sou · GTB354d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Det bör vidare uppmärksammas att antalet intagna som begär att få placeras i avskildhet med stöd av 18 § KvaL har ökat. En påtvingad gemensamhet med andra intagna uppfattas därför inte av alla intagna som något positivt. Hur många intagna som kan vistas i gemensamhet med varandra beror även till viss del på vad som är lämpligt med hänsyn till de intagnas behov av behandling. Utgångspunkten för narkotika- platserna är t.ex. att intagna på en behandlingsavdelning skall vara skilda från intagna på motivationsavdelning och särskild motiva- tionsavdelning. Någon reglering i lag av hur omfattande gemenskapen mellan intagna skall vara finns inte och föreslås inte heller i den nya lagen. Det är KVS som beslutar hur många intagna som det är lämpligt att ha på en viss avdelning. För omkring beslutade KVS att anstalter i tidigare klass I (KVA , Kumla och Gemensamhet med andra intagna SOU 2005:54 delar av ) skulle ha en avdelningsstorlek på högst 28 platser och att anstalter i klass II (t.ex. KVA , delar av , och Hällby) skulle ha en avdelningsstorlek på högst 32 platser. I anstalter av tidigare klass I är beslutet genomfört men inte i anstalter av tidigare klass II. För anstalter av lägre säkerhetsgrad finns inget uttalat om avdelningarnas storlek. När det gäller de psykiatriska modulerna har KVS kommit fram till att det, ur vård- och behandlingssynpunkt, är lämpligt med maximalt sex intagna per avdelning (jfr rapport från inom KVS ). Av ovan anförda skäl är det viktigt att begreppet gemensamhet får en mer nyanserad innebörd än den som ligger till grund för nuvarande regel. Även ett färre antal intagna måste, enligt kommitténs uppfattning, således anses uppfylla gemensamhets- kravet om kriminalvården skall kunna bedriva sin verksamhet i enlighet med uppställda mål. Detta särskilt som kontakten med personal måste räknas till de dagliga mänskliga kontakter den intagne har. När det gäller antalet intagna som kan vistas i gemensamhet med varandra på en plats måste detta variera beroende på vad som är möjligt med hänsyn till ordning eller säkerhet, den intagnes behov av behandling eller de byggnadstekniska förhållandena på anstalten. Antalet intagna som har gemensamhet kan t.ex. bero på vilken sysselsättning de deltar i. Men det kan även bero på att de är placerade på en avdelning som av behandlings-, ordnings- eller säkerhetsskäl endast rymmer ett fåtal intagna. Det är dock viktigt att påpeka att en intagen endast kan skiljas helt från gemensam- heten med andra intagna om det finns grund härför enligt de särskilda reglerna om avskiljande. Det blir således ytterst kriminalvården som får bestämma vad som för varje anstalt eller avdelning är normalt när det gäller gemensamhet mellan intagna. Det ankommer även på kriminal- vården att vid beslut om placering och utformningen av syssel- sättningen närmare bestämma med hur många intagna den intagne kan vistas i gemensamhet med. På central nivå måste givetvis tillses att reglerna tillämpas enhetligt inom hela kriminalvården. Med den nya regeln blir det möjligt att placera intagna på avdelningar med ett färre antal intagna än vad som normalt gäller utan att det skall fattas ett särskilt beslut om avskiljande av dessa intagna. Gemensamhet med andra intagna När det gäller den tid under vilken intagna skall vistas i gemen- samhet med varandra skall, i likhet med vad som gäller , utgångspunkten vara att intagna skall vistas i gemensamhet med andra intagna under den fastställda programtiden. Kommittén har i avsnitt 12.3.1 angett att utgångspunkten för den nya lagen skall vara att de intagna skall erbjudas sysselsättning som motsvarar . Den nya regeln bör på grund av det anförda utformas så att det framgår att gemensamheten gäller i den mån det är möjligt med hänsyn till ordning och säkerhet samt den intagnes behov av behandling. Ett beslut om placering på säkerhetsavdelning utgör inte ett beslut om avskiljande utan ett beslut om