sou · GTB3112 · 2006-01-01 00:00:00 — Ganuza, de Soto Mayor, [red.] Democacia y Presupuestos participativos, : Icara-Poli- tica. (2004) Man måste väl ibland tro att det som görs blir bra också: Goda projekt och sega strukturer, Rapport för utvärderingen av Storstadssatsningen i , Stadskans- liet, . Hosseini-Kaladjahi, (2002) Stora fiskar äter fortfarande små fiskar: Helhetsutvärdering av Storstadssatsningen i , : Mångkulturellt centrum. (2002) På rätt väg? Slutrapportering från den nationella utvärderingen av Storstadssatsningen, : . Laclau, (1995) Subjects of Politics, Politics of the Sub- ject, Differences, 7 [1]; 146–164. , (2002) Förort i fokus – Interventioner för miljoner: Nordisk forskning om interventioner i utsatta bostadsområden: En kunskapsöversikt, : Integra- tionsverket. , (2005) Det blågula : Strukturell diskrimi- nering i , SOU 2005: 56, Betänkande av utredningen om strukturell diskriminering på grund av etnisk eller religiös till- hörighet. Lawson, (2002) Stortadssatsningen i och Hud- dinge: En process för demokratiutveckling och förvaltningsförny- else, Delrapport i utvärdering av Storstadssatsningen. Söder- törns högskola. , (2003) Om överläggande samtal och hållbar utveckling: En studie av deliberativ demokrati, , . Mouffe, (1999) Deliberative Democracy or Agonistic Pluralism, , 66 [3]; 745–758. Premfors, , [red.] (2004) Deliberativ demokrati, : . , (2004) och den sociala ojämlikhetens geografi, i: , Man måste väl ibland tro att det som görs blir bra också: Goda projekt och sega strukturer, Rap- port för utvärderingen av Storstadssatsningen i , , . Spivak, Gayatri Chakravorty (1996) Subaltern Talk: Interview with the Editors, i: , , (red.) The Spivak Reader, , : Routlege. Spivak, Gayatri Chakravorty (1999) A Critique of Postcolonial Reason: Toward a History of the Vanishing Present, , : . , (2003) Samtala både länge och väl: Delibera- tiv demokrati i tre föräldrakooperativ och dess effekter på delta- garna, Förvaltningshögskolan, . , (2003) Stortadssatsningen i : En översikt av insatserna 1999–2003, Utvärdering av Storstadssatsningen, . Velásquez, (2001) Mångfald och gemenskap i : En studie om samverkan mellan människor med skilda kulturella bakgrun- der i ett föreningsråd, Partnerskap för Multietnisk Integration, rapport 4/01. Velásquez, (2005a) Förankring och dialog: Kraftspelet mellan planering och demokrati, , . Velásquez, (2005b) Kvinnors möten kring förvaltningen av mångkulturella platser: Lokala perspektiv och strukturella hin- der, i: Listerborn, , (red.) Speglingar av rum: Om könskodade platser och sammanhang, : Sym- posion. , (2004) Brukarinflytande i : En utvärde- ring av Projekt i fyra kommuner, : FoU . Kommunfullmäktigeval – Valresultat efter region, parti mm och tid, . 4 Det är inte mitt samhälle! Misstro och levd erfarenhet i mångetniska förortsmiljöer1 Jag kan uppleva rotlöshet, men inte längtan efter mina rötter. Min rotlöshet beror mer på andras iver att kategorisera mig som icke- hemmahörande där jag känner mig hemma. , 1998: 245 [T]ystnad, liksom andra språkliga former, har olika innebörder och materiella konsekvenser i specifika institutionella och kulturella sam- manhang. Tystnad och stumhet är i sig inga självklara tecken på mak- tlöshet. , 1991: 1752 Minskat förtroende för politiska representanter och etablerade former av politik är något av en allmänpolitisk trend i dagens sam- hälle. Urholkad tilltro för och minskat medlemsantal i politiska partier är, tillsammans med successivt sjunkande valdeltagande, påtagliga mönster också i samtida svensk politik.3 och (2004) noterar i detta sammanhang följande paradox: medan tron på demokratin aldrig varit starkare, har tilltron till de politiker som skall bära upp det demokratiska systemet aldrig varit svagare. Hur är det möjligt? och har i studien (2002) pekat på att stockholmares förtroende för politik(er) är så pass lågt att de menar att den kan beskrivas i termer av misstro.4 Boendes vilja att engagera sig i frågor som rör närmiljön är, konstaterar de, mycket låg. De allra flesta tycks inte vilja engagera sig över huvud 1Kapitlet baseras på min (, 2005). Jag är tacksam för alla de konstruktiva synpunkter jag fått på tidigare utkast. 