sou · GTB395 · 2006-01-01 00:00:00 — Slutsatserna om lärarundantaget var att det borde behållas, att högskolan inte borde bedriva kommersialisering av forsknings- resultat eller annan riskfylld verksamhet, att högskolan inte skulle vara exploatör av uppfinningar eller innehavare av patent eller rättigheter till datorprogram, men att högskolan skulle ha ett ansvar för att det skapas goda förutsättningar för forsknings- resultatens nyttiggörande och att högskolan skulle ge forskarna en service som i princip är kostnadsfri i form av rådgivning om patent- frågor, inklusive nyhetsgranskning, juridik, utbildning samt att högskolan skulle påverka attityderna till patentering och exploa- tering och höja medvetenheten om dessa frågors betydelse (se SOU 1996:70 s. 15 f. och 220). Forskarna skulle vara skyldiga att informera arbetsgivaren om de exploaterbara resultat som de producerar och högskoleinstitutionerna skulle få del av intäkterna av en eventuell exploatering i relation till sitt bidrag till dessa. Forskningsfinansieringen – som dittills varit helt anslagsorienterad – skulle göras mer användningsorienterad. 1996/97:5, Forskning och samhälle 1996/97:5 s. 65 f. konstaterade regeringen att det är ange- läget att incitamenten förstärks för såväl högskolelärare som hög- skolor att ta till vara forskningsuppfinningar och andra resultat som kan öka näringslivets konkurrenskraft. Regeringen ställde sig i huvudsak bakom den strategi och de tankar som NYFOR-kom- mittén hade redovisat i SOU 1996:70. Högskolan skall inte ägna sig åt riskfylld verksamhet, utan exploatering av forskningsresultat borde i stället ske genom de holdingbolag som hade bildats. Hög- skolan var dock ansvarig för att erbjuda goda förutsättningar för nyttiggörande av den kunskap forskningen genererar. Regeringen ansåg därför att det var av stor betydelse att det vid högskolan skapades sådan kompetens som kan vara ett stöd för de lärare och forskare som vill exploatera sina uppfinningar. Kommersialiserbara uppfinningar från forskare och lärare vid högskolan görs i allmän- het inom ramen för statliga anställningar och med utrustning som vanligen är finansierad av staten. Regeringen ansåg att det var rimligt att högskolan skulle få en viss kompensation för de statliga resurser som förbrukats vid utvecklingen av uppfinningar som lett till lyckosamma exploateringar. En sådan återföring till högskolan borde ske genom avtal mellan högskolan och de anställda. Det ansågs grundläggande för högskolans möjligheter att vara på- drivande och stödjande för en exploatering av de enskilda arbets- tagarnas uppfinningar, liksom för möjligheterna att bevaka en avtalsmässig rätt till ekonomisk kompensation, att högskolan genom den aktuella institutionen informerades om att en uppfin- ning hade gjorts. En sådan informationsskyldighet om gjorda patenterbara uppfinningar kunde lämpligen behandlas i avtalet mellan högskolan och forskaren. Regeringen såg denna informa- tionsmöjlighet, tillsammans med högskolans rådgivningsfunktion och möjlighet till viss ekonomisk kompensation, som tre samman- hängande delar i en framflyttning av högskolans uppgift att få till stånd ett ökat nyttiggörande av forskarnas uppfinningar. 1998/99:94, Vissa forskningsfrågor Utan att föreslå någon ändring av lärarundantaget anförde regeringen i prop. 1998/99:94 att förhandlingar mellan parterna på arbetsmarknaden borde inledas i syfte att träffa ett kollektivavtal som förbättrar möjligheterna till kommersialisering av forsknings- uppfinningar. hade ett betydande antal bolag och organisationer inrättats i anslutning till högskolorna forsk- ningsbyar/teknikparker, teknikbrostiftelser, holdingbolag och forskarpatentbolag med uppgift dels att främja samarbetet mellan läroanstalterna och det omgivande samhället, dels medverka till att de forskningsresultat som kan utvecklas till uppfinningar tas till vara och kommersialiseras. Regeringen hänvisade till det dåvarande danska lagförslaget (som sedermera antagits som lag) om