frsrdg · GU04JO1 · 2007-01-01 00:00:00 — När sådan risk bedömes föreligga, har myndigheten fått klara signaler från Krimi- nalvårdsstyrelsens sida om att personal och intagna skall vara hopkopplade. Handfängsel innebär metallhandbojor, som är obekväma (risk för skavsår) både för intagna och personal. Dessutom innebär detta att den intagne har den ena armen fri, vilket i vissa lägen kan vara en säkerhetsrisk. Ur arbets- miljösynpunkt tillkommer ytterligare ett riskmoment: vid i synnerhet väpnade fritagningar (med t.ex. skjutvapen, kniv, yxa) kan bevakaren klara sig ur situ- ationen endast genom att öppna handbojorna med en liten nyckel, vilket krä- ver stor sinnesnärvaro i en akut situation. skapades en speciell transportgrupp på Kriminalvårdsmyndig- heten , vilket innebär att ett mindre antal vårdare sköter majoriteten av alla bevakade utevistelser och på så sätt blir specialister inom området. I denna krets föddes tanken på att tillföra ett komplement till hand- fängsel, som skulle uppfylla kraven på hopkoppling men som skulle göra hopkopplingen mjukare både för intagna och personal som den skulle ha andra arbetsmiljömässiga fördelar. På initiativ av myndighetens säkerhetsansvarige, kriminalvårdsinspektör , gjorde därför en vårdare i transportgruppen en prototyp till en transportrem. 2 006 /0 7:J O1 handleder är sammankopplade med vanliga metallhandbojor framför kroppen. är sammanlagt och gjord av mjukat läder. I ena ändan finns ett spänne (), som fästes runt den intagnes ena handled ovanför handfängslet, i andra ändan finns en ögla, genom vilken en i bevakningspersonalen trär in sin egen handled. Därefter snurrar denne en del av den återstående delen av runt sin egen handled, döljer resten i sin hand och håller i nära spännet, allt för att skall synas så lite som möjligt. Fotografi av samt av hur den ser ut vid användning medföljer yttrandet. Kravet vid framtagningen av var att den inte skulle vara för lång, vara enkel att applicera samt relativt enkel att komma ur. Ett exemplar av transportremmen har skickats till för påseende samt även på begäran till några andra kriminalvårdsmyndigheter. arbetar med alternativ till fängsel och myndighetens förslag finns med, även om beslut ännu inte har fattats. Kriminalvårdsstyrel- sen har dock ej förbjudit oss att använda transportremmen, vilket nu genom- förts fr.o.m. årsskiftet 2004/2005. Detta har godkänts av undertecknad krimi- nalvårdschef för . Då ansetts utgöra ett komplement till användningen av handfängsel, har nyordningen ej dokumenterats i besluten om utevistelserna. Myndighetens användning av sandaler samt anstaltskläder vid utevistelser Som en del av den skärpta säkerhetsinriktningen övergick myndigheten fr.o.m. årsskiftet till att låta de intagna använda öppna sandaler utan häl vid vissa bevakade utevistelser. Främst gäller detta vid läkar/sjukhusbesök. Av- sikten är endast att försvåra rymning och undantag kan förekomma eftersom man gör en individuell prövning. Det är inte fråga om plasttofflor, utan sanda- ler. Vid läkar/sjukhusbesök är den intagne normalt iklädd anstaltskläder. Att man av säkerhetsskäl har denna rutin just i samband med utevistelser jml. 37 § KvaL, beror på att intagna själva kan påverka att dessa utevistelser bevil- jas, även om tidpunkten för genomförandet inte skall vara känd för dem. Be- vakningspersonalen skall agera så att den intagne inte utsätts för obehörigs uppmärksamhet. Transportgruppen påpekar med anledning av anmälan att man har specialarrangemang med t.ex. sjukhus, så att den intagne får komma in via ambulansintag, ej behöver sitta i vanligt väntrum m.m. Dessutom kan påpekas att medföljande personal bär uniform. Det torde därför även för en oinitierad åskådare vara lätt att förstå att den ende medföljande, i många fall fängslade personen är en intagen, oavsett om han är civilklädd eller klädd i anstaltskläder. Utredning av händelseförloppet under aktuell utevistelse beviljades utevistelse jml. 37 § KvaL för att besöka röntgenavdelningen