sou · GTB310d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Kalkyl 2 Alt. motsvarar kalkyl 2 för fallet där enbart sektorer som omfattas av EU:s direktiv ingår i handelssystemet. Kalkylen har redovisats tidigare i utredningens delbetänkande (SOU 2003:60). Handlande sektorer vill här släppa ut 19 480 tusen ton koldioxid om priset på utsläpp är per kilo koldioxid (per ton koldioxid). Kostnaden är högre än per kilo koldioxid för att reducera detta utsläpp. De handlande sektorernas koldioxidutsläpp motsvarar den initiala tilldelningen av utsläppsrätter 17 506 tusen ton plus inköpta utsläppsrätter 1 974 tusen ton. De totala utsläppen 55 797 tusen ton överskrider det nationella målet 53 823 tusen ton med 1 974 tusen ton som motsvaras av inköpta utsläppsrätter. Övriga sektorer tillåts släppa ut 36 317 tusen ton vilket motsvarar ett pris på per kilo utsläppt koldioxid. Vi ser att det ökade inköpet av utsläppsrätter i kalkyl 2 jämfört med kalkyl 2 Alt. leder inte bara till att de sektorer som ingår i handelssystemet kan reducera sina kostnader för koldioxidutsläpp utan även sektorer utanför handelssystemet betalar ett lägre pris för sina koldioxidutsläpp i det utvidgade handelssystemet – 62,3 jämfört med per kg. Prisskillnaden blir större när priset på utsläppsrätter är lägre och följaktligen inköpen av utsläppsrätter är större – per kg i kalkyl 2 jämfört med per kg i kalkyl 2 Alt vid priset för utsläppsrätter. Den strukturella tillbakagången för sektorer utanför handelssystemet med åtföljande minskade koldioxidutsläpp skulle leda till att det nationella målet underskrids om priset på utsläpp inte sänktes för dessa sektorer. En utvidgning av handelssystemet leder således till större utsläpp av koldioxid i till en lägre kostnad per kilo CO2-utsläpp. De ökade utsläppen i motsvaras naturligtvis av minskade utsläpp i något annat land som deltar i utsläppshandeln och till en lägre samhällsekonomisk kostnad än om utsläppsreduktion före- togs i . I kalkyl 3 tillåter vi utsläppen av andra växthusgaser än koldioxid i jordbruket och för deponier att följa prognosen i Kontrollstation . Det medför att utsläppstaket för koldioxid kan sättas något högre än i kalkylerna 1 och 2 – 55 703 tton CO2. Den optimala tilldelningen av utsläppsrätter, för att inte överskrida det högre utsläppstaket, kommer då också att bli högre än i kalky- lerna 1 och 2 som övriga sektorer inte behöver minska koldioxidutsläppen lika mycket som vid ett lägre utsläppstak. Detta medför att handlande sektorer behöver köpa färre utsläppsrätter på den internationella marknaden och att priset blir lägre för kol- dioxidutsläpp i övriga sektorer, per kg, vid samma pris på utsläppsrätten i kalkylerna 2 och 3 – jfr kalkyl 2 med kalkyl 3 i Tabell 5. Det internationella priset på utsläppsrätter, storleken på den hand- lande sektorn, utsläppstakets nivå och total tilldelning av utsläpps- rätter i vid ett avräkningsmål återverkar på samhällsekono- min. Förändringarna i försörjningsbalansens poster för de genom- förda kalkylerna framgår av Tabell 6. Utsläppstak för CO2 –i kalkyl 1, 2 och 2 Alt. Utsläppstak för VHG -i kalkyl 3. A v v i k e l s e r f r å n r e f e r e n s k a l k y l -0,7 -1,8 -0,3 -0,8 -0,3 -0,7 -0,9 -3,1 -1,9 -0,1 -1,6 -0,5 -0,3 -12,9 -4,0 -8,5 -3,9 -8,2 -2,5 -5,2 -1,9 -8,4 -5,2 -5,7 -2,2 -0,6 -0,3 En begränsning av koldioxidutsläppen medför att produktionen i utsläppsintensiva sektorer fördyras relativt produktionen i andra sektorer och att resurser flyttas över till mindre utsläppsintensiva sektorer. Den totala samhällsekonomiska effekten vid ett utsläppstak på –för koldioxidutsläpp blir att BNP mins- kar med 8,4 miljarder enligt kalkyl 1 jämfört med referenskalkylen. Det försämrade ekonomiska läget kan avläsas i utrikesbalansen, investeringsutvecklingen och hushållens konsumtionsutveckling. Effekten mildras om dessa sektorer kan handla med utsläppsrätter till ett pris, som understiger marginalkostnaden för att minska kol- dioxidutsläppen. I kalkyl 