sou · GTB311 · 2006-01-01 00:00:00 — Partsombuden skall utses i samråd med de mest representativa arbetsmarknadsorganisa- tionerna. Varje ombud har en röst i konferensens plenum och har rätt att yttra sig och rösta oberoende av varandra. Om- buden åtföljs av experter. I styrelsen, som utses av arbetskonferensen, finns 56 platser, varav 28 på regeringssidan och 14 vardera på arbets- givar- och arbetstagarsidan. Styrelsen leder verksamhet och genomför bl.a. de beslut som fattats av konferensen, fast- ställer dagordning för konferensen, beslutar om Internationella arbetsbyråns verksamhet och utser dess generaldirektör. Styrel- sen sammanträder normalt . Till styrelsen är knutna ett flertal fasta kommittéer för olika frågor och pro- gram. Denna är permanenta sekre- tariat samt dess utrednings-, informations- och administrativa organ. Byrån leds av en generaldirektör och är organiserad i ett och normer för välfärdsverksamhet för sjömän antal avdelningar med underliggande sektioner. Arbetsbyrån har sitt säte i , men har också kontor i över 40 länder runt om i världen. Arbetsbyrån har totalt ca 2 500 an- ställda. verksamhet finansieras i stort sett på samma sätt som verk- samheten i övriga FN-organisationer, dvs. medlemsstaterna betalar bidrag i proportion till sin betalningsförmåga. huvudsakliga arbetsmetod är att utarbeta internationella normer för arbetslivet. Utgångspunkten är att förutsättningarna för fred och samförstånd i världen antas öka om människors arbets- villkor förbättras och sociala orättvisor minskar. Normerna får i regel formen av en konvention, avsedd att rati- ficeras av organisationens medlemmar, eller en rekommendation, avsedd att övervägas vid lagstiftning eller på annat sätt men utan den bindande karaktär som en ratificerad konvention har. har antagit drygt 180 konventioner och drygt 190 rekommendationer. Alla konventioner är dock inte längre giltiga, utan vissa har med tiden förlorat sin aktualitet. En del konven- tioner har därför reviderats och stängts för ratifikation till förmån för ett modernare instrument. Andra, som inte trätt i kraft, har återkallats, medan ytterligare andra har bordlagts. Likaså har ett antal rekommendationer återkallats. Precisionsgraden i konventioner kan variera. Vissa innehåller precisa normer. Andra anger mer allmänt formulerade mål, vilka i konventionstexten kan uttryckas i termer av t.ex. adequate mea- sures, adequate protection eller appropriate measures. Ett exem- pel på den senare typen av konventioner, som har kommit att kallas promotional (dvs. främjande), är konvention nr 163 om sjömäns välfärd till sjöss och i hamn. Beslut om konventioner och rekommendationer fattas efter ett omfattande förberedelsearbete av Internationella arbetskonferen- sen.2 För att ett förslag till konvention eller rekommendation skall godtas krävs två tredjedels majoritet vid konferensen. 2 Beslut av konferensen kan också ges formen av en resolution, om beslutet är av mindre räckvidd eller huvudsakligen av formell innebörd, t.ex. då det gäller en begäran om utred- ning. I några få principiellt viktiga frågor har beslut även fattats om en deklaration. och normer för välfärdsverksamhet för sjömän I sammanhanget bör påpekas att Internationella arbets- konferensen håller två typer av sessioner, nämligen de årliga sessionerna och, med längre och mer oregelbundna intervall, sjöfartssessionerna. Från juridisk synpunkt är de likvärdiga, men de skiljer sig från varandra genom att t.ex. budgetfrågor och val till inte förekommer på sjöfartssessionerna. Ofta finns också i praktiken vissa skillnader mellan utarbetandet av sjöfarts- instrument och andra instrument. Alla dagordningar för arbets- konferensen fastställs av . Styrelsen skall också svara för tekniska förberedelser och nödvändiga konsultationer inför antagandet av en konvention eller en rekommendation. Detta kan ske genom en förberedande teknisk konferens, vilket är det nor- mala för sjöfartsfrågor, eller genom en tvåårsbehandling av arbets- konferensen, vilket