sou · GTB364d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Vid något enstaka bruk som saknar egen panna deponeras slammen på dispens. Huvuddelen av det icke brännbara rejektet deponeras, medan endast en mindre del av den brännbara (organiska) fraktionen numera deponeras. Ett större bruk har dock problem med sin panna varför de deponerade brännbart rejekt . Även deponerar detta bruk större del av sitt rejekt. Ett bruk har dispens för mellanlagring av allt rejekt i avvaktan på att finna en avsättning. Ett annat bruk har tillstånd att använda rejektet som konstruktionsmaterial i en deponi. Generellt kan det anses befogat med skattebefrielse för avfall som deponeras på dispens, eftersom detta är uttryck för att andra lösningar saknas. Utredningens förslag: Den nu gällande skattebefrielsen för returfiberavfall och avsvärtningsslam från upparbetning av returpapper samt askor från eldning av avsvärtningsslam skall ändras till att omfatta icke organiskt returfiberavfall från upparbetning av returpapper samt askor från förbränning av returfiberavfall och av avsvärtningsslam. Det är förbjudet att deponera utsorterat brännbart avfall och organiskt avfall. Avsvärtningsslam och den utsorterade brännbara rejektfraktionen får således inte deponeras. Till viss del deponeras dessa fraktioner på tidsbegränsade dispenser. Skälet för dispens från deponiförbuden är i dessa fall att förbränningskapacitet saknas. Skälen för befrielse från skatt när avfallet deponeras är att alternativ behandlingsmetod saknas. Det är således olika skäl för dispens och skattebefrielse. Utredningen finner inte skäl att koppla ihop dessa på det sätt som Skogsindustrierna föreslagit genom att föreslå att om dispens föreligger skall skattefrihet följa. Skatte- befrielse för avfallsslag som inte får deponeras bör således inte medges eftersom det till största delen finns alternativa behandlings- metoder för de avfallsslagen. Mot den bakgrunden bör avdraget Skattebefrielse för branschspecifikt avfall inskränkas till att enbart avse icke organiskt returfiberavfall från upparbetning av returpapper samt askor från förbränning av returfiberavfall och av avsvärtningsslam. 10.4Avfall från kemisk industri 10.4.1Slam från framställning av dikalciumfosfat, kalciumklorid och natriumfosfat (11 § första stycket 11 LSA) I bedrivs industriell framställning av kalciumklorid av ett företag, i . Företagets tidigare tillverkning av natriumfosfat och dikalciumfosfat upphörde respektive 2003. Vid framställning av kalciumklorid uppkommer rester i form av ett icke organiskt slam. Kalciumklorid används för dammbindning och issmältning på vägar, inom oljeborrningsindustrin och inom livsmedelsindustrin m.m. Kalciumklorid tillverkas genom upplösning av kalksten med saltsyra. Lösningen renas genom tillsättning av kalkmjölk med efterföljande bortfiltrering av bildat slam i en filterpress. Den renade kalciumkloridlösningen levereras som 36-procentig lösning eller indunstas/torkas till fasta produkter med högre kalcium- kloridkoncentration. Mängden kalciumkloridslam uppgår till cirka 7 000–vid tillståndsgiven produktion. Slammet har numera en hög torrsubstanshalt (TS-halt ca 80–) och innehåller främst kalcium (), klorid () och magnesium () samt bland annat fosfor, kisel, aluminium och järn i halter om cirka en procent eller lägre. I samband med avdragets införande uttalades i förarbetena (prop. 1998/99:84, s. 74 f.) att vid framställning av dikalciumfosfat, kalciumklorid och natriumfosfat måste de föroreningar som ingår i råvarorna avskiljs genom olika reningssteg. De föroreningar som via råvarorna tillförs processerna är bland annat tungmetallerna kadmium, arsenik och krom. Dessa föroreningar anrikas i avfallet Skattebefrielse för branschspecifikt avfall och omöjliggör en användning av avfallet i t.ex. gödselmedel. Mot bakgrund härav ansågs deponering vara den miljömässigt bästa formen av omhändertagande för dessa slammer. I figur 10.4 nedan redogörs för avdragets omfattning . Avdrag