· GU10526 · 2007-05-29 14:48:52 — Jag skulle bara vilja akta mig för en sjunde KU-anmälan just . Jag vill påminna om att inom ramen för ett arbetsgivaransvar, som man kan ha som till exempel kommun, finns det inget som hindrar att man gör saker bättre än det som står i lagen eller det som står i kollektivavtal. Det går att göra som i , där man har en plan för att erbjuda anställda i kommunen en heltidstjänst inom några års lopp. Det kan man naturligtvis göra. Det är ju det första, apropå den här diskussionen om rätt till heltid. Det jag är rädd för är att om man skulle lagstifta om rätt till heltid skulle man nå precis det motsatta resultatet. Det vill jag inte uppnå, nämligen att vi får en ökad arbetslöshet på grund av en politisk klåfingrighet i fråga om något som jag tycker att man borde kunna lösa inom ramen för den svenska modellen.Så går jag tillbaka till huvudfrågan. Jag utgår naturligtvis från de fem grundvillkor som finns i arbetslöshetsförsäkringen när det gäller begreppet lämpligt arbete. Där framgår till exempel att sökanden ska medverka till upprättandet av en individuell handlingsplan, vara beredd att anta ett erbjudande om lämpligt arbete och aktivt söka lämpligt arbete. Då är det klart att man ställer sig frågan: Vad är lämpligt arbete? Det är ju vad det i grunden handlar om. Jag ser ju framför mig att när man upprättar den här individuella handlingsplanen måste man ta med den typ av hänsyn som tar upp i beräkningen. Man måste se över inte bara det korta perspektivet utan också det något längre perspektivet och se hur man ska kunna göra. och jag kan bråka om mycket men i just den här frågan hoppas jag faktiskt att vi inte behöver bråka så hemskt mycket. har frågat mig på vilket sätt jag kommer att se till att den nya ungdomsgarantin bättre än de tidigare ungdomsprogrammen ska kunna rusta unga människor så att de får de jobb som finns samt hur jag ska agera för att minska den höga arbetslösheten bland ungdomar som har en alltför kort utbildning. Precis som skriver var antalet långtidsarbetslösa ungdomar bara 2 200 enligt Ams. Som långtidsarbetslösa definierar Ams ungdomar som varit arbetslösa och inskrivna på arbetsförmedlingen eller mer. Jag tycker emellertid inte att den definitionen svarar särskilt väl mot verkligheten. var det också 23 500 ungdomar som deltog i konjunkturberoende program. Dessa ungdomar var lika fullt arbetslösa. var 10 000 ungdomar långtidsarbetslösa enligt Ams. Utöver detta deltog ca 10 000 arbetslösa ungdomar i konjunkturberoende program. Sammantaget har det alltså skett en minskning jämfört med i september 2006.Forskningen visar ofta nedslående resultat av de arbetsmarknadspolitiska programmen. Detta gäller särskilt ungdomsprogrammen. Att placera ungdomar i de arbetsmarknadspolitiska program som funnits har varit kortsiktiga lösningar. Programmen har inte varit effektiva. Inlåsningseffekterna har ibland varit större än de positiva effekterna vilket resulterat i att ungdomarnas inträde på arbetsmarknaden fördröjts. Att ungdomars situation på arbetsmarknaden förbättrats efter det att den nya regeringen tillträtt finns det flera belägg för. Ett exempel är sysselsättningsutvecklingen. Enligt SCB ökade antalet sysselsatta ungdomar med 44 000 mellan och . Det är den största ökningen . Den jobbgaranti regeringen avser att föreslå för syftar till att ge ungdomarna ett omfattande stöd på ett tidigt stadium. Genom att lägga tyngdpunkten på intensifierat stöd till och uppföljning av ungdomarnas arbetssökande och först i ett senare skede kombinera detta med praktik och utbildning undviks de inlåsningseffekter som de nuvarande ungdomsprogrammen har. Vi öppnar också för att använda fler aktörer än i de befintliga ungdomsprogrammen. Det ökar sannolikheten att varje ung person ska få just det stöd han eller hon behöver. På frågan om vad jag avser att göra för att minska den höga arbetslösheten bland ungdomar som har en för kort utbildning vill jag främst hänvisa till de förändringar som är på gång inom utbildningspolitiken, till exempel den aviserade satsningen på lärlings- och yrkesutbildning. Dessa förändringar syftar till att fler ungdomar ska kunna fullfölja en gymnasieutbildning. Att förbättra möjligheten att fullfölja