· GU10270 · 2007-03-20 14:52:20 — har frågat mig vilka åtgärder jag planerar för att hjälpa kvinnor som får problem med att deras svenska skilsmässa inte respekteras i ett annat land. Hans egen tanke är att det kunde ställas krav på intyg om att mannen och kvinnan anses skilda i det andra landet. Utan intyg skulle nytt äktenskap i inte tillåtas.Jag önskar innerligt att frågan vore så enkel. Men tyvärr är den inte det. Låt mig förklara lite närmare varför ett sådant här krav på intyg inte är någon lösning på problemet.Man kan tänka sig ett gift par från som flyttar till . vill kvinnan ha skilsmässa. Viktigast för henne är då att skilsmässan kan genomföras här i det land där hon lever och att den också verkligen gäller här. Med dagens regler är det på det viset.Vad händer då om vi kräver att mannen dessutom skiljer sig i ett annat land? Jo, i praktiken säger vi då att den svenska domen inte gäller fullt ut. Anser vi inte att mannen är ordentligt skild genom den svenska domen kan vi inte heller anse att kvinnan är det. Kravet på intyg skulle därför vara lika mycket riktat mot kvinnan. Ingen av dem skulle kunna gifta om sig i utan skilsmässa i det andra landet.Om lagen i det andra landet inte jämställer män och kvinnor kan mannen kanske hindra skilsmässan där. Det är inte ens säkert att de kan få frågan prövad där. Då kan vi sannerligen prata om att kvinnan blir gisslan i sitt gamla äktenskap. Resultatet av ett sådant krav skulle alltså bli raka motsatsen till det som var avsikten.En bättre utgångspunkt är att en skilsmässa som är fullbordad genom en svensk domstols avgörande alltid ska gälla fullt ut i . Arbetet bör vara inriktat på att ett sådant avgörande ska erkännas i så många andra länder som möjligt. Det handlar då inte om lagstiftning i . I stället är det ett långsiktigt internationellt samarbete som behövs. är aktivt och drivande i det.Det räcker förstås inte med vårt internationella arbete för att stödja de kvinnor som utsätts för övergrepp inom familjen. På det nationella planet prioriterar regeringen insatser för de utsatta kvinnorna. Arbete pågår med den nationella handlingsplanen för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor. Den ska innehålla konkreta åtgärder för att förebygga brott och öka skyddet för våldsutsatta kvinnor. Det här ser jag som en viktig del i arbetet för att förändra den kvinnosyn som de här övergreppen ger uttryck för. Först vill jag tacka för svaret, men jag tror inte att statsrådet har förstått problembeskrivningen och frågeställningen fullt ut. Jag kan ta på mig att jag kanske har varit lite otydlig i interpellationen, men frågan är komplicerad och förtjänar större engagemang än det svar som jag får av ministern här i dag.Låt oss vara klara över två saker. Utgångspunkt ett är att svenska lagar ska gälla i . Här är jag och överens. Den andra utgångspunkten, som jag tycker är minst lika viktig, är att det måste vara verkligheten, så som den ser ut, och de problem som finns här i vårt land som påverkar hur lagstiftningen är och hur vi hanterar de här frågorna.Den vanliga vägen är ju känd. Är det så att man vill skilja sig - så är det även för många muslimer - räcker det med ett brev till tingsrätten, och så kan man få det godkänt via ett brev. Fungerar inte det går man till domstol, och då döms man till skilsmässa. Och funkar inte det, om kvinnor känner sig hotade och blir hotade, finns det seriösa ambitioner att skydda kvinnor. Även om det återstår rätt mycket när det gäller det sista finns det en riktning som är rätt. Jag vill ändå påminna ministern om att FN:s sändebud just har kritiserat . Vi har bra lagstiftning på området, men det är tillämpningen av lagen som brister. Kvinnor får inte alltid det skydd som de behöver.Men låt oss inte stanna vid dessa enkla konstateranden! Det är mer än så. Jag vill påstå att det jag har skrivit i min interpellation handlar om en blind fläck i det svenska samhället. Om det vore så att det räckte med det här domstolsbeslutet undrar jag varför massor av kvinnor skriver till familjerådgivaren på i och ber om hjälp med att också få en muslimsk skilsmässa. Varför är det så?Jag kan läsa upp en del. En kvinna skriver: Jag har varit gift . Alla år har mannen varit våldsam mot mig och aggressiv. Hon vädjar till moskéns familjerådgivare om att få hjälp med sina skilsmässopapper.En annan kvinna skriver: Jag har levt i chock och förvirring . Hon vill få