sou · GTB340d3 · 2006-01-01 00:00:00 — En av dem konstaterade att hon kunde ha svårigheter med det svenska uttalet av vissa vokaler och den andra att en del svenska ord och böjningsformer inte kom helt naturligt. Sätten på vilka informanterna kunde tänka sig att förbättra sin svenska var bl.a. effektivare studier i skolan och det praktiska lä- randet. Några kurser ansåg informanterna inte att de behövde. I samband med frågorna kring viljan och behovet av förbättring av språkkunskaper tillfrågades informanterna även om det fanns möjlighet till det i form av kurser i finska på deras hemort eller kommunen. Järjestetäänkö kotipaikkakunnallasi tai kunnassa suomen kielen kursseja?/Finns det kurser i finska på din hemort eller i kommunen? Denna fråga var speciellt intressant att granska för de regionala grupperna, eftersom informanternas kön inte kunde tänkas ge några skillnader i svaren. Däremot kunde informanternas ålder på- verka svaren något eftersom äldre informanter kunde tänkas vara bättre informerade, med sina fler kontaktytor i samhället. De flesta informanter i var medvetna om att det fanns kurser i finska vid . Sex informanter nämnde det. Tre informanter kunde däremot varken bekräfta eller förneka att det fanns sådana kurser i . Ytterligare en in- formant påpekade att det fanns modersmålsundervisning i grund- skolan och en annan informant sade sig att tro att () och Studiefrämjandet fortfarande ordnade kurser i finska i . Informanter från andra kommuner i hänvisade ofta till kurser vid . Några yngre infor- manter nämnde att man kunde läsa finska inom och gymnasieskolans modersmålsundervisning, men de flesta infor- manter, oavsett ålder, kunde inte uttala sig om det fanns kurser i finska i deras hemkommun. Förutom informanter som sade sig veta att kurserna inte existerade fanns det även informanter som inte kände till situationen i deras kommun. Informanter i större, centrala Mälardalskommuner represente- rade gruppen som med störst säkerhet kunde bekräfta att det fanns kurser i finska i deras hemkommuner. Detta är i för sig naturligt, eftersom alla tre kommunerna har ett universitet eller en högskola och på två av orterna arrangeras det undervisning i finska på hög- skolenivå. Förutom omnämnanden av i och , nämndes även kurser som ABF, och Studiefrämjandet har arrangerat i respektive . Några yngre informanter nämnde även modersmålsundervisningen i skolorna. I mindre kommuner i var situationen desto sämre. Av tio informanter som representerade detta område kunde bara en ange en möjlig kurs som den lokala finska föreningen möj- ligtvis arrangerade. I alla andra fall konstaterade informanterna att det verkligen inte fanns kurser eller att om sådana hade funnits, hade de avvecklats för länge sedan. Slutsatsen man kan dra från dessa resultat är att högskolor och universitet verkar uppfattas som de främst ansvariga för kurser och undervisning i och på finska. Åtminstone var det nästan bara dessa som informanterna var medvetna om. och gymnasi- ernas modersmålsundervisning fick även de några omnämnanden, men de kan knappast ses som självklara alternativ eftersom lektio- nerna inte är öppna för alla som vill deltaga. Öppna studieorganisa- tioner som ABF, Studiefrämjandet eller nämndes endast ett fåtal gånger. Uppfattningen man får av informanternas svar är att tillgången till undervisning i finska är klart begränsad inom det tilltänkta för- valtningsområdet. För att få undervisning är det säkrast att vända sig till en högskola eller ett universitet, men alla intresserade har inte nödvändigtvis behörighet till studier på dessa nivåer. Även om svaren på frågan om identitet inte handlar om observer- bara eller mer objektiva bakgrundsdata, har vi valt att presentera resultatet av denna fråga här. Vi antar att identifikationen i endera riktningen, mot det finska eller det svenska, eller rentav mot det sverigefinska, kan spela en roll för hur man bedömer andra frågor och svarar på dem. Ett syfte är därför, även om vi inte kommer