagens ordning är den att vi inte har någon statlig läromedelscensur. Men vi har granskningar som vållar debatt. Saker och ting rättas i regel till då. Varje skola bestämmer själv exakt vilka läroböcker man vill köpa in.Att det ska finnas några statliga smakdomare eller censurorgan är jag emot. Däremot är jag för den granskning som sker. Kom inte och påstå att det inte sker någon statlig granskning. Det är precis det som har skett. Det är därför vi står här och diskuterar. Statsrådet säger: Dagens ordning är okej. Att säga så innebär också att man inte vill ta något ansvar och göra någonting åt detta problem. Vi har läromedel som faktiskt är kränkande för människor. Du vill sitta med armarna i kors. Jag beklagar det verkligen.Jag tycker att du ska gå på gruppmöten och höra pläderingen där. Det finns motioner just från din egen partigrupp om att man måste göra något åt detta. Det finns enskilda motioner och flerpartimotioner där man kräver att vi måste göra någonting.Det är ingen som har föreslagit att vi ska skapa en ny myndighet. Det är ingen som har föreslagit att vi ska ha en läromedelscensur à la 1991. Det är ingen som har föreslagit detta i debatten. Det är du som av dig själv målar upp den bilden. Det visar på att du har skygglappar och inte vill se och öppna för nya idéer och nya infallsvinklar. Det är bara det ena eller det andra, och ingenting mittemellan. Det beklagar jag verkligen.Jag är helt övertygad om att vi på något sätt måste hjälpa våra politiker i kommunerna, som är huvudmän för skolorna. Vi måste hjälpa lärarna i deras arbete och inte lägga allt ansvar på dem.Vi måste se till att vi kan få ut läromedel som faktiskt är analyserade ur olika aspekter just för att vi ska inte kränka människor med annan religiös bakgrund, annan sexuell läggning etcetera. Där måste vi verkligen göra någonting.Det enda jag begär är att få höra statsrådet säga: Ja, vi ska fundera på detta på . Vi kanske ska ta initiativ till att göra någonting mer. tillkom tack vare Miljöpartiet.Jag hade hoppats att kanske skulle ta över stafettpinnen och jobba vidare med frågan och inte bara lägga den åt sidan. Det är tydligen det som skolministern har för avsikt att göra, och jag beklagar det verkligen. Det är knappt någon idé att ha ett sådant här samtal om man inte lyssnar på varandra. lyssnar inte på vad jag säger. Jag säger att den granskning som gör är en bra modell. Den leder till en omfattande debatt.Det är just det som är mittemellan. Det ena är att inte ha någon som läser någonting, inte ha någon som granskar någonting, och att man har böcker som ingen har koll på över huvud taget. Det andra är att man har en statlig läromedelscensur. Det är två ytterlighetsmodeller.Ett mittemellanläge är att eller någon annan med jämna mellanrum går in och granskar böcker, läser och kritiserar och säger: Det här är väl ändå fel, och det här är inte bra. Det är väl det som är mellantinget och det som vi har i dag.Det sägs att man ska skärpa det ytterligare. säger: Vi har inte föreslagit censur, vi kräver bara att det ska göras mer. Det är bara det att om det är mer än den granskningen, då är man på censurlinjen.Jag håller med om att inte har föreslagit censur. säger: Gör något. Men något blir i praktiken censur. Det som sker är en granskning av läromedel. Men det är inte att man sitter och censurerar eller stämplar Godkänd eller Icke godkänd på läromedlen.Man framför synpunkter och kritik mot olika saker. Nästa steg om man ska göra någonting mer är att staten går in och säger: De här läromedlen ska man inte använda. Då är det censur.Jag förstår inget annat än att bara vill göra en poäng av att låtsas att han är mer engagerad i den här frågan än vad jag är, vilket jag inte tror. Jag är också mycket engagerad. Men jag litar på att de system vi har för att korrigera felaktiga läromedel fungerar.Det finns läromedel där man har uttryckt sig på sätt som helt klart är oacceptabelt och underkänt. Det är precis det som kritiseras, och så rättas det till. De korrigerings- och granskningssystem vi har fungerar. Vi står här och diskuterar just därför att det har kommit en granskningsrapport.Om man ska ha ännu skarpare system handlar det som censur, och det kommer inte en liberal skolminister att införa.