att rätten till uppfinningar skulle tillkomma forskare, och forskaren skall vara skyldig att informera högskolan om att en exploaterbar uppfinning har gjorts samt högskolan vara skyldig att bedöma uppfinningens tekniska och kommersiella potential. Efter förhandlingar skulle högskolan antingen kunna välja att ta över rätten till uppfinningen mot ersättning till forskaren eller överlåta till forskaren att själv exploatera uppfinningen mot avtalad ersätt- ning till högskolan. Regeringen ansåg att den danska ordningen var väl avvägd men att man i , i stället för lagstiftning, borde se till att inleda förhandlingar mellan parterna på arbetsmarknaden (se prop. 1998/99:94 s. 35 f.). 2.9SOU 1998:128, Forskningspolitik I SOU 1998:128 s. 141 f. konstaterade utredarna att någon full- ständig parallellitet mellan högskolelärare och andra anställda knappast är möjlig. Kommittén ansåg dock att det var mycket angeläget att högskolans roll stärktes när det gällde att ta hand om och skapa förutsättningar för att ekonomiskt utnyttja forsknings- resultat. Ett led i detta skulle vara den ändring kommittén föreslog om att högskolan skulle få till uppgift att medverka till att immate- rialrättsligt skyddbara forskningsresultat togs till vara för att komma till praktisk användning. Utredningen förordade att ett avtal skulle slutas där högskolelärarens rätt till patent och andra immateriella rättigheter överlåts till högskolan och där regler för ekonomisk ersättning till läraren för detta anges. Det ansågs också viktigt att i sammanhanget komma överens om möjligheter att avvakta med publicering av forskningsresultat till dess patent- ansökan lämnats in. Den akademiska fria publiceringsrätten måste vara den övergripande principen, konstaterade utredningen. Av intresse för frågan om eventuella konflikter mellan patentansök- ningar och den akademiska publiceringsrätten är även följande ut- talande (SOU 1998:128 s. 164): Den kortare fördröjning som kan föranledas av en eventuell patent- ansökan anses dock redan nu vara acceptabel. Det finns rimligen ett gemensamt intresse av att forskningsresultat inte bara uppmärksam- mas vetenskapligt utan också, när så är möjligt, kan utnyttjas i former som kommer samhället men också både läraren och lärosätet till godo. 2000/01:3, Forskning och förnyelse 2000/01:3 redovisade regeringen hur företrädare för vid ett flertal tillfällen hade haft över- läggningar med bland annat , företrädare för hög- skolor och berörda arbetstagarorganisationer för att undersöka förutsättningarna för att ingå kollektivavtal om kommersialisering av forskningsuppfinningar i enlighet med förslaget i prop. 1998/99:94 (se prop. 2000/01:3 s. 194 f.). Det rådde dock oenighet i frågan, och många ansåg att kollektivavtal närmast tar sikte på massreglering och inte på den aktuella situationen. Att träffa avtal om ersättning för lärarnas uppfinningar framstod enligt en majoritet som relativt okomplicerat jämfört med att genom kollek- tivavtal förfoga över uppfinnarens rättigheter. Däremot skulle indi- viduella avtal kunna träffas på lokal nivå. Som argument för att kollektivavtal borde förhandlas fram hade anförts att den enskilde läraren då slipper att själv förhandla fram nya avtal för varje ny uppfinning. Varken högskolorna (företrädda av ) eller de fackliga organisationerna hade dock tagit några initiativ till en kollektivavtalslösning. Regeringen ansåg därför att en kollektiv- avtalslösning inte var en framkomlig väg för att främja kom- mersialisering av forskningsresultat. En utvärdering av den danska lagen ansågs kunna ske på ett meningsfullt sätt först . Regeringen fann därför att någon ändring av gällande regler tills vidare inte borde föreslås. På uppdrag av dåvarande Närings- och utbildningsdepartementen granskade och analyserade Verket för innovationssystem () frågan om vilka åtgärder som skulle kunna underlätta kommersialisering av forskningsresultat, i synnerhet vid högskolan. Bland annat övervägdes frågan om lärarundantaget skulle