2 begränsas de handlande sektorernas utsläpp i mindre omfattning än i kalkyl 1 genom handeln med utsläppsrätter medan övriga sektorers utsläpp begränsas i samma omfattning som i kalkyl 1. Priset på utsläppsrätter påverkar begränsningen, som är mindre vid priset än vid priset eller för de hand- lande sektorerna. De samhällsekonomiska påfrestningarna blir inte lika stora i kalkyl 2 som i kalkyl 1. BNP minskar med 5,2 miljarder vid ett pris på för utsläppsrätter, med 0,6 miljarder vid priset och ökar med 0,6 miljarder vid priset . Handel med utsläppsrätter ger störst samhällsekonomisk vinst vid ett lågt pris på utsläppsrätter i ett utvidgat handelssystem. Detta kan illustreras om vi först relaterar kalkyl 2 (utvidgat handels- system) till kalkyl 2 Alt. (begränsat handelssystem) vid priset och sedan jämför skillnaden i BNP-förlust med mot- svarande relationer vid priset . I det första fallet blir vinsten av handel i ett utvidgat handelssystem medan den blir i ett begränsat handelssystem. förelse vid priset ger en vinst på och av handel med utsläppsrätter för utvidgat respektive begränsat handelssystem. Kalkyl 3 visar att ett högre utsläppstak för koldioxid ger ytterligare vinster av handel med utsläppsrätter motsvarande 0,3 miljarder vid priset på utsläppsrätten i ett utvidgat handelssystem (jfr kalkyl 2 med kalkyl 3 i Tabell 5). Den skilda behandlingen av sektorer som ingår i handelssystemet jämfört med övriga sektorer sätter naturligtvis också spår i de sektorsvisa reduktionerna av utsläpp och i strukturomvandlingen avläst i förädlingsvärden och sysselsättning. De sektorer som till- kommer i det utvidgade handelssystemet påverkas kraftigt av att kunna handla med utsläppsrätter med avseende på både koldioxid- utsläpp och strukturomvandling. Det utvidgade handelssystemet leder också till ökade utsläpp från hushållens privatbilism och bostadsuppvärmning. Detta medför påtagliga effekter för utsläppen i raffinaderisektorn och värmeverken. Det framgår, vid en jämförelse av kalkyl 2 och kalkyl 2 Alt. i Tabell 7, att utsläppen ökar kraftigt för de sektorer, Samfärdsel och Handel och övriga tjänster, som tillkommer i det utvidgade handelssystemet. Detta ger påtagliga följdeffekter för utsläppen i Raffinaderisektorn och värmeverken medan utsläppen från övriga sektorer påverkas endast marginellt av ett utvidgat handelssystem. Den ökade användningen av fossila bränslen i dessa båda sektorer, i bostadsuppvärmning och för privatbilismen leder till ökad aktivitet i raffinaderisektorn med åtföljande högre utsläpp av koldioxid medan aktiviteten i värmeverken och deras koldioxidutsläpp mins- kar till följd av minskad efterfrågan på hetvattenleveranser för upp- värmning av lokaler och bostäder. SOU 2005:10 Bilaga 4 Sektorsvisa utsläpp av koldioxid 2010 Procentuella avvikelser från referenskalkyl Massa, papper och grafisk industri -38,31 -10,73 -10,82 -7,63 -1,64 -1,88 Järn-, stål- och metallverk -16,47 -4,74 -4,94 El-, gas-och värmeverk -9,28 -2,03 -1,44 -7,12 -2,44 -6,24 -5,09 -14,19 -3,10 -14,40 -14,07 Handel och övriga tjänster -17,68 -3,98 -17,67 Jordbruk, fiske och skogsbruk -14,07 -13,94 -13,81 -14,15 -14,17 -13,84 -10,77 -26,46 -25,60 -24,89 -25,93 -25,32 -25,03 -20,16 -10,89 -11,01 -11,14 -11,15 -11,39 -11,11 -8,95 -20,34 -20,32 -20,41 -20,69 -20,97 -20,39 -15,94 -5,28 -5,09 -4,79 -5,03 -4,81 -4,85 -3,67 -23,58 -24,03 -24,31 -24,09 -24,52 -24,27 -19,17 I kalkyl 3 leder ett generösare utsläppstak till att de sektorer som inte ingår i handelssystemet inte behöver minska koldioxidutsläp- pen lika mycket som i motsvarande fall med ett lägre utsläppstak som illustreras av kalkyl 2 för utsläppspriset . De hand- lande sektorernas utsläpp påverkas marginellt i kalkyl 3 av de strukturella förändringar som äger rum genom att koldioxidskatten minskar för icke-handlande sektorer. Bilaga 4 SOU 2005:10 Procentuella avvikelser från referenskalkyl Massa, papper och grafisk industri -0,84 -0,21 -0,34 -1,89 -0,19 -0,35 Järn-, stål- och