ut den muslimska skilsmässan. Den svenska är på väg, skriver hon i sitt brev.Kvinnor som blivit trakasserade, kvinnor som blivit misshandlade och kvinnor som till och med utsatts för mordförsök finns bland de skildringar som jag har gått igenom. Många av breven har jag inte kunnat förstå, eftersom de är på arabiska. Detta vittnar om ett oerhört utanförskap. Det handlar om kvinnor som inte ens kan göra sig förstådda på det språk som finns här.Familjerådgivaren på talar om två brev . Han är bara en av alla dem som arbetar med de här svåra frågorna. De flesta av dessa kvinnor har, om man ser på den svenska juridiken och stannar där, redan skilt sig, men männen har ännu inte givit dem den muslimska skilsmässan, som traditionen och religionen påbjuder. De ber moskén om hjälp. Man kan ha synpunkter på detta. Det har jag - definitivt. Men faktum kvarstår. Dessa kvinnor behöver och vill ha en religiös skilsmässa också.Mitt förslag är ett anspråkslöst förslag som gäller de fall då männen försöker gifta om sig. Det handlar om att man i samband med det skulle kräva dem på någon sorts intyg om att de de facto är skilda också i andra länder. På så sätt skulle man åtminstone kunna hjälpa en del av de här kvinnorna, i den utsatta situation som finns. Men jag tror inte att det här räcker. Det är ett allvarligt problem och, som sagt, en blind fläck i det svenska samhället. Jag vill tacka justitieministern för hennes svar och också säga att det var väldigt positivt att initierade denna diskussion.Rätten att gifta sig och skilja sig av egen vilja och inte vara beroende av vad pappa, prästerskapet eller patriarkatet säger är en universell rättighet som ska gälla alla kvinnor världen över.Jag har vid flertalet tillfällen tidigare diskuterat denna fråga med den före detta justitieministern, . Jag har också, både i rollen som politiker och privat, engagerat mig inte minst i flera fall där iranska kvinnor har blivit oerhört hårt drabbade av detta system. De har flytt från diktaturens och kommit till jämställda , men kvinnoförtrycket har förföljt dem ända in i detta så kallade jämställda paradis.Justitieministern beskriver i sitt svar de juridiska svårigheter som finns och nämner också den stora internationella problematiken. Detta kan vi nog alla hålla med om. Det är inte så att vi har en global lagstiftning på detta område, även om vi förstås alla skulle önska att kvinnors rättigheter skulle gälla lika överallt på hela jorden.Det vi måste diskutera mycket är förstås den brist på jämställdhet som finns i världen. I vissa länder i och har kvinnor knappt något värde alls juridiskt utan betraktas som andra klassens medborgare. En miljard människor lever i diktaturstater i och , där vi också har fruktansvärda sharialagar som devalverar kvinnors människovärde. I gäller dock en annan situation. Här ska likhet inför lagen stå i centrum och vara det allra viktigaste.Jag förstår justitieministerns problemställning när det gäller förslag. Det är en väldigt komplicerad fråga. Dock är det väldigt bra att han lyfter upp ett konkret exempel, och det måste vi kunna gå vidare med. Men det intressanta är att våra grannländer och har jobbat ganska intensivt med de här frågorna. Jag undrar vad justitieministern tycker om de förslag som har förts fram bland annat från dansk och norsk sida.Justitieministern tar också upp i sitt svar att är väldigt aktivt och drivande i detta genom det internationella långsiktiga samarbetet. Då undrar jag rent konkret vad man har gjort. Den är väldigt tydlig i sina portalparagrafer när det gäller rätten för kvinnor och män att gifta sig och skilja sig på lika villkor. Många länder från och har skrivit under men på punkt efter punkt reserverat sig när det gäller just familjerätten och kvinnors rätt till lika rättigheter inom äktenskapet. Där är själva huvudproblematiken.Jag undrar vad rent konkret har gjort internationellt. Är det så att utrikesminister ständigt tar upp detta i dialoger med sina counterparts,utrikesministrarna i dessa länder? Vad gör man konkret inom Cedaw när detta kommer upp? Låt mig först säga till interpellanten att jag verkligen hade hoppats att det han hade kommit på var ett fiffigt, konkret och enkelt förslag som skulle kunna användas. Jag har verkligen försökt vända och vrida på frågan, men den har visat sig vara mycket knöligare än man kunde tro.Det är precis som interpellanten pekar på: Väldigt många kvinnor