sou · GTB336 · 2006-01-01 00:00:00 — Flertalet instanser är positiva till, och ställer sig bakom principen om en EU-strategi för lands- bygden. Flera instanser är positiva till skrivningar om partner- skapets ökade roll och betydelse. Prioriteringsområde I: Ett stort antal remissinstanser vill behålla startstödet. Många stödjer investeringsstöden inom prio- riteringsområde 1 som viss kritik finns om att de är pro- duktionsdrivande. Ett stort antal instanser vill ta bort åtgärden för förtidspensionering. Åtgärden att möta krav bör inte missgynna svenska företag som redan uppfyller gemensam lagstiftning, detta omfattar också ett ifrågasättande av den s.k. nådatiden inom inve- steringsstöden. Åtgärden kompetensutveckling lyfts fram som mycket betydelsefull av många instanser, särskilt för att uppnå 5 Informationen bygger på Regeringskanslietrs faktapromemoria 2004/05 FPM34. Många instanser ifrågasätter behovet av ökade ambitioner för konkurrenskraft på skogsområdet. Det anses vara en viktig gränsdragning mellan landsbygdsutveckling, miljö, och vanliga produktionsrutiner i skogen, där det sistnämnda inte bör stödjas. Prioriteringsområde II: Många instanser är generellt positiva till ersättningar till följd av tillämpning av Natura 2000-direktiven. Stöd inom Landsbygdsprogrammetför insatser till Natura 2000- områden kan dock, enligt vissa, riskera att konkurrera ut andra viktiga miljö- och investeringsinsatser. Särskilt insatserna för Natura 2000 i skogen ifrågasätts. Kompetensutveckling och råd- givning saknas av många inom prioriteringsområde II. I förslaget ingår en del nya skogsåtgärder. Ett par instanser kommer med för- slag på tillämpningsområden. Den övervägande delen av kom- mentarerna går ut på att begränsa eller ta bort dessa åtgärder. För- slag om ny LFA6-indelning ses av dem som kommenterat detta som positivt. Det betonas att regelverket inte bör begränsa de möjligheter som finns för LFA-stöd (i ). Några menar att nya LFA-kriterier bör ta sin utgångspunkt i miljöargument. Möjligheterna för nya aktörer att ta del av miljöstöden, och öpp- ningarna för upphandling av dessa har inte kommenterats. Begreppet ekologisk produktion saknas, enligt några instanser, i förordningen. Prioriteringsområde III: Flertalet av instanserna är positiva till integrering av Leader. En del menar dock att det krävs en nog- grann styrning och hantering av den här typen av insatser som i vissa fall inte är konkreta, och att utvärderingsinstrumenten anpassas för Leaders särart. De som kommenterat den geografiska aspekten menar att hela landet bör omfattas av Leader. Några menar att landsbygdens framtid och tillväxt ligger i utvecklingen av diversifierade och alternativa grenar, snarare än inom det tradi- jordbruket. 6 LFA less favoured areas, Nuvarande stöd för mindre gynnade områden (LFA) stödjer lantbruk för en bibehållen produktion i bergsområden, områden med specifika handikapp ex. skärgården eller andra (övriga) områden. Hittillsvarande svenska ståndpunkter7 inför ministerrådsmöten Kortfattat om svenska ståndpunkter vid ministerrådsmöten Landsbygdspolitiken diskuteras inom ramen för förhandlingarna om EU:s nästa finansiella perspektiv. I dessa förhandlingar föror- dar , tillsammans andra medlemsländer, att ett tak fastställs för de gemenensamma utgifterna under nästa budgetperiod på av EU:s BNI. Landsbygdsåtgärderna måste således rymmas under detta tak. En viktig utgångspunkt för i förhandlingarna är att det ska finnas ett mervärde av att finansiera åtgärder inom gemenskapen. Landsbygdsåtgärderna saknar enligt den svenska ståndpunkten till stor del mervärde av gemensam finansiering. Således bör finansieringen av dessa åtgärder bli föremål för en grundläggande förändring, vilket innebär en minskad budgetbörda för unionen. ser positivt på ett ökat fokus på Landsbygds- programmet inom ramen för den gemensamma jordbrukspoli- tiken. Insatser som kan stödjas genom förordningen skall bidra till de mål om tillväxt och miljö som fastställts