frsrdg · GU04RB1 · 2007-01-01 00:00:00 — Att en bank är stor utgör i sig inte tillräcklig grund för stöd från . Det förebyggande övervakningsarbetet är en förutsättning för att snabbt kunna göra dessa bedömningar i en krissituation. De exakta villkoren för likviditetsstöd kommer med nödvändighet att variera beroende på den uppkomna krissituationen. kommer att eftersträva att få fullgoda säkerheter för de lån och garantier som ställs ut och att villkoren i övrigt är marknadsmässiga. Arbetet med rapporten om finansiell stabilitet möjligheter att förebygga störningar i banksystemet respektive infrastrukturen bygger i huvudsak på bankens förmåga att i sin analys identifiera risker samt att påverka de aktörer som är viktiga för stabiliteten i det finansiella systemet. Till aktörerna hör banker, den systemviktiga infrastrukturen, lagstiftare och internationella institutioner. Hög trovärdighet för är en förutsättning för att kunna påverka. Detta kräver bland annat god kompetens och stor öppenhet hos . I den rapport om finansiell stabilitet som ger ut redovisar direktionen sin bedömning av stabiliteten i det finansiella systemet. Rapporten syftar bland annat till att skapa debatt om stabilitetsfrågorna och till att påverka de aktörer som är viktiga för stabiliteten. Utgångspunkten för bedömningen är de risker på de finansiella marknaderna som kan beröra aktörerna i det svenska betalningssystemet. analyserar också hur låntagarnas förmåga att betala sina lån utvecklats samt bankernas motståndskraft mot oväntade förluster genom att studera deras lönsamhet, kvalitet i tillgångar och finansiering. Även den finansiella infrastrukturen analyseras för att få en uppfattning om strukturella svagheter som kan orsaka spridningseffekter via betalningssystemet. I rapporterna publiceras även artiklar som behandlar ämnen som är av betydelse för stabiliteten och effektiviteten i det finansiella systemet. system för överföring av stora betalningar, RIX-systemet, är knutpunkten i det svenska betalningssystemet. Samtliga betalningar mellan banker och andra aktörer hanteras genom . Omsättningen motsvarar hela BNP, . har 21 deltagare, däribland de fyra storbankerna och clearinghusen. Om skulle upphöra att fungera skulle det få stora konsekvenser för bankernas förmåga att hantera sina betalningar. Därför har satt upp tydliga mål för att garantera att är säkert och effektivt. För det första ska systemet vara tillgängligt det är öppet under ett kalenderår. För det andra ska av kunderna vara nöjda. För det tredje ska systemet finansieras fullt ut genom avgifter från deltagarna. Dessutom ska systemet ha beprövade reservrutiner. RIX-systemet bestod fram /2007 av två parallella system, ett för avveckling av betalningar i svenska kronor (K-RIX) och ett för avveckling av betalningar i euro (E-RIX). Det senare upphörde . Den snabba utvecklingen inom IT-området innebär att kraven på betalningssystemen ökar för att de ska vara säkra och effektiva. Därför arbetar med att ta fram ett nytt tekniskt system och en ny teknisk plattform för (se sidan 44). svarar för landets försörjning av sedlar och mynt. I ansvaret ingår bland annat att tillhandahålla kontanter, att förstöra sedlar och mynt som inte går att använda samt att ta emot sedlar som är ogiltiga. har kontanthanteringen i genomgått stora förändringar. I enlighet med strategi att fokusera på kärnverksamheterna och i syfte att bidra till en effektivisering av kontanthanteringen i samhället har successivt minskat sitt engagemang i den operativa verksamheten. hade vid utgången av 2006 två kontor kvar: och . Via dessa kontor tillhandahåller kontanter till bankerna. Bankerna står därefter för distribution till allmänheten. mål för kontantförsörjningen är att allmänheten ska ha ett högt förtroende för svenska sedlar och mynt. Dessutom arbetar för att kontanter ska vara ett säkert och effektivt betalningsmedel. Syftet med forskning är att ta fram modeller och verktyg som grund för de analyser som direktionen fattar