· GU10181 · 2007-01-18 13:03:15 — , , , och har alla ställt frågor som berör olika aspekter av den israelisk-palestinska konflikten. Jag väljer att besvara de fem interpellationerna i ett sammanhang. Det finns anledning att känna en stark oro över situationen i den bredare regionen , liksom över frånvaron såväl av fred som av en fredsprocess värd namnet mellan och palestinierna. För samlades den konferens i som tände ett hopp om fred i denna konflikt. Det fanns då en oro men också en förhoppning att tiden arbetade för försoning och fred. Utvecklingen har inneburit både djupa besvikelser och påtagliga framsteg. När vi befinner oss i ett läge fyllt av oro finns det anledning att notera att det är lika självklart att tiden arbetar för fred och försoning. Vi ser ånyo framväxten av krafter som över tiden skulle kunna hota själva fundamentet för den fred som vi söker. En varaktig fred kan bara bygga på existensen av två stater inom säkra och erkända gränser. Båda parter har ett ansvar för konflikten och dess lösning.Dagens känner vi alla som en livaktig demokrati, en dynamisk ekonomi och ett genuint öppet samhälle. Regeringen vill på olika sätt bredda och bygga ut förbindelserna mellan och . Det finns i dagens en insikt om att den ockupation som pågått är ett hot inte minst mot självt. kan inte vara säkert så länge landet omges av områden av ockupation, desperation och tilltagande extremism. Att numera fullt ut har anslutit sig till strävan efter att bygga en palestinsk stat är viktigt och välkommet. Premiärminister har dessutom förklarat att man inte längre strävar efter unilaterala tillbakadraganden, utan att dessa måste baseras på överenskommelser. Vi har haft anledning att ha starka reservationer, såväl utifrån folkrättens som utifrån den humanitära omsorgens perspektiv, mot viktiga delar av den politik som fört under en följd av år. Det gäller inte minst den illegala bosättningspolitiken och dragningen av separationsbarriären på ockuperat område och dess effekter. Vi har ständigt upprepat att ockupationen måste upphöra. Inte minst mot denna bakgrund finns det anledning att notera de förändringar i uttalade avsikter som vi tyckt oss se, inte minst . Att dessa också måste följas av förändringar i den förda politiken är en självklarhet. Besked om nya och utvidgade bosättningar oroar mot denna bakgrund starkt. Att bygga en stat under ockupation är knappast möjligt. Icke desto mindre finns det anledning att notera hur fria och demokratiska val till såväl presidentposten som den lagstiftande församlingen genomförts såväl på som i . Dessa val motsvarade högt ställda demokratiska krav och etablerade en bas för ett fortsatt palestinskt statsbyggande. Utfallet av valet till den lagstiftande församlingen innebar en betydande framgång för Hamas. Att detta är en rörelse som också bär ansvar för terrorism och därför finns upptagen på EU:s terroristlista är väl bekant. Orsaken till dess framgång i valet torde dock knappast i första hand vara dess oförsonlighet mot staten . Trots de svårigheter som detta har inneburit - EU-länderna har enats om att inte ha kontakter med en terroriststämplad organisation - har Europeiska unionen och fortsatt och ökat sitt omfattande humanitära stöd till de ockuperade områdena. bistånd till palestinierna uppgick till ca , vilket var en ökning jämfört med . Även EU:s samlade stöd har ökat med och uppgår nu till . Det har varit möjligt genom den tillfälliga internationella mekanism () som EU skapade 2006. En huvudorsak till den svåra humanitära situationen är palestiniernas - och därtill internationella humanitära organisationers - starkt beskurna rörelsefrihet. Europeiska unionen och verkar aktivt för att parterna ska genomföra det viktiga avtal om rörelsefrihet och tillträde som daterar sig . Den politiska utvecklingen har också kommit att innebära ökade spänningar på de palestinska områdena, och det finns anledning att känna djup oro för de konsekvenser som en fortsättning av denna utveckling skulle kunna