en gymnasieutbildning är det bästa sättet att bekämpa arbetslöshet bland korttidsutbildade. Arbetsmarknadspolitik kan sällan kompensera för en oavslutad gymnasieutbildning. Jag börjar med att tacka för svaret, men måste tyvärr erkänna att jag har flera problem med det svar som ministern väljer att ge på min interpellation.Några är övergripande. Det känns väldigt oroande att ministern inte tycks se det allvarliga i att gruppen långtidsarbetslösa trots brinnande högkonjunktur ökar, alternativt inte minskar i den omfattning som den borde - beroende på hur ministern väljer att svänga sig med siffrorna. Det kan väl inte vara så att jag ska tolka ministerns svar som att han är nöjd med situationen?Ett mer precist problem för mig är det märkliga att regeringen väljer att ta bort alla riktade insatser till långtidsarbetslösa unga från och inte ersätter dem med någonting förrän - alltså ett medvetet glapp på nästan ett helt år.Skälet är, säger arbetsmarknadsministern, att de gamla programmen inte var tillräckligt effektiva och att inlåsningseffekterna ibland var större än de positiva effekterna. Åsikten som sådan kunde jag ha haft full respekt för, om den hade fullföljts med ett resonemang om vad ministern hade för avsikt att göra i stället och om ministern hade varit konsekvent i sin inställning till risken för inlåsningseffekter.Nu är det ju tyvärr inte så. Om den aviserade ungdomsgarantins innehåll vet vi inte mer efter ministerns svar än vi gjorde tidigare. När det gäller inlåsningseffekter som fenomen konstaterade ministern i en annan debatt för någon vecka sedan att nystartsjobben, som ju är den nya regeringens skötebarn, hade en inlåsningseffekt på 70 procent.Störst problem har jag dock med att ministern i princip säger att de ungdomar som befinner sig i en situation där de av olika skäl har en för kort, avbruten eller helt enkelt inte gångbar utbildning får skylla sig själva och att deras alternativ är att vänta på att eventuellt få gå om gymnasiet, under förutsättning att det över huvud taget kommer att vara möjligt med de regelförändringar i övrigt som införs för vuxenstuderande av Littorins regering.Om det är så ministerns svar ska tolkas är det ett stort problem inte bara för de drabbade individerna utan för samhället i stort. Vi har en situation där var fjärde företagare som är i behov av att anställa uppger att de inte hittar sökande med rätt kvalifikationer. Risken för så kallade flaskhalsar som bromsar tillväxten anses av de flesta bedömare som ett reellt hot.Jag skulle önska att den här interpellationsdebatten tas på allvar av ministern. Jag tycker att det finns några saker som vi skulle kunna vara överens om. Vi borde exempelvis kunna vara överens om att 10 000 öppet arbetslösa ungdomar är på tok för många i en brinnande högkonjunktur.Vi borde också kunna vara överens om att alla arbetsmarknadsåtgärder innebär en viss risk för inlåsningseffekter och att dessa måste vägas mot andra risker, som att man inte har tillräckliga förutsättningar att komma in på arbetsmarknaden utan dem eller risken för passivisering som dessutom anses större för gruppen unga.Vi kan ha olika åsikter om hur vi hanterar problemet.Arbetsmarknadsministern tror sannolikt på sina förslag. Jag ska, genom att förtydliga mina frågor, ge honom chansen att utveckla hur han tänker.Sänkta ersättningsnivåer är uppenbarligen den metod som den nya regeringen tror mest på. Varför tror man att unga behöver en större sänkning än vuxna? Är det verkligen rimligt att unga ska ha ett sämre försäkringsskydd än andra, trots att de betalar lika mycket för försäkringen?Det finns andra grupper med motsvarande svårigheter att komma in på arbetsmarknaden. Det gäller till exempel äldre och utlandsfödda. Kan vi förvänta oss mer av sänkta ersättningsnivåer även för dessa grupper?Det ministern i sitt svar säger rent konkret om ungdomsgarantin är att man ska lägga tyngdpunkten på intensifierat stöd till och uppföljning av ungdomars arbetssökande. Vad innebär det konkret? Hur går det ihop med den omfattande neddragning av arbetsförmedlare som den nya regeringen beslutat om?Varför finns det ett medvetet glapp på mellan de åtgärder som ni avvecklar och dem ni aviserar?Kan ministern verkligen inte