frsrdg · GU04JO1 · 2007-01-01 00:00:00 — Jag förutsätter att miljö- och hälsoskyddsnämnden med beaktande av vad jag har sagt ser över ordningen för den aktuella prövningen. En handläggare vid en länsstyrelse hjälpte sökande med att upprätta ansökningar och ritningar i ärenden om förprövning av djurstallar. Fråga om handläggaren därigenom på grund av jäv varit förhindrad att handlägga och föredra ärendet inför beslut (Dnr 157-2005) Vid JO inspektion av i granskades ärenden vid bl.a. lantbruks- och veterinärenheten. Vid granskningen och vid samtal med byggnadskonsulenten , som handlägger ärenden om förprövning av djurstallar framkom bl.a. följan- de. Han hjälpte i många fall djurhållarna med att upprätta ansökan, och han hjälpte även till med att upprätta ritningar i ärendena. är före- dragande i denna typ av ärenden. Beslut i ärendena fattas av länsveterinären. Sedan inspektionen avslutats inledde JO ett initiativärende mot och anmodade att göra en utredning och yttra sig rörande handläggningen av ärenden om förprövning av djurstallar. Av yttran- det skulle bl.a. framgå syn på hur långt myndighetens service- skyldighet sträcker sig då det gäller att vara behjälplig med att upprätta an- sökningar och ritningar. Vidare skulle ge sin bedömning av hur medverkan vid upprättande av ansökan i ett förprövningsärende, t.ex. genom framställning av ritningar, förhåller sig till förvaltningslagens jävsregler. Efter remiss anförde (genom landshövdingen och länsrådet ) i huvudsak följande. Enligt egen servicepolicy har alltid strävat efter att arbeta så snabbt, enkelt och rättssäkert som möjligt och upprätt- hålla en hög servicenivå. Vidare sägs att i enkla ärenden kan även en ansö- kan göras per telefon eller framföras muntligt vid besök på . Komplettering kan ofta ordnas per telefon. Enligt 4 § förvaltningslagen (FL) skall myndighet vägleda den enskilde, om det behövs för att han/hon skall kunna ta till vara sin rätt. 2 006 /0 7:J O1 Utifrån ovanstående allmänna servicepolicy anser att service- skyldigheten i förprövningsärenden bör omfatta åtminstone följande punkter. 1) Upplysning om vilka ansökningshandlingar som erfordras samt hur de skall fyllas i. 2) Svara på frågor angående olika stallösningars överensstäm- melse med djurskyddslagstiftningen. 3) Rådgivning för att påverka djurhålla- ren att välja en från djurskyddssynpunkt optimal lösning. 4) Hänvisa till andra aktörer för att få hjälp med upprättande av mera omfattande ritningar m.m. De jävsregler som har funnit tillämpliga i förprövningsärendena är 11 § 1 st 4 förvaltningslagen (1986:223) jämfört med 2 st samma paragraf. Den som skall handlägga ett ärende är jävig om han mot ersättning biträtt någon i saken. Från jäv bortses när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. Det förekommer att lämnar hjälp utöver sin serviceskyldighet till medborgare som önskar utföra förprövningspliktiga åtgärder på sina stall- byggnader. Det kan ske på olika sätt. Vanligast är att biträder med upprättande av enklare ritningar och skisser erforderliga för prövnings- förfarandet. Två situationer kan få utgöra exempel. Djurhållaren har en långtgående idé om hur han vill ha stallbyggnaden. Han kommer med en enkel skiss gjord på fri hand, kanske inte helt skal- enlig. Byggnadskonsulenten har ofta i dessa fall hjälpt sökanden med att göra en professionell ritning efter sökandens anvisningar. har fakturerat sökanden för den tid som framställandet av ritningen har tagit. Djurhållaren har en vag idé om hur han vill ha stallbyggnaden och önskar mer långtgående råd av byggnadskonsulenten. Konsulenten besö- ker sökanden och diskuterar möjliga lösningar på plats. Vid efterföljande möte, oftast på , diskuterar man olika lösningar och kommer fram till hur sökanden vill göra. Byggnadskonsulenten gör därefter en professionell ritning enligt den modell man har kommit överens om. har fakturerat sökanden för den tid som åtgått för arbete utöver den egentliga förprövningen. är ett jämförelsevis