att använda oss av statistiska korrelationer, att försöka bedöma om det finns ett samband mellan identitet och språk- resp. minoritetsan- knutna frågor, t.ex. viljan att förespråka skolgång eller sjukvård på finska. Både kartan på alternativ och motiveringarna till de etniska eti- ketter som vi bett informanterna sätta på sig själva, har varierat mer än vi kunde förutse. Det finns också en risk för styrning av svaren med denna typ av förbestämda alternativ, men i de flesta fallen har man kunnat pricka in sig bland alternativen. Ett fåtal tyckte inte att frågan om identitet var viktig. Begreppet sverigefinne bör kommenteras ytterligare här. Be- greppet har blivit omdiskuterat, eftersom det tycks finnas flera uppfattningar om vad det står för, och vilka dess- utom delvis är i opposition till varandra. Förutom en denotation, dvs. en avgränsad syftning med termen, en i bosatt person med finskspråkig bakgrund, finns det disparata konnotationer eller tolkningar av vad begreppet syftar på. En tolkning är att det be- tecknar de äldre, dem som kom tidigt, och som mest karaktärisera- des av att de hade problem med tillvaron i . Den förståelsen av sverigefinne kan sägas vara negativ, ha låg prestige och vara arkaistiskt inriktad, med en socialt och utbildningsmässigt stigma- tiserad innebörd, ofta med tilläggdimensionen rural bakgrund. En annan rör sig om att bl.a. minoritetsaktiva försökt ge begreppet ett positivt innehåll, en koppling till den nya minoritetsställningen, och en prestigehöjande funktion, genom att koppla det till en identitet som kombinerar finskt och svenskt. En tilläggsfunktion har ibland varit att det skulle röra sig om en integrerad, tvåspråkig person, som uppnått jämvikt mellan det finska och svenska. Den skulle representera högre prestige och vara progressivt inriktad. Endast i begränsad utsträckning kan man dock dra slutsatser om vilken typ av tolkning informanterna lagt in i etiketten sverige- finne. finns inga direkta hänvisningar bland dessa in- formanter till den första, mer stigmatiserade tolkningen. Samma tendens att man hellre kopplar sverigefinsk identitet till en integre- rad, tvåspråkig kapacitet finns även i en större relativt genomförd studie av (2002). Denna typ av apostroferade identiteter har dels uppstått som svar på ett behov att markera just det att man inte är enbart det ena eller det andra, dels då forskning och även det allmänna medvetan- det ungefär accepterat andra typer av identiteter än de traditionella, stabila identiteterna, som va- rit nationella/kulturella till sin karaktär. Dessa skulle då bättre motsvara behovet att uttrycka en mer flexibel och valbar identitet, som inte är direkt kopplad till Blut und (se t.ex. 1999; Österlund-Pötsch 2003; 2005:27 ff., 211 ff.). De skulle också uttrycka föränderliga identifikationer, som kan uppstå p.g.a. förändrade levnadsförhållanden och som återigen kan ändras. Däremot har frågeställningen inte tillhandahållit ännu tydligare si- tuationsbetingade identiteter, som vid en helt öppen fråga kanske skulle ha getts prioritet, kanske fr.a. bland de yngre, t.ex. enligt bo- stadsort (stockholmare) eller kulturpreferenser (hiphopare). Det är dock oklart på vilket sätt denna senare typ av identifikationer skulle ha något samband med eller utgöra en förklaringsgrund för andra frågor i denna studie. Ett antagande är också att språk har en betydande vikt för en persons identifikationer. Detta kan dessutom antas accentueras i en miljö, där språken är konfliktämnen, samt har ojämlik social status, som de är väsentliga tillgångar i det sociala livet. Språk bär också i olika sammanhang på ett starkt symbolvärde, och kan sägas utgöra basen i en persons kulturella och sociala kapital, som även de påverkar identiteten. Frågorna som kopplades till detta löd: Tunnetko itsesi muuten ruotsinsuomalaiseksi/Känner du dig förresten som en sverigefinne Kyllä/Ja vai pidätkö itseäsi/eller känner du dig som: suomalaisena/en finne suomalaisena Ruotsissa/finne i sekä