i slutsatserna från EU:s toppmöten i och . Landsbygdspolitiken kan i vissa delar vara ett instrument för att underlätta strukturutveckling och framtida reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken (CAP). Införandet av strategier är enligt skrivningen bra och skall skifta inriktning från detaljer kring de enskilda åtgärderna till gemensamma målsättningar för landsbygdspolitiken. Programförfarandet skall kännetecknas av nationell och regional frihet att utforma geografiskt avvägda pro- gram. Prioriteringsområde I: är emot den renodling av stöd för ekonomiska förbättringar i skogssektorn som framgår av rubriksättningen till prioriteringsområde I och i form av likställda möjligheter till ersättningar till skogssektorn som till jordbruks- sektorn inom förädlingsstödet. EG-fördraget ger utrymme för en gemensam jordbrukspolitik, inte för en gemensam skogspolitik. 7 Informationen bygger på Regeringskanslietrs faktapromemoria 2004/05 FPM34. stödjer att förädlingsstödet begränsas till små- och mic- roföretag. Prioriteringsområde II: stödjer en ökad flexibilitet när det gäller tillämpningen av miljöstöden. Öppningar för entrepre- nad och kontraktering kan leda till en effektivare tillämpning. stödjer att kopplingar införs till de s.k. tvärvillkoren när det gäller miljö- och djurvälfärdsåtgärden eftersom detta innebär ökad enhetlighet. ifrågasätter införandet av åtgärden agroforestry systems. Behovet av åtgärden är inte klart motive- rad. ifrågasätter vidare införande av Natura 2000-ersätt- ning för skogsmark. välkomnar en översyn av LFA-indel- ningen. värnar de områden som omfattas av LFA i och våra fördragsbundna möjligheter att lämna stöd till jordbruket norr om den 62:a breddgraden. LFA-områden bedöms i stor utsträckning omfattas av kriterier för naturgivna handikapp. Prioriteringsområde III, allmän landsbygdsutveckling och Leader: Diversifiering av landsbygdens ekonomi är viktig för landsbygdens utveckling. Tillämpad på rätt sätt kan åtgärden bidra till denna utveckling. stödjer en integrering av det nuvarande gemenskapsinitiativet Leader+. har en öppen hållning angående den föreslagna procentsatsen för resurser till Leader. anser att historisk tilldelning och då särskilt effektivite- ten i genomförandet under nuvarande programperiod skall ligga till grund för fördelning av budgetmedel. I linje med att s.k. eko- nomiska och sociala kriterier föreslås tas bort vid LFA-indel- ningen, bör naturgivna handikapp få ökad tyngd vid fördelning av resurser. Fördelningskriterierna bör beakta glest befolkade områ- den, som i sammanfaller med de områden som löper akut risk för permanent nedläggning av jordbruksmark. En gemensam fond för landsbygdens utveckling är en förenk- ling jämfört med nuvarande system. stödjer detta förslag. Förslaget innebär ett enhetligt administrativt och finansiellt regel- verk för landsbygdens utveckling inom EU. Detta kan jämföras med dagens uppdelning mellan mål-1, mål-2 och allmänna områ- den inom Landsbygdsprogrammet. Likabehandling för stödmot- tagare säkerställs. Halvtidsutvärdering av Miljö- och landsbygdsprogrammet Regeringen gav enligt direktiv 2002:109 uppdrag att genomföra halvtidsutvärdering av Miljö- och landsbygdsprogrammet. Förre generaldirektören, professor utsågs till särskild utredare. Per avlämnade sitt betänkande Ett levande kulturlandskap (SOU 2003:105) . Slutsatserna i utredningen kan kortfattat sägas vara: –Programmet fungerar väl. –God måluppfyllelse framförallt i insatsområde I. –För insatsområde II är bilden något mera otydlig. Slutsatsen är att programmet i huvudsak fungerat väl och att en stor anslutning till åtgärderna skett. Insatserna har påtagligt bidra- git till miljökvalitetsmålen ett rikt odlingslandskap samt ingen övergödning För insatsområde II är bilden, som redan konstate- rats otydlig. Författaren redovisar att en förklaring kan sökas i den korta tid insatsområdet tillämpats, och att det därför inte går att göra bedömningar. Utredaren konstaterar