· GU10297 · 2007-03-20 15:39:13 — har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att stärka icke födda barns rättsskydd.Att misshandla en kvinna som är gravid så att fostret riskerar att skadas är självfallet mycket allvarligt och helt oacceptabelt. För regeringen är kampen mot våldet, vilka uttryck det än tar sig, en högt prioriterad och angelägen fråga.Redan enligt gällande bestämmelser i ska den omständigheten att en kvinna som angrips med våld är gravid normalt ses som försvårande vid både brottsrubricering och straffmätning. Beroende på omständigheterna i det enskilda fallet kan ett sådant angrepp bedömas som till exempel mord, dråp, grov misshandel eller misshandel. Straffskalorna för dessa brott sträcker sig upp till fängelse på livstid. Frågan om icke födda barns, det vill säga , rättsställning inom straffrätten är komplicerad till sin natur och väcker frågor av både etisk och systematisk karaktär. Den berör också andra områden än det rent straffrättsliga. Bland annat aktualiseras skadeståndsrättsliga frågor, men också frågor inom hälso- och sjukvårdslagstiftningen och sociallagstiftningen. Konsekvenserna av en förändring i frågan är svåröverblickbara och kräver noggranna överväganden. Mot den bakgrunden och då gällande lagstiftning ger goda möjligheter till kraftfulla reaktioner ser jag inget behov av någon översyn i frågan.Oavsett det är det, som jag inledningsvis angett, regeringens ambition att tydligt markera att samhället ser allvarligt på brott, i synnerhet grova våldsbrott. Ett sådant arbete har redan inletts. pågår en kartläggning av domstolarnas straffmätning och påföljdsval vid viss våldsbrottslighet. Kartläggningen kommer bland annat att visa domstolarnas val av påföljd och påföljdernas genomsnittliga längd eller storlek och närmare fördelning på straffskalan. Resultatet kommer att utgöra ett viktigt underlag för regeringens fortsatta överväganden i de berörda frågorna. Tack, justitieministern, för svaret på en mycket svår fråga.Jag vill gärna inledningsvis berätta vad som gjorde att jag ställde den här frågan. Det var det faktum att en man försökte mörda sitt barn, vilket var ofött, i 31:a eller 32:a veckan. Det visade sig sedermera lyckligtvis att barnet kunde förlösas med kejsarsnitt och få en operation utförd så att barnet överlevde. Också mamman överlevde.När jag fick kunskap om att man inte kan dömas för försök till mord blev jag lite förvånad. Jag trodde nog att man kunde det när det är fråga om ett barn som är livsdugligt, även om det inte är fött. I min interpellation gjorde jag en jämförelse med om barnets pappa hade avlidit. Då hade ju barnet fått ärva sin pappa. För mig är det självklart att ett sådant här brott ska dömas utifrån det som var avsikten, och vad jag förstått av rättsutredningen var det meningen att barnet skulle dödas, det vill säga att avsikten var mord. Men eftersom vi har en praxis i vår lagstiftning att man då blir dömd för misshandel föranledde det mig att ställa frågan om inte ett barn i 31:a-32:a veckan faktiskt borde ha ett rättsskydd. Det här borde ses över. Det är viktigt att ta upp frågan.Den fruktansvärda katastrof som det innebar när den här kvinnan blev utsatt för detta gav hon uttryck för bland annat i tv-programmet . Också , som är professor i straffrätt, var med i programmet. Hon tyckte att man borde kunna se över det här.Jag upplever att har förståelse för situationen men inte riktigt vill sätta ned foten och tala om ifall man bör göra något eller inte. Jag anser att det finns ett behov av att se över frågan. Sedan får vi se vad en utredare skulle kunna komma fram till.Jag vill fråga om inte tycker att ett liv i 31:a-32:a veckan är värt att skyddas, att det har ett skyddsvärde och med anledning av det borde skyddas även i lagstiftningen. Det är, som interpellanten säger, en ganska svår fråga vi har att hantera, framför allt därför att erfarenheterna av den här typen av fall är ganska få. Det finns tack och lov inte särskilt många domstolsavgöranden när det gäller den här typen av våldsbrott.Chatrine säger att avsikten var mord på barnet. Hur vet man det? Det kan också ha varit ett angrepp på kvinnan. Som svensk lagstiftning ser ut utgår man från att angreppet riktar sig mot kvinnan, men det är en försvårande omständighet att hon är gravid. Man ser inte fostret som en självständig individ.Den här frågan kan man diskutera mycket. Min egen uppfattning är att man naturligtvis alltid måste respektera liv. Men man måste också respektera att vi i har en lagstiftning som har satt upp vissa regler för detta. Vi kan i vart fall inte hamna i situationen att det som är tillåtet inom svensk sjukvård inte har samma rubricering i andra lagstiftningsärenden. Jag tror därför att man ska vara något försiktig. Det viktiga är att den här typen av övergrepp, som drabbade både mor och barn i det här fallet, inte sker utan att samhället reagerar, och så har