sou · GTB354d4 · 2006-01-01 00:00:00 — Har det framkommit uppgifter som innebär påtaglig risk för misskötsamhet skall permission således inte beviljas även om den individuella minimitiden enligt verkställighetsplanen är inne. Som påtalats i avsnitt 7.2.7 måste det dock finnas godtagbara skäl för att göra avsteg från planen. För de som avtjänar straff som uppgår till eller i sluten anstalt måste en fjärdedel av strafftiden ha avtjänats innan normalpermission kan komma ifråga, dock . I öppen anstalt är minimitiden en månad om strafftiden är högst , om strafftiden är över och högst och om strafftiden är men lägre än . För de som avtjänar eller livstid är kvalifikationstiden och . Någon kvalifikationstid för särskild permission och fritidsaktiviteter utanför anstalt finns inte reglerad. Enligt kommitténs mening framstår en minimitid om en fjärdedel av strafftiden som väl avvägd liksom den nu gällande minimitiden för de som avtjänar eller livstid. Det skulle kunna övervägas om det inte borde passera än för de som har kortare fängelsestraff. En minskad möjlighet till permission för kortidsdömda skulle sannolikt leda till minskad införsel av narkotika och andra otillåtna föremål samt frigöra resurser som krävs för att utföra kontroller i samband med permissioner och besök. Med en begränsning av möjligheten till permission minskar behovet av drogkontroller vilket gör att de intagna i minskad omfattning behöver utsättas för den integritetskränkning som kontrollerna medför. Dessutom skulle många intagna inte behöva löpa risken att på medintagnas begäran tvingas ta in narkotika. En minskad möjlighet till permission för korttidsdömda skulle visserligen drabba de som sköter sig och ej utsätts för påtryckningar. Den olägenhet som detta medför framstår dock inte som alltför stor vid en kortare tids verkställighet på anstalt. Å andra sidan är det angeläget att den intagne kan upprätthålla de positiva kontakter som han har i samhället. Det bör därför inte dröja allt för länge innan den intagne kan få permission. Enligt kommitténs mening får anses vara en rimlig tid som skall ha avtjänats i anstalt innan permission kan komma ifråga. Någon skillnad för det fall att den dömde skall avtjäna sitt straff på anstalt av lägre säkerhetsklass bör inte finnas. Som regel bör de flesta korttidsdömda som kan placeras på nuvarande öppna anstalter kunna verkställa straffet genom korttidsboja. Om så inte bedöms vara fallet kan det initialt vara nödvändigt med en mer sluten placering. Den nu angivna minimitiden bör gälla vid alla former av permission som sker i utslussningssyfte. Om det finns särskilda skäl bör det dock finnas möjlighet att innan minimitiden förflutit få permission vid ett speciellt tillfälle. Det kan t.ex. röra sig om ett nödvändigt besök hos eller arbetsförmedlingen. Eller så kan den som påbörjat en behandling mot sitt missbruk behöva lämna anstalten vid något eller några tillfällen för att kunna fullfölja en behandling som påbörjats före verkställigheten. Vid bedömningen av om särskilda skäl föreligger kan hänsyn tas till att den dömde vistas på en mindre sluten avdelning och avancerat till en förhöjd nivå i verkställigheten. Permission bör självklart inte beviljas om det finns påtaglig risk för att vistelsen utanför anstalt skulle leda till fortsatt brottslig verksamhet eller annan allvarlig misskötsamhet. En individuell bedömning måste göras i varje enskilt fall. Den som skall utvisas eller avvisas bör inte vara helt utesluten från möjligheten att få permission. Det kan förutsättas att det i dessa fall ofta kommer att föreligga påtaglig fara för att den dömde undandrar sig fortsatt verkställighet. Finns det på grund av särskilda omständigheter i det enskilda fallet inte någon sådan risk bör dock permission beviljas. Det kan t.ex. röra sig om en person som har sin egentliga förankring i och därför har ett mycket litet intresse av att fly landet. Något krav på att utevistelsen i varje enskilt fall skall underlätta återanpassningen