frsrdg · GV04RRS5 · 2007-09-01 00:00:00 — SAMMANFATTNING 2007/08:RRS5 16.42 2007/08:RRS5 SAMMANFATTNING 16.42 styrelses framställning angående säkerheten vid vattenkraftsdammar Sammanfattning har granskat de statliga insatserna för dammsäkerhet. Resultatet av granskningen har presenterats i rapporten vid vattenkraftdammar (RiR 2007:9). Granskningen avser i första hand de ca 200 vattenkraftsdammar för vilka ett eventuellt dammbrott skulle medföra mycket svåra konsekvenser (s.k. högkonsekvensdammar). Av rapporten framgår att det finns brister i arbetet med säkerheten vid dammarna. Tydligast påvisas dessa brister i de två rapporter som gjorts av utländska dammsäkerhetsexperter. Varken dammägarnas egenkontroll eller länsstyrelsernas tillsyn har varit tillräckliga för att uppdaga dessa brister. Det saknas också uppgifter om det exakta antalet högkonsekvensdammar i . Ett stort antal olika aktörer deltar i arbetet med dammsäkerhet. Dammägarna har genom sin egenkontroll den viktigaste rollen. har ansvar för tillsynsvägledning på området medan länsstyrelserna svarar för den operativa tillsynen. Av granskningen framgår att den tillsyn som utövas av länsstyrelserna är begränsad till blankettgranskning. Vidare framgår att de riktlinjer för att bestämma dimensionerande flöden för vattenkraftsdammar som används inte är anpassade efter den pågående klimatförändringen. Styrelsen anser att det finns behov av en översyn av de statliga insatserna för dammsäkerhet. Översynen bör pröva effektiviteten i den samlade tillsynen, förhållandet mellan den statliga tillsynen och dammägarnas egenkontroll samt den statliga tillsynens organisation och finansiering. Samhällets behov av att tydligare reglera riktlinjerna för dammsäkerhet, särskilt mot bakgrund av pågående klimatförändringar, bör också prövas i detta sammanhang. Styrelsen anser att regeringen bör ta initiativ till en översyn av de statliga insatserna för dammsäkerhet. föreslås ge regeringen detta till känna. SAMMANFATTNING 2007/08:RRS5 16.42 2007/08:RRS5 SAMMANFATTNING 16.42 Sammanfattning 1 Innehållsförteckning 2 Styrelsens förslag 3 granskning 4 Dammbrott och dammsäkerhet i 4 Möjliga konsekvenser av dammbrott 4 Erfarenheter och risker 4 Mål för dammsäkerheten 5 Granskningens inriktning 5 Dammsäkerhet - regelverk och aktörer 6 Lagstiftningen och dammsäkerheten 6 Dammägaren har strikt ansvar enligt 6 Lagen om skydd mot olyckor ställer också krav på dammägarna 6 är central myndighet för dammsäkerhet 7 Länsstyrelserna ska följa upp att lagarna efterlevs 7 Riktlinjer utfärdas av branschen 7 Översikt av viktiga aktörer inom dammsäkerhetsområdet 8 Granskningens resultat och slutsatser 10 Preciserade krav på dammsäkerhet saknas 10 Riktlinjerna är föränderliga och inte bindande 10 Riktlinjerna för dammsäkerhet tar inte hänsyn till klimatförändringar 11 Det saknas uppgifter om alla högkonsekvensdammar 11 Vissa säkerhetsbrister har inte upptäckts 11 Länsstyrelsernas tillsyn är begränsad 12 Otillräcklig kompetens 12 Otydlig prioritering av tillsynen 13 Överlappande tillsyn 13 rekommendationer 13 Rekommendation till regeringen 13 Rekommendationer till 14 Rekommendationer till länsstyrelserna 14 Styrelsens överväganden 15 En översyn av de statliga insatserna för dammsäkerhet 15 Riktlinjerna och klimatförändringen 15 Dammägarnas egenkontroll och den statliga tillsynen 16 Brister i den statliga tillsynen 16 Styrelsens sammanfattande bedömning 17 Styrelsens förslag 17 INNEHåLLSFöRTECKNING 2007/08:RRS5 16.42 2007/08:RRS5 INNEHåLLSFöRTECKNING 16.42 Med hänvisning till de motiveringar som framförs under Styrelsens överväganden föreslår följande: En översyn av de statliga insatserna för dammsäkerhet tillkännager för regeringen som sin mening vad styrelsen anfört om att regeringen tar initiativ till en översyn av de statliga insatserna för dammsäkerhet. