sou · GTB337 · 2006-01-01 00:00:00 — Tänkbara förklaringar till att så få klarar auktorisationsprovet är bl.a. att de som anmält sig hade för dåliga förkunskaper för att till- godogöra sig utbildningen, att de deltagit i utbild- ningen, inte genomgått alla kurser eller att de inte fått tolkträning i sitt eget språk. Andra förklaringar kan vara att det brister i rekryte- ringsförfarandet, att de inte deltagit i någon tolkutbildning alls eller att de inte känner till vad provet innebär. För att garantera att kontakttolkutbildningen håller en önskvärd kvalitet föreslår vi att TÖI ges i uppdrag att formulera kunskaps- mål som ska uppnås efter slutförd kontakttolkutbildning. Dessa mål ska vara mätbara och kunna resultera i att en person blir antingen godkänd eller ej godkänd efter slutförd grundutbildning. En sådan ordning skulle garantera önskvärd kvalitet och likvärdig- het i utbildningen oberoende av utbildningsanordnare. För deltagare som företräder små tolkspråk, som inte fått språk- handledning under grundutbildningen, bör ett intyg utfärdas som visar vilka moment som personen ifråga har deltagit och blivit god- känd i. Vårt förslag: Studievägledning bör förekomma som ett obliga- toriskt inslag under den sammanhållna grundutbildningen till kontakttolk. Av våra enkätundersökningar framgår att bland de auktoriserade tolkarna inte fått någon studievägledning. Bland de icke auktoriserade var motsvarande siffra . Flertalet av dem som fått studievägledning uppgav att det skett genom tolk- förmedlingen och ett mindre antal angav folkhögskola eller annan. I den försöksverksamhet som bedrivs vid två folkhögskolor (avsnitt 7.6.5) framhålls vikten av att kunna erbjuda de studerande aktiv och kontinuerlig studievägledning. Vi instämmer i detta och konstaterar att det bl.a. av resursskäl tidigare inte har varit möjligt att erbjuda studievägledning. Eftersom utbildningen varit splittrad på vecko- och veckoslutskurser på folkhögskolor eller erbjudits som cirkelverksamhet har detta också inneburit att konti- nuerlig studievägledning i praktiken inte varit möjlig att genom- föra. Inför starten av utbildningen och under introduktionskursen är det viktigt att deltagaren har möjlighet att diskutera sina förutsätt- ningar att delta i utbildningen och hur deltagaren föreställer sig utbildningen osv. Dessa diskussioner bör sedan ligga till grund för den individuella studieplan som bör upprättas för varje individ och vid behov revideras under utbildningens gång. bör enskilda samtal föras med deltagarna om vilka svårigheter som deltagaren möter, vilka insatser som krävs, om deltagaren behöver komplettera t.ex. sina allmänkunskaper om eller sina kunskaper i svenska eller det andra språket. Samtal med deltagarna bör även föras utifrån ett övergripande perspektiv om framtiden som tolk, den blivande yrkesrollen, förväntningar m.m. Det är viktigt att framhålla att vägledning är en process som bör pågå under hela utbildningen och att samtalen bör ha en sådan karaktär att deltagaren själv formulerar målen för sin utbildning. Olika individer har olika behov av vägledning. I de återkommande samtalen kring den enskilde individens studier är vägledningen ett viktigt inslag för att möta skilda behov. För att upprätthålla konti- nuiteten i dessa samtal och skapa ett förtroende mellan deltagaren och vägledaren är det viktigt att det är samma person som deltaga- ren möter under hela processen. En person som /utbildare/vägledare bör därför finnas tillgänglig hos respektive utbildningsanordnare under utbildningen. Vårt förslag: TÖI:s ansvar att följa upp, utvärdera och utöva tillsyn över den sammanhållna grundutbildningen till kontakt- tolk bör förtydligas. I TÖI:s nuvarande uppdrag ingår som vi redovisar i avsnitt 7.2 att utöva tillsyn samt följa upp och utvärdera utbildningen till kontakttolk. Statskontoret konstaterar i sin rapport (Stats- kontoret 2002:11) att någon närmare kvalitetsgranskning av kontakttolkutbildningen inte har gjorts. Statskontoret