beslut utifrån. Detta ökar bankens möjligheter att möta de utmaningar som uppstår i arbetet med att åstadkomma låg och stabil inflation samt finansiell stabilitet. Forskningen rör många områden som har betydelse för verksamhet, som exempelvis penningpolitik, bankväsende och finansiella marknader. Forskning för att utveckla analysmetoder förekommer också, precis som på många andra centralbanker. Forskningsresultaten publiceras i arbetsrapporter, så kallade Working Papers. Därefter publiceras de i internationella vetenskapliga tidskrifter, vilket säkrar forskningens kvalitet. forskning sprids även genom presentationer vid seminarier och konferenser. En annan viktig uppgift för forskningsenhet är att utgöra en länk mellan den akademiska världen och . Detta sker genom gästverksamhet, undervisning och handledning av universitetsstudenter samt genom att arrangera workshopar och konferenser. var forskningsenhet arrangör för fyra workshopar som väl speglar verksamhetens mångfald. I diskuterades frågor kring centralbankers självständighet, styrning och uppgifter med deltagande av ledande akademiker och centralbankschefer. Problemställningarna är välkända för centralbanker, men nya för forskningsvärlden. hölls en forskningskonferens kring de statistiska metoder som används i arbetet med nyutvecklade modeller för penningpolitiska beslut. Eftersom dessa modeller är mycket komplexa krävs alltmer sofistikerade metoder för att uppskatta olika samband i ekonomin. leder detta till att modellerna blir mer konkreta och flexibla. På så sätt kan direktionens bedömningar och beslut kring osäkerhet och risker underlättas. avrapporterades aktiviteterna i historiska statistikprojekt. Detta syftade till att sammanställa statistik på viktiga områden såsom priser, penningmängd och växelkurser . Forskare i ekonomisk historia vid flertalet av landets universitet deltog i projektet. Slutligen, , hölls en workshop om den svenska kronans växelkurs. inledde ett samarbete med en rad externa forskare för att komplettera bankens löpande studier med en bredare och djupare analys av kronans utveckling och bestämningsfaktorer. På workshoppen presenterade dessa forskare slutsatserna från sitt arbete. TILLGåNGSFöRVALTNING 2006/07:RB1 2006/07:RB1 TILLGåNGSFöRVALTNING förvaltar finansiella tillgångar till ett värde av . Förvaltningen ska ske på ett sätt som garanterar att kan uppfylla lagstadgade mål och uppdrag avseende prisstabilitet och finansiell stabilitet. Under förutsättning att dessa krav är uppfyllda ska förvaltningen också bidra till en god avkastning. Ramarna för förvaltningen klargörs i ett internt regelverk, som anger direktionens syn på vilka risker kan ta. Den finansiella förvaltningen i är uppdelad på två nivåer, en strategisk och en taktisk nivå. På den strategiska nivån fattar direktion beslut om förvaltningens långsiktiga inriktning. Direktionen delegerar ett visst utrymme att avvika från denna inriktning till chefen för avdelningen för marknadsoperationer (MOP). Det är här den taktiska förvaltningen läggs fast. Chefen för avgör i sin tur vilka ramar investerarna måste hålla sig inom när de kortsiktigt köper och säljer olika tillgångar. Balansräkningen, i förenklad form, är en bra utgångspunkt för att beskriva verksamheten och de avvägningar som uppkommer inom tillgångsförvaltningen (se figur 2). Omslutningen på balansräkningen varierar över året, främst beroende på allmänhetens efterfrågan på kontanter. Omslutningen är som störst , då julhandeln ökat mängden utelöpande kontanter. Figur 2: balansräkning valutareserv består av värdepapper i utländsk valuta som är lätta att omsätta, i huvudsak statsobligationer. Banken placerar främst i euro och amerikanska dollar. De övriga valutorna är brittiska pund, norska kronor, australiensiska dollar och kanadensiska dollar. Den penningpolitiska strategi som följer medför att ytterst sällan köper och säljer valuta för att påverka kronans värde. Behovet av sådana transaktioner skulle dock öka om regeringen