frsrdg · GU04JO1 · 2007-01-01 00:00:00 — Beslut ska underställas , om beslutet meddelats av någon annan än länssty- relsen, som ska avgöra om det fortsatt ska gälla. Enligt polismyndig- hetens bedömning var inte denna paragraf användbar i detta ärende eftersom det bedömdes att infångande och uppstallning av katterna i avvaktan på läns- styrelsens fastställande inte var hanterbart. Eftersom det inte var frågan om något omhändertagande är inte 34 § aktuell i detta ärende. ifrågasätter inte polismyndighetens bedöm- ning och anser att ett snabbt ingripande var nödvändigt eftersom djurhållaren inte skulle kunna sköta om katterna och uppstallning var inte aktuell eftersom de var halvvilda. 2 006 /0 7:J O1 , miljöenheten, verkställde efter polismyndighetens hem- beslutet om avlivning av katterna. Information till närmaste granne om avlivning av katter skedde beslutet verkställdes. Den av samhällsbyggnadsnämnden anlitade kommunale skytten har utan erinringar tidigare haft ett flertal uppdrag av liknande karaktär, på konsultba- sis, under . Beställning har skett av miljöenheten, med redovis- ning av uppdragets karaktär, plats m.m. Efter uppdragets avslutning har redo- visning skett till uppdragsgivaren. Katten som felaktigt infångades och avlivades var inte märkt på något sätt, varken med tatuering i öra eller halsband. Katten kom från en fastighet belä- gen från Ångsäter x:x. Som kattägare bör man märka sina djur. Detta för att kunna identifiera djurägaren om t.ex. djuret blir påkört av ett fordon och skadas. skall med anledning av det inträffade se över rutinerna för bl.a. information och identifiering av katter i samband med av- livning. En katt har felaktigt avlivats, vilket är mycket beklagligt. gavs möjlighet att kommentera remissvaren. I beslut anförde JO följande. Påträffas ett djur så svårt sjukt eller skadat att det bör avlivas får enligt 30 § djurskyddslagen en veterinär eller en polisman och i brådskande fall någon annan genast avliva djuret. Som polismyndigheten har konstaterat i sitt remissvar avser bestämmelsen fall där det inte råder någon tvekan om att det enda alternativet är att avliva djuret. Syftet med bestämmelsen är att förkorta lidandet hos ett svårt sjukt eller skadat djur. Givetvis förutsätter detta att den som vidtar åtgärden vet vilket djur som skall avlivas. Det är fråga om ett faktiskt handlande och det kan således aldrig bli aktuellt att fatta ett beslut i rättslig mening med stöd av bestämmelsen (jfr JO:s beslut , dnr 3601-2002). Om situationen inte är sådan att omedelbar avlivning enligt 30 § djur- skyddslagen kommer i fråga, kan ett djur som far illa i stället omhändertas. I normala fall är det som beslutar om omhändertagande av djur (se 31 §). Finns det förutsättningar för att med stöd av 32 § första stycket omhänderta ett djur som är utsatt för lidande kan dock, utöver , också annan tillsynsmyndighet eller polismyndigheten besluta om detta. Har ett sådant beslut meddelats av någon annan än skall beslutet enligt andra stycket underställas , som skall avgöra om det skall fortsätta att gälla. Djurägaren har dessutom möjlighet att överklaga beslutet (38 §). Av 34 § följer att det endast är som kan besluta om vad som skall hända med ett djur som har omhändertagits, dvs. om djuret skall säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas samt att det är polismyndigheten som har att ombesörja att den av sålunda beslutade åtgärden verkställs. Av det sagda följer att polismyndighetens beslut inte var lagligen grundat och att myndigheten saknat stöd för att uppdra åt kommunen att verkställa beslutet. har beklagat den felakti- 2 006 /0 7:J O1 ga handläggningen men kan självfallet inte undgå kritik. Myndigheten bör försäkra sig om att det finns tillräcklig kunskap för en korrekt handläggning av myndighetens uppgifter enligt djurskyddslagen. Det är när det gäller handläggningen hos kommunen anmärkningsvärt att samhällsbyggnadsnämnden accepterade och lät utföra