är det normala för andra frågor. En sådan tvåårsbehandling inkluderar en rapport med ett frågeformulär till medlemsländerna inför förstaårsbehandlingen och en andra rapport med textutkast inför andraårsbehandlingen. Inför en förberedande teknisk sjöfartskonferens förekommer inte motsvarande frågefor- mulär och inte heller nödvändigtvis en remissrunda till medlems- länderna av textutkast avsedda att behandlas av arbetskonferensen vid dess sjöfartssession. medlemsstater blir inte automatiskt bundna av en kon- vention som arbetskonferensen antagit. Efter att arbetskonferensen antagit en konvention eller en rekommendation vidtar nämligen en process i vilken varje medlemsstat självständigt skall avgöra om den anser det möjligt och tillrådligt att ratificera konventionen eller följa anvisningarna i rekommendationen. Senast arton månader efter att konferensens session avslutats skall varje medlemsstat så- ledes förelägga landets lagstiftande församling antagna konven- tioner och rekommendationer för lagstiftning eller andra åtgärder. Därvid bör bl.a. beaktas att, enligt stadga, antagandet av en ny konvention eller rekommendation eller ett medlemslands ratifikation av en konvention inte i något fall skall anses påverka någon lag etc. som tillerkänner berörda arbetstagare mer gynn- samma villkor än de i konventionen eller rekommendationen före- skrivna.3 Det skall med andra ord inte vara möjligt att med hän- 3 Detta framgår av artikel 19:8 i stadga, vilken på engelska lyder: In no case shall the adoption of any Convention or Recommendation by the Conference, or the ratification of any Convention by any Member, be deemed to affect any law, award, custom or agreement which ensures more favourable conditions to the workers concerned than those provided for in the Convention or Recommendation. Att döma av rapport till utredningen bör in no case i detta fall tolkas så starkt att eventuella avsteg från artikeln närmast skall ha sin grund i situationer av force majeure. och normer för välfärdsverksamhet för sjömän visning till ett nytt instrument eller tillträdet till en konvention omintetgöra tidigare gjorda framsteg. Enligt stadga (artikel 37) är det som ansvarar för tolkningen av såväl stadgan som enligt denna antagna konventioner. En medlem som överväger att tillträda en kan dock inte avvakta tolkningsbesked från dom- stolen, som i praktiken aldrig tolkat en konvention.4 Istället får medlemmen oftast lita till sin egen tolkning av konventionens bestämmelser och krav. Viss vägledning om hur en konvention bör tolkas kan dock fås av uttalanden från den s.k. expertkommittén (se avsnitt 2.1.3), som för att kunna fylla funktionen att avgöra huruvida konventionskrav iakttas måste bedöma och framföra sin uppfattning med avseende på innehåll och betydelse av konven- tionernas bestämmelser och i förekommande fall avgöra deras legala räckvidd. På motsvarande sätt gör Internationella arbets- byrån formella och informella tolkningar av instrument, dock med förbehållet att stadga inte tillerkänner arbetsbyrån någon särskild behörighet i det avseendet. Om väljer att ratificera en kan inför- livandet i svensk rätt ske på olika sätt: Detta är en metod för att införliva traktat- förpliktelser5 i svensk rätt, som innebär att det i en lag eller annan författning föreskrivs att konventionsbestämmelser direkt gäller i och skall tillämpas av nationella dom- stolar och myndigheter. Inkorporation används dock så gott som aldrig för . Transformation genom omskrivning. Transformation som metod för att införliva traktatförpliktelser förekommer i två skilda former. Enligt den ena utfärdas en mot traktaten svaran- de svensk lag eller annan författning där det tydligt framgår att de svenska reglerna utformats mot bakgrund av överens- kommelsen ifråga. Enligt den andra införlivas en traktat med svensk rätt utan att det i lagtexten anges att lagstiftningen är föranledd av att har tillträtt en viss traktat. konventioner förekommer det att den första formen användsett exempel är konvention nr 144 (om samråd på trepartsbasis 4Att döma av rapport till utredningen. 