behållas eller inte. Vid sina kontakter med olika högskolor fann att dessa upp- levde en del problem med det gällande svenska systemet. Problemen sammanfattades enligt följande (VP2003:1 s. 46 ff.): högskolor och forskare saknar resurser i form av kompetens och finansiella medel för att kommersialisera forsknings- resultat, forskare saknar kompetens och incitament för att i ökad utsträckning se det kommersiella värdet i sin forskning, det ökade beroendet av externfinansiering av högskolors forsk- ning medför att forskning i växande grad finansieras av utländska finansiärer som kräver rätten till forsknings- resultaten, den ökade diversifieringen av finansieringskällor ställer sär- skilda krav på avtalshanteringen, sekretess saknas för samverkansforskning och för uppfin- ningar, kommersialisering av forskningsresultat kräver hantering av intressekonflikter, högskolor har inte automatiskt rätt till del av vinst härstam- mande från en patenterbar uppfinning och kontrollerar inte holdingbolagens eventuella vinster, och högskolor får konkurrera med andra aktörer om rätten till upp- finningar som tagits fram inom ramen för högskolans verksam- het. Enligt utredarna var de uppräknade problemen – med undantag för det sist nämnda – inte av den karaktären att de skulle lösas genom ett avskaffande av lärarundantaget, även om det vore möjligt att argumentera för att det i vissa fall skulle kunna bidra till att hög- skolor fick rätten till forskarnas uppfinningar. ansåg att det inte föreföll att finnas någon situation som inte kunde lösas genom avtal. Det argument för en förflyttning av äganderätten till högskolan som går ut på att högskolan skall slippa konkurrera med andra aktörer om rätten till uppfinningar borde enligt vägas mot skälen för ett bibehållande av lärarundantaget. presenterade tre alternativa förslag till vad man skulle kunna göra med lärarundantaget. Det blev klarlagt att den dominerande uppfattningen i forskarvärlden var att lärarundantaget i någon form borde behållas (se VP2003:1 s. 48 ff.). Alla högskolor med holdingbolag har möjlighet att avtala om att äganderätten till arbetstagares uppfinningar skall övergå till högskolan mot löfte om vinstdelning med forskaren. När en högskola har en kompetent organisation för att ta till vara de anställda forskarnas uppfinningar, kommer de flesta forskare att vända sig till den egna högskolan för kommersialisering utan att detta följer av lag eller något avtal med högskolan i fråga. Mot bakgrund av att opinionen i forskarvärlden ansåg att lärarundantaget skulle behållas kom fram till att lärarundantaget borde behållas i modifierad form, och att insatser i stället borde riktas mot att utveckla högskolors kompetens att hantera forskningsresultat i kommersialiseringsprocessens första stadium (se VP2003:1 s. 50 f.). Målet för en högskola med ambi- tioner kring entreprenörskap borde enligt vara att hög- skolan redan genom anställningsavtalet såg till att förfoga över de anställdas innovationer och dela vinsten med de anställda. Modifie- ringen av lärarundantaget skulle innebära att forskaren ges en rätt att anmäla sina patenterbara uppfinningar och datorprogram till den högskola där denne är anställd. Anmälningsrätten skulle kopplas till en regel om sekretess – som forskaren skulle förfoga över – samt till en rätt att bli erkänd som uppfinnare/upphovsman av högskolan. Enligt borde det även övervägas om hög- skolan skulle ges en lagstadgad rätt till skälig del av nettointäkter från patenterbara uppfinningar som kommit till när högskolans resurser använts. Om en sådan ersättningsrätt skulle införas, skulle även en anmälningsskyldighet för patentansökningar införas. 