sou · GTB380 · 2006-01-01 00:00:00 — vägprojekt, som resulterat i en principiell anvisning för hur beslut om fornlämningar enligt KML kan samordnas med beslut enligt och väglagen (1971:948). I de senaste årens regleringsbrev för RAÄ har även angetts att myndigheten skall vara samlande och pådrivande i kultur- miljöarbetet och bl.a. arbeta för att utveckla samspelet mellan den statliga kulturmiljöorganisationen, kommunerna och de centrala kulturarvsinstitutionerna. RAÄ:s arbete i dessa avseenden har kommit till uttryck bl.a. genom utvecklingsprojektet –2004. I projektet samverkade läns- museerna, länsstyrelserna och RAÄ. Även och deltog i arbetet. Projektet syftade till att förnya kulturmiljövårdens inriktning, demokratiska förankring och slagkraft. Projektet ledde bl.a. fram till en gemensam programförklaring för kulturarvsarbetet. meddelade RAÄ verkställighetsföreskrifter, allmänna råd och rekommendationer för länsstyrelsernas tillämp- ning av bestämmelserna på det uppdragsarkeologiska området. Ytterligare rekommendationer för området meddelades . Någon översyn eller revidering av föreskrifterna, de allmänna råden och rekommendationerna har inte skett. Inom RAÄ pågår dock ett arbete med att förtydliga uppdragsarkeologins samhällsuppdrag och inriktning. Som en del i detta arbete avser myndigheten att se över de nu gällande föreskrifterna, allmänna råden m.m. RAÄ:s uppföljning av och tillsyn över den uppdragsarkeologiska verksamheten bedrivs på olika sätt. RAÄ registrerar således uppgifter från samtliga beslut som länsstyrelserna fattar i uppdragsarkeologiärenden i ett register som förs av myndigheten. RAÄ granskar även länsstyrelsernas beslut. omfattade denna granskning samtliga länsstyrelsebeslut. Granskningen av enskilda ärenden har inte längre samma prioritet och de senaste årens utveckling har inneburit att det numera främst är länsstyrelsernas beslut i fråga om stora arkeologiska undersök- ningar (undersökningar där kostnaden uppgår till 30 prisbasbelopp eller mer) som granskas. Sedan verkställighetsföreskrifterna trädde i kraft har RAÄ vid fyra tillfällen samlat följt upp och utvärderat länsstyrelsernas handläggning av uppdrags- arkeologiärenden och tillämpning av gällande bestämmelser. Uppföljningarna/utvärderingarna avsåg länsstyrelsernas hand- läggning , 2000, 2002 respektive 2003–2004. första uppföljningarna/utvärderingarna gjordes på uppdrag av regeringen. Resultaten från uppföljningarna/utvärderingarna har redovisats i skriftliga rapporter. I anledning av uppföljningen/ utvärderingen avseende besökte RAÄ även samtliga länsstyrelser och hade en direkt dialog med dessa om resultaten. RAÄ skall, som ovan nämnts, biträda länsstyrelserna i frågor som rör det regionala kulturmiljöarbetet. Av 1 § KMF framgår dessutom att skall samråda med RAÄ innan myndigheten fattar beslut i ett ärende enligt KML som kan medföra ersättningsskyldighet eller på annat sätt är av större vikt. Våra kontakter med RAÄ och länsstyrelser visar att det tidigare var tämligen vanligt att länsstyrelserna kontaktade och samrådde med RAÄ i enskilda ärenden, men att detta numera inte förekommer i samma utsträckning. En del menar att detta är beklagligt medan andra anser att det har varit en riktig utveckling och att RAÄ bör verka genom föreskrifter m.m. men inte i enskilda ärenden. Ledningen för anser att myndigheten arbetar efter den principen att det enbart är i ärenden av större vikt och när det gäller sådana ärenden där RAÄ kan bli ekonomiskt involverad som myndigheten skall agera samrådspart till länsstyrelserna. har RAÄ endast i mycket begränsad omfattning överklagat länsstyrelsebeslut enligt 2 kap. KML. Myndigheten har främst överklagat ärenden där fråga varit om oklara rättsfrågor. RAÄ överklagar däremot vanligen inte när utgången i ett ärende är hänförlig till bevisfrågor. Som angavs inledningsvis hör till RAÄ:s uppgifter att leda och delta i arbetet med att bygga upp kunskapen inom kulturmiljö- området. Av regleringsbrevet för RAÄ framgår att målet för verksamhetsgrenen kunskapsuppbyggnad är att kunskapsupp- byggnaden, inklusive sektorsforskningen, inom kulturmiljö- området och informationen om kunskapsuppbyggnaden skall utvecklas och spridas. Som ett led i arbetet med kunskapsupp- byggnaden stöder RAÄ med särskilda medel forsknings- och utvecklingsverksamheten inom kulturområdet.6 motsvarade dessa medel, s.k. FoU-medel, och för , . har FoU-medel bl.a. satsats på projekt som gäller den uppdragsarkeologiska verksamhetens samhällsrelevans. 