på . Av beslutet fattat framgår bl.a. att han skulle ha tre mans bevakning och fängsel till och från sjukhuset. Vidare framgår att transportledaren skulle ha ansvaret för transportens genomförande och avgöra när fängsel tas av och dokumentera detta på permissionssedeln. Den anmälde fungerade som transportförare. De övriga två vårdarna benämnes här med L.H. (transport- ledare) och J.F. (bilförare). Ingående samtal har hållits med alla tre, som läm- nar samstämmiga uppgifter. Vid samtal med framkom följande. åkte i sandaler och anstaltskläder. Det snöade och låg således snö på marken, när J.L. skulle gå till transportbilen. Denna var dock parkerad så att han behövde gå högst . På denna sträcka passerar alla som kommer in på eller lämnar anstalten. Snön blir därför snabbt nedtrampad. Vid ankomsten till sjukhuset kördes transportbilen till ambulansintaget och J.L. behövde således inte röra sig utomhus. Han hade handfängsel under resan från anstalten till sjukhuset. Innan de lämnade bilen fäste transportremmen runt J.L:s 2 006 /0 7:J O1 handled ovanför fängslet och snurrade den på sätt som ovan angivits runt sin egen handled. Han minns inte att det skulle varit några problem alls under den korta sträcka de behövde gå för att komma till röntgenavdelningen. Han följ- de den intagnes takt. Så vitt han kan minnas var det ovanligt lite folk i rörelse på sjukhuset i de korridorer de passerade. Eventuellt kan någon ha suttit i det väntrum de passerade. De stannade dock inte i väntrummet utan gick bakom ett hörn, där J.L. fick sitta på en stol i avvaktan på att komma in på röntgen- rummet. Att skulle ha ryckt i , att J.L. skulle ha snubblat och t.o.m. fallit i golvet avfärdar som en ren lögn. Ifall den intagne agerar på ett sätt som föranleder bevakaren att börja dra i , avbryts utevistelsen och man återvänder till anstalten. var på sjukhuset missnöjd med det mesta. Han klagade redan i bilen över att skulle användas. Då han satt på stolen i korridoren klagade han över att drog i , vilket ej stämde. Han stod bredvid stolen. Efter att ha lyssnat på J.L:s klagomål, sade slutligen ungefär: Din enda möjlighet är att se till att du inte hamnar i en liknande situation igen, med vilket han avsåg att det var J.L:s verkställighet som lett till att han måste uppsöka sjukhus under bevakning. kontrade med: Då har du inte något jobb. Inne i undersökningsrummet togs både rem och fängsel av J.L. När denna var slutförd, fick J.L. åter på sig handfäng- sel. De fick vänta i rummet på besked om huruvida röntgenbilderna lyckats. började då gå av och an i rummet och fick tillsägelse att antingen sätta sig på britsen eller på en stol. Även detta klagade han över, då bevak- ningspersonalen enligt honom inte kunde bestämma att han skulle sitta. När de lämnade rummet för att gå tillbaka till bilen, fäste åter transportremmen kring J.L:s handled. Inte heller på återvägen till bilen upp- stod några problem med denna. L.H:s uppgifter överensstämmer med . När de lämnade bilen, gick L.H. först, därefter kom och . och sist gick bilföraren . Således såg inte L.H. och , men han skulle ha hört om J.L. snubblat och givetvis även reagerat om han fallit. Han minns att J.L. klagade över att man använde . Enligt L.H:s minnesbild var det mycket lugnt på akutavdelningen, som de passerade på sin väg till röntgenavdelningen. Där satt det någon enstaka person. Hans allmänna in- tryck av utevistelsen var att den avlöpte väl, utan problem. Hans minns ord- växlingen mellan och , då denne satt i korridoren. Det finns ingen anledning att hålla på och rycka i transportremmen. Man går mycket tight bredvid den intagne för att skall synas så lite som möjligt. Även J.F:s uppgifter överensstämmer med de övrigas. Som bilförare gick han sist och såg således J.L. och bakifrån när de gick. hade sin handled nära den intagnes. Han slet eller ryckte inte. När de passerade väntrummet satt det en äldre person där i ett hörn. Han minns att J.L. var sur över att användes och minns även