i samhället behöver enligt kommitténs mening inte ställas upp. Detta innebär att även dömda som kan anses ha en förhållandevis socialt etablerad situation bör tillåtas att vistas utanför . Permissionen bör vara förenad med de villkor som är nödvändiga för att i varje enskilt fall tillgodose permissionens syfte och upprätthålla erforderlig kontroll. Kriminalvården bör regelmässigt ställa upp villkor om var den dömde skall befinna sig under permissionen. Detta gäller såväl resväg som vistelseort. Vid utformning av sådana villkor kan hänsyn tas till brottsoffers intressen, t.ex. genom föreskrivande av förbud att besöka eller ta kontakt med brottsoffret. Villkor kan t.ex. också ställas om anmälningsskyldighet hos kriminalvården eller polisen eller skyldighet att hålla kontakt per telefon med viss tjänsteman vid anstalten under permissionen. Särskilda kontaktpersoner bör också kunna anlitas för stöd och kontroll. Ett förbud mot att inta alkoholhaltiga drycker bör ställas upp när det finns anledning. Det finns däremot inte anledning att särskilt förbjuda redan straffbelagt handlande, t.ex. bruk av narkotika. Kriminalvården måste i samband med permissionsbeslutet särskilt överväga vilken kontroll som skall förekomma under permissionen. Kontrollnivån bör anpassas individuellt och kan bli lägre allt eftersom som verkställigheten fortskrider enligt plan. Det får ankomma på kriminalvården att bedöma vilken kontroll som skall komma ifråga. Om det finns behov av särskilt ingående kontroll kan den dömde vara ställd under bevakning hela permissionstiden. I andra fall kan det räcka med telefonsamtal under permissionen med permittenten eller en kontaktperson. Efter permissionen kan intyg och färdbiljetter förevisas liksom en genomgång hållas med den intagne. Intagna som har eller har haft ett dokumenterat missbruk bör vara underkastade drogkontroller före och efter permissionen. Efter hand som den intagne visat förmåga att ta ansvar för sin situation och följa verkställighetsplanen bör denna kontroll kunna minska. Kriminalvården underrättar polisen om vissa permissioner. Detta samarbete bör fortsätta och det bör övervägas i särskild ordning om polisen inte alltid bör underrättas om permission eller få tillgång till uppgifter som utvisar när permission skall äga rum. Det finns enligt kommitténs mening inte skäl att införa intensiv- övervakning med elektronisk kontroll (fotboja) vid permissioner. Detta skulle kräva mycket stora resurser och är sannolikt inte praktiskt genomförbart. Skulle det finnas behov av sådan kontroll bör det istället övervägas om permission överhuvudtaget bör beviljas eller om andra särskilda kontrollåtgärder bör vidtas. Kommittén anser sig inte heller ha möjlighet att inom tidsramen för utredningen överväga om positionsbestämning med GPS- system bör tillåtas för att klargöra var permittenten befinner sig. Kriminalvården har inte någon rätt att utöva sina kontroll- befogenheter i andra länder. Möjligheten att få hjälp från utländska myndigheter att utöva kontroll över permittenter torde vara mycket begränsad. Det kan också skada förhållande till andra länder om intagna tillåts att lämna landet, i synnerhet om den dömde under permissionen skulle begå nya brott i det andra landet. Den dömde bör därför inte få lämna under permissionen annat än när synnerliga skäl föreligger. Sådana skäl kan inte anses föreligga annat än i sällsynta undantagssituationer. Det kan t.ex. röra sig om dömda som vistas nära gränser och i anstalt behöver bege sig dit för att ombesörja viktiga angelägenheter. Om kriminalvården överväger att tillåta permission utomlands måste berörda myndigheter i det andra landet alltid underrättas. Motsätter sig den utländska myndigheten att den intagne får resa till det ifrågavarande landet bör permissionen inte beviljas. Den nu angivna begränsningen av vistelseort under permission gäller såväl svenska som utländska medborgare. Inom ramen för EG-samarbetet råder visserligen fri rörlighet för