2Samtliga översättning av citat till svenska är författarens egna. 3Se bland annat Inglehart (1997) och, för svenska förhållanden, och (2002), Bennulf och (1999), (2000), (2002) samt Sörbom (2002). 4Mikael Stigendal (1997), (2005) samt och (2005) pekar på motsvarande mönster i förorter till och . Det är inte mitt samhälle! Det gäller, visar de, i synnerhet resurssvaga boendeområden. I , söder om , säger till exempel av de boende sig ha ganska litet eller mycket lite förtroende för de lokala politikerna. Motsvarande siffra för , i , var . Skillnaderna i politiskt intresse är så pass stora, konkluderar Nord och , att det är befogat att tala om att dessa delar av kan beskrivas som politiskt marginaliserade (a.a., s. 210). Valdeltagandet har minskat avsevärt , särskilt i storstädernas mångetniska områden. Vid kommunalval röstade av de röstberättigade utländska medborgarna, mot av befolkningen som helhet. Klyftan mellan utländska medborgare och den totala befolkningen har därefter successivt ökat. Vid val var röstandet i kommunalvalen bland utländska medborgare nere i rekordlåga , jämfört i befolkningen som helhet. Skillnaden mellan utländska medborgare och den totala befolkningen uppgick nu till , mot 30 vid val. Vid val var röstandet bland de utländska medborgarna fortsatt , medan röstandet i be- folkningen som helhet minskat till (SCB, 2003). Medan valdeltagandet i städernas högstatusområden lyck- ats hålla sig kvar på en nivå upp emot eller , så har valdeltagandet i en rad så kallat utsatta förorter fortsatt sjunka, i en del fall neremot eller till och med . Frågan är förstås hur dessa mönster ska tolkas. Hur kommer det sig att storstädernas konstaterade geografiska åtskillnad tycks följas av en allt mer framträdande politisk åtskillnad, där stä- dernas mångetniska förorter, enkelt uttryckt, successivt förpassas till politikens skuggsida? (Strömblad, 2003).5 Politisk misstro är ett mångdimensionellt fenomen som kan förstås utifrån en rad angreppssätt och utgångspunkter. En av de förklar- ingar till ökade misstro som lanserats hänvisar till en allmänt mins- kad auktoritetstro (Sörbom, 2002). Det är, enligt argumentet, något 5 gjorde och följande iakttagelse, i en av underlagsrapporter: Skillnaderna i valdeltagande mellan stadsdelar och förortskommuner avspeglar en ny fas i bostadssegregationen i storstäderna (SOU 1989: 68, s. 77). Det är inte mitt samhälle! av ett sundhetstecken att medborgare i vår senmoderna samtid tycks vara allt mer benägna att ifrågasätta sina ledare. Ett andra argument pekar på minskat socialt kapital, att mänsklig tillit över huvud taget håller på att erodera (, 2001; , 2003). Ett tredje argument gör gällande att misstron har en objektiv grund i välfärdsstatens minskade förmåga att leverera i tider av lågkon- junktur och ekonomisk åtstramning (, 2000). Ett fjärde argument pekar på samband mellan politisk misstro och massmedi- ers rapportering om politik, med betydande fokus på skandaler, kortsiktighet och konfrontation, eller politikens medialisering (Strömbäck, 2001; jfr , 2005). Forskning har pekat på flera tänkbara förklaringar till misstro och ickedeltagande bland etniska minoriteter. , pionjär i svensk etnicitetsforskning, var bland de första att under- söka som mångkulturell demokrati. I Democracy and the Nation State (1990) pekar han på en rad tänkbara förklaringsgrun- der till utländska medborgares benägenhet att rösta eller inte rösta. Han nämner som tänkbara förklaringar bland annat kunskaps- luckor skapade av själva invandrarskapet, begränsat intresse för politik, orsaker till migration, vistelsetid i det nya hemlandet, av- saknad av gruppnormer om betydelsen av politiskt deltagande och korstryck mellan stridande intressen och önskemål i det gamla och det nya hemlandet. Dessutom består