lyfter också fram olika faktorer som innebär svårigheter för TÖI att leva upp till dessa krav. Det handlar bl.a. om målkonflikter mellan å ena sidan statens ansvar att styra och å andra sidan folkbildningens frihet att sätta sina egna mål. Av rapporten framgår vidare att TÖI har verkat på folkbildningens villkor. Vi anser i likhet med Statskontoret att statens ansvar för tolkut- bildningen kvarstår, eftersom den enskilde som behöver tolk är beroende av tolkars kompetens då det gäller rättssäkerhet, rätt behandling etc. Det finns därför ett stort behov av dels styrning i kvantitativa former genom statsbidrag, dels i kvalitativa former genom måldokument, kursplaner och utvärdering. Vårt förslag innebär att TÖI fortsättningsvis ska ha detta upp- drag att fastställa kriterier för beviljande av statsbidrag genom att: kvantifiera och ange innehåll i utbildningen, fastställa mätbara nationella kunskapsmål efter slutförd utbild- ning, följa upp, utvärdera och utöva tillsyn över utbildningen samt återrapportera till regeringen. Vårt förslag: Tolkar som är verksamma men saknar fullständig grundutbildning bör ges möjlighet att hos utbildningsanordnare få sina kunskaper prövade och komplettera sin utbildning. Övergångsbestämmelserna föreslås gälla – 2012. Tolkar som deltagit i försöksverksam- heten och fått sina kunskaper prövade och godkända i utbild- ningen bör ges samma status som de som kommer att genomgå en reformerad grundutbildning. För verksamma icke auktoriserade tolkar, som har deltagit i vissa kurser som ingår i den nuvarande grundläggande utbildningen, bör det finnas möjlighet att genom tester hos utbildningsanordnarna få sina kunskaper prövade och dokumenterade. Det bör också finnas möjlighet för tolkar att komplettera en tidigare utbildning, som inte omfattar alla delkurser som ingår i grundutbildningen. Sådan kompletterande utbildning ska kunna erbjudas inom ramen för universitets- och folkhögskolekurser eller i studiecirkelform. För att undvika att det uppstår någon diskussion och uppdelning av sämre eller bättre tolkar för dem som deltagit i försöksverk- samheten (avsnitt 7.6.5) är det viktigt att den dokumentation tolkarna får efter att ha slutfört denna utbildning har samma värde som den som kommer att ges efter den reforme- rade utbildningen. TÖI som ansvarig för kontakttolkutbildningen bör i samråd med utbildningsanordnare ta upp dessa frågor för att kunna vidta erforderliga åtgärder. Vårt förslag: TÖI bör analysera behovet av fördjupningskurser och erbjuda sådana. Vi har konstaterat att behovet av fördjupningskurser för verk- samma kontakttolkar är stort. En avvägning av hur resurserna mellan grundutbildning och andra insatser rimligtvis bör fördelas, måste göras av TÖI som ansvarig för kontakttolkutbildningen i sin helhet. Språk förändras ständigt. Snabbast sker utvecklingen när det gäller ordförrådet. I takt med nya företeelser i samhällslivet till- kommer nya lagar och nya ord och uttryck skapas. sker förändringar och förskjutningar i ordens betydelse. För den som arbetar som tolk är det av största vikt att följa utvecklingen inom det aktuella språket, liksom även samhällsutvecklingen i det land där det främmande språket talas. Återkommande fortbildning där aktuella språk och samhällsfrågor behandlas bör anordnas för de tolkar som anlitas av samhällsorganen för kvalificerade tolk- uppdrag. Enligt uppgifter från TÖI har det av resursskäl inte varit möjligt att erbjuda fördjupningskurser för verksamma tolkar. Det finns dock ett stort behov av sådana, vilket betonas både från utbildare och av dem som besvarat våra enkäter. Som exempel kan nämnas fördjupningskurser i tolkteknik, kurser i att tolka för barn samt kurser i psykiatri, kvinnosjukdomar, rättsmedicin och andra speci- alkurser. Fördjupningskurser bör kunna anordnas som universitetskurser, som folkhögskolekurser eller i studiecirkelform. Av vår enkätundersökning till de auktoriserade tolkarna visar det sig att flera efter sin auktorisation har