sitter fast i en fälla därför att man inte får exempelvis en muslimsk skilsmässa godkänd trots att man är på väg att få den svenska godkänd. Det kan då tyckas att ett intyg från mannen om att han tänker gifta om sig skulle underlätta. Problemet är att om vi som villkor för en svensk skilsmässa kräver att också en annan måste gälla låser vi in båda parterna. Då har det hela gått i baklås. Den frihet som rätt till skilsmässa innebär och som både män och kvinnor har i skulle då tas ifrån en del människor, och det kan vi inte acceptera.Vi kan inte med svensk lagstiftning i påverka andra länder, utan vi måste arbeta internationellt. Inte heller kan vi införa regler som innebär att vi bakvägen, som ett villkor för att svensk lag ska gälla, också kräver ett godkännande från andra länder. Det är där problemet sitter. Jag tror därför inte att det är någon lösning.Frågor om rätten till skilsmässa har blivit mer och mer aktuella. Jag känner inte till de norska och danska förslagen; däremot har vi förslag i EU som diskuteras just nu och som handlar om vilken lag som ska tillämpas vid äktenskapsskillnad. Man kan ju vara gift i olika länder, ha flyttat och vad det nu kan vara. Dessa regler förhandlas det om.Problemet är att man diskuterar om det ska vara möjligt för makarna att välja vilket lands lag som ska gälla. Det skulle i så fall kunna innebära att svensk domstol skulle behöva tillämpa annan, utländsk lag, vilket vi inte gör . Jag är mycket tveksam till en sådan lösning.Tittar vi bara på ser vi att reglerna för skilsmässa och frågor som har med detta att göra är väldigt olika. Vi har i kommit väldigt långt när det gäller att ge män och kvinnor lika villkor, och jag tror att det är viktigt att vi inte i onödan backar från de vinster som vi har gjort i jämställdhetsarbetet. Det är därför det är så väsentligt att se till att svensk lag faktiskt tillämpas fullt ut i , att vi står fast vid detta och att vi inte tar ifrån någon möjligheten att få en svensk skilsmässa godkänd fullt ut i . som vi gör detta ska vi också arbeta internationellt.Tyvärr, , ser jag att det förslag som du har lagt fram skulle kunna innebära denna komplikation, varför det inte är ett bra förslag. Jag kommer dock att studera varje möjlighet att hitta vägar för att underlätta för de många kvinnor, också i , som drabbas av problem beroende på att mäns och kvinnors jämställdhet fortfarande inte respekteras på många håll i världen. Detta är naturligtvis någonting som vi gemensamt måste arbeta för att förändra. Jag tror inte att vare sig eller riktigt förstår vad jag säger. Visst kan vi försöka påverka andra länder internationellt, men jag pratar om ett svenskt problem. Jag pratar om här i dag.När jag besökte familjerådgivaren vid i sade han: , jag har gråtit över detta och försökt hjälpa kvinnor att få dessa papper undertecknade. Det är ju så: Moskén kan ibland övertyga männen att skriva under papperen, och då blir de giltiga papper också i andra länder. Dock är det egentligen inte den moskéns eller någon annan moskés uppgift att göra detta.Han berättade att hans 20-åriga dotter sagt till honom: Pappa, jag ska aldrig gifta mig! Hon har sett vad pappan har fått jobba med här i . Han har också blivit hotad av en del av de här männen som vägrat skriva under papperen.Det är detta jag vill poängtera för er båda två: Det här är inte ett internationellt problem utan ett svenskt problem. Gör det inte till en fråga för dem där borta!Faktum är, apropå sharialagstiftning, att de här kvinnorna skulle kunna vända sig till en shariadomstol i och få rätt. Om en man misshandlar sin kvinna eller inte följer de påbud som finns i ett äktenskap kan en domstol där döma till skilsmässa. Då är det klart i , men inte här. Här hamnar de i kläm mellan vår formella svenska lagstiftning och den tradition och religion som människor här bär på.Jag tror inte att ni har begripit detta. Det är tusentals kvinnor - här, , i - som inte kan gå vidare med sina liv. En del säger: Du kan ta mina barn också! Kan ni tänka er det? De vädjar till de här männen med sina barn!Om man fullt ut vill göra svensk lag till någonting som efterföljs här måste man ta frågan på lite större allvar än att bara prata lite om det internationella samarbetet och allting sådant. Även om jag lägger fram ett kanske lite knöligt och känsligt förslag är det viktigt att statsrådet slår fast att detta är ett svenskt samhällsproblem