frsrdg · GU04JO1 · 2007-01-01 00:00:00 — Fråga om den rättsliga grunden för att placera intagna i avskildhet m.m. (Dnr 4437-2004) anförde, som uppgiven talesman för de intagna på avdelningarna B, C och D i anstalten , i en anmälan i huvudsak följande. låstes dörrarna till de intagnas bostadsrum inte upp på mor- gonen. Först öppnades dörrarna och då informerades de intagna om att de hade varit placerade i avskildhet med stöd av 50 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). Inte heller öpp- nades dörrarna till bostadsrummen . De intagna informerades åter om att de var placerade i avskildhet med stöd av 50 § KvaL. De gavs inte möjlighet till utevistelse och fick inte heller duscha eller ringa sina anhöriga och tala om att besök nu inte var tillåtna. Eftersom en del intagna fick vänta på att få gå på toaletten var de tvungna att uträtta sina behov i papperskorgar i sina bostadsrum. Det var även problem med mathåll- ningen. Först skedde en förbättring av förhål- landena. Rapporter rörande intagna som senare visade sig vara oskyldiga till någon form av misskötsamhet togs inte bort ur (Kriminalvårdens kli- entadministrativa system, JO:s anm.). anmodades att yttra sig över det som K.P. fram- fört i sin anmälan. I sitt remissvar anförde myndigheten genom kriminal- vårdschefen i huvudsak följande. Inledningsvis kan konstateras att undertecknad kriminalvårdschef hade semester under de aktuella dagarna och inte återkom i tjänst . Kriminalvårdsinspektör var tillförordnad kriminalvårds- chef 2004-10-0817. Han har inkommit med följande skriftliga redogörelse angående händelseförloppet (bifogas): Undertecknad tjänstgjorde aktuella dagar som kriminalvårdschef och an- svarade således fullt ut för de beslut som fattades. Övriga medarbetare hade alltså funktionerna som rådgivare och verkställare av de åtgärder jag beordrade. observeras obehöriga i anslutning till anstalts- området och av i särskild ordning inhämtad information drogs slutsatsen att otillåtna objekt kastats in på anstaltsområdet och att dessa objekt dessutom kommit i intagnas besittning. I anledning härav vidtas behövliga åtgärder för undersökning av om så verkligen är fallet, dvs. avskildhetsplaceringar och visitationer jämte ytterligare underrättelseinhämtning. Kriminalvårdsstyrel- sens (KVS) jour informeras omgående om situationen och vidtagna mått och steg. finns ny information av sådan kvalitet och med sådant in- nehåll att det tillsammans med andra omständigheter (upplopp med vandalise- ring på anstalten ) inte är utrymme för annat än största möjliga försiktighet. Informationens innehåll var att ett upplopp liknande det som drabbat Mariefredsanstalten skulle äga rum i närtid vid Kriminalvårdsmyn- digheten . Jag beslutade därför att isolera berörda avdel- ningar i syfte att skapa tid för ytterligare utredning. 2 006 /0 7:J O1 starka misstankar mot en relativt vid krets intagna, så många att tillgängliga isoleringsplatser såväl inom anstalten som snabbt tillgängliga i riket ej förslår (placeringssituationen med överbelagda häkten, vandaliseringar på andra slutna anstalter) varför jag beordrar upprättande av provisorisk isolering på en av normalavdelningarna. Inget talade nämligen för att omplacering av 10 till 20 intagna skulle kunna genomföras inom , särskilt som placeringsorganisationen var under omorganisation och flyttning till nya loka- ler, och personalrekrytering var heller inte slutförd, bl.a. var chefen inte på plats. (Det kan anmärkas att fortfarande, i skrivande stund, , är inte omplaceringarna klara eller ens planerade.) Beslutet om provisorisk isoleringsavdelning fattades således, förutom av akuta säkerhetsskäl, för att skapa handlingsfrihet under den relativt långa tid som sannolikt skulle förflyta innan samtliga berörda intagna fått adekvat placering. Risken var uppenbar att isoleringstiden skulle bli minst så lång som den i efterhand visat sig bli; att ha intagna isolerade utan möjlighet till pro- menad