deltagit i folkhögskolekurser som ingår i grundutbildningen till kontakttolk. En förklaring till detta kan vara bristen på fördjupnings- och upp- dateringskurser. För en tolk som auktoriserades –1990- talen har en kurs inom grundutbildningen kunnat fungera som uppdatering. Vårt förslag: Vi föreslår att specialkurser för auktoriserade tolkar i rättstolkning bör erbjudas och att preparandkurser inför auktorisationsprov enligt den modell som vi föreslagit bör permanentas. Vi har i skrivelse till Utbildnings- och , janu- ari 2005, (bilaga 3) föreslagit att extraordinära åtgärder inom kontakttolkutbildningen vidtas för att i möjligaste mån förbättra tillgången på rättstolkar och auktoriserade tolkar . Förslagen innebär dels en satsning på specialkurser för ca 60– 70 auktoriserade tolkar som förberedelse att klara prov i rättstolkning, dels en preparandutbildning för ca 100 icke auktoriserade tolkar i syfte att de ska klara auktorisationsprov. Vidare har vi föreslagit att Kammarkollegiet ges i uppdrag att , alternativt tidigt 2006, anordna särskilda prov för rättstolkar och auktorisationsprov för de tolkar som genomgått preparandutbildningen. De föreslagna åtgärderna har kostnadsberäknats av utredningen. I regeringens ekonomiska vårproposition (prop. 2004/05:100) till- förs TÖI och Kammarkollegiet medel i enlighet med våra förslag för att genomföra de av oss föreslagna åtgärderna. För att få fler auktoriserade tolkar bör TÖI ansvara för att anordna minst två preparandkurser för yrkesverksamma tolkar eller andra sökande inför Kammarkollegiets auktorisations- prov. Efter utvärdering av erfarenheter 2005 kan sådana kurser anordnas efter den modell som vi föreslagit. Vårt förslag: Vi föreslår att det införs ett statligt tvåspråkig- hetstest som ska användas som förkunskapsprov för antagning till den sammanhållna grundutbildningen i de fall sökande till utbildningen inte har dokumenterade kunskaper i svenska och tolkspråket. Vidare föreslår vi att tvåspråkighetstestet ska vara obligato- riskt för icke auktoriserade kontakttolkar som vill bli uppförda i det nationella registret för tolkar. Vi föreslår också att TÖI ges i uppdrag att utreda formerna för, innehåll i och genomförande av ett två- språkighetstest administrera och uppdatera testet samt utöva tillsyn av detta, analysera kostnader för drift och underhåll samt att TÖI tillförs särskilda medel för att genomföra det före- slagna utredningsarbetet. 2.4.1Införande av ett tvåspråkighetstest Vårt förslag innebär att tvåspråkighetstestet ska fylla två funktio- ner. Testet ska dels kunna tjäna som urvalsinstrument till kontakt- tolkutbildningen, dels som test för att bli upptagen i det nationella registret för tolkar. För tolkar som söker till kontakttolkutbildningen och som saknar dokumenterade kunskaper i enlighet med de fastställda för- kunskapskraven är det viktigt att det finns alternativ som ger dem tillträde till utbildningen. Vi föreslår därför att tvåspråkighetstestet ska vara en möjlighet för dessa. Testet ska kunna användas som förkunskapsprov för att antas till den sammanhållna kontakttolk- utbildningen för dem som saknar dokumenterade kunskaper i svenska och tolkspråket (avsnitt 2.1.4). Den enda tillsyn som finns över tolkars kompetens finns hos Kammarkollegiet och avser endast de auktoriserade tolkarna. Myndigheter som exempelvis , domstolar och rättsväsendet i övrigt, försäkringskassor liksom kommunala för- valtningsorgan samt sjukvården behöver kompetenta tolkar för att kunna ge en fullgod service. Framför allt kommer det ökade beho- vet av tolkar inom rättsväsendet att ställa stora krav på tolkarnas kunskaper. Det finns därför många skäl till att införa någon form av tillsyn över icke auktoriserade tolkar. Flyktingars och invandrares hälsa och rättssäkerhet kan stå på spel och äventyras genom bristfällig tolkning. Tolkanvändaren har det juridiska ansvaret för att tolk- ningen går rätt till, men har inte den kompetens som behövs för att kunna kontrollera kvaliteten