som kräver att vi hanterar det här och försöker hitta lösningar på det här. Det är varken kvinnans eller hennes familjs ansvar; inte heller är det en uppgift för imamer eller moskéer här i . Det är vårt samhälle som ska ta tag i detta.Finns inte förslagen här, låt oss tillsätta en utredning som kollar vilka möjligheter det finns att komma åt denna problematik som låser fast massor av kvinnor i äktenskap . Dessvärre kan de här männen åka till andra länder och gifta om sig och faktiskt, med svensk lagstiftning, få ett andra, ett tredje och ett fjärde bröllop godkänt. De blir i och för sig dömda till skilsmässa här men lever i traditionella och religiösa äktenskap med flera andra kvinnor som de inte släpper. Det är det problemet jag pratar om. Sedan ska vi slåss i världen för lika möjligheter och rättigheter för kvinnor, men detta är någonting som vi måste hantera här och i Sverige.Vi gick i bräschen för kampen mot det våld som utövas i hederns namn. måste vi ta på lika stort allvar det våld som ibland sker i religionens namn. Kom ihåg det: De här männen missbrukar islam i . Det är det som är problemet.Som jag sade: Hade detta skett i många av de arabiska länderna skulle dessa män ha dömts till skilsmässa vilket blir ett problem här i Sverige.Jag vet att det är krångligt, men vi måste göra något åt detta här i . Det justitieministern fokuserade på i sitt inlägg var faktiskt den juridiska svårighet som vi inte kommer undan, oavsett vad vi anser i denna specifika fråga.Jag ställde en exakt likadan skriftlig fråga till för två , och jag fick ett svar som var nästan identiskt med det jag har fått av . Det handlar om att det inte är helt enkelt rent juridiskt sett.Nu är det så att vi har en viss lagstiftning som gäller i . Vill en kvinna som är svensk medborgare skilja sig i så kan hon göra det, men det är inte så att denna fantastiska, svenska, jämställda äktenskapslagstiftning gäller i alla andra länder i världen - det är ett konkret faktum som vi inte kan komma ifrån, och där tycker jag att man ska vara väldigt tydlig.Jag tycker också att man ska betona att det inte finns någon här inne, vare sig jag eller , som vill göra denna fråga till en internationell angelägenhet. Det är en svensk, typisk, specifik fråga. Jag har varit involverad i tio tjugo fall med iranska kvinnor som lever i ett fruktansvärt helvete i detta land. Vi ser också en debatt som har börjat med en ganska obehaglig backlash där exempelvis , som leder muslimska förbund, har önskat att inslag av sharialagstiftning ska gälla i svensk lagstiftning. Det är fullkomligt absurt, vidrigt och ett stort brott mot mänskliga rättigheter, och där ska vi vara glasklara: Vi kan inte kompromissa en millimeter i den frågan. Kvinnor och män ska ha samma rättigheter och friheter enligt svensk lag.Vi har också sett hur till exempel i delstaten så förfördes av sådana argument att man införde Arbitration Act som då medgav vissa inslag av sharia. Det tycker jag var fruktansvärt vidrigt, men det togs tack och lov bort.Det är väldigt viktigt att vi, oavsett om vi tillhör alliansen eller socialdemokratin, går vidare med den här frågan och diskuterar. Det här kan vara ett konkret exempel, men jag tycker det är fel att du, , försöker få diskussionen till att vi inte bryr oss om att det är ett helvete här och för svenska kvinnor. Det är det, och det har jag varit lika aktiv i att uppmärksamma som du. Jag vill understryka det säger: Det är nog ingen som inte vet att det här är ett problem i och att det finns de som inte respekterar svensk lag. Men jag tycker att det är tråkigt när interpellanten försöker få det att framstå som att vi skulle blunda för ett problem. I har män och kvinnor, oavsett religiös bakgrund, faktiskt rätt till skilsmässa enligt svensk lag. Vi vill att den ska respekteras. Enligt svensk lag respekteras också den skilsmässan, oavsett vem som har begärt den.Problemet är att det finns de som har gift sig i andra länder eller inom andra religioner där det inte hjälper att har sagt ja till en skilsmässa. Det blir ett bekymmer för många familjerådgivare, vänner och bekanta som träffar de människor som har drabbats. Vi kan inte genom beslut i riksdag ändra på dessa lagstiftningar annat än genom ett internationellt arbete där vi försöker ändra villkoren. Det går inte att med några enkla penndrag ändra på dessa mycket besvärliga villkor, och det är tragiskt.Vi kan heller aldrig