5Som en sammanfattande benämning på internationella överenskommelser i skriftlig form används ofta ordet traktat. Konventioner är ett exempel på sådana. (Källa: , 6:e upplagan, ). och normer för välfärdsverksamhet för sjömän avseende normer) med tillhörande rekommendation nr 152 medan den andra är mer sällsynt. Konstaterande av normharmoni. Denna metod innebär att det – vid en jämförelse mellan de materiella reglerna i en traktat och gällande svensk lagstiftning kan konstateras att de förplik- telser som åtar sig genom överenskommelsen redan återspeglas i den svenska rättsordningen. Någon åtgärd behöver därför inte vidtas för att införliva traktatbestämmelserna med svensk rätt. Detta är den vanligaste formen för att införliva i svensk rätt. Ett lands tillämpning av bestämmelserna i en ratificerad kan också ske på andra sätt än genom lagstiftning, t.ex. genom kollektivavtal mellan arbets- givare och arbetstagare. En medlemsstat som väljer att tillträda en skall sända ratifikationsinstrument till Internationella arbetsbyråns ge- neraldirektör för registrering. Konventionen blir bindande endast för de medlemsstater vilkas ratifikationer har registrerats hos gene- raldirektören. En träder i kraft efter den dag då ratifikationer från två medlemmar har registrerats hos general- direktören. Därefter träder konventionen i kraft för varje medlem efter den dag då dess ratifikation har registrerats. En medlem som har ratificerat en kan säga upp den har förflutit från den dag då konventionen först trädde i kraft. Uppsägningen träder inte i kraft förrän efter den dag då den har registrerats. Om en medlemsstat inte utnyttjar sin rätt att på detta sätt säga upp konventionen, så blir medlems- staten bunden under ytterligare en tioårsperiod och kan därefter säga upp konventionen vid utgången av varje tioårsperiod. 2.1.3ILO:s kontroll över tillämpningen av konventioner och rekommendationer Medlemsstater som tillträtt en konvention är skyldiga att till Inter- nationella arbetsbyrån rapportera om tillämpningen av konven- tionens bestämmelser. stadga (artikel 22) anger att det skall handla om årliga rapporter. tillämpas dock i praktiken rapporteringsperioder för de mest grundläggande kon- och normer för välfärdsverksamhet för sjömän ventionerna och perioder för övriga konventioner, av vilka en är konvention nr 163 om sjömäns välfärd till sjöss och i hamn. Även icke-ratificerade konventioner och rekommendationer ger enligt stadgans artikel 19:5 (e) respektive 19:6 (d) upphov till rapporteringsskyldighet enligt beslut fattade av . För rapportering om tillämpningen av konventioner och rekommendationer svarar på regeringens uppdrag ILO-kom- mittén (se avsnitt 2.1.4) och dess sekretariat. I flertalet fall an- modas den myndighet som har huvudansvar för tillämpningen av ett visst instrument att inkomma med underlag för rapporten enligt Internationella arbetsbyråns formulär. Detta gäller t.ex. för de hit- tills fyra tillämpningsrapporter som lämnats till angående konvention nr 163, för vilka underlagen framtagits av Handels- flottans kultur- och fritidsråd (HKF). Det bör dock poängteras att HKF inte är det organ som är ansvarigt inför , och att det därför heller inte kan sägas vara fråga om att HKF självständigt utvärderar den egna verksamheten. Ländernas tillämpningsrapporter granskas av oberoende jurister i för tillämpning av konventioner och re- kommendationer. Denna utarbetar en rapport som belyser problem vid genomförandet av normer i länderna och drar slutsatser om tillämpningen. Den kan även rikta skriftliga obser- vationer och s.k. direct requests direkt till regeringarna avsedda att besvaras vid nästa rapporteringstillfälle. föreläggs Internationella arbetskonferensen vars trepartiska utskott för tillämpningsfrågor diskuterar och rapporterar sina slut- satser till konferensens plenum. Utskottet kan även anmoda en regering att avge en skriftlig