metallverk -3,60 -0,77 -0,93 El-, gas-och värmeverk -1,56 -0,19 -7,17 -2,45 -6,26 -5,07 -0,49 -0,07 -0,58 -0,67 Handel och övriga tjänster -0,02 Jordbruk, fiske och skogsbruk -0,66 -0,75 -0,76 -0,79 -0,86 -0,76 -0,58 -4,65 -3,87 -3,27 -3,92 -3,18 -3,38 -2,50 -0,66 -0,90 -1,14 -0,88 -1,11 -1,09 -0,86 -0,22 -0,17 -0,14 -0,13 -0,35 -0,22 -0,06 -0,02 -0,01 -0,05 -0,25 -0,22 -0,23 I de ekonomiska utvecklingar som återspeglas i kalkylerna sker också en strukturomvandling. Den kan avläsas i de förändringar som redovisas för förädlingsvärden och sysselsättning i tabellerna 8 och 9. I ett system där enbart de handlande sektorerna tillåts delta i internationell handel med utsläppsrätter gynnas de i struktur- omvandlingen på bekostnad av övriga sektorer. Tillväxten relativt övriga sektorer stärks ytterligare i ett utvidgat handelssystem och av ett lågt pris på utsläppsrätter. Raffinaderisektorn gynnas påtag- ligt av ett utvidgat handelssystem medan värmeverken går något tillbaka pga. minskad efterfrågan på hetvattenleveranser till följd av ökad användning av fossila bränslen för lokaluppvärmning. SOU 2005:10 Bilaga 4 Procentuella avvikelser från referenskalkyl Massa, papper och grafisk industri -0,57 -0,06 -0,13 -1,64 -0,04 -0,15 Järn-, stål- och metallverk -3,33 -0,61 -0,71 El-, gas-och värmeverk -1,38 -0,08 -7,06 -2,38 -6,17 -5,01 -0,29 -0,42 -0,56 Handel och övriga tjänster -0,22 Jordbruk, fiske och skogsbruk -0,65 -0,90 -1,10 -1,01 -1,18 -1,06 -0,83 -4,44 -3,75 -3,25 -3,07 -5,02 -3,34 -2,48 -0,47 -0,79 -1,12 -1,00 -1,04 -1,05 -0,84 -0,21 -0,10 -0,12 -0,12 -0,28 -0,17 -0,22 -0,15 -0,20 På uppdrag av utredningen har genomfört fyra kalkyler för att illustrera hur ett utvidgat handelssystem utöver EU:s direktiv kommer att påverka koldioxidutsläpp, samhälls- ekonomi och strukturomvandling vid ett avräkningsmål. Kalky- lerna har genomförts med en statisk allmän jämviktsmodell av den svenska ekonomin. Resultaten visar att ett utvidgat handelssystem, omfattande av koldioxidutsläpp, tillsammans med ett avräkningsmål skulle medföra lägre samhällsekonomiska kostnader, i termer av BNP-förluster, för i omställningen till lägre utsläpp av koldioxid, men vi har då inte tagit med samhällets värde- ring av minskade koldioxidutsläpp. BNP-förlusterna minskar vid lägre pris på utsläppsrätter och vid lägre utsläpp av andra växthus- gaser. Ett utvidgat handelssystem skulle vid tillräckligt låga priser på utsläppsrätter ge en BNP-ökning till följd av att koldioxid- utsläppen kan begränsas till låga kostnader genom stora inköp av Lägre utsläpp av andra växthusgaser i enlighet med prognosen i kontrollstation 2004 leder till att koldioxidutsläppen inte behöver begränsas lika kraftfullt för att skall uppnå utsläppsmålet och begränsar ytterligare BNP-förlusterna. De sektorer, transporter och övrigsektorn, som tillkommer i ett utvidgat handelssystem har brant stigande marginalkostnader för att minska sina koldioxidutsläpp. Det ökade inköpet av utsläpps- rätter i det utvidgade handelssystemet leder till att de sektorer som ingår i handelssystemet kan reducera sina kostnader för koldioxid- utsläpp och expandera på bekostnad av sektorer utanför handels- systemet. Sektorer utanför handelssystemet kommer också att betala ett lägre pris för sina koldioxidutsläpp till följd av strukturell tillbakagång med åtföljande minskade koldioxidutsläpp, som medför att det nationella målet skulle underskridas om priset på utsläpp inte sänktes för dessa sektorer. En utvidgning av handels- systemet leder således till större utsläpp av koldioxid i till en lägre kostnad per kilo CO2-utsläpp. De ökade utsläppen i motsvaras naturligtvis av minskade utsläpp i något annat land som deltar i utsläppshandeln och till en lägre samhällsekono- misk kostnad än om utsläppsreduktion företas i . En begränsning av koldioxidutsläppen medför att utsläppsinten- siva verksamheter fördyras relativt andra verksamheter, men effekten mildras om man kan handla med utsläppsrätter till ett pris, som understiger marginalkostnaden för att minska koldioxid- utsläppen. De sektorer som tillåts att handla med utsläppsrätter inom ramen för en ett handelssystem gynnas i strukturomvand- lingen då anpassningsbördan till stor del övervältras på andra sekto- rer. Raffinaderisektorn gynnas påtagligt av ett utvidgat handels- system till följd av ökad användning av fossila bränslen för trans- porter och lokaluppvärmning. Konsekvenser av gratistilldelning och auktionering av Skillnaderna – verkliga, möjliga och synbara........................ 