beslutade att återinföra en fast växelkursregim, till exempel om skulle ansluta sig till det europeiska växelkurssamarbetet 2. äger, liksom de flesta andra centralbanker, guld. Guldreserven är till viss del en kvarleva från gamla tider, men kan även ses som en yttersta säkerhet om andra tillgångar inte accepteras. För att kunna genomföra penningpolitiken har även tillgångar i svenska kronor. De består främst av mycket korta fordringar på bankerna, så kallade penningpolitiska repor. förvaltar tillgångar på nästan , vilket gör det viktigt hur riskerna hanteras. De utländska valutor och statsobligationer som banken placerar i kan förlora i värde om valutakurser eller räntor förändras. Därför har dels tagit fram tydliga regler för riskhantering, dels sett till att det finns uppföljnings- och kontrollinstanser inom . Den största posten på skuldsidan är sedlar och mynt som gett ut (se sidan 43). Den andra posten är eget kapital. Det egna kapitalet måste vara tillräckligt stort för att kunna hantera förluster och finansiera kostnader av olika slag. Ett för litet kapital skulle kunna minska förtroendet för förmåga att genomföra sina uppgifter. Det finns flera skäl till att behöver ett eget kapital. Den löpande driften av banken, det vill säga löner, lokaler med mera, finansieras av avkastningen på kapitalet. behöver också kapital för att täcka förluster som kan uppkomma om i en krissituation behöver ge krediter till banker och andra finansiella institut. Slutligen behövs ett eget kapital för att täcka förluster som kan uppstå i den löpande förvaltningen av guld- och valutareserven. arbetar aktivt för att begränsa påverkan på det egna kapitalet av förluster i förvaltningen av guld- och valutareserven, vilket beskrivs närmare i nästa avsnitt. Det finansiella regelverket och riskhanteringen har i ett regelverk samlat de principer som styr förvaltningen av tillgångarna. I regelverket framgår dels vilka finansiella risker som får tas, dels vilka allmänna placeringsregler som gäller. Reglerna kan ses som ett ramverk som anger hur direktionen ser på risktagande. I den dagliga verksamheten ansvarar cheferna på de respektive avdelningarna för att riskerna hanteras på ett tillfredsställande sätt. På avdelningen för marknadsoperationer utvärderar enheten middle office självständigt resultat och risker i förvaltningen av guld- och valutareserven. På avdelningen för finansiell stabilitet finns en riskkontrollfunktion som ansvarar för att de finansiella riskerna kontrolleras på ett oberoende sätt gentemot avdelningen för marknadsoperationer och andra berörda avdelningar. Dessutom granskar och utvärderar internrevision hela förvaltningsverksamheten inklusive riskhanteringen. ska direktionen se över förvaltningen för att säkerställa att inriktningen är sådan att huvuduppgifter kan utföras. I denna översyn måste direktionen göra en avvägning mellan vilka risker som tas i syfte att uppfylla lagstadgade mål och uppdrag och vilka risker som tas för att generera avkastning. I praktiken handlar det om att ta ställning till exponering mot fyra olika typer av risker: valuta-, guldpris-, ränte- och kreditrisk. Valutarisken är risken att marknadsvärdet på tillgångar i utländsk valuta, mätt i kronor, ska förändras när kronans värde förändras gentemot de valutor som ingår i valutareserven. Det är den enskilt största risken i balansräkningen, eftersom tillgångar främst utgörs av räntebärande värdepapper i utländsk valuta. Därför strävar direktionen efter en valutafördelning som minimerar valutarisken mätt i svenska kronor. På så sätt kan svängningarna i årliga resultat minska och därmed även risken för att det egna kapitalet ska urholkas. Guldprisrisk är risken att marknadsvärdet på guldinnehavet ändras när priset på guld förändras. tar direktionen ställning till om man ska utnyttja den försäljningskvot som blivit tilldelad i överenskommelsen med andra centralbanker. I syfte att få högre avkastning på sina tillgångar tar även ränte- och