suomalaisena että ruotsalaisena/både finsk och svensk ruotsalaisena/en svensk Mikä seikka tekee sinusta X/Vad är det som gör dig till X? Även om man antagligen inte allmänt uppfattar alternativen som representationer på en endimensionell skala, har vi placerat sveri- gefinne på en skala på väg mot svensk. De tre mellersta alterna- tiven torde åtminstone delvis basera sig på samma grundtanke, att man har skäl att identifiera sig åt båda hållen. Skalan torde därmed återspegla en glidning hos individen och över generations- gränser, från det finska till det svenska. Tabell 14 Identifikationer, äldre suomalaisena Ruotsissa/finne i suomalaisena ja ruotsalaisena/finne och svensk (En informant har även angett utlandsfinsk/ulkosuomalainen.) Det vore förväntat om en sådan förändring finns och ska- lan äger relevans, att de yngre har en mer försvenskad identitet, både genom den aktiva tidigare svenska assimilationsivern och ge- nom att man haft sämre möjligheter att ha kontakt med finsk kul- tur och . Med tanke på den variation i levnadsöden och erfa- renheter som finns, samt i attityder som påverkat dessa, kan dock alla identiteter vara representerade i båda generationerna. Troligen finns det dessutom en koppling mellan skolgång – mer eller mindre undervisning på finska – och identitetsval. Kanske har andra sveri- gefinnar än familjen dessutom varit perifera i de ungas liv. Sanno- likt reflekterar också identifikationerna de attityder å ena sidan som andra sverigefinnar/har, och å andra sidan svenskar har, om sverigefinnar, och svenskar. I den yngre generationen vore det också förväntat att det fler- språkiga och mångkulturella slagit igenom – det borde fin- nas enstaka informanter med i studien vars bakgrund inte enbart är den finska och/eller den svenska. Sammantaget verkar de yngres nationella identiteter delvis er- sättas av etniska/apostroferade, vartefter, och alternativen blir mer flexibla (Tabell 15). En viss förskjutning mot sverigefinne kan märkas, men finne känner man sig fortfarande som i en knapp tredjedel av fallen. Fyra har nått skalans ändpunkt, svensk. Man kan anta att de som ändå har bibehållit finskan som språk, delvis av detta skäl fortfarande har en finsk komponent i sin etniska identifi- kation; det gäller även två kommentarer bland dem som angett att de känner sig som svenskar. Man kan skönja en förskjutning mot det svenska på gruppnivå. har 18 av 22 yngre en kompo- nent i sin identifikation, som har koppling till det finska. Tabell 15 Identifikationer, yngre suomalaisena Ruotsissa/finne i suomalaisena ja ruotsalaisena/finne och svensk Utöver dessa angav tre informanter finsk + ett tredje alternativ, men inte svensk (finsk + iransk, finsk + kurdisk). En person ansåg sig inte höra hemma någonstans, men med tvekan angav denne sverigefinsk; föräldrarna kom från olika länder, en från den andre från ett tredje land. Såsom nämndes ovan är motiveringarna ganska brokiga och i analysen av dessa har det inte framkommit någon klar tendens, där en motivering på ett tydligt sätt hör ihop med en identifikation. Snarare är det så att samma motivering kan användas till olika iden- tifikationer. Exempel på motiveringar (översatta eller direkt givna på svenska) till att man känner sig som: , bland de äldre: Född i , en känsla; flaggan; född i ; känslan och uppvuxen i ; självständigheten och fadersland; språk och sisu; , bland de yngre: kärlek till landet, stolthet, ishockey, julbord; modersmål och traditioner; språket, föräldrar från , kompi- sar, stolthet; föräldrar och språket; rötter, skola, språket, idrotter, medborgare; rötter, skola, språket, medborgarskap; traditioner, språket, ishockey; stolthet; i , bland de äldre: född i , språk, i hjärtat; rötterna, språket; medborgare, kan ej ändra nationalitet; född i , och finne i ; blod och språk; tänker finskt; ursprung i , svenska vänner; svensk medborgare, finsk mentalitet; språk, kan ej ändra finskhet; språket är finska, bor i ; födelsetiden, kriget, sitter djupt; i , bland