placering. är det möjligt att begränsa gemensamheten för intagen som placerats på säkerhetsavdelning, se 3 § KvaL. Placering på säkerhetsavdelning utgör således ett slags mellanting mellan gemensamhet och avskiljande. I realiteten kan ett sådant delvis avskiljande av en intagen ske med stöd av 20 § andra stycket KvaL, eftersom en intagen som är avskild skall medges de lättnader som är möjliga, t.ex. gemensamhet med ett fåtal andra intagna. Skillnaden mellan ett avskiljande och placering på säkerhetsavdelning är att genom sistnämnda placering blir det möjligt förutom att inskränka den intagnes gemensamhet att sätta denne under särskild övervakning (jfr 3 § KvaL). När det gäller säkerhetsavdelningar hänvisas till kommitténs överväganden rörande placering på plats med särskilt hög säkerhet i kapitel 19. Den här föreslagna huvudregeln om gemensamhet innebär att en intagen, för vilken det föreligger sådan fritagnings- eller rymnings- risk som avses i nuvarande 20 § andra stycket KvaL kan placeras på en avdelning med begränsad gemensamhet om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen och säkerheten i anstalten. Det kan även ske om det finns särskild anledning att anta att det behövs för att hindra en intagen från brottslig verksamhet av allvarligt slag under vistelsen i anstalt. Även i denna situation är en begränsad gemen- samhet motiverad av ordnings- och säkerhetsskäl. Någon särskild regel om begränsad gemensamhet för dessa intagna utöver Gemensamhet med andra intagna möjligheten att avskilja intagen t.ex. av skydds- eller säkerhetsskäl (se vidare avsnitt 16.2.11) föreslås inte. Det bör dock poängteras att möjligheten att placera en intagen på en avdelning med begränsad gemensamhet måste användas restriktivt. Förmånssystemets betydelse för gemensamheten De ökade risker ur ordnings- och säkerhetssynpunkt som kan finnas på en avdelning med intagna som befinner sig på grundnivån i förmånssystemet, se avsnitt 11.3.2, kan innebära att gemensam- heten måste begränsas till ett mindre antal intagna än på avdelningar för intagna som befinner sig på en förhöjd nivå i förmånssystemet. Av samma skäl kan det vara motiverat att även tidsmässigt begränsa gemensamheten på grundnivån i förmåns- systemet i förhållande till vad som gäller på de förhöjda nivåerna. Det är regeringens eller, efter delegation, kriminalvårdens sak att reglera med hur många intagna en intagen normalt skall ha möjlighet att vistas i gemensamhet med. Hänsyn till sysselsättningens särskilda beskaffenhet Även i den nya lagen bör det finnas möjlighet att göra undantag från huvudregeln om gemensamhet om det följer av syssel- sättningens art. Kommittén föreslår att denna omständighet skall ha betydelse för hur omfattande gemensamhet den intagne kan få enligt huvudregeln. utgör regeln om hänsyn till syssel- sättningens beskaffenhet ett undantag från denna huvudregel. Även om kommittén föreslår en regel som lagtekniskt är något annorlunda utformad än den nuvarande är avsikten inte att därmed göra någon ändring i sak. Det bör därför inte komma i fråga att mera regelbundet mot den intagnes egen önskan hålla honom eller henne isolerad från andra intagna under programtid enbart av det skälet att han eller hon anvisats t.ex. arbete som i sig självt innebär att han blir helt avskuren från varje gemenskap med andra intagna. I en sådan situation är det viktigt att varva ensamarbetet med gruppaktiviteter av olika slag. Gemensamhet med andra intagna Kommitténs förslag: skall en intagen få möjlighet att vistas tillsammans med andra intagna i den utsträckning han eller hon önskar det. Detta gäller dock endast under förut- sättning att det är möjligt med hänsyn till ordning och säkerhet i anstalten och med hänsyn till den intagnes behov av behandling. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om gemensamhet för en viss eller vissa grupper intagna. Som angetts ovan får en intagen på sin fritid vistas tillsammans med andra intagna i den utsträckning han eller hon önskar det. Undantag kan följa av övriga bestämmelser i . I sluten anstalt gäller vidare att gemensamheten får inskränkas om det är oundgängligen påkallat med hänsyn till förhållandena på anstalten. Med fritid avses som ovan nämnts den tid som inte utgör programtid, med undantag för tid då intagna är inlåsta i anslutning till nattvilan. i anstalt förekommer det organiserad verksamhet. De intagna ges, som närmare beskrivits i avsnitt 15.2.1, möjlighet till fysisk träning och utomhusvistelse. De intagna har vidare möjlighet att se på film- eller teaterföreställningar, delta i studiecirklar, danstillställningar, andakter eller frivillig kontakt- verksamhet, där grupper och enskilda besöker de intagna. I sam- band med sådan organiserad verksamhet bör samtliga intagna som berörs av verksamheten ha möjlighet att delta i denna gemensam- het, om det inte med stöd av bestämmelse i lagen finns anledning att begränsa denna för en viss intagen. Även under fritid som inte upptas av organiserad verksamhet eller utomhusvistelse får intagen som regel vistas tillsammans med andra intagna i den utsträckning han eller hon önskar det. Med hänsyn till att den intagne inte själv valt den omgivning i vilken han eller hon vistas bör den intagne själv kunna välja att vistas tillsammans med andra intagna eller inte. Den som vill ha gemensamhet med andra intagna under sin fritid skall beredas denna möjlighet av kriminalvården. En sådan ordning överensstämmer med den nuvarande. Gemensamheten kan emellertid begränsas om det är nödvändigt med hänsyn till ordning och säkerhet. Detta utvecklas närmare i avsnitt 16.2.6. Gemensamhet med andra intagna Den som är sjuk skall på motsvarande sätt beredas tillfälle att vistas tillsammans med andra intagna även under fritid i den utsträckning den intagne önskar det. Detta gäller dock endast under förutsättning att det är möjligt med hänsyn till ordning och säkerhet i anstalten och med hänsyn till den intagnes behov av behandling (jfr avsnitt 16.2.2). Kommitténs bedömning: Även i den nya lagen bör avskiljande vara möjligt i olika situationer om det behövs för att upprätthålla ordning och säkerhet i anstalten. Möjligheterna att avskilja en intagen utvidgas i förhållande till vad som gäller enligt nuvarande regler. En översyn bör dock göras av vilka konsekvenser det i avsnitt 11.3.2 föreslagna förmånssystemet får för tillämpningen av reglerna om avskiljande och av behovet av att ha kvar vissa av avskiljandereglerna. Kommitténs förslag: En intagen kan under vissa förut- sättningar helt eller delvis avskiljas från gemensamhet med andra intagna. Utgångspunkten för verkställigheten skall vara att den utformas så att den intagnes samhällsanpassning främjas och att risken för återfall i brott därmed minskar. Den skall utan att kravet på samhällsskydd eftersätts från början inriktas på åtgärder, som förbereder den intagne för tillvaron utanför anstalten. Samhälls- skyddet innebär att samhället skall skyddas från eventuell fortsatt brottslig verksamhet och laglydnaden skall främjas genom att utmätt frihetsberövande också verkställs. gäller att det är frihetsberövandet i sig som är straffet. Inskränkningar i den intagnes tillvaro, utöver vad som normalt får anses nödvändigt när någon verkställer fängelsestraff, får därför endast ske om det finns särskilda skäl som talar för en viss inskränkning. Den tidigare omnämnda proportionalitetsprincipen, se avsnitt 18.3, skall givetvis iakttas också i dessa situationer. Varje anstalt utgör ett kollektiv av speciell art. I det ingår människor som tvångsvis har berövats friheten för att undergå ett Gemensamhet med andra intagna fängelsestraff och personer som bl.a. har till uppgift att se till att denna påföljd blir verkställd. De särskilda förhållanden som råder i en anstalt gör att det relativt lätt uppstår ordningsproblem och att de inom samhället i övrigt förekommande medlen för att upprätt- hålla social kontroll visar sig otillräckliga. Detta förhållande jämfört med intagnas berättigade