att det svenska pro- grammet i större utsträckning än I många andra EU-länder varit starkt styrt mot jordbruket som målgrupp. Den så kallade landsbygdsdimensionen har därigenom kommit att bli eftersatt. Den framförda kritiken handlar också om svårig- heten när det gäller avsaknaden av landskapsperspektiv i stödfor- merna. Samordningsbristen mellan skilda insatser från andra poli- tikområden lyfts också fram, vilket I sin förlängning innebär att inte optimerat sin användning av de medel som redan finns tillgängliggjorda för landsbygdens utveckling. Utredarens slutsatser är att programmet bör öppnas för samt- liga landsbygdsintressenter och att det som kallas projekt- stöd inom insatsområde II bör prioriteras. Ett annat konstate- rande utredaren gör är att målen på ett bättre sätt behöver sam- ordnas samt att programmet/programmen behöver en tydligare förankring på lokal nivå.1 Leader+ är efterföljaren till Leader och Leader II inom vilkas ram den s.k. leadermetoden utvecklades . Leader är nu en metod för landsbygdsutveckling med syfte att ge området ny livskraft. Metoden baseras på att partnerskap mellan offentlig, pri- vat och ideell sektor utarbetar och genomför lokala handlingspla- ner. Metoden utgår från ett sektorövergripande synsätt och en systematisk samordning mellan olika utvecklingsinsatser, vilka utgör delar av en övergripande vision och strategi. Syftet är att få till stånd en lokal mobilisering för att de som bor och verkar i en bygd skall ta ett gemensamt ansvar för en positiv utveckling såväl ekonomiskt som socialt och ekologiskt. Arbetsmetoden bygger på åtta grundprinciper vilka är områdes- baserad strategi, underifrånperspektiv, partnerskap, nytänkande, sektorsövergripande integration, nätverkssamarbete, transnatio- nellt samarbete samt decentraliserad förvaltning och finansiering. genomförde, huvudsakligen , en halvtidsutvärdering av Leader+. Utvärderarens samlade bild är att programmet fungerar bra i det stora hela. Part- nerskapet, nytänkandet och underifrånperspektivet är ledstjär- norna. finns det viss kritik mot att kraven på nytänkan- det i projekten är relativt blygsamma. Administrationen anses vidare väl krånglig. Utifrån fyra fallstudier i fyra leaderområden konstaterar utredarna att det råder en påtaglig entusiasm för arbetssättet. Arbetssättet bidrar till att arbeta över administrativa 1Levande kulturlandskap – en halvtidsutvärdering av Miljö- och landsbygdsprogrammet, SOU 2003:105. 2Beskrivningen bygger på underlagsmaterial till utredningen från , Gles- bygdsverket. gränser och kommunerna har blivit mer välvilligt inställda till att lyssna, besöka och lära. De negativa erfarenheterna är att arbetssättet är tidskrävande och att partnerskapet blir ytterligare en institution som ska ordna till utveckling och tillväxt. Man varnar för risken att detta kan växa samman för mycket, bli inåtvänt och för centrerat på det egna området eftersom omvärldsperspektivet ris- kerar falla bort. Ytterligare ett problem har ibland varit att få med företagarna/näringslivet i partnerskapets arbete. En uppdatering av halvtidsutvärderingen kommer att genomfö- ras . Syftet med uppdateringen är att få en mer aktuell information inför planeringen av kommande programperiod. Ett annat syfte är att få möjlighet att bättre bedöma uppnådda resultat. då halvtidsutvärderingen genomfördes hade verksamheten i de olika leaderprojekten inte kommit så långt att man kunde värdera mätbara effekter t.ex. i fråga om nya arbetstillfällen m.m. Livsmedelsekonomiska institutets studie En levande landsbygd – vad kan politik åstadkomma?3 Goda förutsättningar för den ekonomiska utvecklingen på lands- bygden kräver en avvägning mellan generella och riktade åtgärder. Vad kan den generella politiken åstadkomma och i vilka fall finns det ett mervärde med riktade åtgärder? I rapporten konstaterar författarna att ekonomisk utveckling inte kan åstadkommas enbart med riktade stöd till landsbygden. I stället föreslås en bredare politik med