kategorin in- vandrare, konstaterar han, till stor del av unga, ogifta, lågutbildade och låginkomsttagare, grupper som traditionellt röstar i mindre utsträckning än andra grupper i samhället. och (1994: 112) identifierar två huvudsakliga orsaker till skillnader i röstande mellan infödda och utländska medborgare och inom kategorin utländska medborgare, nämligen kultur och integration. Integration i det svenska stor- samhället gynnar valdeltagande, konstaterar de. Integration i arbets- och föreningsliv, äktenskap med en svensk(a), exponering för svenska etermedier, tycks samtliga inverka positivt på röstandet bland utländska medborgare. De menar dessutom att förekomsten av vissa kulturella orienteringar skulle ha betydelse för benägen- heten att rösta eller inte rösta (a.a., s. 103). Kum-Kum Bhavnani betonar i Talking Politics (1990a), en studie av svarta ungdomars levnadsvillkor i , en annan för- klaringsgrund, som närmare fokuseras i följande kapitel. Hon ser rasism och diskriminering som viktiga faktorer när det gäller att förstå sådana fenomen som misstro och politiskt deltagande bland Det är inte mitt samhälle! underordnade, etniska grupper. Två begränsningar hos tidigare stu- dier av politiskt handlande bland underordnade grupper har, menar hon, varit att de dels använt beteckningar som cynism och apati som odiskutabla, deskriptiva benämningar och dels dragit likhets- tecken mellan apati och politisk inaktivitet. Ett sådant tillvägagångs- sätt har, markerar hon, gjort det svårt för forskarna att närma sig människors reella skäl till att, exempelvis, inta en skeptisk hållning till politik. Cynism bör inte minst relateras till upplevelser av de möjligheter som finns att över huvud taget delta eller ta plats. Hon frågar sig om inte cynism bland underordnade etniska grupper kan vara ett svar på en kraftigt strukturellt underordnad position i samhället, snarare än ett uttryck för passivitet och apati. Det är således, för att följa Bhavnanis argumentation, viktigt att inte falla för den i det offentliga samtalet vanligt förekommande böjelsen att söka orsaker till invandrares tillvaro i samhällets marginalskikt i faktorer som enbart rör dem själva. Demokratiut- redningen gjorde motsvarande bedömning . Utredningen pekade på påtagligt växande politiska klyftor mellan infödda och personer med utländsk bakgrund. och (1999: 42) konstaterade att utvecklingen inte kunde förklaras av att personer med utländsk bakgrund skulle ha en särskild oförmåga att ta sig fram i det politiska skranket. De ställer sig i stället försiktigt frågan: Är det i stället så att skranket är för högt? Det tycks mig oundvikligt att reflektera kring rasism och diskriminering när det gäller att förstå fenomen som misstro och ickedeltagande i utsatta förorter. Kapitlet baseras på fältarbete i mångetniska förortsmiljöer i , , och , i huvudsak genomförts samt våren 2000.6 Det material som analyseras består av djupintervjuer och fokusgruppsamtal med ett hundratal personer med utländsk bakgrund, verksamma i poli- tiska partier och samt företrädare för och medlemmar i lokala föreningar i dessa miljöer.7 Intervjuerna hand- 6Fältarbetet var del av mitt avhandlingsprojekt, som kretsade kring delaktighet och etniska hierarkier i samtida svensk demokrati (, 2005). 7Dessa kategorier valdes för att synliggöra röster och erfarenheter från aktörer belägna på skilda positioner i den lokala demokratin. Vid intervjuerna har jämn balans mellan män och kvinnor, politiska partier och etnisk bakgrund eftersträvats. En knapp majoritet av dem som Det är inte mitt samhälle! lade inte bara om valrörelsen, utan kretsade kring de intervjuades upplevelser av villkoren för deltagande och inflytande i samtida svensk demokrati, i vidare mening. Materialet kom även att bestå av observationer och iakttagelser på fältet, av policydokument, in- formationsmaterial, utredningar och annat offentligt material, diverse val - och kampanjmaterial som partiprogram, affischer och flygblad. Vidare insamlades