sou · GTB343 · 2006-01-01 00:00:00 — Den förälder som inte varaktigt bor tillsammans med sitt barn kan åläggas skyldighet att betala underhållsbidrag till barnet (7 kap. 2 § första stycket FB). När barnet vistas hos denna förälder, har emel- lertid den föräldern vissa kostnader för barnet utöver det under- hållsbidrag som han eller hon kan vara skyldig att betala. har den förälder som barnet varaktigt bor tillsammans med minskade kostnader för barnet. Därför får en bidragsskyldig förälder, om han eller hon haft barnet hos sig av minst fem hela dygn, eller under en kalendermånad haft barnet hos sig i minst sex hela dygn, tillgodoräkna sig ett avdrag på det underhålls- bidrag som föräldern skall betala. Detta umgängesavdrag uppgår till 1/40 av det månatliga underhållsbidraget för varje helt dygn av barnets vistelse hos den underhållsskyldige (7 kap. 4 § första stycket FB). Under riksdagsbehandlingen av propositionen angående vårdnadsreform uttalade lagutskottet i sitt av godkända betänkande bl.a. att det borde undersökas vilka förutsättningar som finns att med förändrade beräkningsmetoder, bl.a. i fråga om vill- koren för avdragsrätten och dygnsberäkningen vid umgängesav- drag, åstadkomma förenklingar i tillämpnings- och administrativt hänseende (bet. 1997/98:LU12 s. 56, rskr. 229–230). Enligt våra direk- tiv skall vi överväga de frågor om umgängesavdrag som sålunda tagits upp. När det gäller dygnsberäkningen avses med varje helt dygn endast fullbordade kalenderdygn, dvs. tiden mellan kl. 0 och . Det dygn som barnet överlämnas från den ena föräldern till den andra ger alltså enligt nu gällande ordning inte någon rätt till um- gängesavdrag. Kalenderdygnsberäkningen har ansetts ha den för- delen att det sällan får betydelse som barnet skall anses ha överlämnats från den ena föräldern till den andra. Att frångå kalenderdygnsberäkningen och istället införa en timberäkning vore därför enligt vår uppfattning inte lämpligt, efter- som en sådan skulle kunna vålla konflikter mellan föräldrarna. Regeringen har i propositionen Ett reformerat underhållsstöd läm- nat ett annat förslag till dygnsberäkning. Regeringen föreslår att rätten till umgängesavdrag vidgas på det sättet att det dygn då bar- nets vistelse avslutas räknas som , dock inte om vistel- sen börjar och upphör . Detta innebär att ett umgänge till torsdag skall räknas som i stället för som noll dygn och ett umgänge till söndag skall räknas som i stället för som . Enligt regeringen blir avdragsrätten på detta sätt något mera rättvis utan att riskera att skapa onödiga konflikter mellan föräldrar- na om tidpunkten för hämtning och lämning. Regeln föreslås bli in- förd i både och lagen (1996:1030) om underhållsstöd. Ändringen i föreslås träda i kraft (prop. 2004/05:116 s. 40–42). Mot denna bakgrund går vi inte närmare in på frågan om dygnsberäkning. När det gäller nivån för umgängesavdraget (1/40) är gällande kvot- del bestämd med hänsyn till att den förälder som barnet bor hos har vissa fasta kostnader för barnet som inte minskar därför att barnet tillfälligt vistas hos den andra föräldern. Avdragsnivån är därför inte bestämd till 1/30, utan i stället har 1/40 ansetts vara en rimlig Enligt har kvotdelen kriti- serats i olika sammanhang och från några håll har föreslagits att avdraget borde höjas till 1/30, eftersom även umgängesföräldern har vissa fasta kostnader för barnet, t.ex. för barnets boende. Ett sätt att stimulera ökat umgänge och motverka tvister mellan för- äldrarna om umgänget, skulle enligt den utredningen kunna vara att man inom underhållsstödssystemet lät den bidragsskyldige göra av- drag med t.ex. 1/20 som boföräldern endast fick vidkän- nas ett avdrag med t.ex. 1/40; staten skulle då stå för mellanskill- naden. Denna ordning förordade dock inte Underhållsstödsutred- ningen, bl.a. eftersom underhållsstödssystemet då skulle avvika från regler samt kunna leda till bidragsplanering och till en övergång från växelvis boende till umgänge (SOU 2003:42 s. 310). De tankar framfört när det gäller kvotdelen är intressanta. Det har emellertid inte varit möjligt för oss att inom utredningstiden genomföra några närmare analyser av frågan om vilken nivå kvotdelen bör ligga på och vilka ekonomiska effekter en förändrad kvotdel i så fall skulle kunna medföra för föräldrarna. Utan en grundlig analys är det inte möjligt att lämna förslag till förändringar som innebär att regleringen med säkerhet blir bättre än nuvarande reglering. Vi