för slam från framställning av dikalciumfosfat, kalciumklorid och natriumfosfat (11 § första stycket 11 LSA), ton 2000–2004 Vad har hänt sedan avdraget infördes? I samband med att LSA anmäldes till kommissionen för förnyad statsstödsgranskning inkom med vissa kompletterande uppgifter kring det aktuella avfallsslaget. Någon för bolaget känd teknik för behandling eller alternativ användning finns inte. Slammernas innehåll av oönskade ämnen, såsom fluor och metaller, gör att någon miljömässigt riktig alternativ hantering knappast är möjlig. Slammerna innehåller heller inga substanser eller ämnen som i sig kan motivera en upparbetning eller utvinning. Det är t.ex. inte möjligt att utnyttja fosfor- innehållet på grund av det höga fluorinnehållet. Skattebefrielse för branschspecifikt avfall Under sina kontakter med har bland annat anfört följande. Kalciumklorid har tidigare tillverkats av råvarorna kalciumkloridlösning (ändlut) från dikalciumfosfattillverkningen och kalkmjölk. Efter nedläggningen av dikalciumfosfattillverkningen tillverkas kalciumklorid numera från råvarorna saltsyra, kalksten och kalkmjölk. Denna tillverk- ningsprocess är mer energieffektiv och ger totalt sett lägre slammängder. Det är dock inte möjligt att ytterligare minska mängden kalciumkloridslam då den uppkommande slammängden är direkt proportionell mot neutraliseringsbehovet och därmed förbrukningen av kalkmjölk. Bolaget har utrett olika möjligheter att minska mängden kalciumkloridslam till deponering genom att upparbeta detta till en produkt eller råvara. Bland annat har möjligheten att internt nyttiggöra slammets magnesiuminnehåll studerats. Magnesium har bland annat en användning som spårämne i foder- och gödselmedel. Slammets kloridinnehåll är dock ett problem. Magnesiuminnehållet i slammet är avsevärt lägre än vid tidigare tillverkningsmetod. Dessa förhållanden tillsammans med att möjlighet till intern avsättning i bolaget eller koncernen numera helt saknas, gör att detta alternativ knappast är tekniskt möjligt och helt saknar ekonomiska förutsättningar. Inte heller har något annat tekniskt och ekonomiskt möjligt alternativ till nuvarande deponering framkommit. Slammets innehåll av oönskade ämnen, såsom klorid och giftiga metaller, gör att någon miljömässigt riktig alternativ hantering knappast är möjlig. Slammet innehåller heller inga substanser eller ämnen som i sig kan motivera en upparbetning eller utvinning. är den enda tillverkaren av kalciumklorid i . Bolaget har bara en kund, ett globalt kemiföretag med egen kalciumkloridtillverkning i bland annat och övriga . Huvuddelen av produktionen marknadsförs utanför , merparten inom . I såväl som världen i övrigt finns ett flertal andra tillverkare av denna produkt. tillverkning konkurrerar således på en global marknad. skulle erlägga skatt på deponering av slam för framställningen av kalciumklorid, skulle det medföra en allvarlig snedvridning av konkurrensförutsättningarna på en redan hårt pressad global marknad. Detta skulle medföra att bolaget tvingas upphöra med denna produktion i . Skattebefrielse för branschspecifikt avfall Utredningens förslag: Slam från framställning av kalciumklorid skall fortsatt vara skattebefriat. Skattebefrielsen för slam från framställning av natriumfosfat och dikalciumfosfat skall dock upphöra. Förutsättningarna för att behandla slam från framställning av kalciumklorid är i allt väsentligt desamma som vid skattebefrielsens införande. Tillverkningen av natriumfosfat och dikalciumfosfat har dock upphört, varför skäl att skattebefria avfall som uppkommer vid sådan framställning inte längre föreligger. Mot denna bakgrund finner utredningen att skattebefrielsen bör avgränsas till att enbart avse slam från framställning av kalciumklorid. Skattebefrielsen för slam från framställning av natriumfosfat och dikalciumfosfat skall därmed upphöra. 