sou · GTB375 · 2006-01-01 00:00:00 — Allt fler länder började använda hundar i sina krigsorganisa- tioner och påbörjades försöksverksamhet på nytt inom den svenska armén, till en början med draghundar men även med hundar avsedda för rap- port- och sjukvårdstjänst. verkställdes ett beslut innan att inrätta ett arméhundväsende. Verksamheten, som förlades i och till en början benämndes Arméhundskolan, inne- fattade redan från början såväl dressyr som avel och utbildning i hundtjänst. Efter ett par namnbyten (till och till ) kom verksamheten att lyda under i stället för Försvarsdepartementet. hade namnet ändrats till , ett namn som behölls tills verksamheten bolagiserades 1992 och hundcenter AB med kommun och staten som ägare bilda- des. avvecklade staten sitt ägande i hundcenter AB och köptes skolan av Synskadades Riksförbunds (SRF) företagskoncern som drev företaget vidare under nam- net Hundskolan i fram då det gick i kon- kurs. Ett nystartat Iris-företag, , köpte delar av Hundar, tjänstehundar och tjänstehundsverksamhet För enkelhetens skull kommer hundskoleverksam- heten i åren 1936–1992 framgent att refereras till som HS (Hundskolan) oavsett egentligt namn. Förutom redan nämnda drag-, rapport- och sjukvårdshundar började man från starten att utbilda även bevakningshundar och vakthundar för militära ändamål. fördjupades ett etablerat samarbete med polisen ge- nom att de första skyddshundarna/polishundarna dresserades vid HS. Hundaveln utökades, och födde man upp mellan 100 och 125 valpar . –1953 bör- jade man internt på HS att utveckla olika testmetoder för att på ett mer systematiskt och tillförlitligt sätt jämfört med tidigare kunna bedöma hundarnas lämplighet för olika dressyrgrenar. Dessa tester och deras efterföljare kom med tiden även att få stor betydelse för avelsarbetet, och de användes både på HS och, från och med mitten av , inom Svenska , i det senare fallet under benämningen . genomgick närmare 7 000 hundar, de flesta privatägda, av ett stort antal raser Mentalbeskriv- ning Hund (MH) i SBK:s regi, en metod att beskriva hundars mentala egenskaper som har stora likheter med de tester som bör- jade utvecklas . Även de olika typer av Lämplig- hetstester () som används av polisen, Försvarsmakten med flera tjänstehundsanvändare för att bedöma hundars förutsätt- ningar att kunna fungera i tjänst har stora likheter med Hundsko- lans tester, . Testmetoder för bedömande av hundars potential som avelsdjur respektive tjänstehundar beskrivs mer utförligt i kapitel 4. påbörjades vid HS även dressyr av minhundar. Eftersom man ville att minhunden skulle ha lite annorlunda egenskaper jämfört med framför allt skyddshunden, fick detta betydelse för avelsarbetet. Förutom en något förändrad inriktning på aveln skedde en produktionsökning till ungefär 150 födda valpar . försvann draghundarna ur krigsorganisationen, men i gengäld ökade minhundarna i betydelse, och man dresserade även många bevakningshundar. hade man också börjat dressera och sälja ledarhundar för synskadade. Köpare var SRF:s föregångare, . I enlighet med rekommendationerna polisutbildnings- kommittés betänkande (SOU 1965:53) kom polishundsverksam- heten att öka i betydelse vid HS i samband med förstatligandet av polisen . För att täcka behovet av tjänstehundar utökades Hundar, tjänstehundar och tjänstehundsverksamhet uppfödningen ytterligare och föddes årli- gen 350 valpar. togs de första svenska narkotikasök- hundarna fram vid HS, och levererades de första ekipagen, både hund och förare, till . Försvarsmaktens del i verk- samheten vid HS minskade allt mer och beslutade att skolan skulle bli en självständig myn- dighet under regeringen (prop. 1970:96, SU 1970:202, rskr. Namnet ändrades i samband med detta till . Verksamheten skulle få en tydligare affärsmässig prägel där tillhandahållandet av hundar och tjänster i princip skulle vara självbärande. HS klarade dock inte att uppnå full kostnadstäckning, och anvisades årliga statsbidrag. rationaliserades