1.2.1 Kostnaderna för utsläpp skiljer sig inte åt................. 1.2.2 Fördelningseffekterna blir olika – utom i 1.2.3 Effektivitetsvinster vid skatteväxling av 1.2.4 Effektivitetsvinster av auktionens likabehandling Betydelsen av auktionens täckningsgrad .............................. 1.3.1 Auktionen täcker bara delar av utsläppsrätterna ...... 1.3.2 Allokeringsvalet när utsläppsrätterna täcker alla eller bara delar av utsläppen ....................................... 1.3.3 Gratistilldelning , auktionering ? Effekterna av att auktionera ut mer än omvärlden gör... 1 Författaren är tack skyldig och för värdefulla synpunkter på ett tidigare utkast. Samma system för alla EU:s medlemsstater? Problem med ett lättvindigt val av auktionsdesign .............. Vilka skall delta i auktionerna?.............................................. 3.4Relationen mellan auktioner och stadigvarande handel 3.5Förbannelsen över att vinna och andra Öppna auktioner med givna prissteg .................................... Hur ofta skall auktioner hållas?............................................. Om utsläppsrätter skall säljas på auktion aktualiseras ett antal frågor om auktionens form, hur ofta auktioner skall hållas, vilka som skall få delta i budgivningen osv. Innan dessa frågor behandlas finns det skäl att undersöka på vad sätt auktionering skiljer sig från alternativet, gratistilldelning, vad avser implikationerna för samhällsekonomisk effektivitet och fördelning. Framställningen omfattar därvid både fall där utsläppshandeln täcker alla utsläpp av koldioxid, vilket kan bli aktuellt i en inte alltför avlägsen framtid, och där enbart delar av utsläpp täcks. I detta senare perspektiv behandlas (), där åtminstone än så länge bara en del av utsläppsrätterna kan auktioneras ut. En skillnad mellan de två allokeringsalternativen är att förmö- genhetsvärdet hos utsläppsrätterna tillfaller staten i ena fallet och företag i det andra. Givet vilka företag som skall vara skyldiga att uppvisa utsläppsrätter kan man vid gratistilldelning vänta sig starka påtryckningar från dessa företag. Alldeles oavsett detta kommer det att vara mycket komplicerat för de politiska beslutsfattarna att avgöra vad som på förhand kan betraktas som en rättvis fördelning. Till det kommer att vissa parter, som direkt eller indirekt via priser påverkas negativt av utsläppsbegränsningarna, inte alls får någon kompensation. Detta gäller hushållen (i ett system där utsläpps- rätter inte ges till dem) men också de många direkt eller indirekt berörda företagen, uppströms och nedströms från de företag som fått utsläppsrätter gratis. Till komplexiteten bidrar också att företag som fått utsläppsrätter gratis mycket väl kan ha överkompenserats, något som kan bli uppenbart först i efterhand, om ens då. I detta perspektiv kan auktionering vid första påseende framstå som rättvist – alla tillståndsskyldiga behandlas lika i meningen att alla måste köpa utsläppsrätter på auktion eller på marknaden för handel med dessa rätter. Men fördelningseffekterna av de två allo- keringsformerna kan inte avgöras förrän man beaktat hur auk- tionsintäkterna används. Och inte ens detta räcker, om valet av alternativ, och kanske särskilt gratistilldelningen, är förenat med kompletterande ekonomisk-politiska åtgärder. Därför kan fördel- ningseffekterna av de två alternativen inte specificeras utan vetskap om hur ett antal politiska beslut utfaller, beslut