10.4.2Kalciumfluoridslam från framställning av aluminiumfluorid (11 § första stycket 12 LSA) Endast ett företag i och – så vitt känt – inom EU, i , bedriver framställning av aluminiumfluorid. Aluminiumfluorid kan tillverkas enligt två olika metoder. Enligt den ena metoden, som tillämpas av , används fluor- kiselsyra som fluorkälla. Enligt den andra metoden används jungfruliga mineraler som fluorkälla. Den producerade aluminiumfluoriden används som flussmedel vid produktion av primäraluminium. Då fluorkiselsyra används som råvara vid framställningen av aluminiumfluorid uppkommer ett avfall i form av ett slam med fluorhaltig moderlut, som efter neutralisering bildar kalciumfluorid. uppkommer sådant slam. Fluorförlusten beror på de kemiska förhållandena under processen och någon realistisk processförändring som skulle kunna förbättra detta är inte känd. Inte heller byte av råvaror påverkar detta förhållande. Skattebefrielse för branschspecifikt avfall I samband med avdragets införande anförde regeringen bland annat följande. Tillverkning av aluminiumfluorid med biprodukten fluorkiselsyra sparar naturresurser. Om inte fluorkiselsyran användes för detta ändamål skulle den deponeras, eftersom den är miljö- och kanske hälsofarlig, vilket gör den olämplig för all annan användning. Användandet av fluorkiselsyra vid tillverkningen av aluminiumfluorid framstår således i sammanhanget som mer eftersträvansvärd, eftersom dels ett annars oanvändbart material faktiskt kommer till användning, dels att mineraler inte behöver brytas i naturen, vilket alltså är en besparing av naturresurserna. Kalciumfluoridens fysikaliska egenskaper och dess kemiska beståndsdelar gör att möjligheterna att finna alternativ till deponering av slammet får anses som små. Det finns inga möjligheter att avsätta den kalciumfluorid som uppkommer som avfall vid aluminiumfluoridtillverkning. Med hänsyn till slammets metallinnehåll ansågs deponering vara den miljömässigt bästa formen av omhändertagande av detta avfallsslag. 1998/99:84, s. 75 f.) I figur 10.5 nedan redogörs för avdragets omfattning . Avdrag för kalciumfluoridslam från framställning av aluminium- fluorid (11 § första stycket 12 LSA), ton 2000–2004 Skattebefrielse för branschspecifikt avfall Vad har hänt sedan avdraget infördes? Under sina kontakter med har uppgett att de har arbetat och alltjämt arbetar intensivt med att undvika deponering av biprodukten kalciumfluorid, dvs. att hitta långsiktigt hållbara vägar för dess avsättning. Kalciumfluoridens fysikaliska egenskaper, höga fukthalt samt relativt låga halt av aktiv substans gör enligt bolaget att alternativen dock är mycket få. säljs i princip all kalciumfluorid till en enda kund. Denna kund använder produkten (ersätter flusspat) vid tillverkning av en specialprodukt. Skulle denna enda kund välja att inte köpa bolagets produkt eller lägga ned sin tillverkning av special- produkten, finns inget alternativ till deponering. Bolaget har försökt att hitta flera intressenter till kalciumfluoriden, dock utan framgång. Utredningens förslag: Skattebefrielsen för kalciumfluoridslam från framställning av aluminiumfluorid skall bestå. har funnit en köpare till det kalciumfluoridslam som uppkommer vid framställningen av aluminiumfluorid. Det kan därmed anses motiverat att slopa skattebefrielsen, då det inte längre saknas alternativ behandling för kalciumfluoridslammet. Frågan är hur långsiktig denna lösning är. För det fall att avtalet med köparen sägs upp kvarstår samma situation som vid skattebefrielsens införande dvs. att det inte finns alternativ behandling för kalciumfluoridslammet samt att möjligheterna att minska mängden är avsevärt begränsade. Utredningen anser inte att det är rimligt att upphäva avdraget enbart av det skälet att bolaget lyckats finna en kund som kan använda kalciumfluoridslammet i en specialprodukt. Om avdraget slopades av det skälet skulle det kunna få negativa konsekvenser beträffande andra avfalls- producenters/innehavares möjligheter och vilja att finna – och att pröva – tidsbegränsade avsättningar för sina skattebefriade avfall. Mot denna bakgrund