sou · GTB343d4 · 2006-01-01 00:00:00 — Inte i nå- got av dessa mål förordnade domstolarna om hämtning, utan ansåg att ytterligare försök med vitesföreläggande borde ske. Av de 148 domar som länsrätterna meddelade överklagades nära två femtedelar (56 domar) till kammarrät- ten. 55 domar () överklagades i sak (med sak avses frågan om verkställighet/överflyttning och/eller frågan om tvångsmedel, men inte endast frågan om rättegångskostnaderna i länsrätten). 7 domar överklagades av båda parterna. De allra flesta överklaganden rörde i något avseende frågan om verkställighet/överflyttning. I några fall gällde överklagandet enbart frågan om något tvångsmedel skulle ut- sättas eller inte. 52 mål hade för kommitténs gransk- ning () avslutats i kammarrätten, vilket innebär att 3 över- klagade domar ännu inte hade varit föremål för kammarrättens pröv- ning . Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning Drygt två femtedelar av de avslutade målen (22 mål) avskrevs i kam- marrätten, dvs. prövades inte i sak. Orsakerna till detta var att över- klagandet hade återkallats (10 mål) eller att frågan om verkställighet hade förfallit (12 mål, exempelvis hade hämtning skett eller de av länsrätten förordnade umgängestillfällena passerat). Sammanlagt prövade kammarrätten 30 mål i sak. I 7 mål (14 pro- cent av de avslutade målen) gjorde kammarrätten någon form av ändring av länsrättens dom angående verkställighet eller överflytt- ning; 3 domar ändrades delvis och 4 domar ändrades helt (i ytterligare 1 mål jämkade kammarrätten med stöd av 21 kap. 4 § tredje stycket FB den allmänna domstolens avgörande, men inte på grund av över- klagandet i målet). I 3 mål ändrade alltså kammarrätten länsrättens dom angående verkställighet delvis; i 1 dom upphävdes förordnandet om tvångsmedel, i 1 dom upphävdes endast del av verkställighets- förordnandet och i 1 dom ändrades länsrättens dom på grund av och i enlighet med en ny dom i allmän domstol. I 4 fall kom kammar- rätten till rakt motsatt resultat än länsrätten. I 2 av dessa fall fann kammarrätten – i motsats till länsrätten – att hinder mot verkställig- het förelåg; i ett mål gjorde kammarrätten en annan bedömning än länsrätten av risken för att barnets själsliga hälsa skulle skadas och i det andra målet hade det 12-åriga barnet – sedan länsrätten dömde i målet – ändrat sin inställning i fråga om sommarumgänge med sin mamma. I de andra 2 fallen fann kammarrätten – i motsats till läns- rätten – att verkställighet skulle ske; ett av målen rörde tillämpning- en av 21 kap. 8 § FB. I det andra målet gjorde kammarrätten en Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning annan bedömning än länsrätten av risken för att barnets själsliga hälsa skulle skadas. Kammarrätten hade prövat nära tre fjärdedelar av samtliga över- klagade domar (38 domar) för länsrättens avgörande. I stort sett samtliga överklagade domar hade prövats . Som nämnts hade 3 överklagade domar för kommitténs granskning () ännu inte varit föremål för kammarrättens prövning. 18Diskussioner med familjerätts- sekreterare, advokater och domare För att inhämta synpunkter på bl.a. lagstiftningen samt handlägg- nings- och tillämpningsfrågor hade kommittén diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare vid tingsrätter och läns- rätter och . Diskussioner hölls med familjerättssekreterare vid familjerätten i , familjerättsgruppen i , socialtjänstförvaltningen i och familjerättsbyrån i . Diskussioner hölls ock- så med advokater i , och . Slutligen hölls dis- kussioner med domare från , , , Länsrätten i , Länsrätten i och Länsrätten i . Diskussioner fördes separat med varje yrkeskategori på respektive ort (dvs. sammanlagt hölls 13 samtal). Nedan anges i korthet vad som kom fram under samtalen. 18.2.1Gemensam vårdnad mot en förälders vilja Familjerättssekreterarna, advokaterna och domarna var positiva till att det hade införts en möjlighet för domstol att besluta om gemen- sam vårdnad mot en förälders vilja. De flesta advokater framförde dock att de ansåg att domstolarna förordnar om gemensam vårdnad i för många fall; domstolarna har lagt ribban för högt när det gäller föräldrar som är i djup konflikt och om våld har förekommit i relationen. Flera domare uppgav att det är sällan som de förordnar om ensam vårdnad , men att föräldrarna inte får ha alltför svåra samarbetsproblem för att en gemensam vårdnad skall fungera. Familjerättssekreterarna, advokaterna och domarna ansåg att gemensam vårdnad mot en förälders vilja inte bör komma i fråga bl.a. Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare om föräldrarna har en djup och allvarlig konflikt, om det förekom- mit våld i föräldrarnas relation, om den ena föräldern har meddelats besöksförbud mot den andra föräldern, om en förälder lider av en psykisk sjukdom eller om missbruk förekommer. Familjerättssekreterarna, advokaterna och domarna angav att det vid gemensam vårdnad kan bli problem beträffande psykologisk behandling av barnet samt skolgång, barnomsorg, flytt och utfär- dande av pass. Åsikterna om hur – och om – detta borde lösas genom lagstiftning varierade stort. Vissa förespråkade att bo- föräldern skulle få en lagstadgad rätt att besluta i fler frågor än , medan andra ansåg att detta dels skulle urholka den gemen- samma vårdnaden och skapa en obalans mellan föräldrarna, dels skulle innebära att alltför stor vikt lades vid boendefrågan. Några ansåg att det inte vore bra om domstol eller socialnämnd fick be- fogenhet att besluta i dessa frågor eftersom det ökade risken för fler konflikter/processer, medan andra menade att dessa konflikter tas upp i domstol , i form av ansökan om ensam vårdnad. 18.2.3Automatisk prövning av vårdnadsfrågan Några av familjerättssekreterarna ställde sig positiva till att det in- förs bestämmelser om automatisk prövning av vårdnadsfrågan, men endast i den situationen att en förälder har orsakat den andra för- älderns död. Varken advokater eller domare ansåg att det bör införas bestäm- melser om automatisk prövning. De ställde sig bl.a. frågande till hur en sådan prövning skulle initieras. I stället ansåg de att detta även fortsättningsvis bör vara en fråga för socialnämnden, som får agera utifrån de bestämmelser som finns, t.ex. genom att omhän- derta barnet enligt LVU eller väcka talan om överflyttning av vårdnaden. Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare 18.2.4Talerätt för närstående om vårdnadsöverflyttning De familjerättssekreterare, advokater och domare som uttalade sig i frågan ansåg inte att en talerätt för närstående om överflyttning av vårdnaden bör införas. Det ansågs vara tillräckligt att socialnämn- den har talerätt; det finns annars risk för att det blir för många pro- cesser om barnet. De allra flesta av familjerättssekreterarna, advokaterna och domar- na ansåg att domstolen bör ha möjlighet att förordna om växelvis boende även mot en förälders vilja, men att denna möjlighet bör utnyttjas restriktivt. Några framförde att de hade svårt att se att ett växelvis boende kan fungera om inte föräldrarna är ense om ett sådant boende. De flesta ansåg att ett växelvis boende för ett barn kräver att föräldrarna bor nära varandra, eftersom barnet bör gå i samma förskola eller skola. Vidare framfördes att det krävs att föräldrarna kan samarbeta och ha en någorlunda kommunikation med varand- ra; föräldrarna måste kunna ordna barnets kontakt med den för- älder det för tillfället inte vistas hos. De flesta ansåg att det är svårt att ange någon generell åldersgräns för när ett växelvis boende bör komma ifråga för ett barn eftersom detta beror på det enskilda bar- net och hur det växelvisa boendet är utformat. Många ansåg dock att växelvis boende troligen inte bör komma ifråga om barnet är under två–och några framförde att sådant boende kanske inte heller bör komma ifråga om barnet är i tonåren. 18.4.1Talerätt för närstående om umgänge De flesta familjerättssekreterare, advokater och domare menade att det inte borde införas en talerätt för närstående angående umgänge. En sådan talerätt skulle vara till nackdel för barnet eftersom den skulle skapa fler tvister i domstol och det ansågs finnas en risk för att konflikterna skulle trappas upp. Några framförde också att det kan bli problem med en talerätt med hänsyn till de familjekonstel- lationer som kan finnas ; det kan bli många som anser sig vara Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare närstående till barnet. Familjerättssekreterarna menade att det är sällan det förekommer ärenden som gäller närståendes umgänge med barn. Några ansåg att en talerätt för närstående borde kunna införas. Dock måste i sådant fall kretsen taleberättigade begränsas, t.ex. på så sätt att det krävs att relationen till barnet är mycket viktig, nära och långvarig. Några menade att en talerätt kunde begränsas till de fall där barnets ena förälder är avliden eller annars frånvarande. Flera framförde att socialnämndens beslut om att inte väcka talan vid domstol borde vara överklagbart. 