som i princip kan ha stor inverkan på den slutliga fördelningen mellan konsumenter, arbetskraft och kapitalägare och inom dessa respektive grupper. Som en illustration kan nämnas att den direkta förmögenhets- fördelningen kan bli exakt densamma för de två alternativen. Den förmögenhetsfördelning som erhålles med hjälp av en fördelning av gratis utsläppsrätter till en grupp företag kan nämligen åstad- kommas också genom att efter auktionering av samma volym utsläppsrätter se till att överföra auktionsintäkterna i samma pro- portion till dessa företag. I ett annat centralt avseende finns det helt enkelt inte någon skillnad mellan alternativen. I strid med en vanlig missuppfattning är marginalkostnaden för utsläpp av koldioxid för de tillståndsskyl- diga företagen nämligen densamma oavsett om företagen får eller måste köpa utsläppsrätter. För att öka sina utsläpp måste ett före- tag antingen köpa (ytterligare) utsläppsrätter eller låta bli att sälja några de redan har (fått). Det kostar givetvis företaget lika mycket att behöva köpa eller inte kunna sälja en enhet. Om ekonomin i övrigt är densamma när en given utsläppsminskning är kopplad till en auktionering eller gratistilldelning av utsläppsrätter så blir även priset på utsläppsrätter detsamma. Det betyder också att, när utsläppshandeln sker på en perfekt marknad, så kommer den slut- liga fördelningen av utsläpp(srätter) mellan företagen i båda fallen att gå till dem som värdesätter utsläpp högst. Bland de systematiska skillnaderna mellan allokeringsalternati- ven kan följande nämnas: Vid gratistilldelning men inte vid auktionering förhindras en placering av tillståndsskyldigheten där den är mest effektiv, nämligen uppströms, eftersom kompensation av just importör- erna av fossilbränslen får betraktas som politiskt oacceptabelt. I partiella utsläppshandelssystem som t.ex. EU ETS är det inte ens möjligt att placera tillståndsskyldigheten där. Från effekti- vitetssynpunkt är det viktigt att man innan utsläppshandels- systemet tillåtits omfatta samtliga utsläpp inte byggt fast sig i en ineffektiv lösning för tillståndsskyldighetens placering. Olika stora transaktionskostnader ligger delvis bakom skillnaden i föregående punkt, men även i andra avseenden finns sådana kostnader samt förhandlingskostnader, inkl. rentseekingkost- nader, som är störst eller bara förekommer i gratistilldelnings- fallet. Den kanske mest betydande skillnaden är att auktionsintäk- terna gör det möjligt att genomföra en reell skatteväxling, minska uttaget av snedvridande skatter och på så sätt öka ekonomins effektivitet. Att gratistilldelningen innebär ökad självförsörjningsgrad och sänkta kapitalkostnader hos de berörda företagen bidrar till att göra investeringsfördelningen i ekonomin ineffektiv såvida inte de mest räntabla investeringsprojekten råkar finnas i just dessa företag. Nya företag inom branscher där gratistilldelning sker kommer under alla förhållanden att hamna i ett relativt sett sämre läge eftersom de inte alls, eller inte i samma utsträckning, kan få de nämnda finansieringsfördelarna. Då nya företag typiskt sett är mer produktiva än äldre reducerar gratistilldelningen därmed även ekonomins tillväxt. Gratistilldelning gör det möjligt för ineffektiva företag, som skulle slås ut vid auktionering, att hålla sig kvar. Sammantaget betyder dessa skillnader att auktionering är ett sam- hällsekonomiskt mer effektivt sätt att fördela utsläppsrätterna. De hinder som finns mot att utnyttja denna egenskap hos auktions- ansatsen är framför allt av fördelningspolitisk natur. Det gäller i vad mån statsmakterna anser att företag som tidigare gjort stora, lång- livade investeringar i ett läge, där samhällsekonomiska kostnader av dessa miljöutsläpp inte var kända, bör få kompensation. Men det krävs också att man tycker att sådan kompensation måste ske just genom gratistilldelning och inte genom särskilda skattesänkningar e.d. Ett annat hinder för att så långt möjligt använda auktionering för