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (), (), (), (), (), Per (), (), (), () och (). GRANSKNING 2007/08:RRS5 2007/08:RRS5 GRANSKNING har granskat de statliga insatserna för dammsäkerhet. Resultatet av granskningen har presenterats i rapporten vid vattenkraftdammar (RiR 2007:9). Dammbrott och dammsäkerhet i I finns ca 10 000 dammar av varierande storlek och ålder. De flesta av de större dammarna används av kraftindustrin för att producera el (kraftverksdammar), medan några används av gruvnäringen för att ta hand om avfall som bildas vid gruvdrift (gruvdammar). av den svenska elproduktionen kommer från vattenkraft. Nära 200 kraftverksdammar är av särskilt intresse när det gäller dammsäkerhet. Möjliga konsekvenser av dammbrott Dammar i klassificeras av branschföreningen energi enligt en standard som, enligt internationell förebild, baseras på konsekvenserna av ett eventuellt dammbrott. Ett dammbrott innebär att magasinerat vatten frisläpps okontrollerat. Enligt denna klassificering betraktas ca 190 vattenkraftsdammar och 15 gruvdammar som s.k. högkonsekvensdammar. Om ett dammbrott inträffar i en av dessa dammar kan det innebära att många människor mister livet, att vägar, järnvägar, broar och annan samhällsviktig infrastruktur förstörs och att bostäder och industrier skadas. Dessutom kan ett dammbrott leda till svåra störningar av landets elförsörjning. Blir störningarna omfattande kan viktiga samhällsfunktioner påverkas, t.ex. telekommunikationer, sjukvård, betalnings- och IT-system. Erfarenheter och risker Internationellt finns exempel på dammbrott som haft mycket stora konsekvenser. I världen som helhet sker ett större dammbrott . har dock endast drabbats av ett fåtal dammbrott. Mer omfattande översvämningar och höga flöden har enligt inträffat i . Dammbrott har dock varit ovanliga. I redovisas tre tillfällen med dammbrott , nämligen 1973 (), 1977 (Bergslagen) och 1985 (Noppikoski). Den vanligaste orsaken till dammbrott är, framhåller , att man underskattat risken för höga vattenflöden som det funnits tekniska problem. Man vet att ungefär en tredjedel av dammhaverierna i världen beror på att vattnet strömmar över dammkrönet. Om de befarade klimatförändringarna blir verklighet kan vattenflödena komma att öka. De vattenflöden som svenska kraftverksdammar är dimensionerade för tar dock inte hänsyn till framtida klimatförändringar. Höga vattenflöden och deras påverkan på dammsäkerheten har behandlats av flera utredningar . I en rapport från konstateras att extrem nederbörd förväntas öka på de flesta platser i enligt de klimatscenarier man använt sig av. Även har tagit upp denna fråga, liksom den nu arbetande Klimat- och sårbarhetskommittén. statliga utredningar, publicerade 1987 och 1995, har bedömt att dammsäkerheten i stort sett är god i . Utländska dammexperter har dock rapporterat om brister i den svenska dammsäkerheten. Dessa rapporter, som avser dammarna Trängslet i och i , publicerades . Mål för dammsäkerheten Regeringens och mål för dammsäkerheten är att dammbrott och översvämningar som orsakar personskador eller mer omfattande egendomsskador inte ska inträffa. Granskningens inriktning Mot bakgrund av de risker som finns på området har granskat de statliga insatserna för säkerheten vid de svenska vattenkraftsdammarna. Den övergripande fråga som ställts i granskningen är följande: Har staten tagit sitt ansvar för kraftverksdammars säkerhet? Denna fråga har besvarats genom en sammanvägd bedömning av följande delfrågor: Har riksdag och regering lagt fast tydliga mål och krav för kraftverksdammarnas säkerhet? Har staten vidtagit tillräckliga åtgärder när det gäller kraftverksdammarnas säkerhet? Bedrivs en effektiv tillsyn över kraftverksdammarnas säkerhet? Granskningen avser säkerheten vid befintliga dammar vid kraftverk. Gruvdammar behandlas inte, liksom inte heller säkerhetsaspekter vid nyproduktion eller ombyggnad. Endast befintliga granskningar av experter och forskare har använts. har således inte gjort några egna säkerhetsbedömningar eller låtit genomföra några konsultbedömningar. Flera statliga aktörer deltar i arbetet med att få till stånd