ordväxlingen i korri- doren, då J.L. satt på stolen. Uppgifterna om att J.L. skulle ha snubblat och ramlat stämmer inte. Han minns i övrigt inget speciellt om utevistelsen. Myndigheten har börjat använda en transportrem som komplement till hand- fängsel. Beslut om användande av har ännu ej fattats av Kriminal- vårdsstyrelsen, som dock ej heller förbjudit oss att använda denna tills vidare. Användningen av har lokalt bedömts ha stora fördelar jämfört med koppling av intagen till bevakare med handbojor. Det sätt på vilket skall användas borde inte väcka reaktioner hos en utomstående iakttagare, eftersom den är synlig enbart i begränsad omfattning. Dessutom undviker man så långt det går att vara i närheten av övriga patienter vid sjuk- hus/läkarbesöken. Användningen av sandaler och anstaltskläder är ett led i 2 006 /0 7:J O1 myndighetens skärpta säkerhetsarbete. När det gäller age- rande under besöket på sjukhuset, kan vi inte se annat än att han har hanterat transportremmen på ett korrekt sätt. Vid granskning av våra rutiner avseende dokumentation av användningen av fängsel, har vi kunnat konstatera att fängsel dokumenteras, vilket avser normalfallet med handfängsel, numera i kombination med transportrem. Vi avser att närmare se över våra rutiner angående dokumentation av andra slag av fängsel. De skärpningar i säkerheten, som gjorts , kan av naturli- ga skäl upplevas som besvärliga av de intagna, som blivit vana vid tidigare rutiner och upplever förändringarna som försämringar. När myndigheten tog fram prototypen till transportremmen och började använda denna av skäl som ovan angivits, hade man inte förutsett den kraftiga reaktion mot användningen av just en rem väckt i synnerhet hos vissa intagna, som t.o.m. dragit parallel- ler med behandlingen av fångar på . Med anledning av den kritik som framkommit har en ny prototyp av tagits fram. Rem- men är nu endast jämfört med tidigare . Mittenpartiet mel- lan spänne och ögla har förkortats, vilket innebär att bevakaren inte behöver snurra runt sin handled utan automatiskt kommer att hålla i mycket nära den intagnes handled. Förändringen bör enligt vår bedömning väsentligt minska känslan av att vara kopplad med rem. Vi har fått positiv respons på ändringen från . Avslutningsvis kan sägas att den beskrivning, som lämnas i anmälan angå- ende hur vårdaren skulle ha bemött J.L. är djupt upprörande, men överens- stämmer enligt vår utredning inte med det verkliga händelseförloppet. gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret. Uppgifter om användningen av den s.k. transportremmen inhämtades per telefon från . I beslut anförde JO följande. Av 9 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) framgår att en intagen skall behandlas med aktning för hans människovärde och bemötas med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse i anstalt. Enligt 42 § KvaL skall vid transport av en intagen, såvitt möjligt, ses till att den intagne inte utsätts för obehörigas uppmärksamhet. Av samma bestämmelse följer också att den intagne, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, får beläggas med fängsel vid förflyttning inom anstalten samt vid transport eller annan vistelse utanför anstalten. I om säkerhet och ordningsfrågor (sä- kerhetshandboken) finns det anvisningar om när och på vilket sätt olika typer av fängsel bör användas. Av dessa framgår bl.a. följande. Ett beslut om fäng- sel skall vara skriftligt och delges den intagne. Av beslutet skall bl.a. framgå skälet till åtgärden och vilken typ av fängsel som anvisats för uppdraget. Fängsel skall normalt anbringas genom sammankoppling av personal och intagen, sammankoppling av den intagnes båda händer framifrån eller sam- mankoppling av den intagnes båda händer till två tjänstemän. Sammankopp- ling med tjänsteman utgör härvid huvudregeln. De fängsel som kan användas är handfängsel, fotfängsel, midjefängsel, plastfängsel, bår samt spännbälte. 