effektivitetsvinster är det ofta hörda argumentet att om konkur- rentländerna i omvärlden väljer att ge sina företag gratis utsläpps- rätter så är /EU också tvunget att göra det. Men eftersom de reala marginalkostnaderna för utsläpp är desamma oavsett alloke- ringsalternativ kommer argumentets giltighet att bli beroende av andra omständigheter. Av betydelse är om just de företag som genom gratistilldelningen får bättre möjligheter att finansiera inve- steringar, inte minst i FoU, verkligen är för landet viktiga export- eller importkonkurrerande företag; detta är centralt eftersom andra företag än de som får gratis utsläppsrätter över huvud taget inte påverkas jämfört med auktionsfallet. Om förutsättningarna dess- utom är sådana att effektivitetsfördelarna med auktionering infrias, så kommer effektiviteten i ekonomin som helhet bli högre än vid Bilaga 5 SOU 2005:10 gratistilldelning med åtföljande gynnsamma återverkningar på internationella konkurrenskraft. Om effektivitetsskillnaderna får fälla utslaget är det viktigt att så tidigt och så mycket som möjligt tillämpa auktionering av utsläpps- rätterna. Att inledningsvis bara använda gratistilldelning kan skapa uppfattningen att utsläppsrätter skall vara gratis, så som fallet praktiskt politiskt kommit att bli i . En sådan uppfattning skulle kunna minska den politiska handlingsfriheten och försvåra för att auktionering av sakskäl vinner terräng. Fördelningen av utsläppsrätter inom EU ETS torde enligt EU- direktivet tillåtas utgå från allmänt hållna objektiva och öppna kriterier, ... , med vederbörlig hänsyn till allmänhetens synpunk- ter. En för önskvärd auktionssituation torde vara att auk- tionsdeltagarna tillåts vara många till antalet och att de saknar marknadsmakt. Den samtidiga existensen av spot- och termins- marknader innebär vid frånvaro av inlagda transaktionshinder att auktionspriserna inte nämnvärt kan avvika från utsläppsrätternas aktuella marknadspriser. Valet av auktionsform bör bygga på särskild utredning om möj- liga alternativ och avse en robust form som kan väntas resultera i en samhällsekonomiskt effektiv fördelning av utsläppsrätterna. Där- emot bör man knappast eftersträva att använda en prisdiskrimine- rande form av auktion som skulle ge högre intäkter än om samma mängd sålts på den ordinarie marknaden, även om så skulle kunna göras utan att ge efter på effektiviteten. Skälet är att valet av en sådan auktionsform sannolikt skulle stärka det politiska motstån- det mot en åtgärd som sammantaget kan väntas ligga i landets intresse. En öppen, ascending-clock auktion, som innebär att deltagarna uppger efterfrågad mängd allteftersom prisnivåer anges i stigande ordning, etablerar ett enhetligt slutpris, men har även andra värde- fulla egenskaper. Jämfört med vissa andra, vanliga auktions- former blir då incitamenten små att lämna bud som understiger betalningsviljan (annars motiverat av få deltagare och s.k. winners curse eller av marknadsmakt) med ineffektiva priser och volym- fördelningar som följd. Dessutom kommer under denna auktions- form inget att avslöjas om auktionsdeltagarnas bud, dvs. betalningsvilja, för utsläppsrätter ovanför slutpriset, något som kan utgöra viktiga affärshemligheter. Mycket talar för att vem som helst skall få delta i auktioner på utsläppsrätterna. Skälet är inte minst att eventuella försök att hålla borta vissa intressen, t.ex. ren spekulation i framtida priser på utsläppsrätterna, inte i praktiken kan väntas bli framgångsrika. Därtill är det improduktivt att försöka hålla borta sådana speku- lanter som kan vara bäst ägnade att de facto utjämna priser över tiden. Åtminstone tills vidare bör auktioner kunna anordnas ett flertal gånger över åtagandeperioden, särskilt så länge som avräknings- perioderna är . Effektivitetsskäl talar emellertid för att avräk- ning med denna frekvens ersätts av rapporttvång om ackumulerade utsläpp och innehav av utsläppsrätter, medan avräkning sker först efter åtagandeperiodens slut.