få. Om möjligheterna till ett palestinskt statsbyggande hotas så hotas också möjligheterna till fred. Mot denna bakgrund har Europeiska unionen klargjort att man är beredd att samverka med en legitim palestinsk regering som i sin politik reflekterar de krav på bland annat erkännande av existerande avtal samt staten existens som Europeiska unionen, , och FN gemensamt ställt. En sådan regering skulle ge statsbyggandet och en fredsprocess nya möjligheter. Av avgörande betydelse är självfallet också att varje form av terrorism, eller användning av våld för att lösa interna problem, kategoriskt avvisas. Parterna måste respektera vapenvilan i och den bör utsträckas till . kan komma att innebära vissa ytterligare öppningar till en möjlig fredsprocess. Förutom de faktorer jag nämnt finns det anledning att peka också på betydelsen av den känsliga situationen i . I det sammanhanget är jag övertygad om att Europeiska unionen måste komma att spela en starkare roll än vad som hitintills varit fallet, och inom ramen för våra möjligheter verkar för detta. Vi vill också intensifiera våra traditionellt goda förbindelser såväl med som med palestinierna. Vi välkomnar ett tydligare amerikanskt engagemang i frågan. Jag tror också att vi har möjligheter att göra mer än vad som hitintills skett för att förbereda den massiva hjälp av olika slag som ett kommande mer konkret palestinskt statsbyggande kommer att kräva. Vi kommer att diskutera ytterligare initiativ i denna riktning.Fru talman! Situationen i är dyster - men inte hopplös. Europeiska unionens och uppgift är att ta fasta på de tecken vi ser på vilja till dialog och stödja parterna att gå vidare på detta spår. Detta kommer även fortsatt att vara vägledande för regeringens Mellanösternpolitik.Jan Ertsborn tar upp frågan om ekonomisk kompensation till palestinier vars hus och mark konfiskerats till följd av separationsbarriären. har i sitt yttrande över barriärens laglighet slagit fast rätten till sådan kompensation. Och genom en resolution i , som stöddes av samtliga EU-länder, etablerades ett register över skador åsamkade av separationsbarriären. Enligt lokala MR-organisationer som vi har haft kontakt med har många palestinier ansökt om och beviljats ekonomisk ersättning av israeliska myndigheter. har många, av olika skäl, avstått från att söka kompensation.Annie har frågat mig hur jag avser att agera mot grannländernas förtryck av det palestinska folket. Jag utgår från att frågan syftar på situationen för det stora antal palestinska flyktingar som befinner sig i grannländerna. I 242 slås fast att flyktingfrågan måste få en rättvis lösning. I avvaktan på en sådan, som ska tas fram i direkta förhandlingar mellan parterna, har för de palestinska flyktingarna, Unrwa, ansvar för flyktingarnas humanitära behov. stöd till Unrwa uppgick till , vilket gör till en av Unrwas största bidragsgivare. Jag vill inledningsvis tacka utrikesministern för det svar han har givit oss interpellanter i fråga om Mellanöstern.Den ständigt pågående konflikten mellan den palestinska myndigheten och intensifieras med jämna mellanrum, inte minst då jag var där för . arrangerade sin årliga studieresa där sex riksdagspartier deltog för att fördjupa sina kunskaper om humanitär rätt och svenskt biståndsarbete. Interpellanterna i detta debattämne var samtliga medverkande i den här resan.Under vår vistelse på och i såg vi verkligheten på bägge sidor. Vi såg verkligheten hos den israeliska kvinna som förlorat sin man i konflikten och palestinska flickors drömmar och tragiska situation i flyktingläger utanför . Jag har med egna ögon sett det som kommer att tas upp i debatten . Det var en resa med starka intryck, men också en resa som fördjupade förståelsen för hur bägge sidor reagerar och agerar.Som i så många andra sammanhang tenderar även denna debatt att handla om stater och inte om människor, om staters rätt och inte om att se den rädsla, desperation och ibland fruktan som finns på bägge sidor. Den humanitära krisen bland