uppdraget. Jag finner dock inte skäl att närmare beröra hur uppdraget faktiskt utfördes. Nämndens handläggning samt uppgifterna i remissvaret till JO visar på bristande insikter i den rättsliga regleringen på ett område, inom vilket nämnden ansvarar för den lokala tillsynen. Jag förutsätter att nämnden omgående informerar sig och berörd personal om regelsystemet. Det som i övrigt har förekommit i ärendet, bl.a. vad polismyndigheten har uttalat om behovet av lagstiftning, föranleder följande anmärkningar. Katter som med skäl kan antas vara övergivna eller förvildade får enligt 7 § lagen (1943:459) om tillsyn över hundar och katter dödas av jakträtts- havaren eller någon som företräder denne. Inom tätbebyggt område krävs tillstånd av polismyndigheten. Självfallet förutsätter såväl en tillämpning av nämnda bestämmelse som avlivning under hänvisning till djurskyddsskäl att det för vart och ett av de djur som berörs har kunnat bedömas att förutsätt- ningarna för det tänkta förfarandet är uppfyllda. skall möjligt bestämma vad som skall hända med ett omhändertaget djur. Ett omhändertagande är således inte avsett att bestå un- der än nödvändigt. Genom samordning mellan myndigheterna bör tiden för omhändertagandet kunna göras kort. Av 35 § andra stycket djur- skyddslagen följer dessutom att kostnaden för ett omhändertagande av djur slutligt skall betalas av den som åtgärden har riktats mot, om det inte finns särskilda skäl till annat. kan också överväga att i stället för ett omhändertagande skyndsamt anmäla till att det finns förutsättningar för ett omhändertagande enligt huvudregeln i 31 § djur- skyddslagen (se 58 § djurskyddsförordningen [1988:539]). ges då möjlighet att i ett sammanhang ta ställning till frågor om såväl omhänder- tagande som därpå följande åtgärder. Upplysningsvis kan nämnas att JO inte är behörig att pröva skadeståndsan- språk. 2 006 /0 7:J O1 Eftersom det är svårt att utforma ett intyg rörande ett barn på ett sådant sätt att inte personalens neutralitet i en vårdnadskonflikt ifrågasätts bör förskolepersonal vara återhållsam med att avge intyg på den ena vårdnadshavarens begäran (Dnr 3795-2003) I en anmälan till JO framförde J.L. klagomål mot förskolan i kommun. Av anmälan framgick bl.a. följande. Han och K.W. hade gemensam vårdnad om dottern , . O. hade gått på Ängsgården sedan hon var . Rektor för förskolan var O:s mormor. Modern hade arbetat på förskolan. Vid den aktuella tidpunkten förelåg en vårdnadstvist mellan J.L. innan en muntlig förberedelse skulle hållas i tingsrätten fick J.L. ett brev från sin advokat. Till brevet var fogat en skrivelse rubricerad Doku- mentation angående O.W. J.L:s advokat hade fått skrivelsen från moderns advokat via telefax. Personal vid förskolan hade författat skrivelsen på moderns begäran och skickat den direkt till henne. Den var undertecknad av en förskollärare och en barnskötare. uppgav bl.a. följande. Han hade reagerat starkt på skrivelsen eftersom han inte kände igen det som beskrevs och då han uppfattade innehållet som kränkande. Han hade inte gett tillstånd till dokumentationen och hade inte heller informerats om den av förskolepersonalen. Det som upprörde honom mest var vissa uttalanden rörande O:s utveckling och att personalens s.k. observationer hade gjorts . Han ifrågasatte om inte de uppgivna iakttagelserna borde ha föranlett personalen att, enligt 14 kap. 1 § socialtjänst- lagen (2001:453), göra en anmälan till socialnämnden rörande O. Den aktuella skrivelsen var fogad till anmälan. Skrivelsen innehöll bl.a. en redogörelse för de skillnader som personalen uppgav sig ha iakttagit i O:s beteende beroende på vilken förälder som hade lämnat respektive hämtat henne på förskolan. Inledningsvis inhämtades upplysningar per telefon från E.W., rektor för för- skolan Ängsgården. Hon uppgav bl.a. följande. Även om O. hade mått dåligt hade personalen inte ansett att det hade förelegat skäl att göra en anmälan till . Förskolan hade dock försökt att föra en dialog med föräldrarna. Därefter remitterades anmälan till i kommun för utredning och yttrande. I remissvaret anfördes följande. Pappan har ej haft kännedom om att dokumentationen lämnats till mamman. Allt som står nedskrivet har dock pappan informerats om muntligt. Med tanke på att personalen kände till att föräldrarna diskuterade vårdnadsfrågan borde personalen ha informerat pappan om dokumentationen. 