de yngre: språket finska, skola och kompisar i ; född i , språket; Sverigefinne, bland de äldre: bor i ; bott halva tiden i , halva i ; tvåspråkig och bor i ; Sverigefinne, bland de yngre: släkt, språket finska, plus kan och svenska; språken, blir hurri i ,17 traditioner, direkthet i kommunikationen; språken, släkten i ; föräldrar, skola, språket finska, svenska kamrater; finne, svenska kompisar; förälder och svensk, bland de äldre: ursprung, svenska vänner; och svensk, bland de yngre: språket finska, skola och kompi- sar i ; släkten från , omgivningen, bor i ; för- står finska, föräldrar, kompisar och född i ; språken, född och upplevelser i ; Svensk, bland de äldre: inga tidiga minnen från ; Svensk, bland de yngre: bott i , ishockey, kompisar; född, upplevelser från , språket (finska); bott i , upplevel- Många av motiveringarna är – nyare teorier om flexibla identiteter till trots – relativt traditionella och stabila, speciellt bland de äldre. Det handlar om fadersland, ursprung, föräldrar, uppväxt i (Blut und ), men också stolthet, känslor, mentalitet, tradi- tioner, kamrater, skola, och sist men inte minst, om språk. som en identifikationsfaktor fungerar delvis i båda riktningarna, vilket dels kan tolkas som att språk är väsentligt för en natio- nell/kulturell eller etnisk identitet generellt, dels som att det kan vara viktigt för en finsk identitet, såväl som en svensk identitet, som man sannolikt socialiseras in i bland annat genom skolan och Men det finns också en väsentlig skillnad för detta mellan äldre, där 7 av 23 () nämner språk (finskan) som en del i sin motivering, och de yngre, där 16 av 22 () nämner språket, finska, som en del av sin finskbetonade identifikation. tar i beaktande, att de yngres finska av de flesta angetts som det språk som de behärskar sämre av det två, måste detta leda till ett antagande om att det inte är färdigheten i språket som är vä- sentligast, utan dess symbolvärde och att det är ett laddat känslo- i högre grad, eller kanske på en annan medvetandenivå, för de yngre. 17 Finskspråkigas nedvärderande beteckning om svenskspråkiga, främst finlandssvenskar. verkar upplevelser och omgivning ge en svensk iden- titet, men även ibland en finsk, i form av minnen av och av människor i . Flera av de yngre har nämnt idrott och bland dessa, ishockey, som en identitetsgrundande faktor. Antagligen ska detta tolkas som så, att idrotten inte är målet för identifikationen, utan att den utlöser identitetskänslor, skapar (konstruerar) identi- tet, sannolikt bl.a. under landskamper. Idrott används ofta som ett test på lojalitet i valet mellan t.ex. svenskt och finskt, och den ses emellanåt som ett ytligt och symboliskt uttryck för identitet. Icke desto mindre har den visat sig ha en särskiljande funktion, och ser svårligen ut att kunna reflektera dubbel identitet. För fenomenet idrott finns det en könseffekt; idrott tycks appellera mer till män än till kvinnor. Den dubbla karaktären, eller den dubbla identiteten hos många, verkar emellertid vara okomplicerad såtillvida att den inte lett till negativa kommentarer, dvs. man är relativt tillfreds eller man har åtminstone sett denna möjlighet att uttrycka en dubbel, eller apo- stroferad identifikation som helt acceptabel. För några enstaka är själva tiden en faktor; när man bott i , blir man helt enkelt mer svensk, eller motsatsen, mindre finsk. 6 Resultat från innehållsfrågorna Vi presenterar frågorna och informanternas svar på dem i stort sett i den ordning de presenterades för informanterna. De tidigare ak- tualiserade frågorna har antagligen lett till att man anpassat sina senare svar till det man sagt tidigare under intervjun. Till exempel, egen kunskap om minoritetspositionen, dvs. om den officiella po- sitionen, inklusive kunskap om konventioner, kan leda till att svaren på vad man önskar sig som en effekt av ett finsk- språkigt förvaltningsområde påverkas. Det senare kan också ses som en naturlig, eller rentav logisk följd av att den officiella mino- ritetspositionen inte inneburit så mycket nytt i praktiken. Vet man inget om den egna minoritetens ställning eller dess möjligheter en- ligt t.ex. konventioner, kan man inte presentera samma typ av konkreta förslag på önskemål om service, som den som är insatt i frågeställningarna. För varje fråga och svar hade informanterna möjlighet att infor- mellt diskutera de aspekter de ville och också fråga om någon fråga var oklart formulerad. Den informationen återfinns på banden, medan de frågor som hade graderade svarsalternativ återfinns främst på enkäten. 