6 Anslagsbeteckning 28:37 Forsknings- och utvecklingsinsatser inom kulturområdet, anslagspost 4. Ett flertal projekt har syftat till att förbättra metoder och medvetenhet gällande förmedling och kommunikation av upp- dragsarkeologiska processer. Som ett exempel kan nämnas projektet platser som bedrevs vid och samfinansierades med Kulturmiljö, som är en av landets största under- sökande institutioner och som organisatoriskt är en institution inom stads kulturförvaltning. Projektet var inriktat på den publika delen av uppdragsarkeologin och syftade till att i samhällsbyggnadsprocessen bredda och fördjupa förmedlingen av arkeologins kunskaper och resultat. Av intresse för den uppdragsarkeologiska verksamheten är även ett projekt med sikte på miljökonsekvensbeskrivningar (MKB), som RAÄ genomfört med stöd av FoU-medel –2003. Projektet, MKB med kulturvärde, syftade till att öka kunskapen om kulturvärden samt förbättra hanteringen av kulturvärden i MKB. Vid sidan av metodutveckling för kommunikation och förmedling har FoU- medel också avsatts till forskningsprojekt med relevans för uppdragsarkeologins vetenskapliga teori- och metodutveckling. Som exempel kan här nämnas projektet som konstruktion, som bedrivits vid RAÄ. Projektet syftade till att finna nya praktiska metoder för att skapa och förmedla grävnings- resultat vid undersökningar av gravhögar samt till en problematisering av begreppen grav, hög och gravhög. RAÄ för även och vidareutvecklar centrala register på kulturmiljöområdet samt göra dessa register tillgängliga för allmänheten och för forskningsändamål. Ett av dessa register är fornminnesregistret. På RAÄ pågår ett arbete med ett webbaserat geografiskt fornminnesinformationssystem, FMIS. Systemet drift- sätts successivt och () är omkring 15 län inne i systemet. Informationen tillgängliggörs länsvis i FMIS allteftersom den digitaliseras och kvalitetssäkras. initierade och drev RAÄ flera projekt avseende uppdragsarkeologi. –2001 genomfördes således projektet som syftade till att lyfta fram, utveckla och synliggöra uppdragsarkeologins resultat. Som ett delprojekt inom projektet upprättades rapporten om rapporter – en diskussion kring kvalitetsbedömningar av arkeologiska rapporter, rapport nr 2001:3. Inom projektet utvecklades och redovisades vidare en form av arkeologisk controllerfunktion, som skulle fungera som stöd för länsstyrelserna i handläggningen av uppdragsarkeologiärenden. RAÄ var dess uppfattning att ett antal länsstyrelser borde kunna gå samman och finansiera en controller men att även FoU-medel i någon mån skulle kunna användas för ändamålet. Förslaget om en arkeologisk controllerfunktion har emellertid inte genomförts. Inom RAÄ anser man att det främsta skälet till detta är den brist på intresse som länsstyrelserna visat för förslaget. – 2000 pågick även projektet och forskning. Inom ramen för detta projekt var RAÄ med och finansierade en tjänst vid fem universitet för s.k. forskningskoordinatorer samt tog initiativ till bildandet av ett nationellt råd inom området. Koordinatorerna skulle bl.a. stödja länsstyrelserna vid upprättandet av kravspecifikationer och bedömningen av undersökningsplaner men även verka för att uppdragsarkeologins resultat kom till användning vid den forskning, som bedrivs vid universitet/ högskolor. De utvärderingar som gjordes av sistnämna projekt men även det som framkommit under vårt arbete visar att resultaten av projektet var positiva.7 Inte heller detta projekt har fått någon