sou · GTB340d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Det är sannolikt att det finns en mängd influenser i olika rikt- ningar här att ta med i diskussionen, där språklig kompetens, trivsel i , tankar om sverigefinskhetens långsiktiga bevarande, um- gänge med svenskar och osv. Men allmänt kan man anta, att det finns en sådan koppling återigen, att med mindre un- dervisning på finska och därmed avtagande kunskaper i finska identifierar sig allt färre som dominant finska, och därmed försva- gas viljan att underhålla en finskspråkig offentlig språklig kultur i . Men som vi ser i Figur 7, rör det enkla sambandet mellan ett språk, en enkel identitet och önskemålen ovan, endast en del av informanterna. De flesta befinner sig i gränslandet mellan flera val, och än så länge leder den finska komponenten i deras tillvaro, språkligt, kulturellt, politiskt och identitetsmässigt, till att de stödjer bl.a. önskemål om att underhålla finskan i , även inom dessa mer offentliga domäner. Informanternas önskemål om finskspråkig service inom vård, myndigheter och skolan, uppdelning enligt självrapporterade identifikationer 3 (Sjukvård, skola och försäkringskassa) 2 (Sjukvård och Försäkringskassa) 2 (Skola+ Sjukvård/ 1 (Sjukvård/Skola/ Vi vill avsluta med en diskussion om dessa slutsatser och om de resultat vi presenterat ovan. I diskussionen kommer vi att försöka relatera resultaten till å ena sidan sverigefinnarnas minoritetsposition och dess status i förhål- lande till främst andan i två konventioner om natio- nella minoriteter och minoritetsspråk. Å andra sidan vill vi disku- tera resultaten mot den fond som beskrivningar och generalise- ringar av olika gruppers språkbytes- och språkbevarandeprocesser utgör. Inledningsvis kan vi konstatera att de informanter som vi inter- vjuat karaktäriseras av åtminstone följande drag, som har betydelse för diskussionen som följer: de äldre är snarare stereotypiska företrädare för den äldre in- vandringen än säkerställt statistiskt representativa, med en hög andel kortutbildade, och med en tydligt urskiljbar andel språk- svaga i svenska, de yngre har i en relativt hög grad lyckats bevara finskan stark, inte minst genom en ganska hög andel som har fått moders- målsundervisning i klassform, varför de kanske inte är helt re- presentativa för samtliga ungdomar med finsk bakgrund, men, de utgör tillsammans med de äldre just den demografiska del av sverigefinnarna som borde utgöra en baspopulation för fins- kans språkliga och kulturella tradering även i nästa generation, och både de äldre och de yngre är fast bosatta i det omfattande om- råde som benämnts Stockholms- och , samt, de uppvisar också en ganska bred variation i svaren på en del frågor. Vi vill också framhäva att vi inte försökt ge statistiskt signifikanta data, utan snarare exempel på den individuella variationen, samti- digt som antalet informanter varit så stort att vissa resultat kunnat presenteras i tabellform och vi har sett det som möjligt att generali- sera med utgångspunkt i resultaten. Resultaten visar att det finns ett utbrett intresse av att kvarhålla och utveckla möjligheten att stödja finskan i ett vidare perspektiv, liksom av att kommunicera med myndigheter på finska. Finskan fungerar dock främst som ett privat språk för dessa informanter, där hemmet och delvis fritiden, samt familjemedlemmar utgör de främsta samtalssituationerna och -partnerna på finska. Detta är typiskt i en språkbytesprocess där det är garanterat att språket förs över från en generation till nästa. För att det ska kunna ske, och i finskans fall i , språket utvecklas, behöver det få en tryggad position som ett offentligt brukat språk, vilket också är en huvudsaklig målsättning med bl.a. minoritetsspråkskonventio- nen. Det är också en förutsättning för att ett språk ska kunna fort- sätta vara kulturbärande. Offentligt språkbruk är t.ex. sådant som kontextuellt används i kontakter med myndigheter, i information från myndigheter, i utbildningsväsendet, i media och service