och analyserades ett omfattande pressmaterial. Intervjuerna kretsade i huvudsak just kring de intervjuades erfa- renheter av att i olika avseenden rangordnas och ställas vid sidan av i det svenska samhället. En stor del av frågan om invandrarnas politiska utanförskap tycktes därmed handla om stigmatisering, diskriminering och utanförskap. De intervjuades berättelser om åsidosättande och diskriminering återspeglas i en rad kartläggningar av vardaglig diskriminering i det svenska samhället (Kamali, 2005). (1999), som under andra kartlagt upplevd diskriminering,8 har funnit att mellan var tredje och var annan person född i , , arabisktalande länder och upplever sig ha utsatts för hot, förolämpningar och trakasserier på offentliga platser. Av kartläggningen framgår, vidare, tydligt att erfarenheter av diskriminering varierar påtagligt mellan olika nationaliteter. Bilden motsvarar i huvudsak de mönster som kan skönjas i arbets- och bostadsmarknadsstatistiken, nämli- gen att erfarenhet av diskriminering genomgående är betydligt van- ligare bland dem som upplevs och beskrivs som hörande till de allra mest geografiskt och kulturellt avlägsna delarna av världen (jfr till exempel SOU 2000: 3; , 2002; , 2002). uppgick antalet fall om misstänkt diskri- minering som anmälts till Ombudsmannen mot etnisk diskrimine- ring [DO] till mellan 420 och 520 stycken . Det innebär, i genomsnitt, mellan åtta och tio anmälningar per vecka.9 Enligt anmäldes totalt 2 572 brott med främlingsfientligt inslag mot personer med utländsk bakgrund, vil- ket innebär i genomsnitt sju brott per dag. Anmälningarna till DO rör en mängd situationer som i olika avseenden kan beskrivas som vardagliga. Anmälarna upplever sig exempelvis ha blivit diskrimi- intervjuades är dock män. Majoriteten har, vidare, utomeuropeisk bakgrund, främst från , och . 8Undersökningen genomfördes närmare bestämt 1995, 1996, 1997 och 1998. 9Uppgifterna är hämtade från (2002). Det är inte mitt samhälle! nerade när de sökt arbete eller bostad, när de befunnit sig på arbetsplatsen, varit i kontakt med försäkringsbolag eller när de besökt restauranger. En likartad bild framträder i Säkerhetspolisens statistik. En överväldigande majoritet av de anmälda brott som hade främlingsfientligt inslag begicks på platser och i situationer i vardagen – i tvättstugan, på affären, i taxikön, vid krogbesök.10 Det var i intervjuerna många som berättade om personliga eller nära erfarenheter av åsidosättande och diskriminering från samtliga samhällsarenor, på arbetsplatsen, i massmedier, i partier, av myn- digheter, i förskolan, i grannskapet. Samtalen vittnade om att vardagliga erfarenheter av detta slag kan ha en avgörande inver- kan på den enskildes förhållningssätt till och handlande i Politi- ken.11 Misstron är påtagligt erfarenhetsbaserad och materiellt grun- dad. Det är vid denna koppling jag här uppehåller mig. Att enbart se till den tystnad som är förknippad med utanförskap är allt för ensidigt. Likafullt sägs underordnade inte sällan sakna en självständig röst. Tystnaden är blott ett av de ansikten som känne- tecknar underordnades politiska liv. Deras situation präglas varken av total passivitet, total apati eller total oförmögenhet. Deras eventuella tystnad behöver inte alls betyda förtryck, maktlöshet och alienation. I deras vardagsliv kan apati mycket väl samsas med motstånd och självförnekelse med stolthet. Det är viktigt att upp- märksamma att tystnad kan tjäna som strategiskt motstånd mot överordnade grupper och intressen (jfr Bhavnani, 1990a; Gal, 1991, , 1998; Skeggs, 1999). Man kan lika gärna vända på den vanligen så entydigt negativa problembilden och synliggöra tystna- dens röster. Underordning innebär inte bara att passivt inordnas i en bestämd hierarki, utan det innebär i lika hög grad att som människa tvingas kämpa för att övertyga sig själv och sin omgivning om att ens belägenhet i samhällshierarkin beror på samhällets organisering och inte för att man brister i styrka och vilja (, et al. 10 Jämför den kartläggning som Antidiskrimineringsbyråerna i (2004) gjort om förekomat och erfarenheter av diskriminering i fyra svenska kommuner (, och ). 