krav på en säker verkställighet och personalens behov av goda arbetsförhållanden gör det nödvändigt att utöva viss kontroll över de intagna och ibland mer eller mindre isolera en intagen. Det är svårt att dra några säkra slutsatser beträffande eventuella skadliga effekter av isoleringsåtgärder av olika slag (jfr prop. 1980/81:1 s. 10). Effekterna av ett avskiljande måste givetvis bero på en rad omständigheter, bl.a. i vilken utsträckning den intagne är helt eller delvis avskild från kontakt med andra intagna och med omvärlden, den tid under vilken avskiljandet verkställs, var den avskilde är placerad och den intagnes personlighet. Regeringen har i tidigare lagstiftningsärenden konstaterat att det saknas förutsättningar för att helt avvara isoleringsåtgärder inom kriminalvården (jfr prop. 1980/81:1 s. 10 och prop. 1979/80:100, bil 5 s. 79). Antalet avskildhetsåtgärder har ökat markant . Av kriminalvårdens officiella statistik (KOS 2003) framgår att antalet beslut om avskiljanden enligt 20, 23 och 50 §§ KvaL ökat från 2 332 beslut 1999 till 4 794 beslut 2003. Av statistiken framgår att antalet avskildhetsåtgärder även ökat om man räknar per 100 000 vårddygn. Antalet avskildhetsåtgärder har således ökat även om man tar hänsyn till att antalet intagna i anstalt ökat under denna period8. har antalet avskiljanden enligt 20 § första stycket KvaL ökat från 1 269 till 2 933, antalet avskiljanden enligt 23 § KvaL från 268 till 587, antalet avskiljanden enligt 50 § KvaL från 775 till 1 240. Antalet avskiljanden med stöd av 20 § andra stycket KvaL har ökat från 20 till 34. Kriminalvården har för kommitténs räkning tagit fram ytterligare uppgifter om antalet avskiljanden. Av dessa framgår att det fattades 434 beslut om avskiljande med stöd av 17 § KvaL, 886 beslut om avskiljande med stöd av 18 § KvaL (var motsvarande siffra 600 beslut) och 27 beslut om placering på säkerhetsavdelning. 8 var det 4 116 intagna i anstalt och var det 5 320 intagna i anstalt. Gemensamhet med andra intagna SOU 2005:54 Av den statistik kommittén erhållit från KVS framgår vidare följande för perioden – 12-20. Avskiljande skedde i 1 195 fall med stöd av 17 § KvaL, i 825 fall med stöd av 18 § KvaL, i 3 196 fall med stöd av 20 § första stycket KvaL, i 48 fall med stöd av 20 § andra stycket, i 579 fall med stöd av 23 § KvaL och i 2 419 fall med stöd av 50 § KvaL. I 30 fall beslutades om placering på säkerhetsavdelning med stöd av 20 a § KvaL. Sammanlagt innebär detta 8 292 beslut om avskiljande och placering på säkerhetsavdelning. var motsvarande siffra 6 141 beslut. Även om man beaktar att statistiken inte avser hela december månad kan konstateras att det skett en markant ökning av avskiljanden med stöd av 17 § KvaL (761 stycken eller ) och 50 § KvaL (1 179 stycken eller ). En tydlig ökning har även skett av avskiljanden med stöd av 20 § första stycket (263 stycken eller ) och av avskiljanden med stöd av 20 § andra stycket (14 stycken eller ). Beslut om placering på säkerhetsavdelning har ökat något (3 stycken eller ). En viss minskning har skett av stöd av 18 § KvaL (61 stycken eller avskiljanden med stöd av 23 § KvaL Hur besluten fördelar sig på olika säkerhetsklasser framgår av nedanstående skiss. Tabell 16.1 Beslut om avskiljanden – 12-20 Gemensamhet med andra intagna Med det ökade antalet långtidsdömda, narkomaner och psykiskt störda intagna och det hårda klimat på kriminalvårdsanstalterna som gäller är det nödvändigt att kriminalvården även i fortsättningen tillförsäkras de medel som behövs för att acceptabla förhållanden skall kunna upprätthållas på anstalterna. Det kan bl.a. ske genom beslut om avskiljande i olika situationer. Som närmare utvecklas nedan föreslår kommittén även en utvidgning av möjligheterna att avskilja intagna i förhållande till vad dagens regel- verk medger. Kommitténs förslag syftar vidare till att klargöra under vilka förutsättningar en intagen har möjlighet till gemen- samhet med andra intagna och när ett avskiljande kan bli