kreditrisker. Ränterisken är risken att förändringar i räntan ska påverka avkastningen i en placering, medan kreditrisken är risken att motparter eller emittenten av ett värdepapper som placerat i inte kan fullgöra sina betalningsåtaganden. Direktionen fattar beslut om hur mycket valuta-, ränte- och kreditrisk ska ta givet det kapital som krävs för att driva verksamheten och för risker i samband med eventuella nödkrediter. ska enligt riksbankslagen löpande offentliggöra statistiska uppgifter om valuta- och kreditförhållanden. publicerar statistik som rör betalningsbalans och finansmarknad. En stor del av arbetet sker i nära samverkan med . statistik används av många nationella och internationella organisationer och marknadsaktörer. publicerar statistik som rör betalningsbalans, finansmarknad samt räntor och valutor. Betalningsbalansstatistiken omfattar information om bland annat bytesbalans och kapitalflöden. Finansmarknadsstatistiken innehåller uppgifter om såväl hushållens och företagens skuldsättning som penningmängden. har ett nära samarbete med (). SCB har uppdrag att producera finansmarknadsstatistiken och delar av betalningsbalansstatistiken. Detta innebär att publicerar statistiken samt ansvarar för kvalitetssäkring, finansiering och utveckling av innehållet i statistiken, medan SCB samlar in och bearbetar den. statistik används av en stor mängd nationella och internationella organisationer och marknadsaktörer. Dessa användare har höga krav på att statistiken ska vara användarvänlig och hålla god kvalitet. Samarbetet mellan EU-länderna inom ramen för och Europeiska centralbankssystemet (ECBS) är därför omfattande. Delar av statistik redovisas i den årliga rapporten Den svenska finansmarknaden. Där ges en övergripande beskrivning av den finansiella sektorns olika delar, såsom aktiemarknaden, ränte- och valutamarknaderna, bankerna och de stora systemen för betalningar i . I rapporten förklaras också hur dessa marknader, institutioner och system fungerar. berörs på olika sätt av ekonomiska integration med omvärlden. Det internationella samarbetet är därför viktigt för verksamheten. Genom internationella kontakter kan påverka internationella beslut och diskussioner som inverkar på egen verksamhet och förutsättningarna för den finansiella sektorn i . Det internationella samarbetet ger också möjlighet till utbyte av kunskap och erfarenheter med andra centralbanker, vilket är värdefullt när banken utvecklar sin egen analys. arbete påverkas i hög grad av vad som sker i andra länder. För att kunna göra prognoser för den svenska inflationen måste banken till exempel ha kunskap om utvecklingen i den internationella ekonomin och på de internationella finansiella marknaderna. Arbetet med finansiell stabilitet påverkas också på flera sätt. Banker blir verksamma i alltfler länder, vilket ställer ökade krav på samordning när det gäller regelverk, övervakning och beredskap för krishantering. Även infrastrukturen för betalningarna blir mer gränsöverskridande, varför länderna i ökad utsträckning behöver skapa gemensamma regler för verksamheten. För att kunna påverka de diskussioner som förs, främst när det gäller utformningen av internationella normer och regelverk, samt utbyta erfarenheter med andra aktörer, deltar i många internationella kommittéer och arbetsgrupper, sammanlagt cirka 130 stycken. Dessa finns inom bankens samtliga verksamhetsområden. En viktig arena är Europeiska centralbankssystemet (ECBS), där är delaktig på många plan även om inte deltar i eurosamarbetet. spelar även i övrigt en aktiv roll inom Europeiska unionen (EU), liksom i (), (), Tiogruppen (G10) och och utveckling (). En del av internationella arbete sker också genom direkta kontakter mellan tjänstemän, utbyten med andra centralbanker samt vid seminarier och konferenser. REDOGÖRELSE FÖR VERKSAMHET 2006 ETT FAST PENNINGVäRDE PRISSTABILITET 2006/07:RB1 2006/07:RB1 ETT FAST PENNINGVäRDE PRISSTABILITET Ett fast penningvärde prisstabilitet hade direktion sju