i tolkningen. Ett tvåspråkighetstest av de redan verksamma tolkarnas kunskaper i svenska och tolkspråket, som även testar grundläggande realiakunskaper, kommer att fylla en viktig funktion för såväl tolkanvändarna som tolkförmedlarna. Det föreslagna tvåspråkighetstestet ska vara öppet för samtliga icke auktoriserade verksamma tolkar, men ersätter inte i något avseende Kammarkollegiets auktorisationsprov eller genomgången grundutbildning för kontakttolkar. De redan yrkesverksamma tolkarna som tolkar i auktorisationsspråk, utan att vara auktorise- rade, bör stimuleras till att avlägga auktorisationsprov. För dessa tolkar föreslår vi särskilda preparandkurser. I de språk det inte är möjligt att erlägga auktorisationsprov visar testet endast på en viss grundkunskap, som i och för sig inte säger något om tolkförmågan. Vi anser att staten som ansvarig för tolkservicen och utbild- ningen till kontakttolkar därmed bör ansvara för kvalitets- kontrollen av de verksamma tolkarna. Det är myndigheter och beställare av tolktjänsten som ska kontrollera tolkens kompetens, men i praktiken är detta inte möjligt för den enskilda tjänste- mannen. I samband med upphandlingar läggs ansvaret för att tolken har tillräcklig kompetens på tolkförmedlingarna i och med att myndigheten eller tolkanvändaren i första hand kräver auktori- serad tolk och när det inte finns att få, bästa möjliga tolk. Vad som är bästa möjliga tolk får då tolkförmedlaren avgöra. Det är inte tolkförmedlingarnas ansvar att garantera att tolken har den kompetens som staten ska säkerställa genom tillsyn av utbild- ningen. En svårighet är givetvis att ta fram test i mindre frekventa tolk- språk. Här måste man kanske finna andra lösningar. Vårt förslag: Vi föreslår att det inrättas ett nationellt register med TÖI som registerhållare över kontakttolkar, tolkar för döva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade samt konfe- renstolkar. Vi föreslår vidare att TÖI ges i uppdrag att utreda förutsätt- ningarna att upprätta ett sådant register samt att fastställa kriterier för att bli upptagen i registret och att analysera former och drift av registerhållning, TÖI tillförs särskilda medel för att genomföra det före- slagna utredningsarbetet. Statens möjligheter att kvalitetssäkra tolkarnas kompetens är inte helt tillfredsställande. Myndigheterna har enligt flera lagar det yttersta ansvaret för att den enskilde som har otillräckliga kunska- per i svenska får kvalificerad tolkning i sina kontakter med myndigheter och andra samhällsorgan. Detta ansvar försöker man leva upp till dels genom kravspecifikationer i samband med upp- handling av tolktjänster, dels genom iakttagelser när det gäller tolkarnas sätt att fungera i tolksituationen. Tolkförmedlingarna strävar efter att tillgodose det allmänna med bästa möjliga tolk i överensstämmelse med erhållet anbud, men saknar möjlighet att detaljkontrollera tolkens kompetens och lämplighet. Ett nationellt register över tolkar syftar till att de som rekryterar och efterfrågar tolkar ska veta att den enskilde tolken, som är uppförd i registret, har genomgått grundutbildning till kontakttolk, har motsvarande kunskaper eller är auktoriserad, den tolk som är uppförd i registret upplever detta som ett meritvärde, kunna bidra till att skapa överblick över antalet yrkesverk- samma tolkar i landet och i någon mån utgöra underlag för viss utbildningsplanering. Det bör dock poängteras att den som blivit uppförd i registret inte a priori ska anses lämplig som tolk. Ansvaret att bedöma en tolks lämplighet vilar alltid på avnämarna, som inte får invaggas i någon falsk säkerhet att alla som är uppförda i registret även är lämpliga som tolkar i en viss situation. Kunskapen om antalet yrkesverksamma tolkar i är för när- varande bristfällig. Detsamma gäller fördelningen på tolkspråk. En grundläggande komplikation i sammanhanget är att åtskilliga tolkar är registrerade hos flera tolkförmedlingar. En annan omständighet vid beräkningen av den