eller muntlig förklaring inför ut- skottet. Utöver rapporteringsskyldigheterna och de tillfällen till gransk- ning av tillämpning av åtaganden som dessa erbjuder finns enligt stadga olika klagomålsprocedurer. Enligt artikel 24 kan arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer rikta en erinran mot att en stat inte på ett betryggande sätt genomfört bestämmelserna i en konvention som den ratificerat. Erinran, som kan avse såväl den egna staten som andra stater, prövas av som kan tillsätta en särskild (trepartisk) granskningskommitté. Enligt en annan procedur (artikel 26) kan en medlemsstat samt ett eller flera ombud (regerings-, arbetsgivar- eller arbetstagarombud) till Inter- nationella arbetskonferensen anföra klagomål mot en annan medlem för bristande uppfyllelse av en konvention som båda och normer för välfärdsverksamhet för sjömän I sådana fall kan styrelsen tillsätta en undersöknings- kommission. Styrelsen kan även tillämpa detta förfarande på eget initiativ. Klagomål enligt artikel 26 är relativt sällsynta hemsida redovisar några tiotal och tillsättandet av en undersök- ännu ovanligare. I praktiken leder förfarandet ofta till någon form av uppgörelse. riktades totalt fyra anmälningar mot beträffande tillämpningen av ratific- erade konventioner, dock ingen avseende konvention nr 163. Om ett land befinns inte leva upp till kraven i en konvention så ställer förnyade krav på återrapportering, på det sätt som beskrivs ovan. Sådana förnyade krav kan upprepas . Den sanktion det härmed handlar om är den badwill landet drar på sig. Några böter, avgifter e.d. kan det däremot inte bli fråga om. En viktig roll i det svenska arbetet med och dess instrument har . Denna, som funnits , är en liten myndighet under . Enligt sin instruktion (1977:987) skall vara tre- partiskt sammansatt. Kommittén, som skall sammanträda minst en gång , skall bestå av nio ledamöter, av vilka tre skall före- träda regeringen, tre arbetsgivarintresset och tre arbetstagar- intresset. De ledamöter som företräder arbetsgivar- respektive arbetstagarintresset i kommittén skall förordnas på förslag av de mest representativa organisationerna av arbetsgivare och arbets- tagare. Enligt instruktionen är kommitténs uppgift att utarbeta underlag för regeringens svar på frågeformulär rörande punkter på Internationella arbetskonferensens dagordning och för regeringens kommentarer till förslag till texter som skall diskuteras av konferensen, utarbeta underlag för regeringens förslag i samband med fram- läggandet av konventioner och rekommendationer i enlighet med artikel 19 i stadga, med lämpliga tidsmellanrum behandla frågor om tillämpningen av icke ratificerade konventioner och av rekommendationer, som ännu inte har börjat tillämpas, i syfte att överväga vilka och normer för välfärdsverksamhet för sjömän åtgärder som kan vidtas för att främja deras genomförande och i förekommande fall deras ratificering, behandla frågor som uppstår i samband med redogörelser som skall tillställas i enlighet med artikel 22 i stadga, behandla förslag om uppsägning av ratificerade konventioner, i den omfattning kommittén finner det påkallat behandla frågor som föranleds av andra inom fattade beslut än sådana som rör utarbetande eller tillämpning av konventioner och rekom- mendationer, främja ökad kunskap om och dess verksamhet, och till chefen för avge en redo- görelse för hur de i konvention nr 144 och rekommenda- tion nr 152 avsedda förfarandena har fungerat. 