fann jag ej acceptabelt. Även dessa åtgärder anmäldes till KVS och såväl här som vid händelserna orienterades ordinarie kriminalvårdschef. Kommunikationen med KVS upprätthölls med flera kon- takter . Beträffande lagstöd för vidtagna åtgärder kan jag bara konstatera att nuva- rande lagstiftning inte är helt anpassad till den verkliga situationen på våra slutna anstalter, i detta fall torde dock såväl 50 som 20 och 17 §§ KvaL kom- ma i fråga, se vidare JO-2751-2003. Granskning av händelseförloppet: Av anmälan framgår att celldörrarna inte låstes upp . Detta stämmer inte. var de intagna i normal verk- samhet. Däremot låstes celldörrarna på avdelningarna B och C inte upp . Anledningen till avskildhetsplaceringarna var den ovan beskrivna, med inkast . De intagna på avdel- ning C placerades i avskildhet jämlikt 50 § KvaL ca . på avdelning B avskildhetsplacerades fr.o.m. kl. Samtliga avskildhetsplaceringar avslutades den Skillnaderna mellan avdelningarna berodde på att de akuta insatser- na med visitation i första hand riktades mot intagna på avdelning C, där man kunde se koppling mellan de gripna personerna utanför anstalten och någon enskild intagen. Under avskildhetsplaceringen --14 fanns inte rimliga möjligheter att genomföra förhör med samtliga intagna. Insatserna koncentrerades därför på de intagna, som bedömdes ha kunnat vara inblanda- de. Något skäl att undanhålla de intagna att de satt placerade jämlikt 50 § KvaL fanns inte. Däremot kunde anledningen inte av utredningsskäl avslöjas i detta läge. inkom information från flera av varandra oberoende källor om ett kommande upplopp på anstalten, som skulle beröra avdelningarna B, C och D. Det enda sättet att hindra detta var ett snabbt avskiljande av de in- tagna på de berörda avdelningarna, vilket skedde fr.o.m. avseende intagna på B och C samt fr.o.m. avseende intagna på D. Gruppen intagna var stor och avskildhetsplatser fanns, vilket framgår av tf. kriminalvårdschefens yttrande, inte att tillgå i denna omfattning. Avskildhetsplaceringen verkställdes därför på bostadsavdelning- arna. Någon möjlighet fanns inte i detta läge att bedöma vilka intagna, som eventuellt inte alls var inblandade i planerna. För D-avdelningens del avsluta- des avskildhetsplaceringarna , medan avskildhetsplaceringen jämlikt 50 § KvaL för intagna på avdelningarna B och C upphörde . Situationen på dessa avdelningar var betydligt mer komplicerad än på D med strategiska omflyttningar mellan avdelningarna. Med anledning av de fortfarande pågående omflyttningarna var det ej möjligt att låta dessa 2 006 /0 7:J O1 intagna återgå i normal verksamhet förrän , d.v.s. . Det var under rådande förhållanden ej möjligt att ha dem i arbete och de pla- cerades därför i fortsatt avskildhet jämlikt 17 § 2 st KvaL fram till . påbörjades omflyttningar- na, som således syftade till att skapa en isoleringsavdelning i det ena benet på C-avdelningen, där intagna som bedömdes skulle bli fortsatt avskildhetsplace- rade placerades. Kravallstaket sattes upp för att möjlig-göra promenader från den nya isoleringsavdelningen. Dessa hann dock genomföras bara i något enstaka fall, innan situationen löstes upp. Beträffande informationen till de intagna angående avskildhetsparagrafen råder delade meningar om i vilken omfattning de intagna muntligt informerats om detta. Helt säkert är att åtmin- stone en del av de intagna fick information om att det var 50 § KvaL som gällde för placeringen. Personal i tjänst vittnar om en rörig, turbulent och närmast kaotisk helg, som av många bedöms som den värsta de upplevt i kriminalvården. Förutom erfarna vårdare, var det även ny och oerfaren perso- nal i tjänst i synnerhet på en av de aktuella avdelningarna, vilket inte gjorde situationen lättare. Stämningen på avdelningarna var mycket dålig med ag- gressivitet från de intagnas sida. Tiden räckte i stort sett inte till för annat än att öppna för toalettbesök samt för matutdelning. Varje öppning krävde