2 006 /0 7:J O1 Av de uppgifter som har lämnat framgår att säker- hetshandboken håller på att göras om till föreskrifter och att användning av den s.k. transportremmen kommer att regleras i detta sammanhang. Mot bakgrund av gällande regelverk och vad som framkommit i ärendet har jag inte något att invända mot användningen av den s.k. transportremmen som ett komplement till fängsel i samband med transporter och utevistelser. Detta torde, om används på ett korrekt sätt, vara mer humant och mindre uppseendeväckande än att den intagnes händer är sammankopplade med fängsel med två tjänstemän. När det gäller frågan om har använts på ett korrekt sätt står i ären- det ord mot ord. Någon anledning att ifrågasätta de uppgifter som kriminal- vårdsmyndigheten har lämnat finns inte. I fråga om användningen av sandaler och anstaltskläder vid den intagnes besök hos läkare och på sjukhus ställer jag mig mer tveksam. Enligt min me- ning kan det ifrågasättas om en sådan rutin verkligen är förenlig med princi- perna om att en intagen skall behandlas med aktning för sitt människovärde och, i samband med utevistelser, inte utsättas för onödig uppmärksamhet. Anstalten bör således i denna del se över sina rutiner så att dylika åtgärder inte används i andra fall än där det är nödvändigt för att upprätthålla en rimlig nivå av säkerhet. har i sitt remissvar anfört att den avser att se över sina rutiner angående dokumentation av andra slag av fängsel än hand- fängsel. Vid den översynen bör enligt min mening övervägas om inte uppgift om användning av den s.k. transportremmen skall redovisas i anstaltens beslut om fängsel och delges den intagne. Det bör också övervägas om och i så fall i vilken utsträckning andra åtgärder som vidtas av säkerhetshänsyn, t.ex. att den intagne skall bära sandaler, skall dokumenteras i beslutet. Slutligen vill jag erinra om vikten av att de intagna behandlas med tillbör- lig respekt och att ansvarig personal inte yttrar sådant som kan uppfattas som nedlåtande eller förnedrande av en intagen. En kriminalvårdsmyndighets anlitande av privata vaktbolag för bevakningsuppgifter (Dnr 1656-2005) klagade, i en anmälan som kom in till JO , på hur tillämpade Kriminal- vårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om användning av privata vakt- bolag för bevakningsuppdrag, KVVAF (SÄK) 2000:8. Han gjorde därvid gällande bl.a. att myndigheten inte utfärdade skriftliga förordnanden för de väktare som användes, att anlitade väktare inte hade erforderlig utbildning samt att väktare hade tjänstgjort ensamma utan direkt led- ning av kriminalvårdspersonal. gjorde också gällande att 2 006 /0 7:J O1 privata väktare ibland anlitades för uppdrag där det av säkerhetsskäl var mindre lämpligt att använda sådan personal, t.ex. vid s.k. säkerhetsrättegångar. Anmälan remitterades till för yttrande. I sitt re- missvar anförde myndigheten, genom rättsvårdsinspektören , följande. Enligt 22 § lagen (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m.fl. får förordna en väktare i ett auktoriserat bevak- ningsföretag att utföra vissa bevakningsuppdrag när en häktad skall vistas utanför förvaringslokalen. Väktaren får även utföra vissa bevakningsuppgifter i förvaringslokalen om det finns särskilda skäl. Av väktarens förordnande skall uppdragets art och omfattning anges. Av föreskrifter och allmänna råd om användning av privata vaktbolag för bevakningsuppdrag [KVVAF 2000:8, numera ersatta av KVAF (SÄK) 2006:12; JO:s anm.] framgår bland annat att kriminalvårds- myndigheten skall skriftligen meddela ett förordnande för väktare som utför aktuella bevakningsuppdrag (12 §§). Vidare anges att väktaren skall ha ge- nomgått en introduktionsutbildning i kriminalvårdskunskap (3 §). anlitar väktare i ett auktoriserat bevakningsfö- retag för uppdrag utanför förvaringslokalen och undantagsvis inom förva- ringslokalen om särskilda skäl föreligger. Myndigheten använder sig av väk- tare i förhållandevis stor omfattning. Vid kraftig arbetsanhopning kan antalet väktare uppgå till 2530 per dag, exempelvis i samband med omfattande