personer. Varje enskilt medlemsland har dock fortfarande ansvaret för upprätt- hållande av lag och ordning samt för att skydda den inre säker- heten. Något hinder mot att inom ramen för detta ansvar begränsa möjligheten för intagna att under verkställigheten röra sig fritt finns inte. För att förstärka kontrollrutinerna och i efterhand kunna genomföra nödvändig uppföljning och utvärdering av verksam- heten bör Kriminalvården alltid dokumentera vilken kontroll som man bedömt att behövdes under permissionen och vilken kontroll som de facto förekommit. Det kan förekomma att det efter permissionsbeslutet visar sig att förutsättningarna för permission är uppfyllda. Exempel- vis kan det framkomma konkreta uppgifter som visar att det finns en påtaglig risk för brottslig verksamhet eller missbruk. I sådana fall skall kriminalvården återkalla permissionsbeslutet. Det kan också framkomma uppgifter som gör att andra villkor bör meddelas, t.ex. förbud att vistas på viss plats. Kriminalvården har en skyldighet att ställa upp erforderliga villkor samt vidta erforderliga stöd- och kontrollåtgärder. Om det efter nödvändig kontroll och uppföljning visar sig att den dömde skött permissionsvillkoren talar detta för att han eller hon kan beviljas fler permissioner. Missköter däremot den intagne permissionen, t.ex. genom att avvika från uppgjord resplan eller vistas på annan än förelagd plats, kan det behöva gå innan permission beviljas igen. Den intagne kan också efter en helhets- bedömning komma att flyttas ner till grundnivån i förmåns- systemet. För att den intagnes skötsamhet skall kunna premieras måste kriminalvården noga följa upp utfallet av permissionen. Kommitténs förslag och bedömning: Det skall även i fortsättningen vara möjligt att få frigång för att utföra arbete, delta i undervisning eller utbildning, få behandling eller delta i någon annan godkänd verksamhet. Frigång skall inte få beviljas om det finns risk för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig under frigången. Härutöver skall krävas att den intagne befinner sig på förhöjd nivå i förmånssystemet samt att hälften av strafftiden har avtjänats, dock . Frigång skall äga rum under sådan del av verkställigheten att den kan övergå direkt till villkorlig frigivning. I beslut om frigång skall anges vilka villkor som skall gälla för vistelsen utanför anstalt. Ställning skall tas till vilken kontroll som skall förekomma under själva utevistelsen. Tillämpningsområdet för frigång bör utökas betydligt. Om den intagne befinner sig på den högsta nivån i förmånssystemet kan han eller hon få möjlighet att vistas utanför anstalten och under längre sammanhängande perioder (utökad frigång). Detta förutsätter att sysselsättnings- och boendeförhållandena är ordnade. Utökad frigång skall kunna inledas med krav på att den dömde på bestämda tider skall vistas i sin bostad. Detta villkor skall kunna kontrolleras med elektronisk övervakning. har tillämpats inom svensk kriminalvård och förekommer under liknande former i de flesta europeiska länder. På det hela taget fungerar institutet väl och antalet fall av misskötsamhet är lågt. Frigång bör därför finnas kvar som ett viktigt utslussningsalternativ. Kommittén vill emellertid understryka att vistelsen utanför anstalt sker på prov och fortlöpande måste utvärderas. Om den dömde är skötsam och följer de regler som gäller för frigången bör denna kunna fortsätta och övergå till villkorlig frigivning. Om den dömde inte klarar av att vistas utanför anstalt skall han eller hon däremot återföras till därifrån fortsätta utslussningsarbetet. Frigångens omfattning skall vara individuellt utformad och ställas i proportion till strafftidens längd, annan vistelse utanför anstalt samt den dömdes behov. Detta bör avgöras inom ramen för verkställighetsplaneringen. Även om frigången skall planeras individuellt efter av kriminalvården fastställda riktlinjer bör vissa gränser anges i lag. Det bör således anges i lag att av straffet skall ha