litet län med en liten lantbruksenhet. Det är inte möjligt att separera personalen fullständigt i olika frågor. Byggnads- konsulenten medverkar även i KULM-programmet med utbildning av lant- brukare i t.ex. utformande av djurvänliga byggnader. Även vid handläggning- en av investeringsstöd har byggnadskonsulenten en viktig roll. Lantbruks- och veterinärenheten har en ytterligare tjänsteman med viss byggnadsteknisk bakgrund anställd som i allt större utsträckning upprättar de enklare ritningar som krävs i förprövningsärendena. Denna in- fasning sker i samråd med byggnadskonsulenten och länsveterinären. Väl värt att notera är att inte är behjälplig med fullständiga bygg- handlingar, endast de handlingar som behövs inom förprövningen. Byggnadskonsulenten har i de båda typfallen ovan och visserligen mot er- sättning biträtt sökanden i saken men anser att frågan om opar- tiskhet uppenbarligen saknar betydelse i dessa fall. Förprövning enligt djur- skyddsförordningen innebär att kontrollerar om den förpröv- ningspliktiga åtgärden står i överensstämmelse med djurskyddslagstiftningen. Djurskyddslagens regler är av minimikaraktär. Detta innebär att om sökanden och byggnadskonsulenten är överens om lösningar som innebär ett djurskydd utöver lagkraven, vilket ofta är förhållandet i förevarande fall, så är detta enbart av godo och helt i djurskyddslagens anda. Byggnadskonsulenten pekar i sin rådgivning på olika lösningar och kan sedan rekommendera den ena före den andra av olika sakskäl. 2 006 /0 7:J O1 mer aldrig någon rådgivning som sätter ett fabrikat framför ett annat inom de olika typlösningarna. Byggnadskonsulenten föredrar slutligen ärendet för länsveterinären som beslutar. Länsveterinären kan också vara med som diskussionspartner under handläggningens gång, framför allt i större och mer komplicerade ärenden. har också en uttalad ambition att i allt större utsträckning nyttja annan nu tillgänglig tjänsteman för upprättande av enklare ritningar i de ären- den där byggnadskonsulenten är föredragande. Detta för att undvika alla eventuella misstankar om jäv. Åberopande ovanstående redovisning av de faktiska förhållandena i sam- band med förprövningsärenden anser att handläggningen inte kommer i konflikt med förvaltningslagens jävsregler. , genom beslutande länsveterinär, har att göra prövningen utifrån ett strikt regelsystem, där också frågan om eventuell opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. Till yttrandet var fogat en skrivelse med informationspolicy. I beslut anförde JO följande. I djurskyddsförordningen (1988:539) finns bestämmelser om bl.a. förpröv- ning av djurstallar. Enligt 5 § får inte stall och andra förvaringsutrymmen för vissa djur uppföras, byggas till eller byggas om utan att stallen eller förva- ringsutrymmena på förhand har godkänts från djurskydds- och djurhälsosyn- punkt. Frågor om förhandsgodkännande prövas av , 6 §. Läns- styrelsens beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, 38 § djur- skyddslagen (1988:534). I 11 och 12 §§ förvaltningslagen finns bestämmelser om jäv. Den som är jävig får, i normalfallet, inte handlägga ärendet. De jävsgrunder som kan komma i fråga i det nu aktuella ärendet återfinns i 11 § första stycket punkterna 4 och 5. Enligt fjärde punkten är den som skall handlägga ett ärende jävig om han har fört talan som ombud eller mot ersätt- ning biträtt någon i saken, och enligt femte punkten kan jäv föreligga om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till handläggarens opartiskhet i ärendet. Enligt 11 § andra stycket bortses från jäv när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. Jävsreglerna omfattar inte bara den som skall besluta i ett ärende. Även den som bereder ett ärende eller föredrar ett ärende inför beslut omfattas av reglerna. Av utredningen har kommit fram att en tjänsteman vid i vissa fall är behjälplig vid upprättandet av ansökningar i förprövningsärenden. Hjäl- pen får anses vara mer omfattande än vad som ryms