6.2Kunskap och inställning till en minoritetsposition för finska En central frågeställning var vilken inställning informanterna hade om finskans minoritetsposition. För att ta reda på vad informan- terna hade för förkunskaper om finskans minoritetsposition frå- gade vi dem om deras kunskaper om finskans särskilda ställning, samt om var de hade fått information om detta. Även informanter- nas egna åsikter kring ämnet efterfrågades. Ytterligare en fråga handlade om finskan i förhållande till andra, senare invandrarspråk och om informanterna ansåg att finskans ställning ska vara samma/ särskild jämfört med dessa. Delvis syftar dessa frågor till att man försöker utröna om informanterna känner till och har en åsikt om skillnaderna mellan en integrationspolitik för invandrare och en minoritetspolitik. I sina ursprungsformer löd frågorna på följande sätt: 13.Mitä tiedät suomen vähemmistökielen erityisasemasta Ruotsissa?/Vad vet du om finskans särskilda ställning som minori- tetsspråk i ? Mistä olet saanut tietää siitä/Varifrån har du fått information om detta? 14.Mitä sinä ajattelet vähemmistöasemasta/Vad tycker du om mi- noritetsställningen? 15.Onko sinusta tärkeää, että suomella on erikoisasema, verrattuna muihin, myöhemmin tulleisiin siirtolaiskieliin?/Tycker du att fins- kan ska ha samma ställning som andra, senare invandrarspråk? Frågorna kommer att behandlas på följande sätt: först presenteras kunskapen om minoritetspositionen både bland de yngre och äldre informanterna, därefter deras egna perspektiv och åsikter om mino- ritetsställningen. Sedan sammanfattas informanternas åsikter om finska i jämförelse med andra invandrarspråk. Bland de yngre rådde det en stor brist på kunskap om finskans särskilda ställning som minoritetsspråk. För de flesta var kännedo- men på en relativt ytlig nivå; de var medvetna om att finskan hade en särskild ställning i men kunde inte beskriva vad det in- Några nämnde även att de inte hade vetat om finskans ställ- ning förrän de kontaktades av intervjuaren angående undersök- ningsintervjun. Det fanns en märkbar skillnad i kunskaper mellan yngre kvinnor och män. som åtta av 12 unga kvinnor verkade vara nästan fullkomligt omedvetna om finskans minoritets- ställning, var antalet okunniga i den manliga gruppen endast två av 10. Det är viktigt att det (minoritetsställning) finns, att det talas finska. Men jag är inte så insatt i det, så jag vet inte så mycket. I stark kontrast till denna sina jämnårigas brist på information var några informanter väldigt medvetna om finskans ställning och hade bra kunskaper om det praktiska innehållet om minoritetspo- sitionen. Ändå kunde de flesta informanterna bara bekräfta att de visste att finskan var ett minoritetsspråk i . Några kunde berätta att de visste när finskan hade fått sin ställning, vilka andra språk som hade samma ställning och att det fanns ett finskspråkigt förvaltningsområde i norra . Endast två yngre informanter, båda manliga, kunde berätta mer exakt om de praktiska effekter som minoritetsställningen kan medföra. Möjligheten att få finsk- språkiga handlingar i t.ex. rätten nämndes. Som vi kan se av det ovan sagda varierade de yngre informanter- nas kunskaper kring finskans minoritetsställning märkbart. För dem som hade någon kunskap var källorna för informationen i de flesta fallen föräldrarna eller äldre syskon, för några även lärare i skolan. Ytterligare källor var media, särskilt tidningar