minhunden bort ur Försvarsmakten. frångicks formellt principen om full kostnadsteckning, och i sam- band med detta ändrades namnet till (prop. 1976/77:157, FöU 1977/78:1, rskr. 1977/78:40). överfördes HS från Försvars- till . accelererade de ekonomiska svårigheterna vid HS trots det årliga bidraget. började dessutom Försvarsmak- ten i ökande utsträckning köpa hundar från privata leverantörer som kunde erbjuda lägre priser. Angivande bland annat dessa om- ständigheter som skäl föreslog regeringen (prop. 1987/88:126), och beslutade (bet. 1987/88:SoU24, rskr. 1987/88:303), att HS skulle vara en uppdragsmyndighet med främsta uppgift att till- handahålla ledar- och polishundar. Bortsett från omställningsbidrag var tanken att HS i och med detta skulle finansiera sina kostnader helt och hållet genom intäkter för sålda hundar och tjänster. Under slutet av 1980- och genomförde HS ett antal rationaliseringar för att minska sina kostnader, och man lyckades även öka andelen födda hundar som kunde utbildas till tjänstehundar. Inte heller nu uppnåddes målet att få balans i bud- geten. En av orsakerna till detta var den valpsjukeepidemi som drabbade hundskolan vilken bland annat innebar att man inte kunde sälja några hundar över huvud taget. I sin anslagsframställning för /92 begärde HS att verksamheten skulle delas i två delar; den ena delen, avelsverksam- heten, skulle finansieras med årliga statsbidrag och den andra, be- stående av övrig verksamhet vid skolan, genom intäkter från för- säljning. Den föreslagna strukturen fick även stöd av en av reger- ingen tillsatt särskild utredare i rapporten , över- Hundar, tjänstehundar och tjänstehundsverksamhet syn av utvecklingsmöjligheter (Dnr. S91/845/H). Utredaren anger som utgångspunkt för detta bland annat att en långsiktigt syftande avelsverksamhet kan svårligen förenas med kortsiktiga lönsam- hetsmål vad avser produktion av tjänstehundar. Regeringen ansåg i stället att verksamheten vid HS borde utformas och styras enligt affärsmässiga principer, och föreslog därför en ombildning till aktiebolag (prop. 1991/92:7). Som skäl för förslaget angavs bland annat att detta skulle vara det för HS effektivaste. I propositionen uttrycktes även en förhoppning om att det skulle medföra en lägre prisnivå på sålda hundar. Den tidigare nämnda rapporten (Dnr. S91/845/H), som fungerade som en del av underlaget för propositionen, hade kommit fram till att HS inte klarade av att till- godose behovet av ledar- och polishundar. Även detta utgjorde en- ligt regeringen skäl för att HS skulle drivas med större affärs- mässighet. ombildades HS till hundcenter AB med staten och kommun som ägare (prop. 1991/92:7, bet. 1991/92:SoU9, rskr. 1991/92:82). En följd av den nya situationen blev att det avelsarbete som bedrivits i princip upphörde och avelsmaterialet skingrades. Polisen, som stått för mer än en tredjedel av Hundskolans intäkter, minskade kraftigt sina anslag för inköp av polishundar från och med /93. Bakgrunden till detta var att centrala anslag för hundinköp upphörde i samband med att varje en- skild polismyndighet fick ekonomiskt ansvar för den egna verk- samheten. Regeringen anger i propositionen (prop. 1993/94:36) Medelstillskott till hundcenter AB att trots att det nya aktiebolaget gjort stora ansträngningar att anpassa sig till en konkurrensutsatt marknad, har bland annat de minskade polishundsbeställningarna medfört ett betydligt sämre ekonomiskt utfall än förväntat. Ägarna staten och kommun tillförde därför bolaget ett kontant aktieägartillskott . beslutade om ytterligare anslag på grund av förvän- tad förlust . genomförde en arbetsgrupp inom en översyn av hur behovet av tjänstehundar borde tillgodoses (Ds 1994:90). Arbetsgruppen konstaterade att kostna- derna för det systematiska avelsarbete som fram till början av 1990- talet bedrevs vid HS sannolikt varit omfattande, såväl vad gäller personal som de vetenskapliga insatser som lantbruks- universitet biträtt med. Det framhölls vidare