verkställts innan den dömde kan få tillstånd till frigång. För att få ett konsekvent och sammanhållande system bör minimitiden sättas till hälften av strafftiden. Dessutom bör gälla att frigång inte får beviljas förrän har avtjänats. Något krav på hur omfattande sysselsättningstiden skall vara bör inte ställas upp i lag. Det ligger dock i saken natur att alltför glest förekommande verksamhet inte bör förekomma. Är det endast fråga om ett fåtal tillfällen bör istället övervägas om t.ex. permission kan komma ifråga. Normalt bör verksamheten pågå vid ett flertal tillfällen och vara strukturerad efter vad som vanligtvis gäller i samhället. Vid yrkesarbete bör t.ex. frigången ske varje vardag under sedvanliga arbetstider. Det kan emellertid ibland vara lämpligt med en inslussningsperiod i arbetslivet där arbetstiden är mer begränsad. Frigång bör normalt kunna pågå under 3–4 månader. Vid mycket långa strafftider där annan vistelse utanför anstalt förekommer i mer begränsad utsträckning bör undantagsvis kunna accepteras ända upp till frigång. För att frigången skall fylla sitt syfte bör den ha en viss varaktighet, vid sedvanligt yrkesarbete i vart fall någon månad. Det kan dock undantagsvis tänkas kortare tidsperioder, t.ex. vid studiecirklar eller behandling i öppen vård. Frigången måste planeras in i rätt skede av verkställigheten. Som redan angetts skall av verkställigheten ha förflutit innan det blir dags för frigång. Flera framgångsrika permissionstillfällen bör också ha ägt rum. Som regel bör frigången sedan planeras så att den dömde kan gå direkt över från att ha frigång till att beviljas villkorlig frigivning. Undantagsvis kan det dock tänkas fall där det framstår som rimligt att frigång beviljas i ett tidigare skede av verkställigheten. För att frigång skall kunna beviljas bör krävas att den dömde visat att han eller hon vill leva ett icke-kriminellt och även i övrigt samhällsanpassat liv. En sådan vilja måste ha kommit till uttryck genom att verkställighetsplanen har följts. Den som befinner sig på grundnivån i verkställigheten skall aldrig kunna komma ifråga för frigång. Innan en intagen beviljas frigång måste en noggrann riskbedömning göras. Även om det knappast går att helt utesluta att en person gör sig skyldig till brott bör frigång som regel vara utesluten om det i det enskilda fallet anses finnas risk för att den dömde kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig under vistelsen utanför anstalt. Den som är i behov av missbrukarbehandling bör som regel få sådan antingen inom anstalt eller genom placering på särskilt vårdhem. I undantagsfall bör dock frigång kunna beviljas för t.ex. missbruksbehandling i öppenvård. I sådana fall finns det som regel alltid en viss risk för återfall i missbruk. En sådan risk får accepteras. Det måste dock alltid övervägas om den dömde kan klara av vistelsen utanför anstalt. Är det helt orealistiskt att tro att den dömde skall klara av de krav och villkor som är förknippade med vistelsen utanför anstalt bör frigång inte medges. Som framhållits i tidigare avsnitt bör kriminalvårdens möjligheter att på prov och under mer kontrollerade former slussa ut intagna från anstalt till frihet utökas. Detta kan ske bl.a. genom att tillämpningsområdet för frigång utökas betydligt. Kommittén föreslår, att det införs möjlighet för den dömde att under frigången tillbringa nätterna i sin bostad. För att sådan utökad frigång skall komma ifråga måste den dömde ha gjort sådana framsteg under verkställigheten att han eller hon avancerat till högsta nivån i förmånssystemet. Under frigången skall stränga krav på skötsamhet råda och kriminalvården skall utöva en ingående kontroll. Den utökade formen av frigång bör ha föregåtts av ett flertal korta vistelser utanför anstalt genom permissionssystemet och eventuellt frigång . Den dömde måste ha visat förmåga att ta ökat ansvar och hantera allt mer frihet. Frigången kan inledas med sysselsättning och vistelse i anstalt och . Om frigången