rättegångar. Det har vid utredningen framkommit att det saknas skriftligt förordnande vid flera bevakningsuppdrag. Anledningen därtill kan vara att ett akut behov av bevakningspersonal uppstått, t.ex. i samband med sjukhusvistelse, varvid häktet inte administrativt hunnit utfärda ett förordnande. Vidare har häktet framfört att det är praktiskt svårhanterligt att upprätta ett skriftligt förord- nande för varje enskilt uppdrag med hänsyn till antalet bevakningsuppdrag. Häktet har ett mycket bra samarbete med väktarbolaget och de väktare som förordnas är oftast kända för häktet . Genom information till väktaren är det alltid klarlagt vad som gäller för det aktuella uppdraget. Vi- dare utförs de flesta uppdragen under direkt ledning av en kriminalvårds- tjänsteman. Samtliga anlitade väktare har genomgått den utbildning som har föreskrivits av . De har därmed den grundläggande kunskap som krävs för bevakningsuppgifter generellt. Därutöver erhåller väktarna intro- duktionsutbildning i kriminalvårdskunskap och informeras om gällande be- stämmelser i kriminalvården och särskilt om väktarens befogenheter. Det har emellertid förekommit att väktare inte erhållit utbildning i kriminal- vårdskunskap, men att häktet bedömt att de ändå besitter tillräckliga kun- skaper för det aktuella bevakningsuppdraget. 2 006 /0 7:J O1 Väktare anlitas företrädesvis i samband med omfattande rättegångar och vid sjukhusvistelser. Bevakningsuppdrag inom förvaringslokalen sker alltid under direkt ledning av kriminalvårdstjänstemän. Sådana bevakningsuppdrag före- kommer endast i undantagssituationer. Vissa bevakningsuppdrag utanför förvaringslokalen utförs av väktare utan att kriminalvårdstjänsteman är närva- rande om så bedöms vara lämpligt. Huruvida väktare utfört bevakningsuppdrag utan direkt ledning av krimi- nalvårdstjänsteman i och kan myndigheten inte besvara eftersom ansvarade för dessa häktes- filialer. En säkerhetsbedömning avseende lämpligheten att använda väktare görs alltid i det enskilda fallet. Häktet följer i allt väsentligt gällande bestämmelser vid anlitande av väktare för bevakningsuppdrag i och utanför förvaringslokalen. Det föreligger vissa brister avseende det skriftliga förordnandet till väktaren i det enskilda fallet samt avsaknad av introduktionsutbildning i vissa fall. Dessa brister är emellertid av administrativ karaktär och har inte äventyrat bevaknings- uppdragen. Häktet har således brutit mot gällande bestämmelser i vissa avseenden, men myndigheten bedömer inte detta vara av allvarlig karaktär. Handlägg- ningen och rutinerna på häktet kommer att ändras i enlighet med aktuellt regelverk. yttrade sig över remissvaret. Han hävdade därvid att vissa av de uppgifter som myndigheten hade lämnat var felaktiga. anmodades, i en förnyad remiss, att yttra sig över vad hade anfört i sin skrift. Myndigheten, genom kri- minalvårdschefen , anförde därvid i huvudsak följande. Det av häktet anlitade bevakningsföretaget har god kännedom om sin perso- nal. De väktare som väljs ut för ett bevakningsuppdrag för häktet, har som regel tidigare utfört uppdrag inom kriminalvården. Innan uppdragets ut- förande har de blivit väl informerade om uppdragets karaktär. Myndigheten har i sitt tidigare yttrande uppgett att bevakningsuppdrag inom förvaringslokalen alltid sker under direkt ledning av kriminalvårdstjänstemän. Av egna uppgifter framgår att han till stor del tjänstgjort tillsammans med väktare, vilket bekräftar myndighetens uppgifter om att väk- tare utför sitt uppdrag under ledning av en kriminalvårdstjänsteman. yttrade sig över det förnyade remissvaret. I beslut anförde JO bl.a. följande. 