2 006 /0 7:J O1 Nämnden har gett förvaltningen i uppdrag att utfärda tydligare riktlinjer för hur situationer av denna art ska hanteras i verksamheten. Till remissvaret hade fogats den utredning som hade vidtagits i anledning av JO-anmälan. Vid samtal med de två tjänstemän som hade skrivit under do- kumentationen hade följande antecknats. Dokumentationen som anmälan riktar sig mot har sammanställts av hela ar- betslaget på fyra personer men A.S. skrev under den. Personalen uppger att de, vid ett flertal tillfällen, informerat pappan, , om att de kände stark oro över hans dotter. Flickan verkade nedstämd och inåtvänd. Den per- son som var flickans ansvarsfröken tog kontakt med pappan både per telefon och på förskolan och samtalade om dessa saker. Det som står i dokumentatio- nen har alltså, enligt personalen, framförts muntligen till pappan . När mamman till flickan begärde att få en skriftlig information om dottern ordnade personalen detta. Man visste dock inte hur mamman tänkte använda informationen. ringde pappan till förskolan och till K.B. och berättade att han fått dokumentationen av sin advokat. Han var mycket upp- rörd. Personalen bad om ursäkt för att de inte berättat för honom om doku- mentationen och ville ha ett möte med pappan för att reda ut situationen. Pappan ville inte ha något möte med personalen. Eftersom dottern blivit äldre bytte hon avdelning . Perso- nalen erbjöd då pappan ett avslutningssamtal som han avböjde. Han har fått all den skriftliga information som övriga föräldrar fått och bli- vit kallad till föräldramöte på samma sätt som de övriga föräldrarna men han deltog inte i mötet. Vid samtal med förskolans rektor hade följande antecknats. Personalen pratade med rektor om sin oro för flickan och att de upplevde att pappan inte lyssnade till dem. Hon uppmanade dem då att samtala med pap- pan vilket den person som var ansvarsfröken för flickan gjorde, se ovan. Rek- tor har, på grund av släktskapet med flickan, försökt att vara neutral och hålla sig i bakgrunden och låtit personalen sköta situationen. yttrade sig över remissvaret. Han anförde bl.a. följande. Många av de uppgifter som har lämnats i remissvaret är felaktiga. Personalen hade inte informerat honom om att de hade känt stark oro för O. Han hade varken per telefon eller när han var på förskolan haft några samtal med personalen om det. När han hade frågat hur det fungerade för O. hade han alltid fått svaret att det fungerade bra. Utan indikationer på att något inte var bra hade han inte anledning att fråga vidare. Personalen visste mycket väl vad den skriftliga informationen skulle användas till. Han hade inte fått någon ursäkt eller kallelse eller begäran om möte. Vårdnadsprocessen försenades på grund av skrivelsen från förskolan. I ett beslut anförde JO följande. har klagat på att förskolepersonal, på moderns begäran och utan att in- formera honom, har avgett en skrivelse rörande dottern. Skrivelsen har an- vänts av modern i det då pågående vårdnadsmålet. 