fortsättning. RAÄ menar att en viktig orsak till detta är att universitet och högskolor inte varit beredda att medfinansiera projektet. Ett ytterligare exempel på arbeten som RAÄ gjort med inriktning på uppdragsarkeologi var en studie som gjordes . Studien behandlade möjligheterna att öka uppdragsarkeo- logins nytta för den regionala kulturmiljövården och andra samhällsintressen. Som utgångspunkt för diskussionen belystes hur två större arkeologiska undersökningar i , E4 och , förhållit sig till kulturmiljösektorns mål och prioriteringar.8 För att främja kunskapsuppbyggnaden om kulturmiljöområdet tar RAÄ även initiativ till olika typer av informations- och utbildningsinsatser riktade såväl till kulturmiljösektorns regionala organisation som till övriga aktörer inom sektorn. har konferenser och seminarier anordnats som haft teman med inriktning på uppdragsarkeologins samhällsrelevans och vikten av en publik arkeologi. Bland annat har , med ekonomiskt stöd från RAÄ, arrangerat temadagen Arkeologins publika relation i syfte att bidra till en ökad reflektion inom den svenska uppdragsarkeologin/kulturarvsförvaltningen i fråga om 7Sally Forster; External evaluation of RAÄ (Swedish national heritage board) contract archeology projects och (Norsk institutt for kulturminneforskning); Evaluering av oppdragsarkeologi og forskningskoordinatorer 2000. 8RAÄ, ; En fallstudie över uppdragsarkeologi, kulturmiljövård och samhällsrelevans. den publika relationen och vikten av dialog med medborgarna. Som ett ytterligare exempel kan nämnas seminariet Reflexiv fält- arkeologi?. Detta organiserades av RAÄ och Kulturmiljö i samarbete och syftade till att få till stånd erfarenhetsutbyte samt en diskussion kring den fortsatta utvecklingen av fältarkeologin. RAÄ verkar även på andra sätt för att bidra till kunskapsuppbyggnaden och till att resultaten från forsknings-, utvecklings- och undersökningsverksamheten utnyttjas inom kulturmiljösektorn och inom andra delar av samhället. RAÄ håller således en kontinuerlig dialog med företrädare för t.ex. universitet och högskolor samt länsstyrelser och länsmuseer. Ämbetet verkar vidare för bildandet av nätverk och deltar i olika projekt med företrädare för andra samhällssektorer. Vid sidan av insatser i fråga om kulturarvssektorns förändrings- arbete pågår även ett internt förändringsarbete inom RAÄ. Arbetet syftar bl.a. till att skapa tydliga mål för verksamheten, bättre samordning och effektivisering. Såvitt gäller uppdragsarkeologin specifikt syftar förändringsarbetet till att precisera vad som menas med kvalitet i uppdragsarkeologin, att konkurrensen främst skall stå kring kvalitetsinnehållet, att förtydliga vilka beståndsdelar den uppdragsarkeologiska uppgiften består av, att klargöra hur samhälls- och brukarperspektivet kommer in, att formulera grundläggande krav på arkeologiska undersökare samt att utforma ett förslag till förändring av det upphandlingsliknande systemet. Som ett led i detta arbete och för att på bästa sätt kunna stödja de pågående förändringarna inom kulturmiljöområdet genomförde RAÄ och flera organisationsförändringar. RAÄ har även upprättat en strategi, Kulturarv i tiden, för myndigheten för perioden – 2006. Strategin är ett internt styrdokument som syftar till att RAÄ skall stärka kulturarvets roll i samhället genom arbete med de övergripande målen för kulturpolitiken och kulturmiljöområdet. Strategin skall fungera som utgångspunkt för planeringen och utvecklingen av RAÄ:s verksamhet och skall ligga till grund för ett helhetsperspektiv inom myndigheten. I strategin anger RAÄ att arbetet inom myndigheten behöver koncentreras till följande centrala uppgifter inom kulturarvsområdet: den nationella överblicken, dialogen och debatten, det centrala stödet, samordningen och tillsynen, system- och metodutvecklingen. För att den uppdragsarkeologiska verksamheten skall ge bästa resultat på effektivaste sätt är det viktigt att berörda parter har klara roller och ansvarsområden. RAÄ:s agerande i