penningpolitiska sammanträden där beslut om räntan fattades. publicerades skriften Penningpolitiken i som beskriver bankens penningpolitiska mål och strategi. Det främsta syftet med skriften var att förklara hur i sin räntesättning har utrymme att ta hänsyn till både inflationen och den reala ekonomin (tillväxt, arbetslöshet, sysselsättning, etcetera). Det ansågs viktigt att klargöra att inflationen ibland kan tillåtas avvika från målet. En önskvärd penningpolitik har egenskapen att inflationen i normala fall är nära målet i ett tvåårigt perspektiv som inflation och realekonomi inte svänger alltför mycket. Andra händelser av betydelse för penningpolitiken var att direktionen fattade beslut om att publicera tre inflationsrapporter i stället för som tidigare fyra. Skälet var att perioden mellan de två inflationsrapporter som tidigare hade publicerats ansågs ha varit väl kort. Med en jämnare spridning av inflationsrapporterna över året kan prognosresurser utnyttjas effektivare. höll direktionsledamöterna 18 penningpolitiska tal. beslutade direktionen om vissa förändringar i det penningpolitiska arbetet. Den viktigaste förändringen var att direktionen framöver kommer att publicera sin egen syn på lämplig räntebana i samband med att inflationsprognoserna presenteras. Prognoserna över inflationen och ekonomin i övrigt kommer därmed framöver att baseras på direktionens egen räntebana i stället för det tidigare antagandet att reporäntan utvecklades i linje med marknadens förväntningar. Det främsta syftet var att därigenom ska bli ännu mer öppen och tydlig i sin kommunikation och att det därmed ska bli ännu lättare för allmänheten att förstå hur direktionen resonerar när den fattar sina penningpolitiska beslut. I samma syfte beslutade direktionen också om en ny utformning av inflationsrapporten samt att det hädanefter även ska ingå ett penningpolitiskt budskap. Det var därmed också naturligt att byta namn på rapporten till Penningpolitisk rapport. Direktionen beslutade slutligen även om ändrade rutiner vid publiceringen av rapporten. Rapporten kommer såsom tidigare att offentliggöras på hemsida dagen efter det penningpolitiska mötet. Däremot publiceras den tryckta versionen något . Eftersom rapporten ska innehålla information om det penningpolitiska beslutet måste den tryckas efter direktionens sammanträde. blev penningpolitiken mindre expansiv. bedömning var att konjunkturuppgången skulle fortsätta för att därefter mattas något efter hand. Situationen på arbetsmarknaden tycktes också ha ljusnat. En snabb tillväxt av produktiviteten gjorde att kostnadstrycket bedömdes bli dämpat trots att BNP-tillväxten var stark. Inflationen var låg men väntades öka. Bedömningen förutsatte att reporäntan gradvis höjdes. För att säkerställa en inflation i linje med målet och bidra till en balanserad realekonomisk utveckling beslutade att höja reporäntan vid de penningpolitiska sammanträdena både och . Den uppgick därmed till . Direktionen ansåg även att det fanns skäl att väga in att huspriserna och utlåningen till hushållen under en följd av år stigit i en takt som inte bedömdes vara långsiktigt hållbar. Det skulle kunna innebära risker för kraftiga fluktuationer i ekonomin längre fram i tiden. Ett sätt att ta hänsyn till dessa risker var att något tidigarelägga ränteförändringar i förhållande till vad som annars hade förefallit som den mest lämpliga tidpunkten. Syftet var att bidra till ett lugnare anpassningsförlopp för huspriserna och därigenom värna om stabiliteten i den reala ekonomin och inflationen. pekade ny information på en något starkare internationell konjunktur än väntat. Synen på den svenska konjunkturutvecklingen var i stort oförändrad jämfört med . Nationalräkenskaperna visade visserligen på en något svagare utveckling . Men flera konjunkturindikatorer tydde på att det var fråga om en tillfällig avmattning. Inflationen hade blivit något högre än väntat, vilket i huvudsak förklarades av överraskande höga energipriser. bedömning var