civilbefolkningen i de palestinska områdena är alarmerande, och någonting måste göras. Mina medinterpellanter kommer att belysa detta i kommande diskussion.Jag har valt att fokusera på regimerna i denna interpellation, då och EU måste fokusera mer på de palestinska politiska ledarnas ansvar för sin egen befolkning. Min interpellation berör inställning till terrororganisationen , de palestinska ledarnas ansvar för fred och försoning, inställningen till den demokratiska staten samt hur utrikesministern ser på behandlingen av alla de palestinier som finns i de omkringliggande länderna.Carl Bildt har berört mina frågeställningar men inte klargjort på det sätt som jag hade önskat i fråga om synen på Hamas och de palestinska företrädarnas ansvar och skyldighet att bistå sin befolkning och leva efter demokratiska principer.Vi ser , precis som utrikesministern påtalar i sitt svar, en framväxt av krafter i regionen som över tiden skulle kunna hota själva fundamentet för den försoning som vi alla eftersträvar. En stabil demokrati med två stater, och , sida vid sida är den givna grundbulten för fred, säkerhet och respekt för de mänskliga rättigheterna.I det palestinska valet , som utrikesministern själv kontrollerade, vann den kända terrororganisationen , ett parti med en agenda med utplåning, ett parti som står under ideologiskt och ekonomiskt inflytande av kringliggande länder.Fru talman! Det var ett demokratiskt genomfört val. Det palestinska folket valde sina företrädare. Det gick korrekt till. Men jag har mycket svårt att kalla det ett demokratiskt parti. Demokrati måste handla om mer än att enbart kunna välja sina egna företrädare. Det är ett parti vars politik är oerhört tveksam inom jämställdheten, yttrandefriheten och homosexuellas rättigheter. Det måste revidera sin egen dagordning. Här bör EU och med all kraft verka för att det palestinska folket får leva under universella och demokratiska principer.Konflikten i löses inte över - det kommer vi att vara överens om. Det är vi alla också varse. Det krävs uthållighet, och det krävs att man jobbar efter tydliga principer.Därför skulle jag återigen vilja fråga utrikesministern hur han ser på ett samarbete med Hamas, en terrorstämplad organisation, hur det samarbetet från svensk och europeisk sida i så fall ska se ut och vilket ansvar den nuvarande palestinska regimen har för den humanitära situationen i området. Jag vill också börja med att tacka för det svar som utrikesminister har gett oss.Precis som utrikesministern tar upp i sitt svar - och det är anledningen till våra interpellationer - finns det en stark oro för situationen i . Precis som tog upp fick vi möjlighet att under en resa besöka området. Tyvärr verkar det som att har tagit mer intryck från ett besök på israeliska ambassaden än från resan där.Sverige har varit ett av de länder som länge har engagerat sig i konflikten och som har lyckats föra samman de två sidorna till dialog. Precis som utrikesministern påpekar är det nu viktigt att ge båda parterna stöd och påtryckningar för att få i gång processen för fred igen. kan spela en aktiv och avgörande roll i denna process. Tyvärr är utrikesministerns svar och därmed regeringens hållning i frågan något av en besvikelse.I början av genomfördes demokratiska val i . Den terrorstämplade organisationen , som strax före valet bildat ett politiskt parti, segrade. Valen var unika inte bara därför att de ägde rum under ockupation utan också därför att de av ett antal observatörer, däribland utrikesminister själv, försäkrades vara fria och rättvisa. Tyvärr valde omvärlden att inte acceptera folkets vilja utan drog in det till en början livsnödvändiga biståndet till palestinierna samt påbörjade en bojkott och isolering av det nya palestinska ledarskapet. vägrar dessutom betala ut tullintäkter som tillhör palestinierna och som utgjort den viktigaste inkomstkällan.Resultatet har blivit en humanitär nöd. Befolkningen i svälter. Ekonomin ligger i spillror, och de offentliga institutionerna