dess myndighetsroll inom uppdragsarkeologin uppvisar vissa brister. Det finns därför anledning att närmare diskutera dess roll och uppgifter inom området. Såvitt framkommit under vårt arbete finns det en samstämmig uppfattning bland uppdragsarkeologins olika aktörer att RAÄ:s övergripande ansvar över den uppdragsarkeologiska verksamheten innebär att myndigheten skall styra verksamheten mot de mål som gäller för denna samt även ha en stödjande funktion. Det finns dock oklarheter kring bl.a. vilka uppgifter som omfattas av myndighetens överinseende och på vilket sätt RAÄ skall verka. Även RAÄ:s roll och ansvarsuppgifter i förhållande till länsstyrelserna bör övervägas. Vi återkommer till dessa frågor i kap. 8 och 9. 5Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin Våra överväganden: Tillämpningen av aktuella bestämmelser och därmed handläggningen av uppdragsarkeologiärenden varierar påtagligt mellan olika länsstyrelser. Vi har kunnat konstatera brister i länsstyrelsernas handläggning bl.a. vad gäller användandet av kravspecifikationer och urvalsförfarandet samt i fråga om myndigheternas tillsynsfunktion. Bland annat de påtalade bristerna har lett till att länsstyrelserna generellt sett inte är tillräckligt styrande eller har den starka roll inom den uppdragsarkeologiska verksamheten som regelverket förut- sätter. kan detta undergräva förtroendet för det uppdragsarkeologiska systemet som sådant. Frågan om länsstyrelsernas framtida roll och uppgifter inom uppdragsarkeologin samt åtgärder för att stärka länsstyrelsernas ställning på området behandlas i kap. 9 respektive kap. 10. Länsstyrelserna är de myndigheter som handlägger och fattar beslut i uppdragsarkeologiärenden samt utövar tillsyn över kulturminnesvården i länen. Handläggningsprocessen är i princip densamma oberoende av om det är fråga om en särskild utredning, arkeologisk förundersökning eller särskild undersökning. I samband med ett beslut om en arkeologisk undersökning skall länsstyrelserna besluta vem som skall utföra undersökningen. Vid valet av undersökare skall länsstyrelserna tillämpa direktval eller ett anbudsförfarande. Länsstyrelsernas förfarande inför val av under- sökare har således betydelse för i vilken omfattning undersöknings- uppdragen utsätts för konkurrens. De bestämmelser som reglerar länsstyrelsernas handläggning återfinns i huvudsak i 2 kap. 11–14 §§ lagen (1988:950) om kultur- minnen m.m. (KML), i 1–2 §§ och 7 § förordningen (1988:1188) om kulturminnen m.m. (KMF) samt i (RAÄ:s) verkställighetsföreskrifter KRFS 1998:1. Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin länsstyrelsernas handläggning har RAÄ vidare utfärdat allmänna råd och rekommendationer för tillämpningen av bestämmelserna.1 Av betydelse för länsstyrelsernas verksamhet på området är, som vi tidigare angett, även målen för kulturpolitiken och målen för arbetet för kulturmiljön, se kap. 4.1. I detta kapitel vill vi belysa länsstyrelsernas nuvarande roll inom uppdragsarkeologin, enligt gällande bestämmelser och i praktisk tillämpning. Vi gör detta genom att närmare beskriva hur länsstyrelserna handlägger uppdragsarkeologiärenden och därmed tillämpar gällande bestämmelser. Vi redovisar vidare vilka konsekvenser vi menar att detta har för den uppdragsarkeologiska verksamheten. Vi inleder med en övergripande beskrivning av gällande bestämmelser och den uppdragsarkeologiska verksam- hetens omfattning i landet. Därefter går vi närmare in på de delar av länsstyrelsernas handläggningsprocess, som vi anser vara av särskild vikt för den uppdragsarkeologiska verksamheten och för läns- styrelsernas roll inom uppdragsarkeologin. Enligt 2 kap. 11 och 13 §§ KML skall i beslut om särskild utredning, arkeologisk förundersökning respektive särskild undersökning ange vem som skall utföra det arkeologiska arbetet. Därvid gäller inte lagen (1992:1528) om offentlig upphandling (). Vid sitt val av undersökare skall beakta att utredningen eller undersökningen skall vara av vetenskapligt god