inom begreppen rådgivning och service. En sådan omfattande medverkan t.ex. genom framställning av ritningar, grundar jäv avseende ärendets handläggning hos . synes också mena att jävsreglerna kan vara tillämpliga, men hänvisar till 11 § andra stycket och gör gällande att frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse i dessa fall. Bestämmelsen i 11 § andra stycket kan tillämpas då det rör sig om ärenden som är helt rutinbetonade och inte kräver några överväganden av den art att 2 006 /0 7:J O1 fråga om partiskhet eller opartiskhet kan uppkomma. Om ärendet i något hänseende är kontroversiellt, erbjuder alternativa lösningar eller kräver mera djupgående överväganden, måste jävsgrunderna uppmärksammas (se , Förvaltningsrättens grunder, 2004, s. 144). handläggning av förprövningsärenden kan inte anses vara av sådan rutinartad beskaffenhet att bestämmelsen i 11 § andra stycket är tillämplig. Handläggningen har därför enligt min mening stått i strid med jävsreglerna. Det är angeläget att organiserar sin verksamhet så att länssty- relsens opartiskhet i myndighetsfunktionen inte sätts i fråga. Fråga om ett för enskild gynnande beslut om stöd ur kunde återkallas och ersättas med ett för honom mindre förmånligt beslut. Även fråga om beslutets överklagbarhet (Dnr 185-2005) I en anmälan, som kom in till JO , klagade på i och i , samt på vissa tjänstemän hos myndigheterna, med anledning av handlägg- ningen av ett ärende om bidrag inom ramen för ett EU-projekt. Hans klago- mål gällde att ett beslut om att bevilja honom medel till projektet hade ändrats till att avse ett lägre belopp samt att därefter utan anledning hade innehållit alla beviljade medel. Av anmälan framgick följande. hade fattat ett beslut om investeringsutgift om högst . Sedan han hade lämnat in en redogörelse för sina utgifter , ersattes detta beslut av ett nytt beslut om inve- steringsutgift om högst . Han kontaktade då som be- klagade det inträffade men vidhöll att det senare beslutet skulle gälla. Läns- styrelsen lovade att göra en snabb utbetalning av ersätt- ning och en utbetalning för för att mildra den ekonomiska skada som hade åsamkats honom. Vid tiden för hans anmälan till JO hade han ännu inte fått några pengar. JO lät hämta in handlingarna i i ärende (dnr 602-18174-04). Bland dessa fanns en skrivelse från , ställd till i och i , i vilken han invände mot att ett nytt beslut hade ersatt det ursprungliga. I materialet fanns vidare en skrivelse från i Norr- bottens län till . 2 006 /0 7:J O1 JO tog också del av de båda i anmälan centrala beslut som meddelats av i och i ärende med dnr 602-13-2004 angående stöd ur . Det förstnämnda beslutet hade rubriken om stöd ur för projekt i Mål 1 och innehöll följande beslutsmening: i beslutar med stöd av ramprogrammet för slåtterängar och betesmarker, dnr 115-18801-2001, ingående i SPD:n för , åtgärd 4.5, om stöd för restaurering av naturbete vid Kryck- lan. Stöd lämnas ur jordbruksfonden med högst . Av stödet betalar och betalar . Stödet utgör av en stödgrundande investeringsutgift av högst 91 750. Beslutet hade rubriken om stöd ur för projekt i Mål 1 , enligt förordningen (2000:577) om stöd för miljö- och landsbygdsutvecklingsåtgärder och inne- höll följande beslutsmening: i beslutar att lämna stöd med högst . Av stödet betalar och . Stödet utgör av en stödgrundande investeringsutgift av högst . Beslutet tas med stöd av ramprogrammet för slåtterängar och betesmarker, dnr 115-18801-2001, ingående i SPD:n för , åtgärd 4.5. Beslutet gäller t.o.m. år 31/12 2005. Notera att detta beslut endast omfattar av detta treåriga projekt, för tas ett separat beslut. Detta ersätter tidigare beslut taget . Då restaureringsstödet är begränsat till maximalt per hektar och år kan den tidigare beslutade summan ej godkännas. i anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig angående handläggningen av ansökan om stöd ur . I sitt lämnade remissvar hänvisade till ett bifogat yttrande av lantbruksdirektören vid