har havererat. av det palestinska folket står utan arbete, och av befolkningen lever under fattigdomsgränsen. Dessutom försvåras eller hindras det palestinska folket att ta sig till de få skolor och sjukhus som fortfarande fungerar, till sitt jobb, till sin mark eller till sina släktingar på grund av den mur och de vägspärrar som israelerna har byggt upp på palestinsk mark.Vi fick se hur israeliska soldater huggit ned en hel olivodling på palestinsk mark med argumentet att den var en säkerhetsrisk. Palestinska kvinnor tvingas föda vid vägspärrar då israelisk militär nekar att släppa igenom dem på väg till sjukhus för att föda, och många av dessa kvinnor har förlorat sina barn på grund av att de inte har fått läkarvård i tid.Erfarenhet visar att förtryck, arbetslöshet, ekonomisk och social misär stärker militanta krafter, extremism och fundamentalism. En bojkott som på detta sätt drabbar den civila befolkningen och som föder frustration och hat riskerar att bli kontraproduktiv. En befolkning som till stora delar är arbetslös, som svälter och som förhindras sjukvård eller att försörja sin familj känner en desperation som riskerar att leda till att människor hellre söker hämnd än dialog.Fru talman! Jag är glad att vi diskuterar konflikten i och att vi har fått svar från utrikesminister angående regeringens hållning i denna fråga. Men det är en sak som för mig är oklar i detta svar och som är väsentlig för den strategi regeringen har kring konflikten i . Anser , utifrån det jag precis har beskrivit, att omvärldens strategi där man har isolerat den palestinska myndigheten har varit framgångsrik? Jag vill börja med att tacka utrikesministern för svaret som från mina utgångspunkter är i allt väsentligt tillfredsställande. Jag delar uppfattningen att vi måste söka en tvåstatslösning och att båda parter har ansvar för konflikten och dess lösning, även om ansvaret kan ha olika tyngd.Jag är också tillfredsställd över att ändå har välkomnat en palestinsk stat. Men vi har problem. Vi har inte fått besked om några gränser och hur man gör med bosättningar och så vidare, men det är i alla fall ett litet steg.Jag är också nöjd med beskedet från regeringen att man upprepar att ockupationen måste upphöra och att den illegala bosättningspolitiken och separationsbarriären måste tas bort.Så till min egen interpellation.Redan när jag fick frågan om jag ville åka med på resan ställde jag mig naturligtvis frågan: Vad kan jag göra och vilka upplevelser kan jag få?Min bakgrund, som utrikesministern kanske inte känner till, är advokatens. Även om jag inte har arbetat internationellt handlar det om advokaten och arbetet med enskilda människor. Jag bestämde mig för att åka med för att titta på just hur den enskilda människan lever under ockupationen. Det avspeglas ganska klart i min interpellation. Jag tycker att man måste sätta ljuset också på de frågorna. Det kan inte bara vara de korta nyhetssändningarna i tv om ett raketanfall eller en självmordsbombare. Vi måste gå in och se hur enskilda människor lever.Man blir naturligtvis väldigt bekymrad när man kommer till . Oavsett om man pratar med israeler eller med palestinier har man stora bekymmer. Det gäller naturligtvis den begränsade rörelsefriheten. Den ställer till med enormt mycket bekymmer. Det gäller till exempel sjuktransporter och transporter för gravida kvinnor, som nämnde. Det handlar om vägspärrarna och de särskilda vägar som bara bosättarna får använda och så vidare.Om man lever under ockupation lever man självklart under besvärliga förhållanden. Vad jag vill komma fram till är: Vad kan mer göra för de enskilda människorna direkt eller via Europeiska unionen för att förbättra levnadsvillkoren, för att barnen ska komma till skolan och så vidare?Jag hoppas att utrikesministern något kan utveckla vilka möjligheter som finns.Jag tog upp en särskild fråga som lite hänför sig till min yrkesverksamhet. Det är frågan om vad som händer för de människor som blir av med hus och mark. Det har