vill i sammanhanget dock peka på att domstol har möjlighet att förordna om andra villkor för av- dragsrätten om det finns särskilda skäl, t.ex. förordna att en annan kvotdel skall gälla (7 kap. 4 § andra stycket FB). Dessutom står det föräldrar fritt att komma överens om andra villkor för att göra av- drag på underhållsbidraget. En undersökning av om det i övrigt finns förutsättningar att med förändrade beräkningsmetoder åstadkomma förenklingar i tillämpnings- och administrativt hänseende har inte heller varit möjligt för oss att genomföra inom utredningstiden. Som vi uppfattat de diskussioner vi haft med familjerättssekre- terare och advokater är det framförallt föräldrar med barn som bor växelvis mellan föräldrarna som har svårt att lösa de ekonomiska frågorna kring barnet. Många har framfört att i de fallen borde dels barnbidraget delas lika mellan föräldrarna, dels en förälder kunna bli skyldig att betala underhållsbidrag till barnet om föräldrarnas ojämlika ekonomiska förhållanden motiverar det. Med anledning av motioner där principen att underhållsbidrag inte utgår vid växelvis boende ifrågasatts, har lagutskottet i sina av godkända betänkanden uttalat att utskottet utgår från att frågan om under- hållsbidrag vid växelvis boende övervägs av vårdnads- kommitté (bet. 2002/03:LU10, 2003/04:LU11 och 2004/05:LU10). Frågan om en förälder skall kunna åläggas skyldighet att betala underhållsbidrag till barnet om barnet bor växelvis mellan föräld- rarna är inte helt okomplicerad. Det är t.ex. inte helt självklart om varje skillnad mellan föräldrarnas ekonomiska förhållanden skall medföra en underhållsskyldighet för den ena föräldern eller var gränsen för underhållsskyldighet annars skall gå. Inte heller är det självklart hur en beräkning av hur mycket en förälder i så fall skulle betala i underhållsbidrag, skall gå till. Frågan hänger också samman med frågan om och hur de familjeekonomiska stöden från staten fördelas mellan föräldrarna. bereds frågan om det särskilda bostadsbidraget för hemmavarande barn skall delas lika mellan föräldrarna, om barnet bor växelvis mellan dem, i Social- departementet. , som haft regeringens upp- drag att analysera och pröva förutsättningarna för en mer köns- neutral lagstiftning avseende bl.a. det allmänna barnbidraget, har föreslagit bl.a. att barnbidraget till barn som bor växelvis mellan sina föräldrar skall kunna utbetalas med hälften var till för- äldrarna. Vi menar att frågan om underhållsbidrag bör kunna utgå vid växelvis boende måste ses över i ett sammanhang, så att samt- liga ekonomiska aspekter kan vägas in i bedömningen. Utrednings- tiden har inte medgett att vi kunnat genomföra de analyser som krävs i detta avseende. Enligt våra direktiv har kritik riktats mot den praxis som utvecklats och som innebär att ett barn ibland alltjämt skall vara folkbokfört på den fastighet där familjen bodde innan föräldrarna separerade, trots att barnet till övervägande del flyttat därifrån. I direktiven anges att någon avgörande betydelse inte heller bör tillmätas en dom eller ett avtal om barnets boende. Mot bakgrund av den kritik som framförts skall vi dock kartlägga gällande praxis och lämna förslag till åtgärder för att öka förutsebarheten när det gäller folkbokföringen. Enligt direktiven är det möjligt att förutse- barheten skulle kunna förbättras genom information till föräldrarna och genom utbildningsinsatser. Det anges att en del av de problem som kan finnas särskilt vid växelvis boende eventuellt kan åtgärdas genom ändringar i andra regelsystem, vilket har skett genom änd- rade regler om underhållsstöd vid växelvis boende. Det ingår inte i vårt uppdrag att överväga dubbel folkbokföring av barn som bor växelvis hos föräldrarna. Vid de diskussioner som vi haft med familjerättssekreterare och advokater har kritik framförallt riktats mot den praktiska tillämp- ningen av folkbokföringsreglerna och det förhållandet att folkbok- föringen inte alltid följer ett domstolsavgörande eller avtal. Advo- katerna framförde också att en förälder som har gemensam vårdnad om barnet bör ges rätt att ensam överklaga ett beslut angående bar- nets folkbokföring. Barnets folkbokföring har betydelse i flera olika avseenden, bl.a. i fråga om var barnet skall gå i skola och i vissa fall hänger rätten att uppbära ett visst familjeekonomiskt stöd samman med hos vem av föräldrarna barnet är folkbokfört. Ett grundläggande krav på folkbokföringen är att den skall kunna