acceptera lösningar som innebär att vi bakvägen undergräver tilltron, auktoriteten och respekten för den svenska lagstiftningen. I vi gör det är vi nämligen på ett sluttande plan. Jag nämnde den diskussion som pågår i om delar av rätten till skilsmässa där många länder ser det som viktigt att man själv ska kunna bestämma var man vill skilja sig. Jag ser stora problem med det eftersom jag kan tänka mig att man inte alltid är så genomtänkt i samband med bröllopet. Då kan man bli inlåst i lagstiftning. Det finns faktiskt länder i där man inte har rätt till skilsmässa. Skulle man då redan ha bestämt sig och kanske till och med ha skrivit ett avtal om att man inte bara ska gifta sig enligt ett visst lands lag utan att också en skilsmässa ska dömas enligt denna lag, kan man sitta väldigt illa till.Jag tror att det är viktigt att slå vakt om de grundläggande principer som gäller för äktenskap och skilsmässa i även om vi kan tvingas till diskussioner där man kanske måste kompromissa. Jag är dock inte beredd att säga ja till det förslag som interpellanten har lagt fram. Det ger motsatt verkan och är inte en lösning för de kvinnor som jag tror att du skulle vilja hjälpa.Det är bekymret med just detta förslag, men ingen skulle vara gladare än jag om vi kunde hitta enkla och bra lösningar som underlättar för kvinnor och män i att få sin frihet tillbaka. För det första vill jag inte tävla med om vem som bryr sig mest om dessa kvinnor. Jag vill heller inte partipolitisera detta. Jag har ställt frågor till tidigare och tyckte inte heller att de svar vi fick då var tillräckligt bra.Jag tror att problemet är att ni fortfarande inte förstår. Man kan också här, när man gifter sig formellt, vigas i en moské i en församling och få papper på att man är gift här. Det handlar alltså inte längre om ifall man gifter sig i , i eller eller någon annanstans - man får ett papper här. Det är många imamer som viger människor här. Dessa papper kan man i och för sig ta till en tingsrätt och få upphävda. Men papperet gäller fortfarande religiöst sett, och då behöver kvinnorna ändå en underskrift av mannen för att bli släppta utifrån de traditioner och påbud som finns.Jag säger att vi måste hantera detta. Det blir lite slagordsmässigt när pratar om sharialagstiftningar hit och dit. Konkret gäller detta: Låt oss göra något här utifrån att svensk lag ska gälla alla här i ! Det är från den utgångspunkten vi måste hitta en lösning på problemen. Mitt förslag kanske inte är det rätta, men jag önskar i alla fall ett besked om att ni ser detta som ett allvarligt problem, om att ni ska ta på er att göra något kring det här och tillsätta en utredning för att förstå hur vi ska komma åt problemet.Jag vill avslutningsvis lämna över en del brev. kommer att behöva tolk till en del av dem. Det är fruktansvärd läsning. Många av de här kvinnorna har gift sig i , har ansökt om och fått skilsmässa vilket de är väldigt glada för, men blir ändå inte släppta på grund av tradition och religion. Det är ett svenskt och inte ett internationellt problem. Jag ska gärna ta emot breven. Det här är ju ett bekymmer som kan tänkas beröra väldigt många kvinnor och en del män. Det är problem som vi naturligtvis ska ta på stort allvar. I det senaste inlägget har vi dock gått över till att diskutera frågor om vigselrätten. Det är också intressant. Frågor om vad som krävs och inte krävs i ett mångkulturellt samhälle och vilka regler som finns kommer att återkomma och diskuteras de närmaste åren.Problemet är att det som binder fast en del kvinnor är religiösa uppfattningar och inte svensk lag, eller ens någon annan lag. Att lagstifta mot tro är otroligt besvärligt och i det närmaste ogörligt. Där har du och jag, även om vi har olika partitillhörighet, ett gemensamt ansvar att arbeta för de värderingar som gör att människors grundläggande rättigheter kan upprätthållas. Men det är en debatt som delvis går utanför kammaren.Jag tror dock att vi ska återkomma till och diskutera civil- och familjerättsliga frågor också framöver. I ett alltmer internationellt samhälle blir dessa frågor mer och mer besvärliga. Vi möter frågeställningar som vi inte har haft tidigare, och det finns anledning att fundera på dem.Min uppfattning är ändå att förslaget i interpellationen inte var det bästa, och det var det jag svarade på. Men det kan finnas möjlighet att återkomma med andra intressanta förslag och fler debatter.