att avelsarbetet, som Hundar, tjänstehundar och tjänstehundsverksamhet betecknades som välorganiserat och målinriktat, hade varit betydel- sefullt och bidragit till en hög standard på schäferstammen. Av konkurrensskäl, samt på grund av att de största statliga tjänste- hundsanvändarna – Försvarsmakten och Polisen – i ökande ut- sträckning valt att köpa sina hundar från privata hundskolor och uppfödare, ifrågasattes likväl i departementspromemorian om tjänste– hundsavel bör vara en statlig angelägenhet. I stället konstaterades att såväl användarna som privata uppfödare, intresseorganisationerna SKK och SBK samt SLU torde ha ett gemensamt intresse av att vid– makthålla och vidareutveckla en god schäferstam. En av medlemmarna i arbetsgruppens referensgrupp avgav i ett särskilt yttrande en av– vikande mening och hävdade att staten även framgent borde garan– tera tjänstehundsaveln. (1994) avvecklade staten sitt ägande i Hund- center och kommun blev ensamma ägare. drog sig även kommunen ur verksamheten och SRF:s företags- koncern övertog verksamheten och drev den vidare under namnet Hundskolan i . gick Hundskolan i i konkurs, bland annat på grund av att man gjort stora satsningar på minhundsverksamhet som man inte lyckades få avsättning för. Det nybildade köpte efter konkursen ledarhundsverksamheten, och anläggningen såldes till . har tre verk– samheter: 1.Kurser och stöd till ledarhundsförare Kurser till ledarhundsförare ges i samband med att de får sina hun- dar. Stöd innebär hjälp under ledarhundens hela verksamma liv då ekipaget får problem. Hundproduktionen omfattar kennelverksam- het, fodervärdsplacering och dressyr av i första hand ledarhundar, och även inköp och försäljning av färdiga ledarhundar. I relativt liten utsträckning produceras även andra typer av hundar, bland annat narkotikasökhundar. Tjänster innebär besiktning av el- och telestolpar där hunden är en hjälp i arbetet. Denna del av verksamhet står för en tredjedel av omsättningen och uppges vara det främsta skälet till att man gått med vinst sedan starten trots att ledarhundarna säljs till ett pris som är lägre än produktionskostnaderna. Hundar, tjänstehundar och tjänstehundsverksamhet Polisen sorterar under och består av Riks- polisstyrelsen (RPS), och de 21 polismyndigheterna runt om i landet. RPS är central förvalt- nings- och tillsynsmyndighet och skall verka för att samordna och rationalisera polisens verksamhet. Vidare ligger här ansvar för me- tod- och teknikutveckling inom polisen. RPS beslutar även hur de medel polisen tilldelas från staten skall fördelas mellan polismyn- digheterna. De 21 polismyndigheterna är självständiga från RPS i fråga om både budget och organisering. Det innebär att varje regi- onal myndighet arbetar självständigt med att dimensionera sin hundverksamhet och med att rekrytera de hundar som behövs. På riksnivå, inom RPS, finns en central hundenhet, Rikskriminal- polisens polishundtjänst, som bland annat utbildar hundförare och –instruktörer och meddelar föreskrifter för polisens hundverksam- het. Polishundtjänsten utövar även tillsyn över polishunds- verksamheten i landet. Totalt har den svenska polisen cirka 430 hundar () varav merparten, 395 stycken, är så kallade övervakningshundar (övs- hundar). Detta är de klassiska polishundarna som är utbildade i personspår, personsök inom- och utomhus, uppletande av föremål, skyddsarbete med mera. Spårning innebär att hunden följer ett spår efter en människa. De mest avancerade övs-hundarna skall som minimikrav klara att följa ett mer än två kilometer långt spår som är minst gammalt. De skall även kunna spåra i stadsmiljö. Hundens spårförmåga kan bland annat användas för att med utgångspunkt från en brottsplats förfölja en brottsling. Vid personsök arbetar hunden kopplad eller lös och försöker att med hjälp av luktsinnet och via vindburen vittring till exempel finna per- soner som gått vilse. Uppletande av föremål utnyttjas bland annat vid brottsplatsundersökningar och för att