faller väl ut skall det finnas möjlighet för den dömde att inte behöva komma tillbaka till anstalten och natt. Vistelsen i anstalt kan efterhand bli alltmer sporadisk och skall den dömde inte behöva komma tillbaka till anstalten. Undantagsvis kan den dömde redan i början av frigången få tillbringa även nätterna utanför anstalten. När tidpunkten för villkorlig frigivning inträder får övervägas om den dömde bör ställas under övervakning. Så bör ske om den villkorligt frigivne är i behov av fortsatt utslussning med stöd och kontroll. Det bör också vara möjligt att förena den utökade frigången med krav på att den dömde finns i sin bostad vissa bestämda tider. Kontroll av detta bör kunna ske med elektroniska hjälpmedel. Genom att uppställa sådana krav och utöva sådan kontroll uppnår man att frigången kan ges ett så ingripande moment att den inte upplevs som en urholkning av det utdömda fängelsestraffet. Detta är särskilt viktigt när frigång övervägs för personer, som inte har något uttalat behov av frigång för att klara en återanpassning till samhället. Kontrollen av den dömde underlättas också, vilket är särskilt viktigt i början av frigången. Eftersom de personer som får frigång generellt sett måste anses utgöra ett betydligt mindre riskmoment än de som beviljas frigivningsboja (se avsnitt 27.6) bör det dock vara möjligt att använda den elektroniska kontrollen i mindre omfattning och än vad som gäller för frigivningsboja. Utökad frigång måste föregås av noggrann planering från kriminalvårdens sida och frigången måste kontrolleras och följas upp. Den dömde måste ha skyldighet att hålla regelbunden kontakt med kriminalvården. Om kontakterna skall ske med frivårds- eller anstaltspersonal bör avgöras av kriminalvården och kan skilja sig åt efter de individuella förhållandena. I början av frigången kan det vara en rimlig ordning att den dömde i första hand har kontakt med anstalten, t.ex. genom besök. Frivårdspersonal bör delta i utslussningen och kan överta det huvudsakliga ansvaret för frigången och den fortsatta verkställigheten. Kommittén vill här understryka att det är av mycket stor vikt att samarbetet mellan personal från anstalt och frivård fungerar. För att utökad frigång skall kunna komma ifråga måste det ställas höga krav på den dömde. Åtgärden syftar till att utgöra ett kraftfullt incitament för den dömde att ta eget ansvar för ett samhällsanpassat liv utan kriminalitet. Vid den riskbedömning som skall göras inför varje utslussningsåtgärd måste hänsyn tas till att det ofta kan vara särskilt riskfyllt att tillåta vistelse utanför anstalt . Frigång bör därför som regel inte komma ifråga För att säkerställa påföljdssystemets trovärdighet måste av straffet ha avtjänats för att frigång skall kunna beviljas. Detta är också viktigt för att kunna få en fungerande utslussning och göra en säkrare bedömning i behovs- och riskhänseende. Som tidigare angetts bör frigång därför kunna beviljas först när hälften av strafftiden verkställts, dock . Frigången i allmänhet och utökad frigång i synnerhet kan inte anses lika ingripande som vistelse i anstalt. Det skulle därför kunna finnas en risk för att förtroendet för påföljdssystemet äventyras. Den risken bör sammantagen med övrig utvidgning av utsluss- ningssystemet tas på stort allvar. Frigången skall dock som vara föremål för villkor om ordnade förhållanden och ingående kontroll från kriminalvårdens sida. Den skall endast kunna komma ifråga för dem som visat prov på skötsamhet och förändringsvilja under verkställigheten. Frigången förutsätter också att veder- börande fortsätter att uppfylla skötsamhetskraven. Skulle det visa sig att den dömde inte kan hantera friheten skall han återföras till anstalt. Det utökade användningsområdet utgör således ett starkt incitament till skötsamhet och förändringsvilja som det innebär en mjukare övergång från anstalt till frihet. Kommittén har övervägt om inte den nu föreslagna ordningen skulle kunna åstadkommas på annat sätt, t.ex. inom