finner utredningen att kalciumfluoridslam från framställning av aluminiumfluorid även fortsättningsvis bör vara skattebefriat. Skattebefrielse för branschspecifikt avfall 10.4.3Gipsslam från framställning av uppkolningsmedel (11 § första stycket 13 LSA) är en filial till ett amerikanskt bolag. Verksamheten i sker i och har bedrivits . tillverkas flera produkter, men den dominerande är ett uppkolningsmedel som levereras till gjuteri- och stålindustrin över hela världen. Företaget är ensamt inom EU om denna process. Tillverkningen tillgår så att petroleumkoks med en svavelhalt om 1–hettas upp i en inert atmosfär till 2 500˚C. Vid den temperaturen drivs svavel och andra föroreningar bort och kvar blir ett kolmaterial med en mycket hög renhetsgrad, . Föroreningarna drivs bort i gasform och gasen måste renas innan den släpps ut till atmosfären. Reningen sker i en s.k. venturiskrubber och föreningen gips bildas. Gipset avvattnas och ett gipsslam, som till består av vatten och till av en mängd olika föroreningar, upp- kommer. Mängden uppkommet gipsslam har nästan halverats till följd av att råvara med andra egenskaper valts (främst lägre svavelinnehåll). När avdraget infördes uttalades i förarbetena (prop. 1998/99:84, s. att mängden uppkommet gipsslam från framställning av uppkolningsmedel inte kan minskas genom realistiska processförändringar och att deponering ansågs vara den miljömässigt bästa formen av omhändertagande för detta avfallsslag. Vidare ansågs att en skatt skulle sakna styreffekt för det avfallet. I figur 10.6 nedan redogörs för avdragets omfattning . Skattebefrielse för branschspecifikt avfall (11 § första stycket 14 LSA), ton 2000–2004 Vad har hänt sedan avdraget infördes? Under sina kontakter med har uppgett att mängden gipsslam nästan har halverats . Detta beror på att företaget har använt en svavelfattigare råvara. Tillgången på petroleumkoks med låg () svavelhalt varierar med främst aluminiumkonjunkturen. Vid stor efterfrågan blir koks med lägre svavelinnehåll för dyr för att det skall bli ekonomiskt försvarbart att använda den i processen. Undersökningar har gjorts avseende möjligheten att använda gipsen i vägbeläggning, men utan framgång. Utredningens förslag: Skattebefrielsen för gipsslam från framställning av uppkolningsmedel skall bestå. Förutsättningarna för att behandla gipsslam från framställning av uppkolningsmedel på annat sätt än genom deponering är i allt väsentligt desamma som vid skattebefrielsens införande. Skattebefrielse för branschspecifikt avfall avfallsmängderna minskats väsentligt synes detta bero på förhållanden som ligger utanför bolagets kontroll. Utredningen finner därför att skattebefrielsen bör bestå. 10.4.4Elfilterstoft från framställning av kalciumkarbid (11 § första stycket 14 LSA) Elfilterstoft uppkommer vid framställning av kalciumkarbid. Kalciumkarbid är en produkt som främst används för avsvavling av råjärn och vid framställning av acetylen. är i det enda företag som framställer kalciumkarbid. Produktionsanläggningen är belägen i utanför . Vid karbidtillverkningen används en processutrustning som kallas hålelektroder vars uppgift är att via smältugnens tre elektroder tillföra finfördelat kalk- och koksmaterial till karbidprocessen. Kalciumkarbiden tappas ur ugnen och efter stelning samt avkylning krossas, siktas och mals produkten. Processutveckling av systemet första hälft medförde att systemets förmåga att ta emot material för återföring då blev bättre. Gaserna från ugnen renas från stoft i ett elektrofilter. Den renade gasen förs sedan vidare till en ångpanneanläggning inne på industriområdet för energiutvinning. Från reningsprocessen i elektrofiltret uppkommer ett s.k. elfilterstoft. Detta transporteras till en briketteringsanläggning där stoftet briketteras och förs därefter till deponi. Stoftet innehåller stora mängder föroreningar från råvarorna koks och kalk. Föroreningarna består av magnesium, järn, kisel, cyanid och aluminium i så stor omfattning att återföring