aktuellt. Något mellanting skall inte finnas i form av inskränkning av gemensamheten eller begränsad gemensamhet. Ett avskiljande kan vidare i en situation innebära att den intagne blir avskild på en särskild avdelning (isoleringsavdelning) och i en annan att den intagne blir inlåst i bostadsrummet. Förmånssystemet – en förebyggande åtgärd Med hänsyn till de ytterligare inskränkningar i kontakten med omvärlden som ett beslut om avskiljande innebär är det givetvis viktigt att försöka förebygga sådana beslut genom olika åtgärder. Enligt nuvarande regler har alla intagna som utgångspunkt en möjlighet eller i vart fall i viss utsträckning t.o.m. en rättighet till gemensamhet med andra intagna (jfr JO beslut , dnr 2868/75, 732/76) och, enligt kommitténs uppfattning, i en omfattning som inte överensstämmer med de verkliga förhållan- dena på en anstalt. Enda lösningen med dagens regler för att ge vissa intagna skydd från det hot eller de påtryckningar som gemensamheten med intagna kan innebära är att avskilja dem från andra intagna. Ett sådant avskiljande innebär en inskränkning i den intagnes möjligheter att få del av olika anstalts- förmåner. Kriminalvården kan även om det är motiverat med hänsyn till ordning och säkerhet besluta om förflyttning av en intagen från en anstalt till en annan eller från en avdelning till en annan. Kommitténs förslag utgår från att den som är skötsam skall ha möjlighet att bli placerad på en avdelning eller en anstalt där denne får del av fler förmåner . Enligt kommitténs mening torde därmed antalet avskiljanden på den intagnes egen begäran Gemensamhet med andra intagna (nuvarande 18 § KvaL) komma att minska. Som anförts i avsnitt 11.2.1 har Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) uttalat kritik (beslut , dnr 342/04 och i det ärendet refererat beslut) mot att det är de intagna som ställer upp regler för livet och att kriminalvårdens enda ingripande- möjlighet består i att flytta bort den person som myndigheten misslyckats med att skydda från övergrepp. Med förmånssystemet får kriminalvården större möjligheter att i stället förflytta den eller de intagna som trakasserar, hotar och utövar våld mot personal och andra intagna genom att flytta dem till en avdelning för intagna på grundnivån i förmånssystemet. I konsekvens härmed torde behovet av att avskilja en intagen som är utsatt för hot eller våld komma att minska. Det förhållandet att den som är misskötsam kommer att befinna sig på en grundnivå i förmånssystemet torde vidare få till följd att antalet avskiljanden p.g.a. misskötsamhet av olika slag kommer att minska. Kommittén anser mot denna bakgrund att reglerna om avskiljande bör ses över när förmånssystemet varit i bruk . Kommittén anser att det är lämpligt att regeringen uppdrar åt kriminalvården att redogöra för förmåns- systemet konsekvenser för tillämpningen av reglerna om avskiljande, förslagsvis när det gått från den nya lagens ikraftträdande. Samtliga avskiljanderegler föreslås, i likhet med vad som gäller , utgöra medel att garantera ordning och säkerhet vid anstalterna. Denna möjlighet kan givetvis inte helt ersättas av ett förmånssystem. Kommittén utgår från att en avdelning som inrättas för dem som är delvis avskilda från gemensamheten med andra intagna klassificeras i den meningen att där placeras endast intagna som befinner sig i en viss nivå i förmånssystemet. Här bör dock tilläggas att det i vissa situationer även kan bli aktuellt att avskilja intagna som befinner sig på en högre nivå i förmåns- systemet utan att det blir fråga om att flytta ned den intagne till grundnivån. Förmånssystemet beskrivs i avsnitt 11.3. De väsentliga förändringarna i denna del hänför sig till inne- börden av ett avskildhetsbeslut och regleringen av kontrollen över intagna. Gemensamhet med andra intagna Som ovan angetts (avsnitt 16.2.2) är det varken möjligt eller nödvändigt att mer exakt ange hur omfattande gemensamheten mellan intagna skall vara för att uppfylla huvudregeln därom. En sammanhängande