se det kloka i att satsa på arbetsmarknadsutbildningar för bristyrken som en bra insats för långtidsarbetslösa unga med kort eller inte gångbar utbildning? har rätt, men det är ännu lite värre än vad antyder. Över 100 000 ungdomar stod utanför arbetsmarknaden när vi tog över. Det är ett jätteproblem.Det som har hänt är att den öppna långtidsarbetslösheten för unga har ökat, men den totala arbetslösheten för unga sjunker mycket kraftigt. Det är 44 000 fler anställda ungdomar nu än . Om man räknar ihop antalet ungdomar som är öppet långtidsarbetslösa med antalet ungdomar i programåtgärder har totalsumman minskat med 10 000 ungdomar sedan april 2006.Det är glädjande siffror, men det är inte nog. Vi måste göra mer. Det är jag helt övertygad och andra organisationer av den typen som har tittat på detta och försökt jämföra resultat konstaterar att den tidigare kommunala ungdomspraktiken och ungdomsgarantin var program som tenderade att förlänga arbetslöshetstiderna och att de var tämligen ineffektiva i sitt sätt att arbeta. Då är det en bra idé att inte göra sådant som inte har lett till de resultat man vill ha.Vi har tittat på erfarenheter från IFAU och erfarenheter från . Vi vill försöka undvika att under brinnande högkonjunktur låsa fast ungdomar som rimligen har ganska nära till arbetsmarknaden i arbetsmarknadspolitiska åtgärder och program. Det sättet att jobba med programåtgärder i konjunkturdämpande åtgärder är så som också socialdemokratiska regeringar har arbetat. Det tror jag är ganska bra.Min utgångspunkt är naturligtvis att när vi nu har en god utveckling på arbetsmarknaden ska vi försöka undvika att låsa fast dem som står allra närmast.När det gäller programverksamhet i övrigt har min utgångspunkt varit att de allra längsta utbildningsprogrammen inom ramen för Ams verksamhet har ett konjunkturmässigt inslag. När vi ser lågkonjunkturer komma får man kanske dimensionera på ett annat sätt än under brinnande högkonjunktur.Medellånga utbildningsinsatser kommer säkert att behövas. Vi har åtminstone 90 000 platser . Den proposition som vi ska debattera kommer att addera till det antalet platser för jobb- och utvecklingsgarantin. Vi har ytterligare propositioner på gång inom jobbgarantin för unga.När det gäller de kortaste utbildningarna har min utgångspunkt varit att om det gäller en utbildning på tre till en kostnad av är det inte alldeles orimligt att arbetsgivaren tar ett ansvar. Det har till exempel handlat om brist på lastbilschaufförer i . Arbetsgivarna sitter och ropar på Amsåtgärder när de faktiskt själva kan betala en smula om det är ett bristyrke där det krävs väldigt kort utbildning.Jag vet att arbetsförmedlingarna traditionellt sett är ganska bra på att vara kreativa när det gäller att hitta lösningar där man delar på kostnader eller kommer överens om planer. Det märker man när man är ute på här i eller på där man är duktig på att lösa detta tillsammans med företagen.När det gäller jobb- och utvecklingsgarantin får jag möjligen återkomma. Tack, ministern, för att du åtminstone försökte utveckla dessa frågeställningar lite grann, som jag tycker är väldigt viktiga. Jag kan i vissa delar dela ministerns slutsatser. Det är klart att man i en brinnande högkonjunktur ska vara försiktig med att ha arbetsmarknadsåtgärder som kan ha inlåsningseffekter för den grupp ungdomar som står nära arbetsmarknaden. I fråga om detta har vi inte olika åsikter. Men det är inte riktigt den gruppen som jag vurmar för i just den här interpellationen, utan det är den grupp som står längst från arbetsmarknaden, den grupp som trots högkonjunkturen, och oavsett hur konjunkturen ser ut, faktiskt inte är för att kunna ta de jobb som finns på grund av för kort utbildning eller annan problematik. Den bild som jag möter när jag är ute och träffar arbetsförmedlare - jag tror att åtminstone vi som sysslar med arbetsmarknadsfrågor gör det ganska ofta, och jag tror att vi alla har många och goda sådana kontakter - är att man ser att det finns ett jättestort problem med den politik som ni nu för. Man ser att de redskap och de verktyg som fanns tidigare tas bort, och man vet inte vilka de nya verktygen är. Det sägs i diskussioner att det fanns kritik mot de gamla programmen. En