från samt inom myndigheter. Diskussionen om offentligt språkbruk är central av två skäl: dels utvecklar och bibehåller det en språklig standardvarietet, som är kopplad till en egen stilnivå, och som till stora delar också baserar sig på skriftspråket. Dels innebär ett sådant öppet offentligt språk- bruk att språkets status stöttas. Det i sin tur leder till att det också får en högre prestige i utbildningsväsendet. Ur konventionernas synvinkel behöver alltså inte sådan offentlig språkanvändning vara kopplad enbart till att medborgarna inte har kunskap i majoritets- språket. Det tydligaste önskemålet för användning av finska med sam- hällets representanter återfinns inom äldreomsorg/åldringsvård och sjukvård, men även myndigheter såsom Försäkringskassa och nämns ofta. Denna typ av offentligt språkbruk är mål- sättningen med en mer avancerad språkpolitik, där språkets kultur- bärande funktioner ska kunna garanteras. Förutom önskemål om att kunna använda finska med myndigheter och inom vård/omsorg, finns det önskemål om att förskola, skola och gymnasienivån ska kunna erbjuda undervisning på och i finska. För både det föregå- ende önskemålet och för skolväsendet gäller, att detta inte enbart önskas av dem som berörs direkt av detta. Många yngre anser t.ex. att vård och omsorg om gamla ska kunna erhållas på det egna språ- ket, liksom många av dem anser att skolgång på och i finska är vik- tiga. Alla äldre i studien anser att sjukvård och vård/omsorg om äldre ska kunna väljas på finska och de flesta att det ska finnas möj- lighet att använda finska med andra verk och myndigheter, men de flesta anser också att skolgång på finska är viktig. En aspekt av dessa önskemål är förvisso, att en del av dem prio- riterar dem av språkliga skäl, dvs. saknar egen kapacitet att använda svenska i just offentliga situationer, när de talar om kritiska aspek- ter på deras eget välbefinnande, såsom med läkare. Men det är uppenbart – även bland de yngre som generellt är mer kompetenta i svenska – att de också anser att finskan ska kunna leva vidare, i den meningen att man ska kunna få använda språket om behov finns, med myndigheter, och att man ska kunna få undervisning på och i finska för att finskan har en minoritetsställning. De flesta av de äldre är också på det klara med skillnaden mellan en invandrar- och minoritetspolitik. Bland de yngre har många en klart mer diffus bild av detta. Detta beror dels på bristande information om sveri- gefinska frågor från myndigheter, dels på frånvaron av en minori- tetspolitisk diskurs i svenska media. En annan aspekt av detta är att finskan för många yngre är ett känslospråk, dvs. den betyder mycket för dem, som detta utgör en av många grunder för en finskbaserad identitet. En tredje aspekt av detta är att de som identifierar sig som eller som finska och svenska, snarare än svenska, prioriterar finskspråkig ser- vice och undervisning, som detta också korrelerar med språkkunskaper i finska. Men inte heller detta gäller generellt, utan bland dem som vill ha finskspråkig service, finns både sådana som är bättre i sin svenska, och som inte identifierar sig som . Man kan sammanfatta detta som att det finns en genuin och relativt utbredd vilja att stödja både finskspråkiga privata och offentliga domäners utveckling. I språkbytesstudier korrelerar ofta försvagad språklig kompetens (minskad språklig komplexitet, minskat ordförråd osv.) i ett mino- ritetsspråk med tilltagande språkbyte, med domänförluster av språ- ket, med minskad skriftspråklig användning och en avsnävande sti- listisk förmåga (som kan resultera i s.k. monostylism, dvs. att man inte längre förmår variera sig språkligt efter person och situation). Denna typ av utveckling förebådas dessutom av våra resultat. Men vi har tolkat våra resultat också omvänt, att en försämrad språklig kompetens leder till mindre behov och förmåga att bibehålla och utveckla språklig mångsidighet och skicklighet. Det leder bl.a. till en tröghet i mediekonsumtion i minoritetsspråket, som så