att tre personal var närvarande. Vid avskildhetsplaceringar jämlikt 50 § KvaL råder generellt stor restriktivitet avseende telefonsamtal. Något generellt förbud mot att ringa anhöriga för att avbeställa besök hade dock inte utgått och nå- gon intagen tilläts även göra detta. Även personal ringde anhöriga för att inställa besök. Dock har det i efterhand visat sig att alla besökare ej fått in- formationen. Kommentarer till punkterna under begärd granskning - Uppgifter om nära förestående allvarlig skadegörelse/upplopp, som skulle beröra intagna på avdelningarna B, C och D, fanns hos säkerhetsgruppen och vidarebefordrades till den tillförordnade kriminal- vårdschefen . Av säkerhetsskäl kan vi inte för intagna avslöja detaljerna i denna information, som kom från flera oberoende källor och som bedömdes tillförlitlig och allvarlig. Skäl fanns att ta uppgifterna på största allvar. Undertecknad hade som ovan framgått semester under hela det akuta händelseförloppet och kom inte i tjänst förrän . Av uppgifter framgår att han kontaktade under- tecknad både om avskildhetsplaceringarna samt om åtgärder- na fr.o.m. . -Informationsutbytet skedde således inte mellan ordinarie kriminalvårdschef och säkerhetsgruppen utan mellan säkerhetsgruppen och . De åtgärder, som sedan vidtogs, beslutades inte av säkerhetsgruppen utan av med anledning av den information han fått av gruppen. -Av 13 § KvaL framgår att intagen skall ha möjlighet att vistas utomhus om ej synnerligt hinder möter däremot. Av 50 § KvaL framgår bl.a. att den intagne skall få den lättnad i avskildheten som är möjlig. Att promenader inte kunde ordnas berodde på det stora antalet av- skildhetsplacerade, vilket gjorde att det ej fanns praktiska möjligheter att tillåta promenad. -Att besök ej skulle kunna genomföras för de intagna som var avskildhets- placerade på paviljongerna B, C och D beslutades inte av säkerhetsgruppen utan av tf. kriminalvårdschef. Som ovan framgår gavs inget generellt förbud för intagna att ringa anhöriga om besöken. Säkerhetsinspektören beslutade inte om något sådant. Under placering jämlikt 50 § KvaL är man mycket restriktiv med telefonsamtal. Dock gjordes undantag för besök 2 006 /0 7:J O1 och även personal ringde anhöriga om detta. Sammanlagt verkar kontakt inte ha tagits i några enstaka fall, vilket är beklagligt. -De intagna på paviljong D var avskildhetsplacerade jämlikt 50 § KvaL 2004-10-1518. De intagna på B och C var avskildhetsplacerade jämlikt 50 § KvaL 2004-10-1519 samt därefter placerade jämlikt 17 § 2 st Kval . (I sluten anstalt får dock gemensamheten mellan intagna inskränkas, om det är oundgängligen påkallat med hänsyn till förhål- landena på anstalten.) Detta beslutades inte av säkerhetsgruppen utan av ansvarig kriminalvårdsinspektör i samråd med kriminalvårdschefen. Att en del av de intagna skulle varit isolerade jämlikt 21 § KvaL är ej korrekt. Denna paragraf berör lättnader i avskildheten. Däremot placerades ett mindre antal intagna, som ansågs ha haft en ledande roll i planeringen av skadegörelsen m.m. jämlikt 20 § 1 st 1 p KvaL samt 20 § 1 st 2 p KvaL (föreliggande fara för bl.a. allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom samt för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten). -Individuella avskildhetsbeslut har fattats avseende ovan angivna intagna placerade jämlikt 20 § 1 st 1 p och 20 § 1 st 2 p KvaL, eftersom sådan placer- ing bedömts nödvändig. Omprövningen av dessa beslut sker och anmäls jämlikt 31 § förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt till . Besluten kan även överklagas. -Som tidigare nämnts har säkerhetsgruppen inte i något fall varit beslutsfatta- re angående avskildhetsplaceringarna. Informationen om skälen till avskild- hetsplaceringarna lämnades av tf. kriminalvårdschefen till ansvariga för de aktuella avdelningarna. Att placeringarna skedde jämlikt 50 § KvaL var ingen hemlighet. Däremot låg det i sakens natur att inte lämna ut