länsstyrel- sens lantbruksenhet och anförde beträffande anmälan i vad den innefattade påstående om att förfor felaktigt då den ändrade beslutet följande: Det är riktigt att ändrade beslutet på ett sådant sätt att det beviljade stödet till minskades från till . Ändringen var därigenom till nackdel för . Som framgår av yttrande var anledningen till änd- ringen att uppmärksammat att det belopp som beviljats var högre än det högsta belopp som var tillåtet att bevilja. Beslu- tet var således inte förenligt med programdokumenten och gemenskapsregler- na, vilket skulle komma att medföra att Kommissionen skulle kräva att Sveri- ge återbetalade den del av beloppet som var högre än tillåtet. bedömde att ett förfarande med krav på återbetalning från Kommissionen på olika sätt skulle innebära stora nackdelar för . Av den anledningen sökte efter andra lösningar för att komma till rätta med situationen. Den lösning som slutligen kom att stanna för var den ändring av beslutet som kom till uttryck genom beslutet . Läns- styrelsen var därvid medveten om att 18 § i förordningen (1999:1424) om förvaltning av inte gav stöd för att göra en sådan ändring. För att ändå motverka de nackdelar som beslutet skulle medföra för 2 006 /0 7:J O1 angav i nedre delen av sidan 1 i beslutet att beslutet endast omfattade av det treåriga projektet men att ett separat beslut skulle tas för . Eftersom det råder en viss osäker- het om medelstilldelningen för har ännu inte tagit ställ- ning till det tredje året av projektet. bevakar dock den frågan och kommer att på eget initiativ besluta om saken när de nuvarande osäkerhe- terna är klarlagda. Om medelstilldelningen medger kommer att bevilja stöd för projektet för med . Därigenom kommer det totala stödet för honom att något överskrida det be- lopp som beslutet omfattade. har som am- bition att kunna stödja pågående projekt till dess de är slutförda. Eftersom det nu rör sig om ett pågående projekt hyser förhoppningen att kun- na lämna stöd även för . gjorde i denna fråga följande sammanfattande bedömning: kan konstatera att förutsättningarna för att ändra det för gynnande beslutet har saknats. anser dock att änd- ringen i någon mån kan försvaras mot bakgrund av de omständigheter som föranledde ändringen samt de åtgärder vidtagit för att kompen- sera . gavs tillfälle att kommentera remissvaret men avhördes inte. I ett beslut anförde stf JO Ragnemalm följande. Jag begränsar min prövning till att avse den ur anmälarens perspektiv avgö- rande och också från rättslig synpunkt centrala frågan, om ägt att återkalla ett för enskild gynnande beslut och ersätta det med ett för honom mindre förmånligt. Avslutningsvis anför jag också några synpunkter på möj- ligheten att inom EG-rättens tillämpningsområde upprätthålla överklagande- förbud. Frågan om förvaltningsmyndigheternas möjligheter att återkalla sina beslut frågan om besluts negativa rättskraft har i vår förfarandelagstiftning inte underkastats någon generell reglering. Förvaltningslagen (1986:223) innehål- ler bara en bestämmelse (27 §) om skyldighet för myndigheterna att i vissa klara fall korrigera sina beslut, om det kan ske utan att det blir till nackdel för någon enskild part, en regel som alltså inte är tillämplig i det nu aktuella fallet. I rättspraxis har emellertid utvecklats principer om vad som allmänt gäller om rättskraft och då särskilt beträffande möjligheterna att återkalla för den enskilde gynnande beslut. Huvudregeln är att den enskilde skall kunna lita på att för honom förmån- ligt beslut står fast. Han skall kunna företa olika åtgärder på basis av beslutet utan att behöva riskera, att det plötsligt återkallas. Beslutet är i denna mening orubbligt. Huvudregeln genombryts i princip endast i tre undantagssituatio- ner, nämligen om beslutet är försett med återkallelseförbehåll, om tvingande säkerhetsskäl kräver en omedelbar återkallelse eller om beslutet grundats på vilseledande uppgifter från den enskilde. JO 1990/91 s. 161 och