och utveckla säkerheten vid kraftverksdammarna. Granskningen är i huvudsak inriktad på regeringens, Svenska kraftnäts och länsstyrelsernas verksamhet. Beredskapsplaneringen och förmågan att hantera ett eventuellt dammbrott har inte granskats. Granskningen omfattar inte heller forskning, utveckling eller internationellt samarbete inom dammsäkerhetsområdet. Dammsäkerhet - regelverk och aktörer Det utgångsläge för granskningen som utgörs av lagstiftning, tillsynsorganisation och ansvarsfördelning kan utifrån sammanfattas på följande sätt. Lagstiftningen och dammsäkerheten Frågor med anknytning till dammsäkerhet är reglerade såväl i (1998:808) som i lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. Kompletterande bestämmelser finns i förordningar utfärdade av regeringen som bl.a. avser regler om egenkontroll och myndigheternas tillsyn. Begreppet dammsäkerhet finns inte i lagstiftningen men används i tillsynsförordningen. Inom kraftverksbranschen är dammsäkerhet däremot ett vedertaget begrepp som används i de interna riktlinjerna för underhåll och kontroll av kraftverksdammar. Dammägaren har strikt ansvar enligt Den rättsliga regleringen av dammbyggande, dammunderhåll och tillsyn finns i första hand i . innehåller allmänt hållna regler för verksamheter som kan ha konsekvenser för miljön, däribland vattenverksamheter. För att driva vattenverksamhet krävs normalt tillstånd, som lämnas efter ansökan. Tillstånd prövas av miljödomstolen. För större anläggningar inhämtar domstolen yttrande från regeringen innan beslut fattas. Den som äger en vattenanläggning (dammägaren) är skyldig att underhålla den så att det inte uppstår skada för allmänna eller enskilda intressen genom ändringar i vattenförhållandena. Vidare har dammägaren ett s.k. strikt ansvar för sina dammar. Det innebär att ägaren är ansvarig för att ersätta skador som uppkommer på grund av ett dammhaveri, oberoende av hur skadan uppstår eller vem som vållat den. Det enda undantaget från det strikta ansvaret utgörs av skadehändelser som har samband med krig eller krigsliknande situationer. Haveri på grund av t.ex. sabotage undantas alltså inte. En verksamhetsutövare ska fortlöpande planera och kontrollera sin verksamhet, s.k. egenkontroll. Bestämmelser om egenkontroll finns dels i , dels i en särskild förordning (1998:901) från regeringen. Lagen om skydd mot olyckor ställer också krav på dammägarna Lagen (2003:788) om skydd mot olyckor har betydelse för de dammanläggningar som har bedömts utgöra s.k. farlig verksamhet, dvs. verksamhet som kan innebära fara för att en olycka ska orsaka allvarliga skador på människa eller miljö. Bedömningen av vad som är farlig verksamhet görs av efter samråd med kommunen. Ägaren till en sådan anläggning är skyldig att både vidta nödvändiga åtgärder för att hindra eller begränsa skador och analysera riskerna för olyckor. är central myndighet för dammsäkerhet har staten vidtagit olika typer av åtgärder för att förbättra dammsäkerheten. De statliga åtgärderna har i hög grad varit kopplade till enskilda dammolyckor eller till perioder med höga flöden och översvämningar. De statliga insatserna för dammsäkerhet har i hög grad vilat på att dammägarna deltar frivilligt. inrättades en statlig funktion för dammsäkerhet på nationell nivå. Funktionen ligger på , som har avsatt två tjänster och ca för olika insatser för att främja dammsäkerhet. lämnar en årlig rapport till regeringen om dammsäkerhet och har ansvar för tillsynsvägledning på området. är även systemansvarig myndighet enligt ellagen. Till är knutet ett rådgivande organ, . Länsstyrelserna ska följa upp att lagarna efterlevs Länsstyrelserna ska genom tillsyn följa upp och kontrollera att krav efterlevs. Det är således länsstyrelserna som svarar för den operativa tillsynen enligt . ska också vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse. Både och har till uppgift att lämna vägledning för länsstyrelsernas tillsyn av vattenkraftsdammar. ansvarar för tillsynsvägledning för