2 006 /0 7:J O1 Enligt 22 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. får Kriminalvården, tidigare eller den kriminalvårds- myndighet som styrelsen bestämmer, förordna en väktare i ett auktoriserat bevakningsföretag att, inom ramen för sin anställning där, utföra vissa bevak- ningsuppdrag när en häktad skall vistas utanför förvaringslokalen. Om det finns särskilda skäl, får ett sådant förordnande även avse vissa bevaknings- uppgifter inom förvaringslokalen. I förordnandet skall uppdragets art och omfattning anges. Förordnandet får återkallas. I föreskrifter och allmänna råd om användning av privata vaktbolag för bevakningsuppdrag, KVVAF (SÄK) 2000:8 [föreskrif- terna har ersatts av KVAF (SÄK) 2006:12], föreskrivs bl.a. följande. 1 § skall skriftligen meddela förordnande för väktare som utför bevakningsuppdrag vid myndigheten. 2 § Förordnandet skall endast avse det aktuella uppdraget och meddelas . De särskilda instruktioner som kan gälla för uppdraget skall särskilt anges i förordnandet. Saknar väktaren kännedom om de lokala föreskrifter och arbetsinstruktioner som gäller skall väktaren inför uppdraget informeras om dessa av . 3 § Innan en väktare förordnas skall han ha genomgått en introduktionsut- bildning i kriminalvårdskunskap vars omfattning och genomförande utformas av den kriminalvårdsmyndighet som förordnar väktaren. 4 § Väktare skall normalt arbeta tillsammans med och under direkt ledning av kriminalvårdspersonal vid bevakningsuppdrag utanför häkte eller anstalt. Endast där gör bedömningen att uppdragets karak- tär inte fordrar kriminalvårdspersonal bör det förekomma att väktare själv- ständigt utför uppdraget. 5 § Väktarna får inom anstalter eller häkten endast arbeta under direkt ledning av kriminalvårdstjänsteman. 6 § Innan en väktare förordnas skall en säkerhetsmässig bedömning göras med avseende på lämpligheten av att använda väktare i det enskilda fallet. har vidgått att det vid flera bevakningsuppdrag för häktet har saknats skriftliga förordnanden. Myndigheten har också vidgått att några av de väktare som har anlitats saknat utbildning i kri- minalvårdskunskap. Detta är enligt min mening mycket otillfredsställande. För att upprätthålla en hög nivå av säkerhet inom kriminalvården och i förhål- lande till allmänheten är det av vikt att de väktare som anlitas för bevaknings- uppdrag är lämpade för uppdraget och har erforderlig utbildning (jfr prop. 1997/98:95 s. 64 f.). För att möjliggöra en kontroll av att uppdraget utförs på ett korrekt sätt är det dessutom nödvändigt att det har meddelats ett skriftligt förordnande av vilket bl.a. uppdragets art och omfattning framgår. har uppgett att handläggningen och rutinerna i häktet kommer att ändras i enlighet med aktuellt regelverk. Jag utgår från att så sker även i fråga om övriga anstalter och häkten inom regio- nen som använder sig av privata vaktbolag för bevakningsuppdrag. Någon ytterligare åtgärd från min sida framstår inte som nödvändig. 2 006 /0 7:J O1 Fråga om inflödet av ljus i intagnas bostadsrum är tillräckligt (Dnr 1699-2005) Med anledning av en anmälan från en intagen i anstalten/häktet om att fönstren i de intagnas bostadsrum var förtäckta anförde dåvarande justitieom- budsmannen i ett beslut (dnr 3061- 2003) bl.a. följande. Jag förutsätter att myndigheten om så inte redan har skett vidtar de åtgärder som är nödvändiga för att det skall finnas ett tillräckligt inflöde av dagsljus i de intagnas bostadsrum och för att de intagna själva skall kunna reglera detta inflöde. I en anmälan, som kom in till JO , klagade en intagen på att fönstren i de intagnas bostadsrum fortfarande var förtäckta på samma sätt som tidigare (dnr 2027-2004). Med anledning av anmälan inhämtades uppgifter från om att nya insynsskydd skulle sättas upp som de gamla skulle tas bort. De nya skydden skulle placeras längre ut från fönstren. Enligt det byggföretag som anlitats skulle arbetet utföras /. Mot bakgrund av myndighetens uppgifter gjorde bedömningen att det, i det aktuella skedet, saknades anledning att vidta någon annan åtgärd än att över- sända en kopia av den intagnes anmälan och JO:s beslut till för kännedom. Intagna i anstalten klagade, i en anmälan som kom in till JO , på att fortfarande inte hade satt upp nya insynsskydd. Anmälan remitterades till för yttrande. I remissvaret anförde kriminalvårdschefen följande.