2004/05:80, Forskning för ett bättre liv I den senaste forskningspropositionen föreslår regeringen bland annat att högskolan, som ett led i arbetet med att utveckla och främja kommersialisering av forskningsresultat, bör upprätta hand- lingsplaner för kommersialisering och tekniköverföring. Hand- lingsplanerna anges vara ett led i arbetet med att skapa professio- nella och hållbara strukturer med forskare och externa aktörer. Regeringen anser att det bör ske en översyn av holdingbolagens struktur för att förbättra bolagens möjligheter att arbeta med kommersialisering. Strukturen skall förstärkas med ett kapi- taltillskott (se prop. 2004/05:80 s. 2). Det konstateras att det är av stor vikt att dialogen mellan forskare och avnämare stärks och att ansvaret för detta vilar på både lärosätena/andra forskningsanstalter och avnämarna. Tillsammans med teknikbrostiftelserna och Industrifonden har staten bildat en ny koncern, , för finansiering av kommersialisering av idéer från både den akademiska forskningen och det kunskapsintensiva näringslivet. Den nya koncernen kommer att ha ett nära samarbete med Vin- nova (se prop. 2004/05:80 s. 148). Beträffande samverkansuppgiften konstaterar regeringen att uppgiften blivit alltmer betydelsefull och att högskolan har en viktig uppgift att fylla för samhällsutveckling och tillväxt, såväl regionalt som nationellt (se prop. 2004/05:80 s. 53 f.). Vidare kon- stateras att åtgärder för kommersialisering av forskningsresultat samt behovet av sekretess inom viss forskning ställer krav på utvecklade arbetssätt, entreprenörskap och ny kompetens inom dessa områden (se prop. 2004/05:80 s. 54). Av intresse för den särskilda frågan om lärarundantaget och dess framtid kan konstateras att regeringen anser att kommersialisering av forskningsresultat i många fall skulle underlättas om lärarun- dantaget togs bort och att regeringen därför tillsatt denna utred- ning – dir. 2004:106 om Rätten till resultaten av högskoleforsk- ningen (se prop. 2004/05:80 s. 149). Regeringen hänvisar till att många länder gått i från principen om att forskare vid högskolan äger sina resultat, att lärarundantaget kan vara ett hinder för att förverkliga statsmakternas intentioner om ett ökat utnyttjande av forskningsresultat och att de ursprungliga motiven bakom lärarun- dantaget inte längre har tillräcklig bärkraft. Ett avskaffande av lärar- undantaget är därför, enligt regeringen, ett huvudalternativ enligt direktiven för denna utredning (se prop. 2004/05:80 s. 164). Regeringen betonar dock att principerna om forskningens frihet inte på något sätt får inskränkas. Det kan tilläggas att regeringen även påpekar att publicering och patentering inte står i motsatsför- hållande till varandra. PRV har skyldighet att – högst 18 månader – hemlighålla en patentansökan. Sekretessen gäller emellertid till förmån för sökanden. Det innebär att sökanden kan besluta att publicera uppgifter om uppfinningen eller publicera patentansökan i dess helhet sedan denna väl lämnats in (se prop. 2004/05:80 s. 164). Vid en genomgång av de lagförslag som lämnats och övriga offentliga publikationer som skrivits efter 1949 är det tydligt att argumenten för respektive mot lärarundantaget i huvud- sak har sett likadana ut . På ena sidan finns en misstanke om att bestämmelsen eventuellt utgör ett hinder för att forsknings- resultat skall nyttiggöras, kommersialiseras eller komma samhället i stort till godo på annat sätt. På den andra finns en oro för att forskningens frihet skulle riskera att gå förlorad om lärarundan- taget avskaffades. Det kan tilläggas att intresset och uppmärksam- heten allt mera kommit att riktas mot avsaknaden av en effektiv organisation, som förmår att i samverkan med forskarna tillvarata och utveckla de forskningsresultat som kan vara kommersialiserbara. 