2.2ILO-normer avseende sjömäns välfärd Nedan beskrivs de normer som antagit avseende välfärdsverk- samhet för sjömän, först beskrivs rekommendationerna nr 48 och nr 138 (2.2.1) och därefter konvention nr 163 och rekommen- dation nr 173 (2.2.2). antog Internationella arbetskonferensen en rekom- mendation (nr 48) om sjömäns välfärd i hamn. Till skillnad från senare års instrument ger denna rekommendation inte några rikt- linjer om välfärdsverksamhet riktad till sjömän ombord i fartyg, utan endast om verksamhet i hamn. rekommendation handlar till största delen om hälso- och säkerhetsfrågor, men den ger också vägledning för åtgärder för att säkerställa sjömännens möjligheter att överföra besparingar, om information till sjömän samt om logi och rekreation för sjömän i hamn, m.m. Beträffande logi och rekreation sägs att det bör finnas sjömanshem med rimliga priser, mötes- och rekreationslokaler i nära anslutning därtill (med t.ex. servering, bibliotek o.d.) samt anordnas idrottsverksamhet, utflykter m.m. Rekommendationen behandlades av regeringen i propositionerna 1937:184 och 1938:239. och normer för välfärdsverksamhet för sjömän Vid sitt möte bedömde Internationella arbetskon- ferensen att rekommendation var något föråldrad. Kon- ferensen antog mot denna bakgrund en rekommendation (nr 138) om sjömäns välfärd. I denna anges bl.a. att det bör finnas utarbetade planer för välfärdsverksamheten och för finansieringen av densamma. Vidare sägs att välfärdsåtgärderna bör hålla jämna steg med förändringar i sjöfolkets behov betingade av utvecklingen inom sjöfarten, och att det bör finnas välfärdsorgan, i vilka skall ingå representanter för myndigheter och olika organisationer. Enligt rekommendationen bör också sjömanshotell eller sjömans- hem upprättas och vara av god standard. Kostnaderna för kost och logi på sådana hotell och hem bör hållas på en rimlig nivå. Vidare ger rekommendation anvisningar i fråga om allmänna välfärdsåtgärder såväl i hamn som ombord på fartyg. Det handlar bl.a. om riktlinjer för underlättandet av fri cirkulation av välfärdsmaterial (såsom filmer, böcker, tidningar och idrottsutrust- ningar) och postgång, för kommunikationer från och till fartygen i hamn, för möjligheter till land- och hembesök för sjömännen och besök ombord av anhöriga och vänner när fartyget ligger i hamn, för möjligheter att medtaga make/make på någon resa, samt för anordnandet av marketenterier ombord m.m. Rekommendationen innehåller också riktlinjer för åtgärder för rekreation (t.ex. möjlig- heter att bedriva idrott och göra utflykter i hamn) samt infor- mation och undervisning i hamn och ombord på fartyg. Vidare anges i rekommendationen bl.a. att tillräckliga transportmedel till skäliga priser bör finnas tillgängliga för sjömän i hamn. Rekommendation nr 138 underställdes genom prop. I propositionen uttalades att rekommendationen till större delen avsåg åtgärder som täcktes av verksamhet vid den stat- liga myndigheten välfärdsråd, dvs. HKF:s före- gångare. I övrigt sades rekommendationen handla om åtgärder som det i ankommer på berörda parter att reglera avtalsvägen. gjorde inga särskilda uttalanden om rekommendationen. 2.2.2Konvention nr 163 och rekommendation nr 173 Vid Internationella arbetskonferensens sjuttiofjärde möte (tionde sjöfartssessionen) i antogs en konvention (nr 163) om sjömäns välfärd till sjöss och i hamn, och en rekom- mendation (nr 173) i samma ämne. Bakgrunden var bl.a. att de och normer för välfärdsverksamhet för sjömän snabba och genomgripande förändringar som ägt rum inom sjö- farten gjort de existerande ILO-instrumenten på välfärdsområdet föråldrade och otillräckliga. Konventionen hade föregåtts av ett mångårigt arbete, i vilket tillsammans med övriga nordiska länder aktivt verkat för att en konvention om sjömäns välfärd skulle komma till stånd.6 Nedan beskrivs innehållet i konventionen och rekommenda- tionen. De återges också i sin helhet i bilaga 3. Innehållet i konvention nr 163 Konventionen (nr 163) om sjömäns välfärd till sjöss och i hamn är den första konventionen inom välfärdsområdet. Den anger de huvudprinciper och målsättningar som bör vara vägledande för sjö- fartsnationernas insatser vad gäller kultur- och fritidsservice för sjömän. Konventionen innehåller totalt 14 artiklar. Av dessa är det dock endast de sex första som behandlar välfärdsåtgärdernas materiella innehåll. Övriga åtta artiklar behandlar hur ratifikation av kon- ventionen skall gå till m.m. Dessa åtta artiklar är generellt giltiga för och innehållet överensstämmer med