goda förutsättningar för företagandet som stimulerar rörlighet. Politiken måste också kunna hantera marknadsmisslyckanden. Brister i den generella politiken drabbar landsbygden på ett unikt sätt, eftersom lands- bygden kännetecknas av avstånd och glesa strukturer. Generella problem i politiken som försvårar företagandet, kan därmed 3 , Rapport 2004:3. drabba landsbygden extra hårt. Företagandet på landsbygden är i högre utsträckning än i tätorterna karaktäriserat av småföretag. En politik som är bra för småföretag är alltså bra för landsbygden. Utredarna konstaterar att riktade åtgärder till landsbygden kan vara motiverade i fall av marknadsmisslyckanden, specifika för landsbygden. I utredningen konstateras vidare att marknadsmiss- lyckanden som missgynnar landsbygdsföretagen kan vara relate- rade till sämre kreditmöjligheter, sämre information och allt för höga transaktionskostnader. I analysen har man dragit slutsatsen att tidsbegränsade projektstöd, för att åtgärda dessa problem kan vara ändamålsenliga. Detta förutsatt att goda affärsidéer finns, som inte annars kan finansieras. Projektstöd kan dock inte i sig skapa affärsmöjligheter. Rapporten innehåller resonemang om att projektstöd kan medföra flera negativa effekter, som snedvrider konkurrensen till nackdel för verksamhet som inte får stöd. Det förekommer även fall där statlig finansiering enbart ersätter privat finansiering. I rapporten resoneras om stöd till ekonomisk utveckling på landsbygden som i vissa fall riktas specifikt till jordbruksföretag. Utredarna konstaterar att sådana stöd som enbart går till en sektor kan missgynna andra näringsidkare på landsbygden genom undanträngningseffekter, hämma breddning av näringslivet på landsbygden samt få sektorn att framstå som mer lönsam än vad den är. Utredningen föreslår att lika villkor oavsett typ av näring, underlättar utvecklingen av ett brett och konkurrenskraftigt när- ingsliv på landsbygden. Om exempelvis det svenska LBU-programmet ska kunna stimulera den ekonomiska utvecklingen på landsbygden generellt så har åtgär- derna ett alltför ensidigt fokus på jordbruket. Sammanfattningsvis innehåller rapporten slutsatser som stödjer politikens möjligheter att påverka den ekonomiska utvecklingen på landsbygden. Möjligheterna är dock begränsade. Ekonomisk teori visar att det inte är lätt att med statliga ingrepp få ett näringsliv som är geografiskt spritt över landet. Orsaken är att det finns starka ekonomiska vinster i att koncentrera sig geografiskt nära varandra. I den mån staten kan främja den ekonomiska utvecklingen på lands- bygden så lider dagens politik av att inkomststödjande syften blandas med frågor som rör ekonomisk effektivitet, samt av att riktad politik försöker uppnå mål som bättre kan nås av generella åtgärder. Den areella näringens nya uppdrag9 På uppdrag från jordbruksministern studerade agrarhistorikern lantbrukets roll och dess framtida förutsättningar. Utredaren konstaterar att den allt högre produktiviteten inom jordbruket skapar utrymme för andra inkomster än de som kom- mer från produktionen av baslivsmedel. Utredaren ser samhälls- stöden/ersättningarna som ett resultat av kontrakt mellan jordens brukare och befolkningen som helhet. Det som efterfrågas är värden som inte tydligt definierats eller synliggjorts utan i stället är underförstådda. Utredaren har dessutom försökt identifiera de nya värden som man relaterar till i kontraktet mellan brukaren och befolk- ningen. Genom ett utvecklat produktionsbegrepp, som tar hänsyn till tre grundläggande faktorer: behov, brist och arbete provar tanken om att produktionen i detta sammanhang tillfreds- ställer behov och därmed också skapar värden. Utredaren identifierar tre olika typer av produktion vid sidan om produktion av föda och fibrer. De tre nya produktionsin- riktningarna avser, bevarandet av det som var bieffekter av produktionen, produktion som skapar värde genom att motverka negativa effekter av basproduktionen samt produktion som