och tv, och i några fall finska föreningar. Eftersom nästan hälften av de yngre informanterna inte hade vetat om finskans minoritetsställning, kunde de inte tillfrågas om informationskällan för ämnet. De unga informanternas åsikter om finskans minoritetsställning varierade på ett likartat sätt. De flesta ansåg att det var positivt att finskan fått en erkänd status i , även om några, bättre insatta informanter uttryckte sin undran över den praktiska verkligheten och effekterna av ställningen. Några ville inte uttrycka sig p.g.a. deras brist på information, medan andra frågade intervjuaren om ytterligare information för att kunna forma sig en åsikt. Någon tyckte att den pågående utredningen var en bra sak, ett steg framåt och viktig eftersom den kan ge kunskaper om hur och var finskan används i . Även ur en moralisk synpunkt var det viktigt för en kvinnlig informant att finskan hade erkänts i . Några informanter ifrågasatte om minoritetsställningen hade med- fört något konkret för sverigefinnarna. De ansåg att minoritets- ställningen inte syntes i praktiken. Någon undrade även varför sverigefinnarna själva som utgör en stor minoritetsgrupp inte har varit mer högljudda kring frågor som angår dem. Många detaljerade exempel kom fram när man frågade infor- manterna om deras egna åsikter kring minoritetsställningen. En tyckte att det var bra att man kunde lära sig finska i skolan, en an- nan betonade möjligheten att få finskspråkig äldreomsorg och sjukvård, den tredje sina egna språkkunskaper som nyttiga i framti- den. Även om alla inte var lika insatta i finskans ställning, kunde man urskilja en positiv inställning i deras svar. On tärkeää, että vähemmistökielet nähdään rikkautena eikä aina ongelmana. Liian usein nähdään niihin liittyvät vaikeudet, eikä mahdollisuuksia. (Suomen aseman) tunnustaminen on yksi askel pitkällä tiellä. (Det är viktigt att minoritetsspråken ses som en rikedom och inte alltid som ett problem. För ofta ser man bara svårigheterna som har med dem att göra, inte möjligheterna. Att det (finska språket) blev erkänt är ett steg på en lång väg. Jämfört med de yngre informanterna var äldre betydligt bättre upplysta kring finskans minoritetsställning. Alla äldre informanter berättade att de visste att finskan hade en ställning som minoritets- språk i . Många nämnde även att det finns ett finskt förvalt- ningsområde i norra och att de var medvetna om den pågå- ende utredningen för ett utvidgat förvaltningsområde. Även andra minoritetsspråk nämndes. Trots att det fanns många bland de äldre som sade sig veta mycket om finskans ställning i , hade de dock svårigheter med att beskriva innebörden av den. Även vissa felaktigheter fanns bland åsikterna om den. Några informanter blandade t.ex. ihop minoritetsställningen med förvaltningsområdet, och de berättade att de hade uppfattat att minoritetsställningen bara gäller i vissa delar av landet. Informationskällor för de äldre var framför allt media, tv, tid- ningar och radio, men även finska föreningars informationsmöten, församlingsmöten, vänner, släktingar och bekanta. För många ver- kade finskans ställning vara någonting man ofta diskuterade i vän- skapskretsen. Flera äldre informanter påpekade särskilt att de ansåg sig vara väl insatta i frågorna kring finskan i och gav intryck av att det var något av en hederssak att vara medveten om detta och viktigt för deras identitet. Några informanter sade sig vara tvungna att vara informerade, då deras arbete krävde det. Av de äldre informanterna kritiserade speciellt många män bris- ten på minoritetsställningens konkreta effekter. Många konstate- rade att minoritetsställningen verkar vara någonting som bara exi- sterar på papper, i alla fall utanför det nuvarande förvaltningsområ- det, och även att det har varit en kamp för att få ställningen och att det var dags att vi fick det (MCÄM60). Kyllä tässä on sitä mieltä että paperilla se vähemmistöasema näyttää hyvältä, mutta käytännön toimimisen kanssa on vähän niin ja näin.