små- ningom ytterligare försvagar språket och reducerar dess domäner. leder det till att man tappar både receptiv (läsning) och pro- duktiv förmåga (skrivande) i skriftspråket. Som ett ytterligare re- sultat av denna process, som vi ser tecken på bland informanterna i den yngre generationen, leder det till försämrad språklig medve- tenhet och därmed till sämre språkligt självförtroende. I det skedet är språkbytet fullbordat, i och med att man inte har förmågan att använda språket med sina egna barn. I detta urval tycks en bristande språklig självsäkerhet och för- måga beträffande finskans mer offentliga bruk redan ha funnits hos de äldre, som beror på deras utbildningslängd, yrkesval och vistel- setid i . Det bidrar till en förklaring av, som vi uppfattar det, de trots allt relativt tydliga tecknen på ett annalkande språkbyte i den yngre generationen. Det finns dock en del tendenser som motsäger denna utveckling. De familjer, både bland de äldre och de yngre, som har valt redan i föregående generation, att inte satsa helhjärtat på finskan, fortsätter den traditionen i nästa. På samma sätt finns det familjer, där man gjort tvärtom. I föregående generation har man ansträngt sig för att bibehålla och utveckla finskan, vilket tycks vara en tradition som håller i sig i nästa generation. Det innebär att de som erhållit mo- dersmålsstöd i förskolan och -undervisning i klassform i skolan har en klart bättre prognos att välja och utveckla finskan även för sina egna barn. Skolfrågorna är centrala för finskans framtid i . Vi har kunnat konstatera att valet av finska för barnen i förskola och skola, inte har fungerat friktionsfritt under en särskilt i den svenska skolan. Både informationsmissar och praktiska skäl, liksom i en del fall svenska släktingars motstånd, har lett till att svenskan tagit över redan i förskoleåldern. Men även de som i olika situationer lyckats erhålla undervisning på eller i finska, har av olika skäl kunnat se hur isen smält under fötterna. Undervisningen har vartefter, både för samma barn, och för olika barn i samma familj, kunnat reduceras drastiskt från en termin till en annan. Utveck- lingsgången, som också tydligt uppfattats av informanterna, har varit att utrymmet och viljan att erbjuda och ge undervisning i finska minskat , samt att skolans motstånd och den kommunala organisationen av undervisningen nästan helt elimine- rat finskan från den kommunala skolan. En förälder har träffande kallat detta för att det har varit som att simma i tjära. En paradox i denna utveckling är, att trots att föräldrarna ganska entydigt an- strängt sig för att få en service på detta område, har de blivit i stort sett helt hänvisade till friskolorna, om de vill erbjuda en tvåspråkig skolgrund för deras barn. Dessa åtta skolor räcker dock helt uppenbart inte till för att kunna garantera finskans fort- levnad , på nationell nivå. Skolfrågorna är centrala av många skäl, men ur språkets synvin- kel är det elementärt att skolan ger en bred grund i ett mer omfat- tande språkbruk, som närmast syftar till att förbereda kunskapsin- hämtande på språket och till att skapa grunden för ett språkbruk i offentliga miljöer. Själva skriftspråkets befästande på modersmålet är också en helt central aspekt av skolans uppgifter. Detta möjlig- gör läsning, avancerad mediekonsumtion mm. Vi kan konstatera, att med den utveckling som individerna i denna studie presenterar, och med kunskap från tidigare studier, att sko- lan har misslyckats med sin uppgift för finskan, ur ett språkbeva- randeperspektiv. Det är under rådande omständigheter för finskans del i den svenska skolan inte troligt att finskan kommer att vara ett språk som brukas i offentliga domäner, eller som fungerar kultur- bärande, eller som ens förs vidare inom hemmet, . Med kontinuerligt försvagad språklig kompetens, och svik- tande språkligt självförtroende, kommer unga familjer inte kunna bevara finskan in . Då hjälper det föga att man trots det kanske kan kommunicera utan problem över generationsgränserna, men