2 006 /0 7:J O1 JO har i tidigare beslut uttalat att personal vid förskolor och skolor skall förhålla sig neutral vid tvister rörande vårdnad m.m. Det är viktigt att en vård- nadshavare inte upplever att myndigheten tar ställning för den ena parten i en pågående vårdnadstvist. Även för berörda barn är det självfallet av stor bety- delse att personalen inte dras in i föräldrarnas konflikt utan att förskolan, i så stor utsträckning som möjligt, får vara en fredad plats. Det anförda utesluter inte att en förskola på begäran av den ena vårdnads- havaren lämnar skriftlig information (i det följande omnämnt såsom intyg) rörande ett barn. Några generella riktlinjer för hur ett sådant intyg som avges av förskolepersonal skall utformas finns inte. Det ligger dock i sakens natur såväl att intygsutfärdaren måste göra klart för sig vad intyget skall användas till som att intyget skall utformas med noggrannhet och omsorg. Det måste beaktas att ett intyg kan få betydelse i såväl offentliga som enskilda rättsför- hållanden. Det är därför viktigt att intygsutfärdaren endast uttalar sig om förhållanden som han eller hon har tillräcklig kännedom om. Ett intyg skall som regel endast redovisa faktiska förhållanden och inte innehålla några vär- deringar eller bedömningar. I sammanhanget vill jag också uppehålla mig något vid frågan om sekretess. Av 7 kap. 38 § sekretesslagen (1980:100) framgår att det i förskoleverksamhet gäller sekretess för uppgift om enskilds förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men. Detta innebär att möj- ligheten att i ett intyg ta in uppgifter som rör den vårdnadshavare som inte har begärt intyget i vissa fall kan begränsas av den sekretess som gäller för upp- giften hos förskolan. När förskolepersonal blir ombedd av den ena vårdnadshavaren att skriva ett intyg rörande ett barn torde det ofta vara i situationer som liknar den här aktuella, dvs. där det har inletts en domstolsprocess rörande vårdnaden. Det torde i dessa fall inte vara ovanligt att omständigheterna är sådana att perso- nalen känner oro för det berörda barnet. I sammanhanget finns därför anled- ning att peka på att förskolor under vissa förhållanden har både rätt och skyl- dighet att lämna uppgifter till . Regler om detta finns i olika författningar. När ett mål om vårdnad m.m. handläggs vid domstol skall rätten, enligt 6 kap. 19 § , se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. Innan rätten avgör ett mål rörande en sådan fråga skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upplysningar. Rätten kan också ge social- nämnd i uppdrag att utse någon att verkställa utredning rörande vårdnad, umgänge och boende. Inom ramen för en sådan utredning tar regelmässigt kontakt med barnets förskola för att inhämta upplysningar. I 14 kap. 1 § socialtjänstlagen stadgas att myndigheter vars verksamhet be- rör barn och ungdom är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Detta gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter. En erinran om anmälningsskyldigheten finns i 1 kap. 2 a § skollagen (1985:1100). Anmälningsplikten förutsätter inte att det är 2 006 /0 7:J O1 klarlagt att nämnden behöver ingripa. Även uppgifter som är svårbedömda eller obestyrkta skall anmälas om de tyder på att ett barn kan vara i behov av stöd eller hjälp från socialnämndens sida. Av utredningen framgår bl.a. följande. Mormodern var rektor för den förskola där O. vistades. Modern hade arbetat på förskolan. Vid den aktuella tidpunkten förelåg en vårdnadstvist mellan fadern och modern. Personalen vid förskolan kände till att föräldrarna diskuterade vårdnadsfrågan. På moderns begäran skrev personalen ett intyg av vilket bl.a. framgick personalens iaktta- gelser av skillnader i O:s beteende beroende på vilken förälder som hade lämnat respektive hämtat henne på förskolan. Intyget, dokumentationen, tillställdes modern. Fadern fick del av handlingen via sitt ombud i vårdnadsmå- let. skulle en muntlig förberedelse äga rum i tingsrätten. De uppgifter som har framkommit under utredningen är delvis motstridiga. Tjänstemän vid förskolan har uppgett bl.a. att de kände stark oro för O. efter- som hon var nedstämd och inåtvänd, att fadern hade informerats om detta av personalen och att de inte visste hur modern hade tänkt använda den skriftliga informationen. har i sin kommentar över remissvaret tillbakavisat uppgif- terna om att han före den aktuella händelsen hade fått information om perso- nalens oro för barnet. Han har även