del av dem var inte bra, medan andra var bra. De som var bra har man inte heller kunnat behålla eftersom det inte finns några medel till dem . Och detta är ett jättestort problem. ser vi en problematik där företagarna i olika diskussioner inom olika ämnesområden lyfter fram problemet med och risken för flaskhalsar. De för fram att trots att det under vissa perioder har varit en arbetslöshet som är större än vad vi önskar har de inte kunnat hitta människor med rätt kompetens, alltså med rätt kvalifikationer för de jobb som är lediga. Någonstans handlar denna grundproblematik om att man inte ska slopa hela den gamla politiken och sedan vänta innan man presenterar någonting nytt. Man borde försöka analysera vad som är bra och vad som är dåligt i det som vi har och behålla det som är bra. Sedan får man hitta bättre former för att försöka så att säga matcha ungdomar mot de jobb som faktiskt finns, och där arbetsmarknadsutbildningar sannolikt är det viktigaste verktyget. Det är väl inte bara arbetsmarknadsministern som besöker arbetsförmedlingar. Det gör vi lite till mans. Ungdomsarbetslösheten är ett stort problem, och det finns ingenting värre, det är vi helt överens om, för unga än att hamna utanför utbildningssystemet och utanför arbetsmarknaden. Vi vet, som sagt, inte så mycket om vad som kommer att hända med dessa nya program för ungdomar som ska sättas i sjön . Men det problem som jag har stött på när jag har träffat arbetsförmedlare är följande. Vi har en stor grupp gymnasieungdomar som lämnar skolan . Det finns i princip inte en enda krona kvar på arbetsförmedlingarna för åtgärder. De har inte ens möjligheter att skapa praktikplatser för dem som är arbetslösa. Den signal som jag har fått är att man är oerhört orolig för den grupp ungdomar som inte kommer att gå vidare till högskola eller annan utbildning utan som hamnar i arbetslöshet. Och arbetsförmedlingen har inga resurser att sätta in. Då blir min korta fråga till arbetsmarknadsministern: Vad avser arbetsmarknadsministern att göra för att hjälpa de ungdomar som inte ska fortsätta i skolan och som inte får ett arbete när det faktiskt inte finns några resurser på arbetsförmedlingen för att hjälpa dessa ungdomar? Låt mig först säga att jag har stor sympati för utgångspunkt i den här interpellationen. Den här diskussionen om flaskhalsproblemen på arbetsmarknaden förtjänar nästan ett eget kapitel, om jag ska vara helt ärlig. Det finns tydliga exempel på det här och var när man åker runt. Mikroexemplen kan vara många om man ska försöka hitta en verkstadsmekaniker i eller en lastbilschaufför i och så vidare. Den typen av problem finns. Det är klart att det är oroväckande när man redan så tidigt i konjunkturen som efter kanske eller maximalt av uppgång på arbetsmarknaden ser denna typ av flaskhalsproblem. Jag delar därför denna oro. Jag tror att det finns en del svar på den frågan. Ett är ett långsiktigt svar som kanske inte kommer att rätta till saker och ting under denna konjunkturcykel men som kan göra att vi är bättre förberedda nästa gång, och det är att det är nödvändigt att få en större koppling mellan utbildningssystemet och arbetsmarknaden. När ungdomar söker till universitet tycker jag att universiteten borde bli bättre på att berätta för sina blivande studenter att om man läser en viss utbildning har man inom si och si och så många procents chans att få ett jobb som motsvarar utbildningen, alltså en bättre varudeklaration av utbildningars arbetsmarknadsvärde, om jag får kalla det så. Jag tror också mycket på den gymnasiereform som är aviserad och som ska komma med mer av praktikplatser, lärlingsutbildning och annat. Men det kanske inte räcker, vilket antyder. Det finns trots allt, vilket jag är medveten om, många ungdomar som inte har gymnasiekompetens, som hoppar av eller av andra anledningar inte fullföljer sin utbildning. Det finns till och med personer som knappt har grundskolekompetens.Jag var och hälsade på i , som är en partikamrat till och som jag tycker väldigt mycket om och har arbetat med på olika sätt. Han berättade för mig att det är flera tusen personer i som inte ens har grundskolekompetens. Och det är klart att deras avstånd till arbetsmarknaden är oerhört stort. Det