genomsöka ett område där ett gripande ägt rum. Syftet är att finna föremål som kan vara av betydelse för utredning av brottet, exempelvis narkotika eller vapen som den gripne kan ha slängt ifrån sig. Vid skyddsarbete används hunden till exempel för att avvärja angrepp på hundföraren eller för att stoppa en flyende brottsling. Den viktigaste skyddsfunktionen är dock sannolikt hundens avskräckande verkan, det vill säga att Hundar, tjänstehundar och tjänstehundsverksamhet hundens närvaro förhindrar att ett överfall eller rymningsförsök över huvud taget äger rum. Utöver övs-hundarna har Polisen även 35 specialsökhundar. En specialsökhund är utbildad i narkotikasök, bombsök, kriminalsök eller brandhärdssök. Narkotikasökhundar kan användas vid hus- rannsakningar, för att finna misstänkta depåer med narkotika i ter- rängen etc. Bombsökhundar används vid säkerhetssök, det vill säga att man i förebyggande syfte kontrollerar att det inte finns några sprängämnen på en viss plats inför något särskilt skyddsvärt eller utsatt evenemang. De kan även nyttjas för att lokalisera sprängme- del som kan finnas i ett område utan att man vet exakt var. Kriminalsökhundarna användes ursprungligen, i mitten av 1990- talet, i stort sett uteslutande för att söka efter lik eller kroppsdelar på land eller i vatten. nyttjas de alltmer vid brottsplatsunder- sökningar där de exempelvis söker efter blodspår. Brandhärdssök- hundar används som ett hjälpmedel vid utredningar av bränder som misstänks vara anlagda. Många övs-hundar är så kallade kombinationshundar eller kombihundar, vilket innebär att de har tilläggsdressyr i form av någon typ av specialsök. Vanligast är narkotikasök - fler än 110 övs-hundar har denna tilläggsdressyr. Dessa hundars sök- kompetens utnyttjas framför allt i samband med att man gör det tidigare beskrivna uppletandet av föremål vid platsen för ett gri- pande av en misstänkt person. Det förekommer också övs-hundar med tilläggsdressyr i form av vapen- och ammunitionssök eller kriminalsök. Slutligen finns det ett fåtal kombinerade vapen- och ammunitionssökhundar – bombsökhundar. Varje hund är knuten till en hundförare som har ansvaret för hunden. Tillsammans utgör hunden och hundföraren en hund- patrull. Inom de största polismyndigheterna arbetar hundförarna ofta enbart med hundrelaterad polisverksamhet. Vid övriga myn- digheter utför hundförarna i allmänhet även andra typer av arbets- uppgifter. En polishund bor alltid hemma hos sin förare och följer hans/hennes arbetsschema. En femtedel av hundförarnas arbetstid är normalt avsatt för hundträning. Förutom de 430 professionella polishundarna kontrakterar Poli- sen även i mindre utsträckning privatägda eftersökshundar (an- vänds för eftersök av försvunna personer) och fjällräddningshundar (lavinhundar) tillsammans med sina förare. Det finns cirka 15 – 20 kontrakterade hundar av vardera typen. Eftersökshundar med förare rekryteras bland de certifierade räddnings- Hundar, tjänstehundar och tjänstehundsverksamhet hundsekipagen (se även avsnitt 3.3.8) och prövas enligt Rikspolis- styrelsens föreskrifter (RPSFS 2000:8) om prövning av vissa hun- dar för eftersök av försvunna personer. Fjällräddningshundarna med förare rekryteras oftast via som bedriver utbildning av fjällräddare. Övs-hundarna i fjällregionerna har näs- tan alltid tilläggsdressyr i form av fjällräddning. Prövning sker i en- lighet med föreskrifter (RPSFS 2000:7) om prövning av fjällräddningshundar. Rekrytering och utbildning av hundar De blivande polishundarna rekryteras då de är högst från svenska eller utländska privata uppfödare eller från vanliga hundägare som av olika anledningar vill sälja sina hundar. köper man även hundar från så kallade hundhandlare vilka fungerar som mellanhänder mellan den tidigare hundägaren och Polisen. Då en polismyndighet anskaffar en hund görs i allmänhet först en inledande informell utvärdering av hunden i fråga om hälsosta- tus, ålder, allmänt intryck med mera. Om hunden verkar