uppgett att personalen kände till hur mo- dern tänkte använda skrivelsen. Såsom har anförts ovan kan ett intyg få betydelse både i offentliga och en- skilda rättsförhållanden. För det fall förskolepersonalen inte visste vad mo- dern avsåg att använda intyget till borde därför den saken ha klargjorts innan man tog ställning till moderns begäran. Personalen borde härvid också ha beaktat att de speciella släktskapsförhållandena i sig utgjorde en sådan omständighet som medförde risk för att J.L. skulle få den uppfattningen att förskolan inte var objektiv i sitt förhållningssätt till honom och O:s mor. En- ligt min mening kan det i förevarande fall starkt ifrågasättas om det var lämp- ligt att över huvud taget avge intyget. Personalen hade i stället, sedan det hade klargjorts att syftet med intyget var att det skulle inges till domstol i ett vård- nadsmål, kunnat hänvisa till att uppgifter om O. kunde komma att lämnas inom ramen för en eventuell vårdnadsutredning. Vad gäller intygets utform- ning kan vidare följande konstateras. Intyget innehåller både en redogörelse beträffande personalens egna iakttagelser och uttalanden som synes vara baserade på andras, O:s och moderns, uppgifter. Det är också skrivet på ett sådant sätt att jag har förståelse för att J.L. har uppfattat det som partiskt. Intyget borde ha begränsats till att avse faktiska förhållanden, redovisade på ett objektivt sätt. Förskolan borde även, vilket nämnden har medgett, ha in- formerat J.L. har också ifrågasatt om inte förskolan borde ha gjort en anmälan till rörande O. 2 006 /0 7:J O1 De omständigheter som, inom ramen för min utredning, har kommit fram rörande O. har inte varit sådana att det har förelegat skyldighet för förskolan att göra en anmälan till enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen. Det ovan anförda kan sammanfattas enligt följande. Det föreligger i och för sig inget formellt hinder mot att förskolepersonal, på begäran av den ena vårdnadshavaren, skriver ett intyg rörande ett barn. Emellertid ligger det i sakens natur att det är mycket svårt att utforma ett intyg av aktuellt slag på ett sådant sätt att det inte sätts i fråga huruvida personalen förhåller sig neutral i vårdnadskonflikten. Mot den bakgrunden bör, enligt min mening, förskole- personal vara återhållsam med att avge sådana intyg. Uppgifter från barnets förskola inhämtas för övrigt regelmässigt av i de fall en vård- nadsutredning verkställs. Förskolan har således ofta möjlighet att på annat sätt än genom ett intyg vidarebefordra sina iakttagelser rörande barnet. Om intyg ändå avges skall självfallet den andra vårdnadshavaren hållas informerad. Det finns också anledning att understryka att förskolepersonal som känner oro för ett barn måste överväga om förhållandena är sådana att en anmälan bör göras till socialnämnden. Med de kritiska uttalanden som har gjorts vad gäller förskolans agerande i anledning av den ena vårdnadshavarens begäran om ett intyg avslutas ärendet. Handläggningen av ett skolskjutsärende. Bland annat fråga om en ansökan om ändring i utförandet av skolskjutsen skulle ha föranlett ett formellt överklagbart beslut (Dnr 4067-2004) I en anmälan till JO framförde P.N. klagomål mot Barn- och utbildnings- nämnden i angående handläggningen av ett skolskjuts- ärende, m.m. I anmälan anfördes bl.a. följande. flyttade kommunen den hållplats där hans barn skulle stiga av och på skolskjutsen. Detta skedde utan att familjen fick någon information eller bereddes tillfälle att yttra sig. Den ändrade placeringen innebar att bar- nen tvingades att gå en kilometer på en livsfarlig grusväg för att ta sig till och från den hållplats där skolskjutsen stannade. Det inträffade en dödsolycka på vägen . Grannkommunen bedömde att den aktuella vägen var alltför riskfylld för att användas som skolväg och erbjöd skolskjuts åt elever, trots att de minimiavstånd för erhållande av skolskjuts som angavs i skolskjutsbe- stämmelserna inte var