· GU1075 · 2007-01-16 13:34:59 — Jag tror att det är väldigt viktigt, när man sedan går in i en post-konflikt-situation, för att komma åt kring de kvinnor som har drabbats och för att kunna ställa ansvariga till rätta, att man också har ett rättssystem som fungerar. Därför är jag glad att har sjösatt ett program som heter Gender . Vi har gjort det tillsammans med . Där tittar vi bland annat nu på situationen i för att diskutera kvinnors rättigheter, utkräva ansvar och få möjlighet att döma de skyldiga. Det måste ju vara så att det är på så sätt vi lyfter upp hela den här frågan: genom att visa att det här inte är acceptabelt och att vi är oroade för en utveckling där våldtäkter har blivit ett systematiskt sätt att föra krig. Konsekvenserna av detta är alltså fruktansvärda för dessa kvinnor och deras barn med tanke på vilken vardag de sedan lämnas i. Därför handlar det också väldigt mycket om utvecklingssamarbete - att vi kan ha ett utvecklingssamarbete som riktas specifikt till dessa kvinnor för att de ska kunna komma tillbaka genom att kunna försörja sig själva och, trots de hemskheter de har överlevt, kunna leva ett någotsånär värdigt liv. Där är det en styrka i , tycker jag, att vi har en hög medvetenhet om de här frågorna och att vi vill framhålla kvinnors och barns ställning. Vi har många kyrkor men också , Unifem, Kvinna till Kvinna, - många ideella organisationer som jobbar med de här frågorna utifrån två perspektiv, skulle jag vilja säga: medvetandegörandet och informationsbildandet, men också att de erbjuder direkt stöd. Det är därför som vi kanaliserar en hel del av vårt utvecklingssamarbete genom dessa organisationer.Räcker då resurserna? Finns det tillräckligt många sjukhus, och ser vi att det behövs fysisk men också mental rehabilitering? Där tror jag att det finns stora brister. Jag kommer att resa till ett annat område, och , där det har förekommit extremt mycket systematiska våldtäkter, i syfte att göra många fältbesök och att diskutera tillsammans med experter från WHO hur pass stora behoven är för att vi ska kunna bygga ut sjukvårdskapaciteten men också göra detta utifrån de mentala perspektiven.Jag vet inte om de här pengarna räcker, kan jag svara interpellanten, men jag lovar att jag ska försöka se till att vi har rätt balans i det svenska utvecklingssamarbetet och den budget som har beviljat för att vi ska kunna ta vår del av ansvaret för fred, säkerhet och försoning i världen. Jag tackar för det svaret. Det är bra att man jobbar vidare med Gender och även , som ju, som ministern säger, också är ett område där systematiska våldtäkter länge har rapporterats men inte har stävjats. På något sätt är det så som tidigare talare sade: Det här måste lyftas upp väldigt högt på de olika agendorna där man diskuterar kring de här krigs- och konfliktområdena.Vi vet ju att våldtäkter är ett sätt och terrorism är ett annat. Vi rår inte på det. Den krigföring som sker sker inte på traditionellt sätt, och därför måste vi också titta på hur vi ska jobba med fredsarbetet framöver.Jag noterar också att i tidningen gör en viktig markering. Den handlar om att man inte blandar ihop försvarsinsatser med biståndsinsatser. Om vi ser till det vi debatterar blir det väldigt tydligt att vi behöver de fredsbevarande insatserna, men vi behöver också insatser och kraftiga resurser till bistånd som till exempel vård och behandling för dem som har varit utsatta för systematiska våldtäkter i olika områden.Jag vill alltså tacka för det förtydligandet och hoppas att ministern driver den linjen inom regeringen. Jag vill också tacka för det engagemang som ministern har visat för frågan. Jag ser fram emot alla de åtgärder som ministern har aviserat och att få se hur vi kan jobba vidare gemensamt för att de här kvinnorna kanske framöver ska börja se ett slut på de här vidriga övergreppen och känna en trygghet . Ser man en FN-soldat ska det betyda att det nu är trygghet som gäller. Soldaterna ska kunna markera detta, och deras syn på kvinnan ska vara att inga övergrepp eller utnyttjande av kvinnor på något sätt får ske i de länder där konflikterna råder. Jag vill tacka och även för att vi fick en möjlighet att diskutera vad som redan sker men också känna efter att det nog finns mycket kvar att göra ute i världen för de här frågeställningarna, som ju delvis är nya och som vi också måste leva med, inte minst utifrån mitt perspektiv som ansvarig för internationellt utvecklingssamarbete. Det här är centrala frågeställningar för att man ska kunna få gå från konfliktsituationer till väl fungerande samhällen. Kvinnornas situation måste stå i centrum, tycker jag, när vi nu bland annat diskuterar den här tragiska frågan. Men det gäller också, som jag sade att jag skulle återkomma till, att kvinnor inte bara är offer. Kan vi också stärka kvinnor och säga att vi står på deras sida kan de bli detta verktyg som gör att utvecklingen tar fart. Det är kvinnor som tar ansvaret för barnen, för framtiden och för skolgången. Därför hoppas jag att vi genom att visa solidaritet i dessa extremt utsatta situationer också kan bygga vidare i utvecklingssamarbetet. Därför blir rehabilitering av dessa kvinnor så viktig. Därför är frågan om tillgång till god vård central, men centralt är också att vi initialt kan stävja dessa övergrepp, delvis genom självklarheten att FN ska stå för säkerhet och inte för övergrepp. Det har ju tyvärr skett en del. Därför är det så viktigt med utbildning och kunskap om detta i , men också att vi har tillräckligt mycket soldater som kan stävja övergreppen och hindra våldet.Därför brukar jag säga att säkerhet och utveckling går hand i hand. Min roll är inte att ge upp medel i biståndsbudgeten för att vi ska ha mer militära insatser, utan det är att se till att vårt utvecklingsbistånd går till att säkerhet och utveckling ska gå hand i hand och samverka. Vi måste se de här sambanden. Vi kan inte bara tro att en militär insats räcker, utan det handlar om så mycket kring detta med till exempel eftervård. Framför allt: När vi gör en militär insats är det det yttersta beviset på att våra förebyggande åtgärder har misslyckats. Därför är det jättespännande att få ha det här ansvarsområdet, men det innebär också att man träffar de allra mest utsatta människorna. Därför hoppas jag få en fortsatt bra diskussion med om dessa frågor, som jag tror har varit för lite synliggjorda, kanske just för att de är så fruktansvärda att vi inte ens vill tänka på dem.