11 I de fall då de bägge orden politik och politik(er) skrivs med stor bokstav i studien markerar det att det är fråga om föreställda, inga faktiskt existerande företeelser, tillstånd eller personer. Ordet politik(er) har en dubbel innebörd och kombinerar de bägge orden politik och politiker. Det är inte mitt samhälle! 1999: 18), det vill säga att den inte är självförvållad. Underordning gör det nödvändigt att värja sig mot ensidiga resonemang om att underordnade får skylla sig själva, vilket gör att underordnade i allra högsta grad är aktiva och att de såväl kan motstå som bidra till sin egen underordning. Underordnades motstånd tar sig dock sällan kollektivt organiserade former, utan det bedrivs oftare bor- tom offentlighetens skyltfönster. Det för i regel en mer undan- skymd tillvaro, som tysta former av motstånd. Det är mot denna bakgårdens politik jag nu vänder min blick. besökte jag en av mest väletablerade föreningar. Jag hade stämt träff med en av föreningens styrelse- medlemmar, som visade sig vara försenad. I stället satte jag mig ner vid ett av borden i föreningslokalen och bjöds på en kopp kaffe. Vi var ett drygt tiotal män som samlas kring bordet. Det var totalt av Rinkebyborna som röstade vid kommunalval. Röstandet bland utländska medborgare var betydligt lägre; . Jag frågade männen om de röstat i valet. En av männen nickade. berättade att han röstat på Vänsterpar- tiet. Ingen av männen verkade vara särskilt intres- serad av att diskutera partipolitik. De verkade rentav ta avstånd från valrörelser och partipolitiskt arbete. Det tycktes för dem vara en närmast självklar reaktion att rygga tillbaka när jag frågade dem om svensk politik. –Vad sysslar du med? frågade en bit in i samtalet. Vill du bli politiker? –Nej, nej, svarade jag något överraskad. Jag har inget med dem att göra. Hans därpå följande kommentar fångade kärnan i den misstro flera av männen uttryckte under samtalets gång, som jag kom att möta åtskilliga gånger under fältarbetet. Alla politiker är värsta lögnarna! Liksom i många andra intervjuer associerade de intervjuade i sitt berättande Politik med partipolitik, politisk pajkastning, brutna löften och kortsiktighet. Politik är, enligt denna bild, tråkigt och svårbegripligt. Det är något man i allmänhet inte bryr sig om att vara särskilt insatt i. Politik(er) är inget man gärna identifierar sig med (jfr Bhavnani, 1990a; , 1998). hade männen, visade det sig snart, många insiktsfulla synpunkter på Politik i meningen vardagliga erfarenheter av, exem- pelvis, rasism och diskriminering. Under den yta som vid en första anblick må te sig som oansvarigt och oreflekterat politikerförakt Det är inte mitt samhälle! fanns en skarp kritik av den politiska situationen och villkoren för politiskt deltagande i samtidens . Männen använde, liksom andra av dem som intervjuats, en rad strategier för att hantera det stigma som deras bakgrund innebär, för att motstå dels diskrimi- neringens realiteter, dels berättelser som pekar ut och framställer dem som problem. Detta motstånd uttrycktes delvis i form av misstro mot svensk(a) politik(er). Det gäller inte bara detta enskilda samtal, utan merparten av de intervjuer som genomfördes under fältarbe- tets gång. Betraktade i ett bredare sammanhang av utanförskap och stigmatisering kan mycket av den misstro jag mötte förstås som ett sammansatt motstånd mot en rad missförhållanden i det svenska samhället, som en tyst kamp om mening. Väsentliga delar av det motstånd som samtalen visade på riskerar emellertid att osynliggö- ras om man väljer att anamma en allt för snäv syn på Politik. Män- niskor utövar förstås motstånd även när de inte uttryckligen talar om Politik i meningen riksdag och regering, valrörelser och myn- dighetsutövning. Det är därför angeläget att ta fasta även på männi- skors vardagliga erfarenheter i