närmare uppgifter om skälen, eftersom utredning pågick. Som ovan framgår går uppfattningarna isär om i vilken omfattning de intagna informerades om paragrafplaceringen. Telefonsamtalen till besökare/anhöriga har redan kommenterats ovan. -Enligt anmälan har intagna isolerats kollektivt jämlikt 50 § KvaL vid nära ett tjugotal tillfällen . Intagnas bedömning är att skäl bara funnits . Anstalten använder sig inte av denna form av avskildhet annat än när så- dan bedöms absolut nödvändig. har följande skäl lett till sådan avskildhetsplacering på någon eller några av avdelningarna B, C och D: : Väpnat fritagningsförsök. Påskhelgen (jämlikt 17§ 2 st KvaL): Misstanke om vapen inne på anstalten. : Slagsmål, misshandel av intagen, avskildhet . : Väpnad fritagning/rymning. : Större antal berusade/påverkade intagna i verkstaden och på avdelningen. : Berusade/påverkade intagna på avdelningen . Dessutom de två nu aktuella avskildhetsplaceringarna . -Kontakterna med KVS sköttes av tf. kriminalvårdschefen. Vid dessa redo- gjordes för de åtgärder, som myndigheten hade för avsikt att vidta och vidtog. Myndigheten sköter verksamheten på anstalten. Åtgärderna ifrågasattes inte av KVS. Önskemålet/begäran om förflyttning av intagna skickas till Placer- ingsenheten för handläggning och beslut och var därför inte föremål för dis- kussion vid ovan angivna samtal. -Både undertecknad och (säkerhetsin- spektör, ej säkerhetschef) har vid tillsättning på nuvarande tjänst befunnits ha 2 006 /0 7:J O1 den utbildning/kompetens, som bedömts lämplig för befattningen. I kriminal- vårdschefens fall har bedömningen gjorts av KVS, i säkerhetsinspektörens fall av myndigheten. Ingen i säkerhetsgruppen har några personliga eller ekonomiska intressen i anstaltens kiosk. Vem som får idka kioskverksamhet på anstalten har be- stämts via upphandling av utanförstående näringsidkare. Så har skett även beträffande de näringsidkare som f.n. sköter verksamheten. -Behandlingen av personuppgifter inom kriminalvården regleras dels av personuppgiftslagen, PuL (1998:204), dels av lagen (2001:617) om behand- ling av personuppgifter inom kriminalvården. I förordningen (2001:682) om behandling av personuppgifter inom kriminalvården ges kompletterande upp- gifter om sådan behandling av personuppgifter, som omfattas av lagen. Kri- minalvårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om behandling av person- uppgifter inom kriminalvården finns i författningssam- ling KVVFS 2002:6. Föreskrifter om akthantering och journalföring finns i KVVFS 1995:3 (numera föreskrifter och allmänna råd om journal KVVFS 2004:17, JO:s anm.). Av 28 § PuL framgår att den personuppgiftsansvarige är skyldig att på be- gäran av den registrerade rätta, blockera eller utplåna sådana person- uppgifter, som inte har behandlats i enlighet med denna lag eller föreskrifter som utfärdats med stöd av lagen. Av 8 § lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården framgår att personuppgiftslagens bestämmelser angående rättelse av felaktiga uppgifter gäller även för behandling av personuppgifter inom kriminalvården. Förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården ger i 15 § stöd för att behandla personuppgifter avse- ende bl.a. misskötsamhet. I 3 §, allmänna råd, KVS:s föreskrifter och allmänna råd om behandling av personuppgifter inom kriminalvården, anges som exempel på felaktig behand- ling att fel personnummer eller fel adress angivits för en person eller att per- sonuppgifter, även om de är korrekta, använts på ett felaktigt sätt i verksam- heten. Av 11 § KVVFS 1995:3 (numera 25 § KVVFS 2004:17, JO:s anm.) fram- går att en anteckning i behandlingsjournalen inte får tas bort. Om felaktighe- ter uppmärksammas skall de strykas över och ny anteckning införas, av vilken det skall framgå att det är fråga om en rättelse. I de aktuella fallen har det funnits lagstöd för att skriva rapporter i Krimi- nalvårdens administrativa system () om misstanke