s.k. stocken yrkesverk- samma tolkar är att vissa tolkar är förtecknade hos flera tolkför- medlingar, ibland utan att vara informerade om detta faktum. Detta innebär att det inte alltid är säkert att en tolkförmedling förfogar över en förtecknad tolk när ett uppdrag för respektive tolk blir aktuellt. Denna situation kan från samhällets perspektiv inte anses vara acceptabel, eftersom offentliga medel svarar för finansieringen av merparten av tolkservicen och samhället har ansvar för att den enskilde får adekvat språkligt stöd i sina myndighetskontakter. För att komma tillrätta med bl.a. dessa problem föreslog Tolk- förmedlingsutredningen (SOU 2004:15) en obligatorisk, i lag reglerad, registrering av tolkförmedlingar. Det nya i sammanhanget var bl.a. förslaget att den föreslagna tillsynsmyndigheten, Kammar- kollegiet, skulle föra ett register över tolkförmedlingarna samt ansvara för viss statistikproduktion genom insamling av tolkför- medlingarnas listor över tolkar. Genom att tolkarna gav sitt med- givande till att bli uppförda på listorna kunde man få en aktuell förteckning över de tolkar som utför uppdrag åt förmedlingen. Detta skulle utgöra en stor fördel vid upphandling av tolktjänster. Ett motiv för detta register var att man därigenom skulle få en tillförlitlig uppgift om antalet aktivt verksamma tolkar i landet. Kammarkollegiets register föreslogs bli ajourfört . Enligt utredningen skulle den tänkta förteckningen föras på ett sådant sätt att kunderna och tillsynsmyndigheten på ett enkelt sätt skulle kunna ta del av vilka tolkar som utför uppdrag åt förmedlingen, vilken kompetens tolken har och vilket eller vilka språk tolken kan tolka emellan. förslag är under beredning i regerings- kansliet. En särskild utredare (2003:169, tilläggsdirektiv 2005:40) arbe- tar med en översyn av teckenspråkets ställning. Utredaren ska slutföra sitt arbete . Vårt för- slag att även förteckna tolkar för döva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade i samma register som kontakttolkarna har övervägts med utredaren. Denne har deklarerat samsyn när det gäller behovet av och principerna för ett nationellt register omfattande alla kate- gorier av språktolkar. Det finns flera skäl att sammanföra dessa tolkar med kontakt- tolkarna i ett och samma nationella register. I första hand gäller detta individens rättssäkerhet och kvalitetsaspekter som rör tolkar- nas kompetens. Ytterligare ett skäl är att teckenspråkstolkar för döva och dövblinda behandlas på samma sätt i auktorisations- sammanhang. Samhällets ansvar för att tillhandahålla kompetenta tolkar för personer med otillräckliga kunskaper i svenska och för personer med funktionshinder är lika stort i båda fallen. Att tolkar för döva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade till cirka två tredjedelar är anställda av landstingen, och resterande är fria före- tagare som har avtal med landstingen, medan kontakttolkarna är uppdragstagare förändrar inget i detta avseende. Gemensamt är också att utbildningen av tolkar för döva, döv- blinda, vuxendöva och hörselskadade, liksom grundutbildningen av kontakttolkar, bedrivs inom folkbildningen. De sju folkhögskolor som utbildar tolkar för döva, dövblinda respektive för vuxendöva och hörselskadade är de enda i landet som har kompetens att utbilda dessa tolkar. Utbildningen är eftergymnasial och berättigar till statligt studiestöd. för båda utbildningarna är TÖI. 2.5.4Införande av ett nationellt register En allvarlig situation är att vissa tolkar, hur många är okänt, kan få tolkuppdrag utan att ha formell kompetens att arbeta som tolk. Här avses icke auktoriserade tolkar som inte genomgått fullständig grundutbildning för kontakttolkar. För tolkar i små tolkspråk till- kommer en extra komplikation eftersom det i många av dessa språk varken finns högskoleutbildning i respektive språk, kvalificerad bedömarkompetens eller möjlighet att bli auktoriserad. Det är enligt vår uppfattning varken lämpligt eller acceptabelt att