3 Huvuddragen i gällande rätt Det svenska högskolesystemets grundläggande mål, dess kärn- verksamhet, är att bedriva utbildning och forskning. Vid sidan av den verksamheten skall högskolan även samverka med det om- givande samhället. Av 1 kap. 2 § första och andra punkterna högskolelagen följer att högskolans huvuduppgift är att bedriva utbildning och forskning. Utgångspunkten för denna primära verksamhet är en hög kvalitativ nivå. I högskolelagen är det därför fastslaget att högskolans utbild- nings- och forskningsverksamhet skall ha vetenskaplig trovärdig- het, att god forskningssed skall värnas och hög vetenskaplig kvali- tet skall nås i verksamheten (1 kap. 2, 3 a och 4 §§ högskolelagen). Som ett uttryck för de grundläggande målen för verksamheten värnas forskarnas integritet i 1 kap. 6 § högskolelagen. Av bestäm- melsen följer att för forskningen skall gälla att forskningsproblem fritt får väljas, forskningsmetoder fritt får utvecklas och att forsk- ningsresultat fritt får publiceras. Dessa allmänna principer om forskningens frihet fanns även högskolelag och har lag endast ändrats redaktionellt. Någon ändring i sak var inte heller avsedd (se 14 § högskolelagen (1977:218) och prop. 1992/93:1 s. 80). Forskningen kan se olika ut beroende av vilken slags forskning som bedrivs. Man kan bland annat skilja mellan fri forskning och uppdragsforskning. Fri forskning är sådan där forskaren ges hela ansvaret för hur problemen ställs och uppgifterna löses och redo- visas. Uppdragsforskning innebär att en extern beställare har ett avgörande inflytande på valet av problemområden. I tar uppdragsforskning en väsentlig plats vid högskolorna, inte minst därför att valt att inte inrätta från högskolan Huvuddragen i gällande rätt fristående forskningsinstitut, utan samlar resurserna för forskning inom högskolesystemet. Vid genomförandet av högskolelagen var uppfattningen att förekomsten av uppdragsforskning vid hög- skolan inte skulle leda till någon uppdelning av verksamheten, och de externa uppgifterna fick inte ha en sådan omfattning eller karaktär att de kunde komma i konflikt med högskolans primära uppgifter inom utbildningen och forskningen. De allmänna principerna om forskningens frihet enligt 1 kap. 6 § högskolelagen gäller därför även vid uppdragsforskning (jfr dock 8 kap. 9 sekre- tesslagen). Utöver att bedriva utbildning och forskning skall högskolan samverka med det omgivande samhället och informera om sin verk- samhet, den s.k. samverkansuppgiften eller högskolans tredje upp- gift (1 kap. 2 § andra stycket högskolelagen). Motivet till den lag- stadgade samverkans- och informationsuppgiften är statsmakternas övertygelse om att högskolan och det omgivande samhället bör vara kommunicerande kärl: högskolan måste hålla sig informerad om vilka behov och problem som dyker upp i världen utanför, som samhället måste få del av och möjlighet att utnyttja de vetenskapliga landvinningar som görs vid högskolan. Endast under förutsättning av fruktbara och livaktiga kontakter med det omgivande samhället kan högskolan fullgöra sina huvuduppgifter – att anordna utbildning och forskning – på ett kvalitativt högt- stående sätt. 1996/97:5 s. 65 anges att de särskilda sam- verkansformer som etablerats av och med högskolan alla syftar till att utveckla högskolans verksamhet mot högre samhällsrelevans. Uttrycket speglar väl tankarna bakom syftet med samverkan. Enligt den bestämmelse som gällde års högskolereform, var högskolans uppgift att på vetenskaplig grund bedriva forsk- ning och utbildning (se 1 kap. 2 § Kungl. Maj:ts stadga för universiteten och vissa högskolor (SFS 1964:461), den s.k. universitetsstadgan). I samband med högskolereformen genomför- des en särskild högskolelag. I lagen vidgades högskolans uppgifter genom att det skrevs in att, utöver att högskolan skulle bedriva ut- bildning, forskning och utvecklingsarbete, högskolan skulle informera om forskning och forskningsresultat. Efter viss språklig justering fick bestämmelsen samma innehåll och uppbyggnad i Huvuddragen i gällande rätt högskolelag och det framgick av lagen att i forskning och utvecklingsarbete ingick att sprida kännedom om verksamheten samt om hur sådana kunskaper och erfarenheter som hade vunnits i verksamheten skulle kunna tillämpas. I specialmotiveringen till bestämmelsen angavs att det faktum att informationsåtgärderna på detta sätt integrerades som en del av forskningen och utvecklings- arbetet var en terminologisk förändring i förhållande till den tidigare högskolelagen. I