intressant får den genomgå ett lämplighetstest (L-test) där dess mentala egen- skaper och framtida potential bedöms. L-testet tar ungefär en tim- mes tid i anspråk och hunden får inte vara vid genomförandet. Om resultatet så långt är tillfredsställande får hun- den utföra ett arbets- och miljöprov under vilket man genom att göra enkla spår- eller sökövningar och genom att utsätta hunden för besvärliga miljöer som mörker, höga höjder, hala golv med mera, bedömer dess arbetskapacitet och förmåga att kunna hantera miljöbelastningar på ett bra sätt. Arbets- och miljöprovet sker of- tast i anslutning till L-testet och tar ungefär lika som detta. En hund som klarar även detta prov placeras hos en hundförare som har hand om hunden under en prövotid som ofta sträcker sig över . påbörjas dressyren som hundens förutsättningar att klara tjänsten värderas ytterligare. Dessutom görs en veterinärbesiktning där hundens häl- sostatus bedöms. Om inte rygg och armbågs- och höftleder redan är röntgade görs detta i samband med besiktningen. Om allt ser bra ut köps hunden in varefter den dresseras och prövas i enlighet med föreskrifter för aktuell tjänstehundstyp (övs- hundar och bombsökhundar: RPSFS 2000:5; narkotikasökhundar: RPSFS 2000:6; kriminalsökhundar RPSFS 2003:1). Hundar, tjänstehundar och tjänstehundsverksamhet För dresserade övs-hundar används flera prov med varierande svårighetsgrad för att avgöra deras tjänstbarhet. Det första provet, Tjänstbarhetsprov 1, innebär att hunden testas i grundläggande lydnads-, skydds- och spårarbete. Om hunden godkänns kan den börja användas i tjänst, dock med vissa begränsningar. i tjänst skall hunden genomgå Tjänstbarhetsprov 2 som ställer högre krav, och efter högst skall hunden klara Tjänstbarhetsprov 3 vilket är slutprovet för en fullt utbildad övs-hund. Då testas en rad olika moment; lydnad, skyddsarbete, uppletande av spår, spår i ter- räng, spår i tätort, uppletande av föremål samt eftersök av person inomhus och utomhus. Detta prov måste sedan göras med godkänt resultat för att hunden skall få vara kvar i tjänst. Poli- sen genomför utbildning för hundförarna på både central och regi- onal nivå, men hundföraren ansvarar själv för att hunden bibringas tillräckliga färdigheter. sorterar under och har en organi- sation bestående av generaldirektör med stab och huvud- processerna Brottsbekämpning och Effektiv handel. Huvud- processen Brottsbekämpning är indelad i produktionsprocesserna Storskalig och organiserad brottslighet, Gränsskydd samt Stöd- jande verksamhet. Inom Gränsskydd är verksamheten uppdelad på tre kompetenscentra (KC) - KC Flyg, KC och KC Resande - med totalt 54 brottsbekämpningsgrupper som sköter den operativa verksamheten. Målet är att det i varje brottsbekämpningsgrupp skall ingå en narkotikasökhund, vilket totalt innebär 54 hundar. Inom varje KC finns det en hundsamordnare som bland annat har till uppgift att certifiera narkotikasökhundarna och följa upp alla hundar i tjänst samt att vid behov vidta lämpliga åtgärder för att upprätthålla ekipagens tjänstbarhet. Vidare finns en så kallad natio- nell specialist placerad på i som har det administrativa ansvaret vad gäller samordning och utvecklingsarbete avseende hundverksamhet. Den na- tionelle specialisten fungerar även som länk mellan hundsamordnarna och ledning. Narkotikahundsverksamheten inom KC Flyg är inriktad på genomsökning av flygpost och bagage samt sök Hundar, tjänstehundar och tjänstehundsverksamhet direkt på person i samband med utpassering genom tullfilter. Motsvarande verksamhet inom KC är främst inriktad på kontroll av båt- och lastbilstrafik. KC Resande genomför narkotika– sök bland annat ombord på tåg och kontrollerar person–trafiken på färjor. använder sig enbart av narkotikasökhundar, men myndigheten har även utrett och bedrivit viss försöksverksamhet beträffande möjligheten att dressera hundar för att kunna utföra tobaks- och vapensök. har () drygt 50 hundar i tjänst, knutna till var sin