dammsäkerhet och för övriga frågor. Tillsynen av lagen om skydd mot olyckor utövas av kommunen inom kommunens område och av inom länet. Det centrala tillsynsansvaret åvilar . Riktlinjer utfärdas av branschen Många aktörer och samverkansorgan deltar i arbetet med säkerheten vid kraftverksdammar. Kraftverksföretagen och deras branschorganisation intar en framskjuten plats. De riktlinjer som finns är utarbetade av branschen. Riktlinjer för dammsäkerhet (Ridas) antogs av branschorganisationen energi . Syftet är att definiera krav och riktlinjer för dammsäkerhet, identifiera behov av åtgärder och vara ett stöd för myndigheternas tillsyn på området. Det är också företrädare för kraftverksindustrin och som, genom den s.k. , har utfärdat riktlinjer för att bestämma dimensionerande flöden för vattenkraftsdammar. Översikt av viktiga aktörer inom dammsäkerhetsområdet STATLIGA OCH KOMMUNALA AKTÖRER Statligt affärsverk som är central myndighet för dammsäkerhet. Har ansvar för tillsynsvägledning på området. Lämnar en årlig rapport till regeringen om dammsäkerhet. är även systemansvarig myndighet enligt ellagen. Råd vars uppgift är att biträda i frågor om dammsäkerhet. I rådet ingår företrädare för , länstyrelserna, kommuner och landsting, , , SveMin (en förening för gruvor, mineral- och metallproducenter) samt branschorganisationen energi. , hydrologiska institut myndighet som bl.a. stöder med rådgivning och kompetens. bevakar utvecklingen av vattenflöden i landet, har kartlagt översvämningar längs vattendrag och sammanställt uppgifter för ett statligt dammregister. Länsstyrelserna Länsstyrelserna utövar tillsyn över att verksamhetsutövarna följer reglerna i . Länsstyrelserna fattar också beslut om vilka verksamheter som ska betraktas som s.k. farlig verksamhet enligt lagen om skydd mot olyckor. Vid dammbrott som berör flera kommuner eller får stora konsekvenser kan ta över ansvaret för räddningstjänst i de kommuner som berörs. Kommuner Kommunerna ansvarar inom sitt område för olycksförebyggande verksamhet och för räddningstjänst t.ex. vid dammbrott. Lagen om skydd mot olyckor ställer krav på att varje kommun ska ha ett handlingsprogram för förebyggande verksamhet och för räddningstjänstinsatser. Kommunerna ska också utöva tillsyn över att enskilda följer lagen om skydd mot olyckor. Verksamhetsutövaren eller ägaren till en vattenverksamhet är skyldig att ha tillstånd för sin verksamhet och att kontrollera att denna lever upp till de krav staten ställer, bl.a. i och lagen om skydd mot olyckor. Ägaren ska också analysera riskerna med sin verksamhet. Dammägaren (den som är underhållsskyldig för dammen) ska utarbeta och följa rutiner för egenkontroll. Skulle ett dammbrott inträffa är dammägaren ansvarig för konsekvenserna och har ett s.k. strikt ansvar för att ersätta de skador som uppkommer. Svensk energi Svensk energi är branschorganisation för kraftföretagen. Medlemskapet i Svensk energi är frivilligt. De flesta av landets större dammar tillhör företag som är medlemmar i energi. Vattenregleringssamfällighet Om det finns fler än två ägare till kraftverksföretag i en och samma älv bildar kraftverksägarna vattenregleringssamfällighet. Krav på samfällighet regleras i . Elforsk är kraftindustrins forsknings- och utvecklingsbolag. Elforsk ägs till av kraftindustrin och till av . bildades av kraftverksindustrin tillsammans med . lämnade kommittén ett förslag till riktlinjer för att bestämma nya s.k. dimensionerande flöden för dammanläggningar. Riktlinjerna är inte juridiskt bindande. Forum med representanter för Svensk energi, och . Dess uppgift är att följa upp relevansen av riktlinjer och dammägarnas anpassningsarbete. Älvgrupperna är regionala samordningsorgan vid de större älvarna. Älvgrupperna har ingen operativ uppgift men ska fungera som mötesplats för berörda aktörer när det gäller frågor om bl.a. höga flöden och dammsäkerhet. Samordningsgrupp för information Kraftverksföretagen är sammankallande till denna grupp, som omfattar