ramen för vill- korlig frigivning eller permission eller som en ny utslussningsform. Enligt kommitténs mening bör dock villkoren och kontrollen för mer omfattande vistelse utanför anstalt redan när halva straffet verkställts vara betydligt mer rigorösa än vad som i regel behövs eller är skäligt eller ens lämpligt vid villkorlig frigivning. Såväl praktiska som pedagogiska skäl talar också för att den dömde under sådan straffverkställighet bör vara inskriven i anstalt. Exempelvis måste kriminalvården ha full möjlighet att snabbt ingripa om villkoren för frigången åsidosätts. Det är också främmande för konceptet villkorlig frigivning att låta den förenas med långtgående krav på hur den frigivne skall tillbringa sin tid. Den nu föreslagna ordningen har vissa likheter med den långtids- eller frigivningspermission som tidigare förekommit inom svensk kriminalvård. Det finns dock avgörande skillnader mellan den nu föreslagna ordningen och dessa institut beträffande förutsättningar, villkor och kontroll. Den nu föreslagna åtgärden uppvisar större likheter med det nuvarande frigångssystemet och passar bättre in i Benämningen frigång uttrycker enligt kommitténs mening också på ett bra sätt vad åtgärden innebär. Det finns därför inte anledning att placera in den nu föreslagna ordningen inom ramen för permissionssystemet eller som en egen utslussningsform. Beslut om frigång bör alltid vara förenad med de villkor som är nödvändiga för att i varje enskilt fall tillgodose frigångens syfte och kunna upprätthålla nödvändig kontroll. Villkor om tid och plats för frigången samt resplan bör alltid ställas upp. Vidare bör det alltid utses en kontaktman på anstalten och en på den plats där den dömde skall ha sin sysselsättning. Liksom vid permission bör hänsyn tas till brottsoffers intressen. I den utsträckning som behövs kan villkor om anmälningsskyldighet, skyldighet att hålla telefonkontakt eller förbud att nyttja alkohol ställas upp. För att frigång skall få beviljas skall den dömde ha ordnad bostad och sysselsättning. Det måste därför alltid meddelas villkor om vistelseadress och sysselsättning. Den dömde får själv svara för sitt uppehälle genom lön, studiemedel, sysselsättningsstöd eller liknande. Kriminalvården skall således inte svara för boendekostnaden under vistelsen utanför anstalt. Om den dömde inte har ordnad bostad kan kontrollerat boende vara ett alternativ. Kriminalvården bör kunna bistå den dömde genom att lämna råd och slussa honom eller henne vidare till de instanser i samhället som kan vara behjälpliga med bostadsförmedling, bostadsbidrag och sysselsättning. För att systemet skall vara trovärdigt är det av stor vikt att kriminalvården kontrollerar att det verkligen är en riktig och lämplig sysselsättning som utövas. Det får till exempel inte accepteras att en person som har näringsförbud driver verksamhet i strid med förbudet. Om det görs gällande att det är ett vanligt arbete bör kriminalvården kontrollera att skatt och sociala avgifter betalas in. I samband med frigångsbeslutet skall ställning tas till vilken kontroll som skall förekomma. Om den dömde vistas i anstalt under nattetid måste erforderlig kontroll utövas vid ankomsten till anstalten. Det kan t.ex. röra sig om drogkontroller och kropps- besiktning. Om den dömde vistas utanför anstalt måste kriminal- vården utöva en ingående kontroll, genom besök i bostaden och på arbetsplatsen. Den dömde bör också vara skyldig att själv hålla kontakt med kriminalvården. Kontakten bör i början av den utökade frigången ske och kan efterhand tunnas ut. Mer sällan än ett tillfälle bör dock inte förekomma och då endast när den villkorliga frigivningen är mycket nära förestående. Den dömde bör inte utan godkännande tillåtas att tillbringa nätterna på annan plats än i bostaden. Något krav på särskilda aktiviteter behöver inte ställas upp. Kriminalvården måste dock hålla sig väl underrättad om vad den dömde företar sig och bör vid behov kunna uppställa villkor för detta.