realiteten var det uppgifter som enligt den akademiska traditionen intimt hörde samman med forskning och utvecklingsarbete (se prop. 1992/93:1 s. 79). När högskolelagen skulle ändras konstaterade regeringen att högskolans kontakter med det övriga samhället borde öka och fördjupas och kraven på högskolorna skärpas samt att detta borde komma till uttryck i högskolelagen (se prop. 1996/97:1 s. 87 f.). Det räckte inte att endast ange att det i forsknings- och utveck- lingsarbete ingick att sprida kännedom om kunskap och om hur kunskaper och erfarenheter kan tillämpas. Uppgiften borde om- fatta spridning av forskningsinformation, samverkan med det om- givande samhället för att utveckla högskolans utbildning och forskning samt en strävan efter att högskolan skall vara till direkt nytta för allmänheten. Uppgiften skulle genomföras inom ramen för högskolans ordinarie resurser. Regeringen underströk även att en ökad samverkan med näringslivet och övriga samhällssektorer inte fick inskränka forskningens frihet. Villkoren för samverkan fick inte heller resultera i att viktiga forskningsresultat inte kom forskningen och samhället till godo. Regeringen konstaterade att högskolan kunde bidra till ett förbättrat nyttiggörande av kunskapen genom att sprida såväl nationella som internationella forskningsresultat. Det framhölls som en viktig del av samverkans- uppgiften att varje högskola informerade den egna regionen om möjligheten att vända sig till högskolan för information av olika slag. Högskolan borde arbeta för att underlätta för den egna regionen, framför allt för mindre och medelstora företag i regionen, att utveckla sina kontakter med den akademiska världen. Regeringen framhöll att högskolan har särskild kunskap om bland annat EU, informationsteknik och forskningens resultat som är av stort värde för företag och organisationer. Högskolorna har också en unik kontaktyta med andra delar av samhället och med lärosäten utomlands. Högskolan borde därför avsätta resurser för att sprida kunskap till regionens företag och för att underlätta för dessa att själva vända sig till högskolan med sina frågor. Huvuddragen i gällande rätt ansvar för att underlätta för såväl privatpersoner som företag och andra organisationer att hitta fram till informationen. 1996/97:5 s. 60 angavs det även att varje myndighet som utför forskning finansierad med statliga medel, såväl högskolor som andra forskningsutförande organ, skulle svara för att information om dess forskning fanns tillgänglig via Internet. ändrades högskolelagen så att samverkan med det omgivande samhället uttryckligen kom att anges som en upp- gift för högskolan (se 1 kap. 2 § högskolelagen). I regleringsbrevet för skrevs följande om samverkansuppgiften: Högskolorna skall i ökad utsträckning samverka med det omgivande samhället t.ex. näringsliv, offentlig förvaltning, organisationer, kultur- liv och folkbildning. Det innebär bland annat att högskolorna skall (i) spela en större roll som mottagare av erfarenheter och problem utifrån, (ii) informera om sin utbildning och forskning, samt (iii) underlätta för det omgivande samhället att få tillgång till relevant information om forskningsresultat. Högskolorna skall till redovisa handlingsprogram för samverkan med det omgivande sam- hället och vilka åtgärder som vidtagits med utgångspunkt i sådana program. I ett betänkande gjorde en sam- manställning av de samverkansformer som utvecklats mellan hög- skolor och det omgivande samhället (se SOU 1996:70 s. 43 ff.). Här följer en sammanfattning av betänkan- dets sammanställning. Kontaktsekretariaten tillkom som ett första steg i en funktion för näringslivssamverkan genom att Styrelsen för teknisk utveckling anslog pengar för att anställa kontakt- sekreterare vid främst tekniska högskolor. Syftet var att hjälpa framför allt mindre företag att hitta rätt i högskolan. En annan utvecklingsinriktning blev att bistå vid kommersialisering av forskares kompetens och uppfinningar, genom licenser eller före- tagsstart.