uppfyllda. Under tiden augusti 2002november 2003 försökte familjen få till stånd en dialog med kommunen. De önskade överklaga beslutet att flytta hållplatsen, 2 006 /0 7:J O1 men kommunen meddelade inte något officiellt beslut. Kommunen neglige- rade dem. utsattes hans yngste son för mobbning av en skolskjuts- chaufför. Händelsen föranledde inte några åtgärder från kommunens sida. Barn- och utbildningsnämndens ordförande förtalade P.N. i ett offentligt brev från kommunen. Genom en skrivelse meddelade kommunen att den vägrade att flytta tillbaka hållplatsen. Beslutet var fattat av en enskild tjänsteman och kunde därför inte överklagas, vilket kommunen var väl medveten om. Inledningsvis inhämtades Länsrättens i beslut i mål nr 1578-04. Genom beslutet avvisades makarna N:s överklagande av det beslut som barn- och utbildningschefen i hade fattat avseende begäran om flytt av hållplatsen. Länsrätten anförde bl.a. följande. Det i målet aktuella ärendet har påbörjats av P.N. har i beslut lämnat Barn- och utbildningschefen i uppdrag att göra en utredning i aktuellt skol- skjutsärende. Något uppdrag att besluta på nämndens vägnar har dock inte lämnats. Hållplatsen och vägen mellan familjen N:s hem samt den nuvarande hållplatsen har inspekterats av ordföranden och vice ordföranden i kommu- nens och Barn- och utbildningschefen. Själva det överklagade beslutet har dock fattats enbart av Barn- och utbildningschefen i som tjänsteman och utformats som ett svar på P.N:s och U.N:s skrivelser 2003 om flyttning av den aktuella skolskjutshållplatsen. Beslutet har, såvitt framgår, inte anmälts hos nämnden i efterhand som ett delegationsbeslut. Länsrätten finner därför att det aktuella svaret på P.N:s och U.N:s ansökan inte kan hänföras till ett sådant delegationsbeslut som får överklagas enligt 10 kap. 2 § KL. Överklagandet skall därför avvisas. Anmälan remitterades till i kom- mun. Nämnden lämnade som sitt remissvar ett yttrande som hade upprättats av kommunchefen och utredaren . I remissva- ret anfördes bl.a. följande. har utrett ärendet och lämnar svar på de framförda an- klagelserna: Hållplatsen har aldrig flyttats. P.N:s barn fick åka med skolskjutsen, längre än till den ordinarie hållplatsen, då ett barn i grannhuset på grund av handi- kapp var berättigat till skolskjuts. Detta på grund av tillmötesgående från skolskjutschauffören. Det handikappade barnet har flyttat. Något beslut om att flytta en hållplats har aldrig tagits. Hållplatsen för P.N:s barn låg pla- cerad på samma plats då som . ansökte om att hållplatsen skulle flyttas. Beslutet att inte flytta håll- platsen ansågs av barn- och utbildningsnämnden att ligga inom förvaltningens verkställighetsområde. Detta då det gällde att ge ett besked utifrån de av barn- och utbildningsnämnden beslutade riktlinjerna för skolskjuts och som inte innebar en förändring i en redan beviljad service. 2 006 /0 7:J O1 2.Bollebygds kommun kan i viss mån instämma i den framförda kritiken. Behandlingen av ärendet har pågått i än vad som kan anses vara skäligt. För att förbättra handläggningen av ärenden har barn- och utbild- ningsförvaltningen anställt en utredare som bland annat arbetar med skol- skjutsfrågor. 3.P.N:s son tillrättavisades på ett icke acceptabelt sätt av skolskjutschauffö- ren. diskuterade fallet med skolskjutsent- reprenören, . Åtgärder som vidtogs var att skolskjutschauffören fick en muntlig tillrättavisning och att skolskjutschauffören inte längre kör bussen på den aktuella sträckan. 4.Barn- och utbildningsnämndens ordförande svarade P.N. i ett brev (se bilaga 3) [bilagan här utelämnad, JO:s anm]. I brevet framför sina åsikter och ställningstagande såsom ordförande för barn- och utbildningsnämnden. kommuns utredning har inte funnit något stöd för P.N:s påstående om offentligt förtal. 5.I JO:s yttrande i ärende 431-2002 skriver JO att det ytterst ankommer på de allmänna förvaltningsdomstolarna att pröva huruvida ett beslut är överklag- bart.