faktiskt inte varit fallet. Jag tycker inte heller att detta står i strid med de arvsrättsliga reglerna, att även ett ofött barn har arvsrätt i efterhand.Frågan om när ett ska ses som en egen individ är en fråga som måste ses i ett sammanhang. Jag har inte sett skäl att nu förorda en översyn av de regler som finns, delvis mot bakgrund av att vi har väldigt få erfarenheter av den problematik som finns i det enstaka fall som är bakgrunden till interpellationen, men också därför att det innebär komplikationer i en rad andra frågeställningar. Jag har också sagt, , att det här är en svår fråga. Jag håller med om att den är komplicerad. Trots allt vet vi att vi kan lösa även komplicerade juridiska frågor om vi får grunna lite. Det har funnits andra frågor , till exempel frågan om barnpornografin, som man tyckte var omöjlig att lösa. tycker inte någon något annat än att vi ska ha det förbud mot barnpornografi som vi har nu.Herr talman! För att kunna döda ett barn som ligger i mammans mage måste man skada kvinnan. I regel är det ju så. Själva misshandeln är så att säga en sekundäreffekt av att man faktiskt haft avsikten att döda.Den jämförelse som gjorde utan att säga vilken var jämförelsen med den fria aborten i . Men i 32:a veckan får vi inte göra aborter i . Här handlar det om ett fullt livsdugligt barn. I abortlagen står det tydligt och klart att det är förbjudet att avbryta havandeskapet om barnet kan anses livsdugligt.Det är därför som jag tycker, herr talman, att det är en helt ny situation när ett barn i 31:a-32:a veckan blir föremål för ett mordförsök. Det handlar om att även det här barnet ska ha en rättssäkerhet och ett skydd.Jag tycker fortfarande att man ska se över det här - det hoppas jag kommer att ske - och stärka även det ofödda barnets rätt till skydd. För att komplicera det hela ska jag ta ett annat exempel än abortlagstiftningen som också visar hur komplicerad den här frågeställningen är. Det är något som har diskuterats tidigare, nämligen mödrar som missbrukar under graviditeten. Där kan man också fundera över de skador som får genom tablettmissbruk av olika slag.Efter ganska noggrant utredande är, enligt nuvarande tvångslagstiftning, moderns eget vårdbehov en förutsättning för ett ingripande.Man har inte gett barnet en självständig ställning i det sammanhanget heller.Det är min bedömning att när man tittar på de olika regelverken, för detta dyker upp i ganska många olika frågor, är det oerhört svårt att finna skäl för att göra en annan bedömning än att se den vuxna individen och sedan naturligtvis göra det till en försvårande omständighet när det gäller brottslagstiftningen. Jag tror att det är så långt vi kan komma utan att få ganska stora problem i regelverket. Det är möjligt att det kan dyka upp kunskaper som gör att vi får fundera på detta , men det är inte en fråga som är av den arten att jag ser att det finns behov att tillsätta en utredning eller annat. Det är naturligtvis ett förfärligt bekymmer och en fruktansvärd plåga som mor och barn har utsatts för i det här enskilda fallet. löste nuvarande lagregler detta på ett någorlunda anständigt vis, om man nu kan lösa sådana här problem på ett anständigt vis. Jag tror därför inte att vi ska prioritera en utredning om detta . Jag står fast vid det jag sade i mitt inledande svar, nämligen att vi inte har några planer på att göra förändringar i regelverket.Däremot är det viktigt, och jag tackar därför gärna för frågan, att vi ofta lyfter upp den typ av verklighetsfall och beskrivningar som finns och som visar hur komplicerat arbetet med lagstiftning på detta område är. Varje gång en misshandel sker är det en kaotisk situation. Det är naturligtvis extra kaotiskt när man är gravid. Att barnet är utsatt för ett mordförsök bidrar ytterligare till kaoset. Det går knappast att sätta sig in i vilken enorm smärta detta måste ha varit för den blivande mamman, som dessutom ville ha sitt barn.Som politiker finns det, i alla situationer när vi känner att det är svårt, anledning att ha med sig den upplevelse som vi får oss till del när fruktansvärda saker händer. När det gäller att starta en utredning får vi inte fokusera på vad som kan vara problematiskt. I den jämförelse som jag gjorde visade jag att om barnets pappa hade dött skulle barnet fått ärva. Samhället har bestämt sig för att det ska vara så. Det är rätt, tycker jag. Men jag tycker att det är precis lika självklart att barnet har rätt till skydd under denna tid.Jag tror att vi i grunden är överens om att detta är en fruktansvärd situation. För framtiden behöver vi nog våga oss på att dyka in även i det som är svårt. Det är därför vi behöver utredningar. Många undrar varför vi politiker måste tillsätta så många utredningar. Det är för att mejsla ut svårigheterna och eventuella icke önskvärda effekter av ett förslag. Jag återkommer gärna i frågan, men jag hoppas att det inte händer fler gånger i .