Ragnemalm, Förvaltningsprocessrättens grunder, 7 u. 1992, s. 87 f.) Det kan nämnas att liknande regler gäller inom EG-rätten. (Se dom i mål C-90/95 P, De Compte mot Parlamentet, 1997 s. 2 006 /0 7:J O1 Inget av dessa undantag synes vara tillämpligt i fall. har inte grundat sin för anmälaren oförmånliga återkallelse på förekomsten av tvingande säkerhetsskäl eller på att han skulle ha vilselett myndigheten. Något återkallelseförbehåll har inte intagits i det ursprungliga beslutet, och har inte heller hänvisat till några regler om återkal- lelse i de författningar enligt vilka beslutet meddelats. medger i sitt remissyttrande också, att förutsättningar för att ändra det för gynnande beslutet saknats, men menar att korrigeringen i någon mån kan försvaras mot bakgrund dels av de krav på återbetalning av EU-medel som kunde drabbas av om inte det ur- sprungligen beviljade beloppet reducerades, dels av de åtgärder vidtagit för att kompensera . Jag kan inte uppfatta detta på annat sätt än att, i strid med gällande rättskraftsregler, snarare än borde få betala priset för att ett delvis felaktigt beslut kommit att fattas. Även om jag har den största förståelse för de svårigheter stått inför, då man hade att tillämpa det utomordentligt snåriga konglomerat av bestämmelser som formar EU:s jordbrukspolitik, kan jag inte acceptera ett sådant synsätt. Rättskraftsreglerna är till för att skydda den enskilde och får inte urholkas av tekniska eller ekonomiska skäl. Från syn- punkt är det likgiltigt varifrån de honom tilldelade medlen kommer och vilka problem som kan uppkomma på myndighetsnivå om beslutet verkställs. Han har beviljats ett ekonomiskt stöd och har anspråk på detta, om inget av de skäl som bryter rättskraften kan åberopas. Jag vill i sammanhanget göra ett tillägg. I återkallelsebeslut har intagits en negativ fullföljdshänvisning: En- ligt 24 § förordningen (1999:1424) om förvaltning av kan beslutet inte överklagas. Utan att gå närmare in på frågan om det åberopade stadgandet är riktigt tillämpat eller tolkat vill jag framhålla, att ett författ- ningsstadgat överklagandeförbud inte alltid kan upprätthållas vid tillämpning av regler med EG-rättslig anknytning. Ett sådant förbud kan nämligen komma att strida mot gemenskapsrättens principer om domstolskontroll (se RÅ 1997 ref. 65). Jag vill därför inte utesluta att ett överklagande av beslut ändå skulle kunna tas upp till prövning. Med den kritik som ligger i det anförda avslutas ärendet. Kritik mot en polismyndighet och en tillämpning av djurskyddslagens (1988:534) bestämmelser om omhändertagande av djur m.m. (Dnr 334-2005 och 1606-2005) I en anmälan som gavs in till i kritiserade och i Ljus- dals kommun. Hon klagade på att hennes katt felaktigt hade avlivats i sam- 2 006 /0 7:J O1 band med kommunens verkställighet av polismyndighetens beslut om avliv- ning av ett okänt antal förvildade katter samt yrkade skadestånd. Polismyn- digheten har på begäran överlämnat skrivelsen hit. Av anmälan jämte därtill fogade handlingar framgår bl.a. följande. fördes två personer genom polishandräckning till sjukhus för avgiftning från en fastighet i Ångsäter, . I sam- band med att detta skedde konstaterade en miljöinspektör att ett okänt antal halvvilda katter fanns på fastigheten. Katterna kunde ta sig in i och ut ur huset på fastigheten genom ett öppet fönster. I vardagsrummet påträffades en död katt som de andra katterna hade ätit av. Katterna hade varken tillgång till vatten eller foder inne i huset. Polisinspektören beslutade att Kat- terna, okänt antal men uppskattas till ett tiotal avlivas med stöd av 30 § Djur- skyddslagen (1988:534). Som skäl för beslutet anförde han följande. Det finns ingen annan tillfredsställande lösning att hantera katterna. Katterna saknar mat, vatten och daglig tillsyn. De kan inte tas om hand utan måste fångas i fälla. Katter som är enligt uppgift halvvilda kan inte stallas upp i avvaktan på utredning och beslut. Katterna kan med goda skäl anses sjuka och psykiskt skadade