tillgodose samhällets behov av basuppgifter om bl.a. en persons iden- titet, familj och bosättning. Därför måste den innehålla korrekta och aktuella personuppgifter. Till folkbokföringen har knutits rätts- verkningar i olika hänseenden, bl.a. såvitt gäller samhälleliga rättig- heter och skyldigheter. Detta innebär att den fyller viktiga legala funktioner och detta ställer krav på stabilitet och substans i sys- temet. I linje med detta ligger att folkbokföringen skall grundas på en officialprövning. Vid denna prövning kan den enskildes upp- fattning om var han eller hon skall anses bosatt visserligen beaktas som en omständighet bland flera, men egna önskemål har inte någon självständig eller avgörande betydelse (RÅ 1997 ref. 8). En sådan ordning är nödvändig för att förhindra missbruk av olika stödsystem. Inte heller kan någon avgörande betydelse tillmätas en dom eller ett avtal om barnets boende. Domen eller avtalet avspeg- lar nämligen inte alltid de faktiska förhållandena. Däremot är natur- ligtvis förekomsten av en dom eller ett avtal en omständighet som måste väga in i sin bedömning av var barnet skall vara folkbokfört. Den kritik som framförts när det gäller barns folkbokföring riktar sig alltså inte huvudsakligen mot folkbokföringsreglerna som sådana, utan kritiken rör framförallt den praktiska tillämpningen av dem. Eftersom frågan om var ett barn skall vara folkbokfört skall av- göras på grundval av de faktiska vistelseförhållandena skall barnet folkbokföras hos den förälder som det faktiskt bor. Problem för föräldrarna kan emellertid uppkomma inte bara när folkbokföring- en inte följer ett domstolsavgörande eller ett avtal, utan också när ett barn har dubbel bosättning. Enligt de riktlinjer som skattekon- toren skall följa, bör, när ett barn får dubbel bosättning genom att en förälder flyttar från den gemensamma bostaden, det förhållandet att barnet tillbringar mer hos den förälder som flyttat inte anses medföra att barnets folkbokföring skall ändras. Detta innebär således att barnets folkbokföring kan ändras om det finns andra omständigheter som talar för detta. När båda föräldrarna har flyttat från den ursprungliga gemen- samma bostaden, bör enligt de riktlinjer som gäller ett barn som har dubbel bosättning anses bosatt där det tillbringar flest dygns- vilor. Om barnet i dessa fall vistas i lika stor omfattning hos båda sina föräldrar, får bedömningen av var barnet skall anses ha sitt egentliga hemvist avgöras med beaktande av objektiva förhållanden såsom skolgång, förskola, vistelse , ansvar för den vardagliga omvårdnaden, praktiska angelägenheter, fritidssysslor m.m. Enligt riktlinjer bör bedömningen av var barnet bör vara folkbokfört normalt grunda sig på föräldrarnas uppgifter om barnets boende och eventuellt uppgifter från skola eller barnom- sorg. Om föräldrarna samstämmigt uppger att barnets faktiska bo- endeförhållanden ändrats torde detta, enligt riktlinjerna, kunna godtas av skattekontoret om det inte finns andra omständigheter som talar emot att uppgiften är riktig. Eftersom det är viktigt att de uppgifter som finns i folkbok- föringen är neutrala och faktiska kan vi inte finna att folkbokförings- reglerna på något sätt bör ändras. De riktlinjer som gäller för be- dömningen av var ett barn skall folkbokföras avspeglar också detta förhållande. I stället torde problemet ligga i att föräldrar inte känner till hur folkbokföringsreglerna tillämpas när det gäller barns folk- bokföring. Information i detta avseende finns emellertid hos . Det är också viktigt att socialnämnden informerar föräldrarna i frågor rörande barnets folkbokföring i samband med samarbetssamtal och godkännande av avtal. När det gäller frågan om det bör vara möjligt för en förälder som har gemensam vårdnad att ensam överklaga ett beslut om barnets folkbokföring har denna övervägts och avvisats av tidi- gare (se bl.a. prop. 1997/98:9, bet. SkU05, rskr. Det hänvisades bl.a. till att barnets folkbokföring inte är av så särpräglad natur att det finns skäl att göra undantag från huvudregeln i 6 kap. 13 § FB att vårdnadshavarna endast gemensamt kan företräda barnet. Vi anser inte att det nu finns skäl att göra en annan bedömning. det fall vårdnadshavarna inte kan komma överens i frågan får var- dera föräldern förse skattekontoret med den information som från hans eller hennes synpunkt kan vara relevant för frågans prövning. Skattekontoret får därefter göra en egen bedömning i folkbok- föringsfrågan.