om planerad skade- görelse. Ingen intagen på de berörda avdelningarna kunde i detta läge fritas från misstanke. Efter att förhör hållits, har beslut fattats i vilka det beträffande de flesta intagna på de aktuella avdelningarna konstateras att den intagne ej varit en av dem som kan knytas till aktuell händelse. Rapporten och förhöret har därför ej föranlett någon disciplinär åtgärd. Vi kan inte se att detta fyller kriterierna för felaktig behandling av personuppgifter, vilket skulle föranleda rättelse. Beträffande den uttryckta oron för att rapporterna skulle kunna påverka den fortsatta verkställigheten kan sägas att Placeringsenheten (sedan 2004-12- 01 KVS placeringsenhet) har tillgång till alla uppgifter i . Inför en begäran om förflyttning skrivs dessutom normalt ett placeringsunderlag, som delges den intagne, varför han själv kan påpeka om han anser att någon upp- gift använts på ett felaktigt sätt. -Besluten om avskildhet fattades av tf. kriminalvårdschefen . Undertecknads uttalande i (lösryckt ur sitt sammanhang) betydde att vi hade fått information, som viktats och bedömts trovärdig både av polis och vår egen underrättelsetjänst. Vi kunde då inte göra annat än agera och detta bedömdes vara det enda sättet att hantera situationen på. Uttalandet förtydligades av mig vid ett samtal med representanter för intagnas förtroen- 2 006 /0 7:J O1 Jag förklarade då att myndigheten i ett initialskede med svepande uppgifter om en aktion liknande den som ägt rum på anstalten Ma- riefred behövde för att hitta de drivande i aktionen. Jag är väl medveten om att förfaringssättet med avskildhetsplaceringar även drabbar en del oskyldiga. När vi väl hittat den kärna av intagna, som ansågs drivande, kunde avskildhetsplaceringarna hävas. Myndighetens sammanlagda bedömning: har under innevarande år drabbats av en rad ordningsstörningar av allvarlig karaktär. Att klientsammansättningen är svår på denna anstalt är allmänt känt och påtalas ofta i olika sammanhang. Till en del beror detta på den rådande bristen på platser på slutna anstalter, vilket ibland leder till klart olämpliga klientkombinationer. Uppgifterna, som fanns , hanterades på det enda sätt be- slutsfattaren på myndigheten vid tillfället fann möjligt. Avskildhetsplacering- arna på bostadspaviljongerna med den begränsade service från personalens sida den ledde till, skapade mycket irritation hos de intagna, som riktade sin aggressivitet mot avdelningspersonalen. På grund av den stora gruppen av- skildhetsplacerade fanns det inte möjligheter att erbjuda de isolerade några lättnader i avskildheten. De formella brister vi upptäckt vid vår egen granskning är: Alla besökare fick ej information om indragning av besök. Huruvida anstal- ten gjort misstag eller berörda personer ej kunnat nås, har varit svårt att i efterhand säkerställa. Informationen om vilket lagrum som tillämpades avseende avskildheten har tydligen ej gått fram till alla intagna. Slutligen kan, såsom tf. kriminalvårdschefen påtalar i sitt yttrande, konstate- ras att nuvarande lagstiftning inte är helt anpassad till den verkliga situationen på våra slutna anstalter. Användningen av 50 § och 17 § andra st KvaL i de nu aktuella sammanhangen kan förvisso diskuteras. upplever vi att JO i beslut i annat ärende (dnr 2751-2003) uttalat viss förståelse för motsvarande problem med avskildhetsplaceringar och även vidarebefordrat sitt beslut till , som bl.a. har att utar- beta en ny kriminalvårdslag. I beslut anförde JO bl.a. följande. Av 17 § första stycket KvaL följer att en intagen under tid då han är skyldig att ha sysselsättning skall vistas tillsammans med andra intagna, om inte annat följer av bestämmelserna i eller av sysselsättningens särskilda beskaf- fenhet. Vägrar ett större antal av de intagna vid en sluten anstalt att ha den sysselsättning som har ålagts dem, får dock gemensamheten mellan dem inskränkas i den mån det är oundgängligen påkallat med hänsyn till för- hållandena på anstalten. Enligt andra stycket får den intagne i den utsträckning han önskar det vistas tillsammans med andra intagna, om inte annat följer av bestämmelserna i . I en sluten anstalt får dock gemen- samheten mellan intagna inskränkas, om det är oundgängligen påkallat med hänsyn till förhållandena på anstalten. 