kvalitet och genomföras till en kostnad som inte är högre än vad som är motiverat med hänsyn till omständigheterna. Paragraferna fick sin nuvarande utformning efter ändringar som trädde i kraft . I 7 § KMF anges att innan den fattar beslut enligt 2 kap. 11 och 13 §§ KML skall förvissa sig om att den som skall utföra utredningen eller undersökningen har tillräcklig kunskap för att utföra den på ett tillfredsställande sätt. Enligt uttalanden i förarbetena är det väsentliga att undersök- ningarna genomförs på ett sakkunnigt sätt som tillgodoser kultur- miljövårdens krav samt att resultatet håller en hög vetenskaplig kvalitet och kan användas av myndigheter, forskningen och 1 Allmänna råd från RAÄ 1998:1 respektive Underrättelser från RAÄ 1999:1. Se även Underrättelser från RAÄ 1998:1. Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin allmänheten.2 Av stor betydelse är således att den undersökande institutionen har erforderlig kompetens. Det är därutöver angeläget att arbetsföretagarens kostnad inte blir högre än vad som är motiverat. Även ur samhällsekonomisk synvinkel är det av intresse att kostnaden för undersökningarna inte är högre än vad som är motiverat. Länsstyrelserna skall beakta kostnadsaspekten såväl när undersökningens omfattning och ambitionsnivå anges, som när den undersökande institutionen utses. Det får dock inte ske på bekostnad av det grundläggande kravet på kvalitet. Målet är att undersökningarna skall vara av god vetenskaplig kvalitet till en kostnad som inte är högre än motiverat. Länsstyrelserna avgör genom sina beslut undersökningarnas innehåll, ambitionsnivå och omfattning. Utgångspunkten för länsstyrelsernas bedömning skall vara den aktuella fornlämningens art och beskaffenhet. I förarbetena har betonats att länsstyrelserna inte får överlämna till de undersökande institutionerna att bestämma undersökningarnas omfattning och ambitionsnivå.3 De inledande paragraferna i innehåller allmänna bestäm- melser om samråd m.m. Bland annat framgår att skall samråda med RAÄ innan myndigheten fattar beslut i ett ärende enligt KML som kan medföra ersättningsskyldighet eller på annat sätt är av större vikt (1 §). skall vidare vid sin tillsyn över kulturminnesvården i länet samverka med kulturminnes- vårdande organ inom länet, särskilt länsmuseerna och motsvarande museer (2 §). RAÄ:s verkställighetsföreskrifter KRFS 1998:1 reglerar närmare hur länsstyrelserna skall förfara vid handläggningen av uppdrags- arkeologiärenden samt vad länsstyrelsernas handläggning skall omfatta. Länsstyrelserna fattar mellan 1 000–2 000 beslut i upp- dragsarkeologiska ärenden. Av statistik som revisorer presenterade i rapporten på uppdrag (Rapport 2002/03:3) framgår att –2001 avsåg av alla beslut uppdrag med en kostnad understigande ett prisbasbelopp.4 svarade dessa uppdrag för av det totala uppdragsvärdet. avsåg av besluten uppdrag med en kostnad över- 1996/97:99 s. 20. 4Prisbasbeloppet var för år och för år . är prisbas- beloppet . Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin stigande 10 prisbasbelopp. Dessa beslut motsvarade i sin tur mellan av det totala uppdragsvärdet. Vi har inte funnit annat än att i princip motsvarande förhållanden har gällt –2004. Markexploateringarna i landet varierar såväl som geografiskt. Detta medför att uppdragsvolymerna och efterfrågan på arkeologiska tjänster visar stora variationer såväl mellan olika år som mellan länen. Som exempel på variationerna i uppdragsvolym kan nämnas att den totala uppdragsvolymen enligt uppgifter från RAÄ sjönk från till år 1999.5 –uppgick enligt RAÄ den årliga totala uppdragsvolymen till medan motsvarande siffra för var ungefär 200 miljoner kr.6 Med uppdragsvolym avses i dessa sammanhang den enligt länsstyrelsernas beslut beräknade kostnaden för uppdragsarkeologiska undersökningar. I fråga om variationerna mellan länen framgår av revisorers ovan nämnda rapport att –2001 var , , och de län som hade de största arkeologiska uppdragsvolymerna. Enligt uppgifterna i