drabbat väldigt många. Inte bara i samband med byggandet av muren utan också i samband med byggandet av bosättningar har man tvångsvis tagit annan persons mark i anspråk. Vi vet att det har påbörjats ett arbete med ett register. Vi vet att en del har fått ekonomisk ersättning. Vi kan naturligtvis inte nöja oss med att man får ekonomisk ersättning. I första hand ska vi protestera mot tillvägagångssättet. Men om man hamnar i den situationen är ju ekonomisk ersättning i alla fall något. Det här registret fungerar tyvärr inte så bra som vi skulle önska. Det finns ytterligare åtgärder att vidta för att det ska bli lite bättre möjligheter för de enskilda som har ägt hus och mark att få ersättning. Jag hoppas att utrikesministern kan ge något mer besked även på den punkten. Tack, utrikesministern, för ett fylligt svar och en möjlighet att diskutera frågan här i kammaren. Det var två saker som jag tänkte på när jag var i . Den första handlar om vad vi skulle kunna göra härifrån. Det gick ganska snabbt att komma underfund med att det inte är särskilt mycket. Jag är glad att utrikesministern verkar vara så optimistisk. Det är viktigt.Det andra var vad som höll på att hända där nere och vad som rapporteras till oss i och till omvärlden.Vi besökte det svenska konsulatet. Flera av oss blev väldigt förvånade över att den version som vi fick höra där i princip var det som den israeliska regeringen gav uttryck för. Man hade alltså blivit någon form av språkrör för den israeliska regeringen. Det har väl aldrig varit meningen med våra utlandsbeskickningar?Jag vill lyfta fram att det är glädjande att utrikesministern har en mer nyanserad bild av varför Hamas vann valet än vad tidigare ansvariga ministrar har. Det är viktigt, tycker jag. Det visar också att utrikesministern har en erfarenhet i världen som jag hoppas kan komma väl till pass framöver.I det svar som utrikesministern har gett tar han upp frågan om ansvaret. Det är självklart att båda parterna har ansvar. Både och tog också upp ansvarsfrågan. Men är det verkligen rimligt att säga att ansvaret är lika? Jag vet att inte säger det, men får man höra det i debatten. Det är en väldigt tunn skiljelinje mellan att säga att båda parter har ansvar och att faktiskt gå över denna linje och likställa deras ansvar.Jag återkommer så till min interpellation. Den handlar om rörligheten för palestinierna i de ockuperade områdena. Det är oroväckande att vår utrikesminister hänvisar till att numera fullt ut har anslutit sig till strävan att bygga en palestinsk stat.Vad utrikesministern inte säger är att samma regering i tydligt har markerat, i ord och handling, att man inte erkänner de gränser som omvärlden och folkrätten utgår ifrån. Om strävar efter att bygga en palestinsk stat, varför har man då kvar alla dessa hinder och vägspärrar? Jag har här en offentlig rapport som FN:s Office for the Coordination of Humanitarian ger ut då och då med regelbundna mellanrum. Sex sidor visar på alla de vägspärrar som finns på palestinskt territorium. Det är de vägspärrarna jag undrar över. De finns i olika delar av . Ingen är förskonad. Man kan inte längre tala om en tvåstatslösning på det sätt som vi kanske har drömt om . Det handlar om små små öar i det palestinska territoriet i de ockuperade områdena.Det är som är som ett stort friluftsfängelse - med havsutsikt, förvisso. Det är östra . Det är norra och södra . Även inom dessa områden är det stört omöjligt att röra sig fritt. Det är de frågorna som reser sig och det är de frågorna jag hade svårt att hitta svar på när jag var där nere. Tack, utrikesminister . Det är en oerhört viktig debatt vi för . Det är bara att beklaga att vi hamnat i en medieskugga av eftermiddagens begivenheter i andra delar av detta stora hus.Jag tillhör också den grupp svenska parlamentariker som besökte . Min argumentation här kommer att bygga på det jag såg och upplevde, men också på min grundläggande inställning, nämligen att varje folk har rätt att avgöra sin egen framtid och att de