2 006 /0 7:J O1 Av dåvarande 3 kap. 3 § föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt KVVFS 2004:13 (numera KVVFS 2005:2) framgår bl.a. att ordinarie tid för programverksamhet för de intagna skall vara och att programverksamheten skall förläggas mellan kl. 7.30 och 19.00 helgfri måndagfredag. I 50 § KvaL föreskrivs att under utredningen av frågor som avses i 49 § dvs. frågor om senareläggning av villkorlig frigivning, varning eller tillsägel- se får en intagen tillfälligt hållas avskild från andra intagna i den utsträck- ning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall även- tyras. Åtgärden får inte bestå längre än . Kan den intagne inte hållas avskild på anstalten, får han placeras i allmänt häkte, om detta är lämpligare än att han förs över till en annan anstalt. Den intagne skall få den lättnad i avskildheten som är möjlig. Av utredningen framgår följande om hur länge de intagna har varit place- rade i avskildhet och med stöd av vilket lagrum. De intagna på avdelning B var placerade i avskildhet med stöd av 50 § KvaL från till . Därefter placerades de på nytt i avskildhet med stöd av samma paragraf från till , varefter de fortsatt var placerade i avskildhet med stöd av 17 § andra stycket KvaL fram till . Placeringen i avskildhet med stöd av 50 § KvaL varade för de intagna på avdelning C från ca till . Placeringen i avskildhet återupptogs därefter från till . I likhet med de intag- na på avdelning B och var de intagna på avdelning C därefter placerade i avskildhet med stöd av 17 § andra stycket KvaL. Intagna på avdelning D var placerade i avskildhet med stöd av 50 § KvaL till . Därutöver har ett mindre antal intagna varit placerade i avskildhet med stöd av 20 § första stycket 1 och 2 KvaL, eftersom de har bedömts haft en ledande roll i planeringen av skadegörelse. Vad först gäller frågan om placering i avskildhet med stöd av 17 § andra stycket KvaL vill jag anföra följande. Det finns större möjligheter att på en sluten anstalt avskilja intagna från gemensamheten med hänsyn till förhållandena i anstalten om det inträffar en händelse under fritid än om den inträffar under den fastställda programtiden. Om den inträffar finns en möjlighet att inskränka gemensamhe- ten mellan intagna om det är oundgängligen påkallat med hänsyn till förhål- landena i anstalten. Under programtid är detta möjligt endast om det är fråga om kollektiv arbetsvägran. JO har i tidigare beslut anfört att det inger starka betänkligheter att som även i det här fallet måste ha gjort tillfälligt ändra dagordningen för att bestämmelsen i 17 § andra stycket KvaL om inskränkning under fritid skulle vara tillämplig (se bl.a. JO:s beslut , dnr 2751-2003). Jag finner inte skäl att för egen del göra någon annan bedömning (se även SOU 2005:54 s. 470 f.). 2 006 /0 7:J O1 Vad sedan gäller frågan om placering av intagna i avskildhet med stöd av 50 § KvaL vill jag anföra följande. har i sitt remissvar uppgett att det under perio- den till inte fanns möjlighet att hålla förhör med samtliga intagna utan att insatserna koncentrerades på de intagna som bedömdes vara inblandade i den händelse som låg till grund för besluten om placering i avskildhet. Om det under nästa period av placering i avskildhet med stöd av 50 § KvaL fr.o.m. t.o.m. den 18 respektive har hållits förhör med de intagna framgår inte av myndighetens remissvar. Som har anfört i sitt remissvar kan tillämpningen av 50 § KvaL i den aktuella situationen dis- kuteras. har också uppmärksammat de tolknings- och tillämpningssvårigheter som den nuvarande lagstiftningen ger upphov till (se SOU 2005:54 s. 471). Med anledning av vad K.P.