till karbid- ugnen skulle störa processen. Stoftets innehåll av cyanid gör att det klassas som farligt avfall. Mängden elfilterstoft vid nuvarande produktionsvolym uppgår till mellan 1 000 och . Skattebefrielse för branschspecifikt avfall Av förarbetena (prop. 1998/99:84, s. 76 f.) framgår att mängden elfilterstoft inte kan minskas genom ändrad ugnsdrift eller val av andra råvaror. Eftersom stoftet innehåller en hög halt cyanid (totalcyanid) saknas alternativa användningsområden för stoftet. Mot bakgrund härav ansågs deponering vara den miljömässigt bästa formen av omhändertagande för detta avfallsslag. Vidare ansågs att en skatt skulle sakna styreffekt. I figur 10.7 nedan redogörs för avdragets omfattning . (11 § första stycket 14 LSA), ton 2000–2004 Vad har hänt sedan avdraget infördes? Inför statsstödsprövningen inkom med vissa kompletterande uppgifter kring det aktuella avfallsslaget. Dessa redovisas nedan. genomfördes ett examensarbete vid karbidfabriken med syfte att hitta användningsområden för elfilterstoftet alternativt reducera bildningen av elfilterstoftet. Bland annat studerades följande olika alternativ för att minska mängden elfilterstoft på deponien. Skattebefrielse för branschspecifikt avfall Återföring av elfilterstoft till karbidtillverkningsprocessen. Både teoretiska och praktiska försök. Elfilterstoft som ersättning för dolomit i en fluidiserande avfallspanna. Förbränning i cementugn, där cyaniderna skulle spjälkas. De studerade alternativen resulterade inte i något användbart alternativ. Vid en viss procentuell återföring av elfilterstoft ackumuleras elementarämnena i ugnen och förorenar karbiden, vilket gör att detta alternativ inte kan ses som någon verkligt bra metod. Att använda elfilterstoftet som ersättning för dolomit skulle enligt laboratorieförsöken möjligen kunna göras, men det finns ingen anläggning inom rimligt avstånd som är villig att ta emot elfilterstoftet och använda det vid förbränning. Att förbränna elfilterstoftet i cementugn har avböjts av cementföretag p.g.a. stoftets stora innehåll av magnesium. genomfördes en stor avfallsutredning på alla avfallsslag från Stockviksverken. Utredningen genomfördes av en extern konsult. Inte heller då fann man emellertid några alternativa behandlingsmetoder eller användningsområden för elfilterstoftet. Under sina kontakter med har kompletterat de äldre uppgifterna. Några alternativa behandlings- metoder eller användningsområden för elfilterstoftet har inte kunnat hittas. Genom den höga kostnaden för deponering (ca /ton) finns redan utan skatt ett stort incitament att finna alternativa lösningar för deponering. Motiven för skatte- befrielse är enligt företaget följande. Avfallet bildas genom att karbidugnen emitterar föroreningar som finns i råvarorna då dessa reagerar vid kalcium- karbidbildningen i ugnen. Reaktionen sker vid en temperatur av 2 000–2 500˚C. Återföring av stoftet ökar den ackumulerade föroreningsgraden i karbidprocessen och är inte möjlig. Elfilterstoftet samlas upp i det elektrostatiska filtret och deponeras för att minska stoftutsläppen till luft. Mängden bildat stoft i processen är tämligen och påverkas inte av ändrad ugnsdrift eller val av råvaror. Skattebefrielse för branschspecifikt avfall Stoftmängden är direkt proportionell mot mängden tillverkad kalciumkarbid. Innehållet av cyanid gör att stoftet definieras som farligt avfall, vilket i sin tur leder till att alternativa användningsområden saknas. Kontakter med presumtiva användare har inte gett några positiva resultat. Deponering är det enda realistiska alternativet för stoftet. En extra pålaga i form av deponiskatt skulle endast minska lönsamheten ytterligare, utan att få någon styrande effekt mot minskad deponering. Utredningens förslag: Skattebefrielsen för elfilterstoft från framställning av kalciumkarbid skall bestå. Förutsättningarna för att behandla elfilterstoftet på annat sätt än genom deponering är i allt väsentligt desamma som vid skattebefrielsens införande. De i förarbetena anförda skälen till skattebefrielsen för elfilterstoft från framställning av kalciumkarbid äger fortfarande giltighet, varför skattebefrielsen skall bestå. 