erbju- der nya former av behovstillfredställelse. Utredaren konstaterar att produktionen, så som den förstås ovan, ses som ett system där livsmedelsproduktionen fortfarande ingår som en naturlig del. Den nya värdeproduktionen skall inte 9 Ds 2001:68, Den nya produktionen –det nya uppdraget. heller innebära att lantbrukarna skall upphöra med kärnverksam- heten. Betalningen för värdeproduktionen måste enligt utredaren utgöra en ersättning istället för stöd. Värdeproduktionen kan ersättas genom bättre finansiering eller genom en förändring av dagens jordbruksstöd. Dagens stöd har ibland t.o.m. negativa effekter. Slutsatserna innehåller ett konstaterande att metoder måste utvecklas för att priset på näringens värdeproduktion skall bli tyd- ligt, och att bonden måste få ett tydligt uppdrag, vilket beskrivs som bondens nya uppdrag. I ett bredare perspektiv är brukaren bara en av flera aktörer som skapar förutsättningarna för detta nya uppdrag. avslutar med ett resonemang om att framtiden kan innehålla en utveckling med så hård rationalisering att jord- bruket slås ut i stor omfattning. De två utvecklingsvägarna, utre- daren ser, innebär antingen en utveckad betalning för en produce- rad nytta eller en utveckling där stöden försvinner och marknaden slår ut jordbruket. Detta relateras till behov av värden av biodiver- sitet och kulturella värdens roll för framtida generationer. rapport10 om landsbygden i den regionala utvecklingen har på regeringens uppdrag beskrivit gles- och landsbygdens plats i den regionala utvecklingen. Rapporten pre- senterades för . Rapporten har följts av en referensgrupp från fem län (, , , och ). Samråd har skett med . De sammanfattande slutsatserna av rapporten landsbygden i den regionala utvecklingen ges nedan: –Landsbygdens resurser synliggörs inte i den regionala utveck- lingsplaneringen, vilket riskerar att leda till att man inte optimalt och kostnadseffektivt utnyttjar de samlade resurserna. 10 , Landsbygden i den regionala utvecklingen, . –Landsbygdsprogrammet måste ha en bredare ansats som tar sin utgångspunkt i landsbygdens utveckling, inte enbart den areella sektorn. –Landsbygden måste ingå som ett perspektiv i den regionala utvecklingsplaneringen (RUP) på ett tydligt sätt och det måste finnas en tydlig samordning och integration mellan de instrument som finns för genomförandet såsom RTP, landsbygdsprogram m.fl. –Det krävs en betydligt bättre samordning och samverkan inom det regionala arbetet för att nå denna integration. –Det behövs en nationell strategi och nationella mål och riktlinjer för landsbygdens utveckling för att det skall finnas något att för- hålla sig till och relatera till i den regionala utvecklingsplane- ringen. Nedan ges några exempel på formuleringar i rapporten som något mer utförligt beskriver dessa punkter: Gles- och landsbygder är inte tillräckligt synliggjorda i det regionala utvecklingsarbetet. Därmed finns en stor risk att de resurser som finns där inte tas tillvara. Detta är en förlust, inte bara för dessa områden, utan för alla regioner och hela landet. Gles- och landsbygder är inte speciellt synliggjorda i de regionala tillväxtprogrammen, men finns däremot med i andra program, till exempel strukturfondsprogram. Det är stora skillnader mellan länen vad gäller status på dessa frågor och på vilka sätt de arbetar med dem. Även om vissa län kommit långt behöver ansträngningarna på regional nivå generellt sett öka när det gäller utvecklingsinsatser i gles- och landsbygder. Med de nya regionala utvecklingsprogram- men (RUP:ar) finns goda möjligheter att integrera gles- och lands- bygdsfrågorna i länens strategiska planering. För att kunna bidra till regionernas utveckling måste dock gles- och landsbygderna synlig- göras utifrån ett företagande- och tillväxtperspektiv och inte enbart som en plats för ett attraktivt boende. När det gäller det kommande Landsbygdsprogrammet är det av stor vikt att det täcker in landsbygden som territorium och inte landsbygden definierat