att det rörde sig om en tillfällig uppgång. Reporäntan lämnades oförändrad på vid det penningpolitiska mötet . visade nyinkommen nationalräkenskapsstatistik att BNP-tillväxten i hade stärkts betydligt , bland annat till följd av att exporten stimulerats av en stark internationell utveckling. Från arbetsmarknaden kom signaler om stigande efterfrågan på arbetskraft. Både tillväxten och sysselsättningen såg därmed ut att utvecklas något mer gynnsamt framöver. hade energipriserna stigit mer än väntat, vilket gjorde att inflationsprognosen för justerades upp. Den starka realekonomiska utvecklingen och inflationsutsikterna i kombination med hushållens ökande skuldsättning och snabbt stigande huspriser gjorde att bedömde att det var dags att ta ytterligare ett steg mot en mindre expansiv penningpolitik. Reporäntan höjdes till . kom ytterligare tecken på att konjunkturuppgången var starkare än vad hade räknat med. Nationalräkenskapsstatistik visade på en betydligt starkare BNP-tillväxt i än väntat. Produktivitetstillväxten hade blivit överraskande hög. Direktionen noterade också att det hade skett en tydlig förbättring av arbetsmarknadsläget och att sysselsättningen hade tagit fart. Den fortsatt goda konjunkturen och en stigande inflation talade för att reporäntan skulle behöva höjas ytterligare. Direktionen noterade också att hushållens upplåning och utvecklingen på bostadsmarknaden var fortsatt stark. Reporäntan höjdes både och . gjordes visserligen bedömningen att inflationen skulle vara något under målet , men också att detta delvis berodde på att fallande energipriser tillfälligt dämpade prisökningstakten. När väl denna effekt klingade av väntades inflationen stiga. Även höjdes reporäntan , mot bakgrund av en fortsatt stark konjunktur och stigande inflation. Reporäntan uppgick därmed till . Inflationen bedömdes vara nära målet , givet att reporäntan höjdes gradvis. Utvärdering av penningpolitiken 19952005 av professorerna presenterades den utvärdering av penningpolitiken 19952005 som finansutskottet givit i uppdrag åt professorerna att göra. Beslutet att beställa en extern oberoende utvärdering av penningpolitiken fattades av finansutskottet . Bakgrunden uppgavs bland annat vara att inflationsmålet varit i kraft samt att någon oberoende utvärdering av penningpolitiken efter 1990-talets förändringar av den penningpolitiska ramen inte tidigare hade gjorts. fick överlag ett gott betyg i utvärderingen. Det övergripande omdömet var att står sig väl i jämförelse med de bästa centralbankerna i världen. Men kritik framfördes också. Utvärderarna menade bland annat att varit otydlig i sin kommunikation när det gäller vilken roll utvecklingen av huspriserna spelat för räntebesluten. Man lyfte också fram det faktum att inflationen understigit målet , men konstaterade att de fel som gjorts i inflationsprognoserna förmodligen hade varit svåra att undvika. Utfall och målavvikelse 2006 Inflationen blev högre 2006 än 2005 och låg inom toleransintervallet på , men hamnade ändå under målet på . KPI steg med i genomsnitt . Inflationen var marginellt lägre mätt med UND1X, i genomsnitt (se tabell 1). Att KPI-inflationen blev något högre än UND1X-inflationen beror bland annat på att räntorna steg . Det medförde högre räntekostnader för egnahemsboende, vilket påverkar KPI-inflationen men inte UND1X-inflationen. Åt andra hållet verkade den begränsning av fastighetsskatten som genomfördes . Den bidrog till att dämpa ökningstakten i KPI i förhållande till UND1X. Tabell 1: Jämförelse mellan olika inflationsmått 19952006. Årlig procentuell förändring samt standardavvikelse. Anm. Inflationsmått beräknat enligt den nya metod som började gälla . * Inflationsmått som för perioden 19952004 beräknats enligt den metod som användes fram till och för 20052006 enligt den nya metoden. Standardavvikelsen är beräknad på månadsdata för inflationen (12-månaders förändring). Källor: SCB och . I likhet var den importerade inflationen betydligt lägre än den inhemska.