på svenska. Målsättningen med minoritetsspråkskonventionen är att man ska bibehålla och utveckla språket både för privata och offentliga än- damål. Den målsättningen kommer man sannolikt inte kunna uppfylla för finskans del i , om inte förändringar kommer till stånd, med ett tydligt stöd i början, när barnen är små, genom skolväsendet. Skolan är den ena grundpelaren i den grund som språket står på, familjen den andra. Vi har tolkat det som så att många familjer ändå har varit framgångsrika med sin bit, så att säga. De har förmedlat språket i sin talade form, till sina barn. En hel del av de äldre främst, menar också att varken en, som de ser som en lyckad, integration och ansträngningarna att förmedla språ- ket till barnen, har kommit till stånd tack vare samhällets stöd, utan p.g.a. egna insatser bland sverigefinnarna. Förvisso noterar de som har fått t.ex. modersmålsundervisning själva eller för sina barn, att det inte kunde ha åstadkommits utan myndigheternas stöd, men grundtonen är att man själv har varit mer aktivt pådrivande i denna utveckling. Det finns även självkritiska röster, som menar att en betydligt mer aktiv sverigefinsk befolkning skulle kunna medföra förbättringar på flera områden. Men det räcker inte , om skolan inte ger stadga åt språket. En slutsats torde vara, att i och med denna porösa grund har visat sig ge efter, riskerar hela det finskspråkiga bygget i att falla ihop. Som vi ser det, kan varken en ökad invandring från , eller åtgärder för att förbättra finskans levnadsförhållanden i offentliga domäner, ensamma och trygga finskan som ett funktionsfähigt, kul- turbärande språk i . Både äldre och yngre, liksom deras referenser till såväl mor-/far- föräldrar som barn och barnbarn, kommenterar förlusten av för- mågan att kunna kommunicera över generationsgränser. Sådana privata skäl anses i en del sammanhang vara mindre viktiga än t.ex. att man ska ha nytta av språket inom ett yrke eller få ett officiellt meritvärde för språket. Vi har tolkat dessa kommentarer som så, att man kanske har tenderat att underskatta den betydelse informan- terna i denna studie och i andra språkbytesstudier har reserverat just för den möjligheten, att direkt och genom ett känslospråk kommunicera med inte minst generationen bortom den egna kärnfamiljen. Både närheten som språket ger, men också möjlighe- ten att överhuvudtaget bli delaktig i den egna släktens historia, att förstå varifrån man kommit, och ha kunskap om sina rötter, spelar en central roll för känslan av att man mister språket. Vi har valt att kalla detta för språksorg, och den uttrycks både av äldre gentemot barnbarnen, och yngre gentemot mor-/farföräldrar. Språksorgen kan också ses i skenet av språkinlärning och den in- sats som detta kräver. Många menar att de visst skulle vilja lära sig språket igen när de en gång förlorat kompetensen, helt eller delvis, i det. Det som då framstår som ett hinder, är den faktiska ansträng- ningen det innebär att lära sig ett språk från grunden och till en hög nivå, i vuxen ålder. Detta är ett hinder både av attitydmässiga skäl – man kanske anser att det är svårt för äldre att lära sig språk – och av praktiska skäl – familj och andra vardagsbestyr ger inte utrymme för det. De som fortfarande har kvar – speciellt bland de yngre – färdigheter i finska, menar emellanåt att de fått finskan gratis. I själva verket bortser man då från att språkinlärning, för att man ska kunna ha kapacitet att föra språket vidare till nästa generation, å ena sidan kräver att man dels ska ha lärt sig det mångsidigt och un- der , i kontakt med många olika personer och i olika situa- tioner, dels att man lyckas underhålla det. Å andra sidan uppfattar man inte att språkliga färdigheter är att jämföra med en färskvara: om man inte använder dem, förfars de. Språkglömska, som detta handlar om, är dessutom ett fenomen som liksom språkbyte blir observerbart retroaktivt, när det tenderar att vara för sent att göra något åt den. Finskan saknar alltså en tydlig