företrädare för kraftverk i vissa älvar samt representanter för kommunala räddningstjänster och berörda myndigheter. I samband med höga vattenflöden har man dagliga telefonkonferenser. Granskningens resultat och slutsatser har granskat om staten tagit sitt ansvar för kraftverksdammars säkerhet. I granskningen konstateras att utvecklingen av dammsäkerheten inte i första hand har styrts av statliga normer i stället har dammägarna på egen hand styrt inriktningen och omfattningen av säkerhetsarbetet. Staten har successivt åtagit sig uppgifter på området och vidtagit åtgärder som stärkt och förtydligat statens ansvar när det gäller dammsäkerheten. Granskningen tyder enligt på att det finns brister i de statliga insatserna för dammsäkerhet. Preciserade krav på dammsäkerhet saknas Dammägarna i har ett s.k. strikt ansvar för sina dammar. Det innebär bl.a. att dammägarna är ansvariga för att ersätta skador som uppkommer till följd av eventuella dammbrott. Staten har dock valt att också ta ett ansvar för dammsäkerheten i form av reglering och tillsyn. Statens mål och krav när det gäller kraftverksdammars säkerhet är dock allmänt hållna. Målet är att inga dammhaverier ska ske. Begreppet dammsäkerhet är centralt för statliga insatser som syftar till att åstadkomma säkra kraftverksdammar. Någon författningsreglerad precisering av begreppet finns dock inte. Enligt innebär detta att länsstyrelserna och får sämre möjligheter att ställa tydliga krav på dammägarnas egenkontroll. har visserligen till uppgift att främja dammsäkerheten men har inte möjlighet att förtydliga innebörden av detta eller precisera de krav staten kan ställa på dammsäkerheten, t.ex. i form av föreskrifter. Det faktum att staten inte har lagt fast preciserade krav för dammsäkerhet präglar enligt också länsstyrelsernas möjligheter att med stöd av styra och kontrollera dammägarnas säkerhetsarbete. Riktlinjerna är föränderliga och inte bindande Normerna för dammsäkerhet är inte statiska utan förändras och utvecklas. De krav på dammsäkerhet som samhället anser rimliga att ställa kan ändras i takt med att riskerna förändras och kunskapen utvecklas. Kraven kan t.ex. påverkas av ändrade klimatförhållanden som kan leda till fler höga vattenflöden som i sig kan öka risken för dammbrott. Kraven kan även påverkas av att samhället ändrar sin syn på risken för sabotage. Också ändrade affärsmässiga villkor för dammägarna kan göra att det finns skäl att ändra kraven. Staten har valt att anpassa dammsäkerheten till förändrade risker och nya kunskaper genom att statliga företrädare, i samverkan med dammägarna, påverkar de riktlinjer som branschen utfärdar för sina medlemsföretag. De riktlinjer som lämnats av den s.k. och följs upp av är inte juridiskt bindande och kan därför inte betraktas som krav som dammägarna måste anpassa sig till. Riktlinjerna för dammsäkerhet tar inte hänsyn till klimatförändringar Höga vattenflöden till följd av extrem nederbörd förväntas öka på de flesta platser i enligt de klimatscenarier som bl.a. använt sig av. framhåller att klimatförändringar inte har vägts in i beräkningar av dimensionerande flöden för dammar. Dammägarnas pågående arbete med anpassning till kraven i nuvarande riktlinjer avser anpassning till extrema flöden under dagens klimatförhållanden. Klimatförändringarna kan således komma att utgöra ett hot mot dammsäkerheten om inte frågan följs och nödvändiga åtgärder vidtas. I Svenska kraftnäts egen risk- och sårbarhetsanalys görs ingen samlad bedömning av dammsäkerheten och hur den påverkar elförsörjningen. Det saknas uppgifter om alla högkonsekvensdammar introducerade former för årlig rapportering från dammägarna till länsstyrelserna. Dessa rapporter ligger till grund för Svenska kraftnäts rapportering till regeringen. Det saknas dock uppgifter om det exakta antalet högkonsekvensdammar i . De uppgifter som finns bygger på dammägarnas rapporter till länsstyrelserna. bedömer att de flesta av de vattenkraftsdammar som är viktiga ur säkerhetssynpunkt