tolkförmedlingarna engagerar någon som tolk om vederbörande inte kan uppvisa godtagbara kvalifikationer för att få ta på sig tolk- uppdrag. Den som saknar dokumenterad kompetens och söker uppdrag som tolk bör därför rekommenderas att genomgå utbild- ning för kontakttolkar. Utredningen har mot denna bakgrund funnit att de nuvarande förhållandena för innehållsdeklaration av tolkarnas kompetens i grunden måste förbättras. Det finns ett uppenbart behov av att införa ett rikstäckande instrument som redovisar tolkarnas kompetens. Något nationellt register över tolkar har tidigare inte funnits i . De register som vissa myndigheter upprättade och var antingen lokala, regionala eller upprättade av enskilda tingsrätter. Det av invandrarbyråerna upprättade tolkregistret upptog visserligen drygt 1 000 tolkar, men var begränsat till 15 språk och inte förenat med några krav på tolkens kompetens. Samtliga dessa register har avvecklats, utom möjligen några få register vid enskilda tingsrätter eller polismyndigheter. Det bör genast framhållas att ett nationellt register inte är avsett att ersätta tolkförmedlingarna. Det är orealistiskt att tänka sig att man vid anlitande av tolk inom myndighetsutövning skulle söka tolkar direkt via registret. Med beaktande av att det utförs ca 3 000 tolkningar per dag skulle hela systemet bryta samman. Myndigheterna är underkastade Lagen om offentlig upp- handling, vilket innebär att tolktjänsterna ska upphandlas. Tolkförmedlingarna utför enligt vår uppfattning en angelägen samhällsfunktion. Registret kommer att utgöra en källa till trygg- het för förmedlingarna vid rekrytering av tolkar, eftersom den som vill bli uppförd i registret måste kunna visa att hon eller han upp- fyller de kriterier som krävs för att bli registrerad. För tolkarna kommer tillhörighet till registret att vara meriterande när man söker tolkuppdrag. Av den anledningen kan man förmoda att det finns ett intresse bland tolkarna att bli uppförda i registret. Ett register av detta slag måste vara frivilligt och transparent. Av många skäl är det inte möjligt att genomföra ett obligatorium. Det föreslagna registret behöver på liknande sätt som Kammar- kollegiets register uppdateras kontinuerligt, antingen löpande eller . Genom att registret troligen kommer att uppta de flesta yrkesaktiva tolkarna blir registret indirekt ett instrument för plane- ring av såväl grundutbildningen som riktade utbildningsinsatser. För ett register av denna typ gäller Personuppgiftslagen (1998:204). Det tänkta registret ska inte innehålla känsliga personuppgifter. Utöver de obligatoriska uppgifterna om tolkarnas identitet ska uppgifterna i huvudsak begränsa sig till information som rör tolkens kompetens och tolkspråk. Registret får inte innehålla några uppgifter som rör etniskt ursprung. Utredningen vill inte gå så långt som att rekommendera att den som inte klarar minimikraven för att bli uppförd i registret inte längre ska få verka som tolk. Det finns bland icke auktoriserade tolkar många som har väl dokumenterad kompetens och gedigen erfarenhet, men som inte vill bli registrerade och ändå har till- gången på tolkuppdrag tryggad. Erfarenhetsmässigt vet vi också att ett fåtal tolkar av olika anledningar arbetar under skyddad identi- tet. Ett yrkesförbud av här antytt slag skulle också strida mot de regler som gäller för egna företagare. Ansvaret när det gäller att avgöra vilken tolk som ska anlitas vilar ytterst på tolkanvändaren. En förutsättning för att en tolk ska bli förtecknad i det av oss föreslagna registret är att hon eller han antingen är auktoriserad tolk eller har genomgått och blivit godkänd i en sammanhållen kontakttolkutbildning eller klarat tvåspråkighetstestet. Tolken ska följa god tolksed och uppfylla redbarhetskravet i enlighet med kraven för auktoriserade tolkar. 2.5.5Tänkbara kvalifikationsnivåer i registret De tolkar som skulle kunna bli uppförda i registret är: Auktoriserade tolkar med speciell kompetens som rättstolk eller sjukvårdstolk.