hundförare. Principen för ett ekipage är densamma som inom polisen: föraren är ansvarig för hunden som är inhyst i dennes hem. Om en förare är borta från arbetet , till exempel på grund av föräldraledighet, övertar dock en annan förare hunden för att den skall kunna vara i tjänst så mycket som möjligt. Rekrytering och utbildning av hundar köpte tidigare färdigdresserade narkotikasökhundar från olika hundskolor. utbildar hundförare själva sina hundar. Förfarandet vid anskaffning av blivande narkotikasök- hundar liknar i stor utsträckning polisens anskaffningsprocedur, såväl vad gäller tester som prövotid och hälsoundersökningar. Hundarna rekryteras oftast från svenska hundägare eller privata uppfödare som vill sälja en vuxen hund, men även hundar med ut- ländskt ursprung förekommer. Utbildningen av hundarna och hundförarna startar på egen skola i där ekipa- gen grundutbildas . Sedan fortsätter hundförarna dressyren på egen hand på den lokala arbetsplatsen varefter ekipagen prövas och de som god- känns blir certifierade och kan börja användas i tjänst. Hundarna skall kunna känna igen och markera ett antal olika narkotiska pre- parat. Både vid urval av lämpliga hundämnen och vid dressyren läggs stor vikt vid att hunden skall klara av att arbeta i skiftande och besvärliga miljöer, som bullriga och trånga utrymmen, i passa- gerarströmmar vid tullfilter, på höga höjder och så vidare. Efter att hunden certifierats som narkotikasökhund genomgår ekipaget en veckolång fortbildningskurs på hundskolan i . Hundar, tjänstehundar och tjänstehundsverksamhet utbildas även instruktörer på skolan i , vilka på lokal nivå skall kunna bistå hundförarna i dressyren. är en egen myndighet som leds av Kriminal- vårdsstyrelsen med huvudkontor i . I övrigt finns fem regionkontor lokaliserade till , , , och , vilka utövar tillsyn över de 35 kriminal- vårdsmyndigheter som finns över hela landet. Kriminalvårds- myndigheterna består av fängelser (anstalter), häkten och frivårds- kontor. Inom kriminalvården finns också en transporttjänst. Kriminalvården äger 12 narkotikasökhundar och har be- ställt ytterligare två. säkerhetsgrupp (KVS) har det övergripande ansvaret för hundarna och en av hundförarna har det praktiska ansvaret för samordningen av arbetet. Varje hund är knuten till en specifik anstalt, men kan även utföra uppdrag på andra anstalter och häkten i samma region. Hundförarna är ansva- riga för hundarna och har dem i hemmet enligt samma principer som hos Polisen och . Kriminalvårdens hundar har snarlik dressyr som hundarna inom . En skillnad är att kriminalvårdens hundar generellt sett tränas på betydligt mindre mängder narkotika än . Skä- let till detta är att medan arbete framför allt är inriktat på att finna lite större narkotikapartier, används kriminalvårdens hundar främst till att söka i celler och besöksutrymmen där de för- väntade beslagen är små. Kriminalvårdens narkotikasökhundar an- vänds även för att förhindra att narkotika smugglas in på anstal- terna. Rekrytering och utbildning av hundar Tio av de tolv hundar kriminalvården har har köpts färdig- dresserade från . Av resterande två hundar har en tränats av sin förare i samarbete med Polisen, den andra i samar- bete med . Förarnas utbildning som genomförs hos leverantören ingår i priset för hunden. Hundar, tjänstehundar och tjänstehundsverksamhet vården har sökt utökat samarbete med Polisen vad gäller såväl fort- bildning som kvalitetssäkring och hundanskaffning. I finns () närmare 290 ledarhundar. En ledar- hund fungerar som ett hjälpmedel för en gravt synskadad eller blind person så att han eller hon kan röra sig mer obehindrat i sam- hället. Ledarhunden förs i en sele och är bland annat dresserad att undvika hinder, att stanna vid trottoarkanter och trappor samt apportera föremål som föraren tappar. Det är dock alltid föraren som är den styrande parten och som avgör vilken väg ekipaget skall gå. Dressyren av en ledarhund är omfattande och tar mellan ett halvt och i anspråk.