offentlig hemvist i , vilket i sin tur innebär att den saknar utbildningsmässiga och ekonomiska incitament. Det leder till att viljan att utveckla språket för bruk utanför en privatsfär begränsas, just p.g.a. av denna begränsade domäntäckning. Om man betraktar detta ur språkbytets synvinkel – förutsatt att inga dramatiska förändringar sker – är den oundvik- liga konsekvensen att det är en fråga om enstaka generationer innan finskan försvinner från mer allmänt bruk i . Syftningen med konventioner att bevara och utveckla finskan i kommer därmed inte att kunna uppnås. Som vi tolkar dessa resultat, pekar de mot presentationen av två nödvändiga krav, eller åtgärdspaket. Dels kommer en ansenlig del av den sverigefinska åldrande befolkningen akut och , att vara helt beroende av språkhjälp, antingen i form av tolkning eller finskkunnig personal. Vidden av detta problem kan ses om man gör ett tankeexperiment. Det finns kanske några hundra finsk- språkiga platser totalt i inom olika former av sjukvård och äldreomsorg för äldre. Behovet kan räknas i tiotusental , men kanske i femsiffriga antal. Dessa behöver direkt påkallad språkservice, som till stor del antagligen handlar om att organisera och fortbilda språkkunniga personer till rätt befatt- ningar. Denna aspekt på språkservice, dvs. inom sjukvård och om- sorg, finns medtagen som en mer krävande möjlighet för ett ratifi- cerande land att ta hänsyn till, i minoritetsspråkskonventionen. Dels behöver det offentliga språkbruket – för att finskan ska kunna förbli kulturbärande in – utökas och normalise- ras. Det skulle också innebära en avsevärd statushöjning för fins- kan, vilket i sin tur skulle ge effekter på viljan att välja finska som ett undervisningsspråk i förskola och skola. En central aspekt av uppbyggnaden av en meritfylld finska, och för att den ska kunna fungera i offentlig miljö, är att man reformerar och garanterar un- dervisning på finska, på alla de nivåer som nämnts av informan- terna, förskola, skola, gymnasium och högskola. En kontinuerlig och gedigen språklig utbildning ger också förutsättningar för en vitalisering av det kulturella livet och även av bl.a. egensprå- kig mediekonsumtion. En väg att komma dit, vilket också tydligt framgått av infor- manternas svar på vår enkät, är att man informerar minoriteten själv om vilka möjligheter och rättigheter man har, samt att man demonstrerar för olika myndigheter, både genom tydligare marke- ringar från den sverigefinska gruppen och från regering och riks- dag, vilken vikt desamma rättigheterna och möjligheterna har för en stor del av befolkning, den sverigefinska. Detta är ett demokratiskt och praktiskt dilemma, både för minoriteten och för majoriteten, men det är ett dilemma som ännu går att lösa. = Hemmet finns där vägarna möts. Sveri- gefinländarnas liv i samhälle och kyrka. : Svenska kyr- kan. De , 2004. Den finska närvaron i . En geo- grafisk-statistisk studie över de finsktalande i . Rapporter från Finskt språk- och kulturcentrum, 2. hög- skola, . Finska språket i Stockholms- och . Ehrnebo, , m fl. Ruotsinsuomalaisten nuorten puhekielen sanastoa/Om ordförrådet i sverigefinska ungdomars talspråk. Ruotsinsuomalaisen kielilautakunnan julkaisuja, 7. Ejendahl, , 2004. Finns finska på biblioteken? Folkbibliote- kens verksamhet för finsktalande i . Monolingual and bilingual communica- tion between patients with dementia diseases and their caregivers. , New Series, No 370. , , 2002. Minoritetsspråk och myn- dighetskontakt. forskning inom samhällsvetenskap. Ett uthålligt språk – genomförande av lagarna om användning av minoritetsspråk i förvaltningsområdena i Norr- bottens län åren 2000–2004. forsk- ning inom samhällsvetenskap. , , , 1993 = Ursprung och utbild- ning. Social snedrekrytering till högre studier. Euromosaic 1996 = The production and reproduction of the minority language groups in Union, European Commis- sion. Födelselandets betydelse, 2004. En rapport om hälsan hos olika in- vandrargrupper i . Himanen, 2004. Kyselytutkimus SVT:n