mänskliga rättigheterna är universella och även omfattar det palestinska folket.Flera av de palestinier vi träffade återkom till samma slutsats, nämligen att gränsen mellan hopp och död håller på att suddas ut på de ockuperade områdena och att ett helt folk har berövats sin värdighet. För varje husrivning som genomförs, för varje checkpoint som inrättas, för varje bit som beslagtas utplånas de sista resterna av hopp och framtidstro hos det palestinska folket. Det palestinska folket kränks och förtrycks för att undertrycka deras mest rättmätiga krav på nationellt självbestämmande och mänskliga rättigheter. , även , pågår i en kamp om centimetrar, en kamp palestinierna alltför ofta går förlorande ur. Successivt fördrivs palestinier från sina hem, från sin , och de ersätts med nya israeliska bosättningar på ett sätt som bland andra Unrwas förre chef, , kallade etnisk rensning.Israel har byggt upp ett samhällssystem på de ockuperade områdena där dina rättigheter, dina möjligheter och dina skyldigheter avgörs av din etnicitet. Om du får bygglov, vilka vägar som du får färdas på, om du har tillgång till grundvatten och om du kan odla din avgörs av om du är palestinier eller om du är . Vissa kallar detta för enda demokrati. För mig påminner det mer om apartheidsystemet i . Det är positivt att deklarerar ett stöd för en tvåstatslösning. Där kan vi vara eniga. Men medan vi står här i kammaren och diskuterar försöker ju i grunden snabbt slå sönder förutsättningarna för just en tvåstatslösning. senast har man beslutat att genomföra nya bosättningar i med bosättare som 2005 evakuerades från . Dessa projekt genomförs inte för att underlätta tillbakadragandet. De genomförs för att göra den israeliska ockupationen permanent. Visst flaggar nu för att man kan tänka sig en palestinsk stat. Men vad är det för palestinsk stat som egentligen vill se? Är man beredd att acceptera gränser och lämna tillbaka all ockuperad mark? Så är knappast fallet. I fall handlar det om att små delar, enklaver, av dagens är avskurna från varandra, avskurna från och avskurna från grundvattentillgångar. talade innan han insjuknade om en kantonlösning för palestinierna, möjligen för att föra tankarna till schweiziska alper och god choklad. I verkligheten för de israeliska förslagen om en palestinsk stat tankarna närmast till de bantustans som skapades i . Jag vill tacka för hans svar. Det är bra att den nya regeringen nu formulerar sin politik. Men jag tycker, precis som tidigare berörde, att man går lite förbi den egentligen viktigaste frågan när det gäller förhållande till , nämligen hur vi ser på isoleringen av den palestinska myndigheten och Hamas. Har den strategi som vi har haft varit en framgång? Det är alldeles självklart att om man använder ordet ockupation så är det negativt laddat. Talar man om brist på rörelsefrihet, så är det något negativt. Talar man om hinder och vägspärrar, så är det klart att det låter väldigt negativt. Men vi måste faktiskt också tala om orsakssammanhangen bakom detta, annars är vi enligt mitt förmenande helt ute och frikopplade från det historiska sammanhanget. måste då tas upp i sammanhanget. Då sade Eban, som då var utrikesminister, att man kan indela världens länder i två grupper, en grupp som absolut vill förgöra och en grupp som inte bryr sig om att förgörs. Vi vet också vad som hände i sexdagarskriget. Vi känner till de områden som blev ockuperade. Och vi känner väldigt väl till resolution 242. Jag tror att det är den FN-resolution som är mest omskriven och omtalad i svenska medier och i debatter över huvud taget. Vad krävdes i den? Jo, det krävdes att skulle lämna alla ockuperade områden och att man sedan skulle få leva bakom erkända och säkra gränser. Och accepterade att dra sig tillbaka från alla ockuperade områden. Men arabstaterna accepterade inte resolutionen. Man sade nej till den, och det gjorde PLO. Detta måste vi ändå ha med i sammanhanget, annars har vi fel bakgrund till allt det som vi nu kastar ur oss gentemot .