som jordbrukssektorn. Enligt Glesbygds- verket bör den ansats och metod som utarbetats inom gemen- skapsinitiativet Leader så långt det är möjligt integreras i program- met. En del av detta uppdrag handlar om att beskriva länens behov av metod- och kunskapsstöd. Först och främst efterfrågas utveckling och bättre spridning av befintliga metoder och kunskaper. Erfa- renhetsutbyte anses också viktigt. Dessa synpunkter har Gles- bygdsverket tagit fasta på i sina förslag: Metod- och kunskapsstöd till länen genom kompetenspro- gram/stimulansseminarier med fokus på gles- och landsbygder som tillväxtområde Innehåll och utformning av detta ska presenteras för regeringen . Länen föreslås få i uppdrag via regleringsbrev att genomföra konti- nuerliga uppföljningar av hur de arbetar med gles- och landsbygdsfrå- gor och vilka effekter som uppnås. bör få i uppdrag att sammanställa uppföljningarna och redovisa detta till regeringen med syfte att beskriva utvecklingen och ge underlag till förbättringar. Landsbygdsprogrammet och den regionala utvecklingspolitiken Målet för den svenska regionala utvecklingspolitiken är väl fungerande hållbara lokala arbetsmarknadsregioner (LA-regioner) med en god servicenivå i alla delar av landet. Förordningsförsla- get för Landsbygdsprogrammet syftar till en bättre konkurrens- kraft i jord- och skogsbruk med hjälp av stöd till omstrukturering, förbättrad miljö med hjälp av stöd till planering av markanvänd- ning samt åtgärder för en förbättrad livskvalitet på landsbygden och en diversifiering av de ekonomiska aktiviteterna. Den svenska regionala utvecklingspolitiken är inriktad mot att skapa en hållbar tillväxt och en god servicenivå i alla delar av landet. Politiken begränsas inte till att hitta kortsiktiga lösningar på akuta kriser utan handlar mer om att förutse och förebygga strukturproblem. Åtgärder skall därför ha fokus på långsiktig utveckling. Staten skall skapa goda grundförutsättningar för en sådan utveckling. Kommande generationer av kvinnor och män skall kunna erbjudas sunda ekonomiska, sociala och ekologiska förhållanden. Ökad jämställdhet mellan kvinnor och män och en ökad förståelse för integrationens och mångfaldens stora betydelse för en hållbar regional utveckling är därmed av central betydelse. Hållbar tillväxt skapas på lokal, och regional nivå, av kvinnor och män, i företag, och med hjälp av den service som framför allt kommuner, men också myndigheter och statliga verk runt om i landet svarar för. De olika nivåerna blir också allt viktigare för ett företags konkurrenskraft eftersom dess inno- vationsförmåga ökar om en fungerande kunskapsöverföring, och samspel med andra företag, kommuner, landsting och organisa- tioner kommer till stånd. Arbete i så kallade partnerskap bidrar i hög grad till lokal mobilisering. Olika delar av landet har olika utvecklingsförutsättningar, men de skall inte ställas mot varandra. Staten skall uppmuntra till samarbete, men även till konkurrens, som viktiga drivkrafter för framväxt av kreativa miljöer och dynamiska regioner. Alla delar av landet har mycket att vinna på att samverka. Bristande eller mycket ojämn tillväxt skapar problem. Problem såväl i till- växtregioner som i regioner, som har geografiska lägesnackdelar eller upplever stora strukturella förändringar måste tas på allvar. Den regionala utvecklingspolitiken utgår från lokala arbets- marknadsregioners funktionssätt och bedrivs i såväl gles- och landsbygd som i små och medelstora städer samt i storstads- områden. Tätorter och landsbygd ses som kompletterande områden. Städerna och stadsregionerna har betydelse för den regionala utvecklingen, inte enbart för staden utan också för dess omgivning. De lokala arbetsmarknadsregionerna kan i sin helhet stärkas genom samarbete och samspel mellan städer. Det är viktigt att framtida regionalt utvecklingsarbete tar hänsyn till att kvinnor och män har olika lokala arbetsmarknadsregioner. Det finns en stark koppling mellan tillväxt och välfärd.