hur dessa förhållanden beskrivits i avsnitt 2.1.2 ovan. De sex artiklar som anger konventionens materiella innehåll återges i faktarutan nedan. Som framgår av denna är målgrupperna för välfärdsverksamheten enligt konventionen sjömän ombord i sjögående fartyg registrerade inom en medlemsstats territorium samt sjömän i lämpliga hamnar i det egna landet. Vilka fartyg som vid tillämpningen av konventionen skall betraktas som sjögående fartyg och vilka hamnar i det egna landet som skall betraktas som lämpliga hamnar skall bestämmas av medlemsstaten, efter samråd med redarnas och sjömännens representativa organisationer. Som kommentar till faktarutan bör också sägas att konventionen betonar vikten av icke-diskriminering. Således skall välfärdsverk- samhet ombord tillhandahållas till alla sjömän ombord och verk- samhet i lämpliga hamnar i landet rikta sig till alla sjömän, obe- roende av nationalitet, ras, hudfärg, kön, religion, politisk uppfattning 6 Av rapport till utredningen framgår att den slutliga konventionstexten till förhållandevis stor del byggde på ett förslag från och övriga nordiska länder. I rapporten gör Lidal bedömningen att förslagsställarna därvid utgick från rådande för- hållanden i de egna länderna och från uppfattningen att en konvention med det föreslagna innehållet inte skulle innebära några tillämpningsproblem i dessa länder. och normer för välfärdsverksamhet för sjömän eller social bakgrund och oberoende av i vilken stat det fartyg där de är anställda är registrerat. Konvention nr 163:s materiella innehåll I denna konvention avses med a)varje person som är anställd i någon befattning ombord på ett sjögående fartyg, vare sig i offentlig eller privat ägo, med undantag för örlogsfartyg; b)välfärdsanordningar och välfärdsåtgärder anordningar och åt- gärder på välfärds-, kultur-, rekreations- och informationsområdena. Varje medlem skall bestämma genom nationella lagar eller före- skrifter, efter samråd med redarnas och sjömännens representativa orga- nisationer, vilka fartyg registrerade inom dess territorium som skall betraktas som sjögående fartyg vid tillämpningen av bestämmelserna i denna konvention om välfärdsanordningar och välfärdsåtgärder ombord på fartyg. I den utsträckning den bedömer det vara praktiskt möjligt skall behörig myndighet, efter samråd med fiskefartygsägarnas och yrkesfiskar- nas representativa organisationer, tillämpa bestämmelserna i denna kon- vention på yrkesfiske till havs. 1.Varje medlem för vilken denna konvention är i kraft åtar sig att säkerställa att fullgoda välfärdsanordningar och välfärdsåtgärder tillhanda- hålls åt sjömän såväl i hamn som ombord på fartyg. 2.Varje medlem skall säkerställa att nödvändiga åtgärder vidtas för finansieringen av välfärdsanordningar och välfärdsåtgärder som tillhanda- hålls enligt bestämmelserna i denna konvention. 1.Varje medlem åtar sig att säkerställa att välfärdsanordningar och välfärdsåtgärder tillhandahålls i lämpliga hamnar i landet åt alla sjömän, oberoende av nationalitet, ras, hudfärg, kön, religion, politisk uppfattning eller social bakgrund och oberoende av i vilken stat det fartyg där de är anställda är registrerat. 2.Varje medlem skall, efter samråd med redarnas och sjömännens representativa organisationer, bestämma vilka hamnar som skall betraktas som lämpliga vid tillämpningen av denna artikel. Varje medlem åtar sig att säkerställa att välfärdsanordningarna och välfärdsåtgärderna ombord på varje sjögående fartyg, vare sig i offentlig eller privat ägo, som är registrerat inom dess territorium, tillhandahålls till förmån för alla sjömän ombord. och normer för välfärdsverksamhet för sjömän Välfärdsanordningar och välfärdsåtgärder skall ses över ofta för att säkerställa att de är ändamålsenliga med hänsyn till de förändringar i sjömännens behov som följer av teknisk, operativ och annan utveckling inom sjöfartsnäringen. Varje medlem åtar sig a)att samarbeta med andra medlemmar i syfte att säkerställa tillämp- ningen av denna konvention; och