suomenkielisen toimituksen tv-ohjelmista. , Finskspråkiga redaktionen. Reversing Language Shift in the Far North. Ling- uistic Revitalization in Northern and . Stu- dia Uralica Upsaliensia, 31. Hyltenstam, (red.) sju inhemska minori- tetsspråk. Hyltenstam, , 2004. Nationella mino- riteter och minoritetsspråk. Uppföljning av efterlevnad av konventioner på nationell nivå: ett minoritets- språksperspektiv. Decem- ber 2004. Jaakkola, 1983. Finnish Immigrants in . Networks and Life Styles. for Comparative Sociology, Research Reports, 30. Kommer finskan i att fortleva? Acta Uni- verstitatis Stockholmiensis. Studia Fennica Stockholmiensia, 7. Jennische, , 2004. De nationella minoriteterna och folkbiblio- teken. NAMIS, , . Finska språket i Stockholms- och . Om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyn- digheter och domstolar. Om rätt att använda finska och meänkieli hos för- valtningsmyndigheter och domstolar. Lainio, 2001. The protection and rejection of minority and majority languages in the Swedish school system. In: , , , (eds.). Managing multilingualism in a European nation-state: Challenges for , 32–50. Cleve- don, , & : . Lainio, , 1996. Finskan i utbildningsväsendet och sverigefinnarnas utbildning i . I: Lainio, (red. ), Finnarnas historia i , del 3, 311–378. & : Finska historiska samfundet & . i , 2002. Finska, meänkieli och sa- miska. Utvärdering av regionala åtgärder för nationella mino- ritetsspråk. Melakari, 2003. Finskan – ett svenskt språk. En kartläggning av det finska språkets ställning i det svenska samhället . Jag känner mig begåvad bara. Om flersprå- kighet och identitetskonstruktion bland ungdomar i ett multiet- niskt förortsområde. Göteborgsstudier i nordisk språkveten- skap, 2. Rapport om finska språkets ställning i , 2004. Delegationen för den sverigefinska minoriteten i . Sverigefinska di- striktet, . Regeringens skrivelse 1/1994. Finska – ett in- hemskt språk i . Steg mot en minoritetspolitik. kon- vention om historiska minoritetsspråk. Betänkande av mino- ritetsspråkskommittén. Steg mot en minoritetspolitik. kon- vention för skydd av nationella minoriteter. Betänkande av minoritetsspråkskommittén. Stödet till nationella minoriteter och landsdels- eller minoritetsspråk i fem länder, 2005. Tuomela, , 2001. Tvåspråkig utveckling i skolåldern. En jämfö- relse av sverigefinska elever i tre undervisningsmodeller. Cent- rum för tvåspråkighetsforskning, . Socialt kapital i en- och flerspråkiga regioner. Utkommer i: Studies in Finnish Lang- uage and Literature, , Uni- versity. Ylikiiskilä, 2001. Tvåspråkiga skolbarns verbanvändning i svenska. Acta Universitatis Stockholmiensis. Stu- dies in Scandinavian Philology, New Series, 24. Österlund-Pötzsch, 2003. Etnisk identitet hos finlandssvenska ättlingar i . Skrifter utgivna av i , nr 658. Finska språket i Stockholms- och Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare ges i uppdrag att analysera om det finns förut- sättningar att utvidga lagstiftningen om rätt att använda finska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar till att gälla även i ett om- råde inom Stockholms- och . Om utredaren bedömer att det finns förutsättningar att utvidga förvaltningsområdet för finska skall utredaren lämna förslag till lagstiftningsåtgärder som föranleds av de överväganden som görs, redovisa ekonomiska, administrativa och andra konsekvenser av förslagen samt förslag till finansiering. Målet för den svenska minoritetspolitiken är att ge skydd för de nationella minoriteterna och stärka deras möjligheter till infly- tande, samt stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. nationella minoriteter är samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. Minoritetsspråken är samiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch. Minoritetspolitiken bildades som politikområde 2000 och grun- das på beslut om åtgärder för de nationella minoriteterna och inriktningen av en minoritetspolitik (prop. 1998/99:143, bet. 1999/2000:KU6, rskr. 1999/2000:69).