fråga är vad ett beslut om avskiljande innebär. Innebär det alltid att den intagne är helt avskuren från kontakt med övriga intagna eller kan det omfatta även den situationen att den intagne har viss begränsad gemensamhet med vissa intagna? I förarbetena till bestämmelsen om placering på säkerhets- avdelning var utgångspunkten att avskiljande kan innebära såväl ett totalt avskiljande från gemensamheten med andra intagna som en begränsning i gemensamheten mellan intagna. I betänkandet Avskildhet och gemenskap inom kriminalvården uttalades således att förutom enrumsplaceringar utgjorde s.k. samsittning, där intagna får arbeta eller tillbringa fritid tillsammans med en eller ett par andra intagna, en form av avskildhet (SOU 1979:4 s. 122, se även s. 250). Utgångspunkten för avskiljandebestämmelserna är att ett avskiljande innebär ett totalt avskiljande från kontakten med andra intagna. Detta tillämpas dock inte utan undantag. För de som är avskilda på egen begäran med stöd av 18 § KvaL har t.ex. särskilda avdelningar inrättats i syfte att möjliggöra för dessa intagna att i vart fall ha en viss begränsad gemensamhet med andra intagna som också är avskilda på egen begäran (s.k. ro- avdelningar). Detta är ett sätt att ge den som är avskild på egen begäran en lättnad i verkställigheten eftersom det saknas en särskild regel om detta vid sådant avskiljande. Det sagda innebär att begreppet avskiljande vad gäller bestämmelsen i 18 § KvaL har tillämpats även som ett delvis avskiljande från gemensamheten med andra intagna. När det gäller intagna som på grund av rymningsrisken eller risken för fritagning är placerade på säkerhetsavdelning tillämpas bestämmelserna så att en placering på säkerhetsavdelning grundar sig enbart på 20 a § KvaL, dvs. det är ett placeringsbeslut, inte ett avskiljandebeslut. En sådan placering kan ur gemensamhets- synpunkt dock få samma betydelse som om en intagen har avskilts med stöd av 20 § andra stycket KvaL men medgetts lättnader i form av samsittning med ett fåtal andra intagna. Den avgörande skillnaden är att kontrollmöjligheterna är bättre när den intagne är placerad på säkerhetsavdelning. Gemensamhet med andra intagna Beträffande s.k. SKI-avdelningar (avdelningar för särskilt krävande intagna) har det från kriminalvårdshåll uttryckts en viss osäkerhet huruvida avskiljanderegeln i 20 § första stycket KvaL gör det möjligt att låta de intagna vara avskilda och ha en gemensamhet som utsträcker sig till en hel avdelning med avskilda intagna. Kommittén har uppfattningen att dagens regler ger stöd för att placera den som är avskild enligt 20 § första stycket KvaL på en SKI-avdelning, eftersom det innebär att den intagne får de lättnader i avskildheten som är möjlig i enlighet med bestämmelsen i 21 § KvaL. Det är en annan sak att när det inte längre finns grund för ett avskiljande skall avskiljandet upphävas och den intagne flyttas till en normalavdelning. Det föreligger således en viss osäkerhet om hur de nuvarande bestämmelserna och begreppet avskildhet skall tolkas. Det är viktigt att de nya reglerna utformas så att det klart framgår hur de skall tillämpas. Kommittén har valt att göra detta genom att i lag ange att avskiljandet kan ske helt eller delvis. En intagen som blir helt avskild från gemensamheten med andra intagna har ingen kontakt med någon annan intagen. En intagen som blir delvis avskild från gemensamheten med andra intagna får möjlighet att på motsvarande sätt som gäller t.ex. på SKI-avdelningar vistas i gemensamhet med ett visst begränsat antal intagna. En sådan ordning överensstämmer med regeln om avskiljande från gemen- samheten i den norska verkställighetslagen, Lov om gjennomføring av straff mv . I detta sammanhang bör klargöras att det förhållandet att intagna placeras på en avdelning som av ordnings- säkerhets- eller behandlingsskäl har ett färre antal intagna än vad som annars gäller på anstalten inte i sig innebär att dessa intagna är avskilda från gemensamheten med andra intagna.