enär de ätit av en död katt i fastigheten. I beslutet angavs vidare att , miljöenheten, skulle verkställa beslutet och att katterna skulle avlivas i enlighet med gällande djurskyddslag- stiftning. Slutligen angavs att beslutet kunde överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol. I yttranden som polismyndigheten fogat till anmälan uppgavs bl.a. att po- lismyndigheten beklagade att katt felaktigt hade avlivats men att polisens rutiner varit tillräckliga. Anmälan handlades hos JO i två ärenden, ett avseende polismyndigheten (dnr 334-2005) samt ett avseende samhällsbyggnadsnämnden (dnr 1606-2005). Enligt överenskommelse med chefsjustitieombudsmannen , som har tillsyn över polisväsendet, handlade JO båda ärendena. I ärende 334-2005 samråddes med . Detta beslut avser båda ärendena. Vid telefonsamtal uppgav miljöinspektören följande. var hon tillsammans med vid den aktuella fastigheten i . samrådde hon med vid polismyndigheten och fick de beslutet om avlivning av katterna. Hon kontaktade då den kommunala skytten för att denne skulle ta hand om avlivningen av katterna. satte ut fällor som han kontrollerade under . talade hon med som uppgav att 11 katter då var avlivade. anmodades därefter att lämna upplysningar om handlägg- ningen av ärendet och särskilt ange om förutsättningar fanns för att vid det aktuella tillfället fatta ett beslut enligt 30 § djurskyddslagen och om ett sådant avlivningsbeslut kan överklagas. Myndigheten skulle dessutom yttra sig och 2 006 /0 7:J O1 redovisa sin bedömning av det som kommit fram. I remissvaret anfördes i huvudsak följande. Förutsättningar för att fatta beslut enligt 30 § djurskyddslagen Enligt 30 § djurskyddslagen får en polisman avliva ett djur om det påträffas så svårt sjukt eller skadat att det bör avlivas . Enligt förarbetena (prop. 1987/88:83) avser bestämmelsen endast sådana fall då det inte råder någon tvekan om att det enda handlingsalternativet är avlivande. Bestämmelsens syfte är att kunna avliva ett djur i ett akut läge. Beslutet fattas av den enskilde polismannen. Bestämmelsen synes inte vara tillämplig i här aktuellt fall. Anledningen till att beslut ändå fattades om omedelbar avliv- ning, var att detta ansågs som den enda rimliga åtgärden. Rätten att överklaga ett beslut enligt 30 § djurskyddslagen har i sitt beslut angivit att det kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Detta är inte korrekt. Överklagande får ske av beslut som statlig myndighet har meddelat. Mot bakgrund av vad som anförts i före- gående stycke, att det är den enskilde polismannen som beslutar om avlivning i ett akut läge, är detta inte att anse som ett överklagningsbart myndighetsbe- slut. önskar framföra som sin uppfattning att det inte är tillfredsställande att det inte finns möjlighet för myndigheten att fatta ett beslut om avlivning i ett fall som det här aktuella. Kostnaderna för upp- stallning eller liknande skulle bli orimligt höga. Det skulle vara av stort värde om lagstiftaren fick vetskap om de problem som detta och liknande ärenden utgör för polismyndigheterna. En ändring av lagstiftningen skulle vara önsk- värd. Anmälan remitterades till ytt- rande över nämndens handläggning, särskilt mot bakgrund av bestämmelser- na i bl.a. 30, 32 och 34 §§ djurskyddslagen. Nämnden anförde i huvudsak följande. i beslutade med stöd av 30 § djurskyddslagen att ett okänt antal halvt förvildade katter skulle avli- vas på fastigheten x:x, . Samtliga katter var omärkta. Denna paragraf användes av polismyndigheten efter bedömning att ingen annan tillfredsställande lösning fanns. Katterna var halvvilda och kunde inte stallas upp i väntan på utredning och beslut. Djurhållaren var på grund av extraordi- nära omständigheter inte i bostaden och katterna skulle då varken få daglig tillsyn eller tillgång till vatten och foder . , tillsynsmyndigheten (dvs. samhällsbyggnadsnämnden) och kan besluta om omhändertagande av djur som är utsatt för lidande enligt 32 § djurskyddslagen (1988:534).