revisorernas rapport svarade län för av det totala uppdragsvärdet i landet. Av RAÄ:s uppföljnings- och utvärderings- rapport för åren 2003–2004 följer att och samt under dessa år intog en särställning vad gäller beräknade kostnader för arkeologiska uppdrag. Enligt rapporten hade län beroende på en beräknad kostnad på medan den sjönk till . län hade en tämligen jämn volym runt . var omsättningen lägst i , och . I vart och ett av dessa län understeg de sammanlagda kostnaderna för åren 2003 och . Såvitt framgår av RAÄ:s rapport förekom inga beslut om uppdragsarkeologiska undersökningar i . Beskrivningen ovan ger vid handen att de resurser som tas i anspråk för handläggning av uppdragsarkeologiärenden varierar 5RAÄ; Uppdragsarkeologi. Redovisning av uppdrag nr 4 regleringsbrev. 6RAÄ (2004); Uppföljning och utvärdering av handläggning av uppdrags- arkeologiärenden enligt 2 kap. 11–14 §§ KML och RAÄ (2005); Uppdragsarkeologi 2003 och Uppgifter om den uppdragsarkeologiska verksamheten och handläggning av ärenden enligt 2 kap. 11–14 §§ KML . Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin stort mellan olika länsstyrelser men att de även kan variera mellan olika år vid samma länsstyrelse. 5.2Länsstyrelserna som beställare av uppdragsarkeologi 5.2.1Gällande rätt, allmänna råd m.m. Inför ett beslut om arkeologisk undersökning måste länsstyrelserna först ta ställning till undersökningens omfattning och ambitions- nivå. Utifrån detta skall länsstyrelserna formulera de krav, som skall ställas på den undersökande institutionen. Med hänsyn till att det finns ett betydande mått av osäkerhet kring vilka fornlämningar som slutligt berörs av en exploatering är det inte okomplicerat att på förhand specificera de krav som skall gälla för en undersökning. I anledning av detta har regeringen uttalat att den osäkerhet som finns innebär att en upphandling av arkeologiska tjänster endast sällan kan ske på basis av en specifikation från där denna på förhand anger uppdragets omfattning, volym och inriktning. Enligt regeringen blir det i stället fråga om att de undersökande institutionerna för får redovisa sina förslag till vilken typ av undersökning som är motiverad.7 Som angavs ovan har regeringen emellertid betonat att länsstyrelserna inte får överlämna till undersökarna att bestämma undersökningens omfattning och ambitionsnivå. Av verkställighetsföreskrifterna, 6 § KRFS 1998:1, följer att inför beslut om särskild utredning, förundersökning och särskild undersökning skall specificera de krav som undersökningen skall uppfylla, dvs. upprätta en kravspecifikation. På grundval av kravspecifikationen skall undersökaren därefter utforma en undersökningsplan. Kravspecifikationen kan liknas vid ett anbuds- eller förfrågningsunderlag till undersökaren. RAÄ anger i Allmänna råd 1998:1 att det förfrågningsunderlag som bör upprätta inför val av undersökare främst består av en kravspecifikation. Vid behov bör underlaget även omfatta kommersiella villkor och administrativa bestämmelser. Enligt de allmänna råden skall de villkor och förutsättningar som skall gälla för undersökningen anges i förfrågningsunderlaget. Endast sådana kriterier som redovisats där bör inverka på valet av undersökare. 1996/97:99 s. 15. Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin Förfrågningsunderlaget bör vidare anpassas till undersökningens art, svårighetsgrad etc. RAÄ förklarar att genom kravspecifikationen anger ramar för en planerad undersökning avseende inriktning och kvalitet samt omfattning på marken. Beträffande arkeologisk kvalitet anger RAÄ att härmed avses såväl vetenskaplig kunskapsuppbyggnad som måluppfyllelse och praktiskt genomförande av undersökningar. Det konstateras att det saknas lämpliga metoder att kvantifiera vetenskaplig kvalitet men att ett generellt krav på hög kvalitet är att undersökaren inom ramen för specifikationen kan erbjuda särskild kompetens eller särskilda insatser, att han hållit god standard och visat goda resultat samt uppfyllt uppsatta mål.