bredare sociala frågor, om man vill förstå misstrons och motståndets många bottnar (Bhavnani, 1990a). De har inte gjort någonting! – avstånd mellan löften och praktik Det finns, framgick i mina intervjuer på fältet, en mängd orsaker till att somliga boende i mångetniska förortsmiljöer successivt intar en cynisk hållning gentemot svensk(a) Politik(er). Misstron base- ras inte minst på ett – ur de misstroendes synvinkel – reellt politiskt skeende, där ideologisk utslätning och politikers eget handlande, inte minst i form av brutna löften och publikfriande agerande under valrörelser, är två viktiga inslag. Politiker är, i många av förortsbornas föreställningsvärld, några du egentligen aldrig ser till. De bara dyker upp där mitt på torget, med ett koppel av journalister och fotografer i släptåg. En viktig tankefigur i denna politik(er)skeptiska föreställningsvärld är just att inget händer i svensk politik. Politik kännetecknas, enligt tankefiguren, av ett omfattande gap mellan löften och praktik. Politiker bara pratar, de gör inget. Det är inte mitt samhälle! En uppfattning som dominerande intervjuerna var att partiernas handlande vittnar om en långtgående och allt mer uppenbar kort- siktighet. Partierna verkar, är det flera som menar, vara mer ange- lägna om att inför stundande val bedriva ett framgångsrikt kam- panjarbete än om att ingå i ett genuint samtal med medborgarna. Flera använder i intervjuerna djungelmetaforen när de kritiserar vad de upplever som politikers instrumentella förhållningssätt gentemot förorten och dess befolkning. Flera känner sig djupt kränkta av myndigheters och makthavares bemötande av deras förort, inte minst under valrörelser. Förorten framställs, enligt en rad studier, som avvikande, problematisk och befolkad av speci- ella, i bästa fall exotiska, människor (Ristilammi, 1994; , 2003, , 2005). Det är först och främst i valti- der som den tycks bli politiskt intressant. Där finns många som inte mobiliserats politiskt och som därmed representerar potentiella röster i valet. Just års val talar jag med föreningsrepresentanten . Han är märkbart upprörd över politikernas agerande i den pågående valrörelsen. Man ser dem inte annars. Men ser man dem överallt! Bara för att de ska finnas där, visa upp sig och komma på bild. Har du läst i tidnin- garna? Det är som att höra en del säga att de vill göra [Förorten] till en slags park [skratt], dit man gör exkursioner [skratt]. Det här är på rik- tigt. De skulle då komma hit som turister och titta på hur vi lever här, hur vi äter [] De skiter i det här! Det blir en mycket intressant grej som man sedan skriver en lång artikel om, sedan glömmer man bort det hela [skratt]. identifierar i sin kritik ett symbiotiskt förhållande mellan politiker och journalister. För politiker, å ena sidan, är förorten en park, dit man åker för att visa upp sig och locka till sig journalis- ter. Journalister, å andra sidan, följer politikernas fotspår. Politiker och journalister är bägge turister, på sätt och vis, på tillfällig exkur- sion i förortsparken. De är där inte för att verkligen möta och ingå i dialog med de boende. Resan till Förorten resulterar i en lång artikel. De boendes tillvaro glöms därefter bort. De skiter i det här! som de intervjuades kritik mot svensk(a) Politik(er) tycks dra näring ur och anspela på de retoriska figurer och tanke- mönster som florerar i massmedier så refererar den uppenbart till personliga erfarenheter av politikers handlande i relation till för- ortsmiljön, exempelvis under tidigare eller pågående valrörelse. Det är inte mitt samhälle! är på ett sätt symboliskt när föreningsrepresentanten berättar att det han möter då han kliver in i förortens förvaltningsbyggnad är, först, en ordningsvakt och, därefter, en avspärrning. De som försöker möta lokala makthavare stängs ute, menar han, med mer eller mindre bryska metoder. Makten är nära, men så långt borta. Det här är på riktigt, understryker han. Man ser dem inte annars. Men ser man dem överallt!