bara är så. När man i brinnande högkonjunktur tittar på dem som trots allt inte får möjlighet att närma sig arbetsmarknaden är det just bland dem som man finner många av dessa personer. Arbetsmarknadspolitiken kan inte lösa alla världens problem. Men jag ser framför mig att det också måste finnas utrymme för den sortens kompletteringsutbildning inom ramen för de åtgärder som vi ska vidta. Bristyrkesutbildningar finns inom ramen för både JOG:en och JUG:en.Sedan blir naturligtvis alltid avvägningen det besvärliga, alltså var balanspunkten ska finnas mellan vår försiktighet när det gäller att genomföra olika typer av åtgärder som har undanträngningseffekter eller inlåsningseffekter och de åtgärder som vi alla vill försöka vidta på olika sätt när det gäller att få dem som trots detta inte har möjlighet att komma tillbaka. Det är den stora frågan.När det gäller det som sade kan jag, liksom i svaret, konstatera att det nu är 44 000 fler ungdomar i arbete än . Och denna trend ser ut att hålla i sig. Men det problem som vi nu har diskuterat kvarstår. Det finns utrymme inom ramen för arbetsmarknadspolitiken och Ams att göra saker och ting, även om jag naturligtvis också noterar att man nu lite grann lägger om just enligt denna balanspunkt vad man ska satsa på. Jag ber att få återkomma med en mer fyllig debatt när propositionen är presenterad. Då har vi kanske lite mer konkret att tala om. Jag hann inte gå in på det i detta inlägg heller. Men jag ska försöka återkomma i mitt nästa inlägg med lite mer. Tack, ministern. En del av det som arbetsmarknadsministern säger när det gäller bland annat att kopplingarna mellan utbildning och arbetsmarknad behöver förbättras tror jag att alla kan dela. Över huvud taget har ministern en rad utläggningar som jag hoppas på ett bättre sätt kommer att genomlysas i de förslag som ni lägger fram. Så här långt saknar jag en politik för den här gruppen, och det är anledningen till min interpellation. Här finns inte någon politik över huvud taget för den grupp som står längst från arbetsmarknaden, utan den politik som man så här långt preciserar gäller den andra gruppen, alltså den som står ganska nära arbetsmarknaden. Det ser jag som ett stort problem. Det enda som egentligen är konkret i det som ni har presenterat så här långt är att det incitament som ni tror mest på är sänkta ersättningsnivåer. Det tog jag upp i mina inledande frågor till ministern. Jag skulle gärna vilja att ministern utvecklar det lite mer. Varför tror ni att det krävs större sänkningar av ersättningsnivåerna för ungdomar än för vuxna? Och tycker ni att det är rimligt att unga har ett sämre försäkringsskydd än övriga, trots att de betalar lika mycket till försäkringen? Jag kan konstatera att det för de ungdomar som inte går vidare till fortsatt utbildning utan som blir arbetslösa i princip inte finns något hopp. Man har inga pengar. Det finns inga åtgärder. Det finns ingenting att göra för dem, möjligtvis efter . Precis som hoppas också jag att det man då gör verkligen är kraftfulla åtgärder som ger de här ungdomarna möjlighet att komma ur en svår situation.Visst, kompletteringsutbildning är oerhört viktigt. Utan gymnasiekompetens står man naturligtvis ännu längre från arbetsmarknaden, vilket vi båda konstaterar här - detta som vi talar om en gymnasiereform och som vi kan konstatera att kraftiga nedskärningar har skett inom vuxenutbildningen. Jag tycker inte att det riktigt håller ihop.Ersättningsnivåerna är olika för ungdomar respektive för vuxna. Jag menar att det är en form av diskriminering av en viss åldersgrupp att man inte har tillgång till socialförsäkrings- och arbetslöshetsförsäkringssystem på samma sätt som andra har.Det som är intressant här är det rådsmöte som var - jag tror inte att arbetsmarknadsministern var med, utan ungdomsministern representerade där - och där vi stött rådets slutsats, att vi inte ska diskriminera ungdomar. Det är alltså vår utgångspunkt i ett EU-perspektiv när vi diskuterar ungdomsfrågor. Men sedan åker vi hem och gör försämringar i socialförsäkringssystemen just för unga. För mig - jag är EU-kritisk socialdemokrat - är det ännu orimligare att vi på rådsmöten säger en sak och sedan åker hem och agerar på ett annat sätt.