10.5Avfall från järn-, stål- och övrig metallindustrin Inom järn- och stålindustrin uppkommer en rad olika avfall med varierande egenskaper, bland annat slagger från olika slag av metallurgiska processer. Utöver dessa finns det avfallsslag som inte härrör från järn- och stålindustrin, men från övrig metallindustri. Skattebefrielse för branschspecifikt avfall SOU 2005:64 Tabell 10.3 Andel av vissa avfallsslag från stålverk som deponerades 2003 Källa: promemoria Stålindustrins restprodukter och avfall, . 10.5.2Slagger från metallurgiska processer (11 § första stycket 15 LSA) Metallurgiska processer förekommer inom järn- och stålindustrin, vid gjutning av metall samt vid metallåtervinning. Vidare hör framställning av ickejärnmetaller och ferrolegeringar till de metallurgiska processerna. Vid samtliga de nu nämnda processerna uppkommer avfall i form av slagger. Stål är en legering av järn och kol samt olika legeringsmetaller. Vanligen skiljer man mellan verk som utgår från malm, s.k. integrerade verk (syrgasstålverk) och de som använder skrot som råvara (elektrostålverk). I finns även ett malmbaserat verk som använder en annan process, den s.k. Höganäsmetoden. I ett integrerat verk kan tillverkningsprocessen delas upp i råjärnsframställning (koksverk, sintring och masugn), stålfram- ställning samt varm- respektive kallbearbetning (valsning och efterföljande färdigställningsoperationer av stålet). I de malmbaserade verken kan man utgå från två olika typer av sinter – antingen pellets (kulsinter) eller pannsinter – eller fin- kornig anrikad slig. Den svenska järn- och stålindustrin använder sig endast av pellets som råmaterial för råjärnsframställningen. Ett företag i använder s.k. superanrikad järnslig för framställning av råjärn. De helt dominerande mängderna avfall från järn- och stålindustrin, , utgörs av slagger från Skattebefrielse för branschspecifikt avfall raffineringen av olika smältor. Slagger uppkommer dels vid masugns- och direktreduktionsprocessen, dels vid vidareföräd- lingen i stålverket. Mängden slagg beror på föroreningsmängden i ingående råvaror. I masugnen tillsätts pellets, kalk och koks i ugnens övre del varefter järnoxiden reduceras till råjärn. I masugnens nedre del sker slutreduktionen av malmen. Vid hanteringen i masugnar uppkommer avfall i form av slagger. Mängden uppgår totalt till drygt . Ingen deponering sker av denna typ av slagg, utan den kan i sin helhet återanvändas internt och externt. Masugnsslaggen är stabil och har även en viss isolerande förmåga. Den används främst som vägbyggnadsmaterial och ersätter därvid naturmaterial, såsom naturgrus. Tunnelugnsslagg (Höganäsmetoden) I direktreduktionsprocessen chargeras järnslig, kalk och koks i keramiska kapslar och reduktion till järnsvamp (ett poröst järn) sker i tunnelugnar. I processen uppstår finkornigt slagg och cirka 75–av uppkommen slagg återförs till processen. På grund av stort innehåll av kalk och kol finns ingen extern återan- vändningsmöjlighet, varför resterande mängd måste deponeras. Det råjärn som erhålls genom masugnsprocessen förädlas vidare i stålverk. I syrgasstålverken finns s.k. LD-ugnar, vari kolhalten i råjärnet sänks med hjälp av syrgas. Genom denna process utvinns råstål. Slagg från syrgasstålverken recirkuleras till masugnen för återvinning av metall- och kalkinnehåll. Viss extern användning sker t.ex. i mineralullstillverkning, men på grund av höga kalkhalter (som gör att slaggen sväller och vittrar) och höga vanadinhalter är den externa användningen begränsad. Det rör sig om de slaggrester som blir över efter recirkuleringen i masugnen, dvs. efter återvinning av metall- och kalkinnehåll. Skattebefrielse för branschspecifikt avfall I de skrotbaserade verken (elektrostålverk) erhålls råstål genom en smältprocess i ljusbågsugn (LB-ugn).