täckts in. Men det finns, enligt Svenska kraftnäts uppskattning, ytterligare ett 10-tal dammanläggningar i de högsta konsekvensklasserna i de län som inte lämnat in uppgifter till länsstyrelserna om dammanläggningar. Vissa säkerhetsbrister har inte upptäckts konstaterar att det finns brister i arbetet med säkerheten vid vattenkraftsdammarna. Tydligast påvisas dessa säkerhetsbrister i rapporterna om dammarna Trängslet och som granskats av utländska experter på uppdrag av ett av de större kraftbolagen. Kritiken i dessa rapporter gäller bl.a. kraftföretagets arbete med riskbedömningar och riskmedvetenhet, som inte anses vara tillräckligt utvecklad. Vidare kritiseras det faktum att de brister i dammsäkerheten som upptäcks inte bedöms och klassificeras enligt internationell praxis. Kritik mot säkerheten framkommer också i rapporter från som bl.a. ifrågasatt uthålligheten i kraftverksbolagens lokala hjälpkraftsystem. Skyddet mot s.k. interna hot, t.ex. sabotage utförda av anställd personal, anses också vara otillräckligt. Denna typ av allvarliga brister i dammsäkerheten har emellertid inte identifierats i den tillsyn som länsstyrelserna bedrivit. har heller inte tagit ställning till hur tillsynen borde utvecklas och förändras med anledning av att länsstyrelserna i sin tillsyn inte upptäcker väsentliga brister i dammägarnas egenkontroll. Länsstyrelsernas tillsyn är begränsad Länsstyrelsernas tillsyn av dammägarnas egenkontroll är, enligt , i huvudsak begränsad till en granskning av den blankett som dammägarna skickar in en gång till länsstyrelserna och som länsstyrelserna sedan skickar vidare till . På blanketten redovisas driftsstörningar, behov av reparationer och annat av betydelse för dammsäkerheten. Länsstyrelserna följer normalt upp att de redovisade bristerna åtgärdas. Detta sker genom förfrågningar till kraftbolagen. Mer genomgripande tillsyn än så görs sällan. ger länsstyrelserna stora befogenheter, t.ex. när det gäller att begära information från dammägarna eller ställa krav på att dammägarna genomför och bekostar kompletterande undersökningar. konstaterar att dessa befogenheter endast har utnyttjats i liten omfattning. Tillsynen bör enligt bedrivas så att allvarliga brister uppmärksammas och åtgärdas av dammägarna. konstaterar att länsstyrelsernas tillsyn inte har lyckats identifiera väsentliga brister som framkommit då utländska experter granskat svensk dammsäkerhet. Otillräcklig kompetens , som har det centrala myndighetsansvaret för dammsäkerhet i landet, är enligt medvetet om att länsstyrelserna kan sakna kompetens för att genomföra tillsyn. Det är också bakgrunden till att ställer konsulter till länsstyrelsernas förfogande för en fördjupad tillsyn av dammsäkerheten. Dessa konsulter har emellertid inte utnyttjats av länsstyrelserna. Även andra former för att förstärka kompetensen i tillsynen har prövats av , nämligen att i samverkan med dammägare anlita utländska dammsäkerhetsexperter. Ambitionen från var ursprungligen att stärka kompetensen i den statliga tillsynen. konstaterar dock att expertgranskningen har förändrats från att vara ett gemensamt projekt för staten och dammägarna där staten var initiativtagare, till ett projekt som dammägarna håller i. är kritisk till detta och anser att statens roll härmed blir perifer och oklar. Det är t.ex. dammägarna som bestämmer vilka experter som ska anlitas och vilka dammar som ska granskas av de utländska experterna. Det är också till dammägarna som experterna rapporterar. anser att expertgranskningar i denna form ger länsstyrelserna mycket begränsade möjligheter att på något avgörande sätt påverka inriktningen och upplägget av granskningarna. Vidare ifrågasätter länsstyrelsernas möjligheter att tillgodogöra sig erfarenheter och kunskap från utländska expertgranskningar i de former som prövas. Otydlig prioritering av tillsynen Länsstyrelsernas prioriteringar av vilka dammar som ska ha tillsyn innebär att staten utövar tillsyn vid ungefär 200 anläggningar.