18.4.2Situationer där umgänget ställer särskilda krav Familjerättssekreterarna uppgav att, i situationer där ett umgänge ställer särskilda krav t.ex. på grund av att våld har förekommit inom familjen, kan en kontaktperson utses att antingen närvara under um- gänget eller att medverka vid hämtning och lämning. I uppgav familjerättssekreterarna att socialnämnden disponerar en utrednings- lägenhet i vilken umgänge kan ske. I uppgav familje- rättssekreterarna att för det fall våld har förekommit i familjen sker umgänge ibland på öppen förskola eller på pappis. På pappis är det fråga om ett assisterat umgänge och efteråt görs en bedömning av vilka insatser som behövs, t.ex. om det behöver tillsättas en kon- taktperson. Några familjerättssekreterare påtalade också att dom- stolarna förordnar om kontaktperson alldeles för ofta; i vissa fall behövs ingen kontaktperson och i vissa fall bör det inte förordnas om något umgänge över huvud taget. Enligt familjerättssekreterar- na är det ytterst sällan som domstolen tar kontakt med socialnämn- den innan den förordnar om kontaktperson. Domstolens beslut överprövas inte, men familjerättssekreterarna menade att det hän- der att det inte finns någon kontaktperson som kan ställa upp i den omfattning som domstolen har beslutat om och skall umgänge kom- ma till stånd i en sådan situation måste parterna gå med på att det av domstolen bestämda umgänget minskas. Enligt advokaterna är det skillnad mellan socialnämnderna om och hur de hjälper till då umgänget skall vara övervakat eller då en förälder har meddelats besöksförbud. I vissa fall beror detta på att nämndernas resurser är knappa, men i vissa fall på att nämnderna helt enkelt inte anser att, fastän domstolen beslutat om det, kontakt- person behövs. Enligt vissa advokater bör kontaktpersoner få ut- Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare bildning och det bör också upprättas tydliga kontrakt med en kon- taktperson, som innehåller vad en kontaktperson skall göra, t.ex. att barnet inte får lämnas utom syn- och hörhåll. Domarna uppgav att de oftast förordnar om kontaktperson om en förälder har skyddade personuppgifter eller har meddelats besöks- förbud mot den andra föräldern. 18.4.3Annan kontakt än umgänge Familjerättssekreterarna ansåg att domstol inte borde få möjlighet att besluta om annan kontakt än umgänge. Några menade att för det fall frågan lagreglerades skulle en mindre viktig fråga lyftas upp till att bli en viktig fråga för föräldrar. Enligt familjerättssekreterarna diskuteras och löses frågor om annan kontakt vid familje- rätterna och därför finns det inget behov av en sådan bestämmelse. Bland advokater och domare rådde delade meningar om en be- stämmelse om annan kontakt än umgänge borde införas. De posi- tiva synpunkter som framfördes var bl.a. att en sådan bestämmelse skulle innebära en psykologisk press på föräldrar, att det i vissa fall vore bra för barnet om domstolen kunde besluta om annan kontakt i stället för att besluta om umgänge eller besluta att inget umgänge skall ske samt att det vore bra med en sådan bestämmelse i de fall en förälder bor utomlands eller annars långt bort från barnet. De negativa synpunkter som framfördes var bl.a. att en sådan möjlig- het skulle kunna medföra fler konflikter mellan föräldrarna och därmed en risk för fler rättegångar, att det skulle vara svårt att verk- ställa ett beslut om annan kontakt och att domstol i vårdnadsmål inte skall besluta om för mycket detaljer. 18.5Risken för att barnet far illa Familjerättssekreterarna upplevde att det har blivit allt vanligare att det framförs påståenden om övergrepp i vårdnadsutredningarna, framför allt våld mot kvinnor. De upplevde att föräldrar ibland kommer med sådana påståenden, utan grund, för att skaffa sig en fördel i processen. Familjerättssekreterarna försöker göra en tro- värdighetsbedömning av om det ligger någon sanning i påståendena. De menade att det är viktigt att ta reda på om det är fråga om systematiskt våld eller om våldet har skett i en akut skilsmässo- Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare Det är också viktigt att ta reda på barnets upplevelser av våldet och våldsutövarens inställning samt barnets situation i rela- tion till den misstänkte. Advokaterna menade att det ibland kan vara svårt att få gehör för påståenden om övergrepp om det inte finns en fällande dom som styrker påståendena. Finns det ingen fällande dom krävs det som regel att man kan bygga under påståendet med något, t.ex. en polisanmälan eller uppgifter från förskola eller skola. Enligt advo- katerna kan det bero på vilken domare som handlägger målet om det görs en riskbedömning eller om det krävs en fällande dom för att påståendena skall beaktas eller om påståendena över huvud taget skall tas upp. Några advokater menade att det ibland kan vara oklokt att föra fram påståenden om övergrepp i processen. Om det inte finns någon stödbevisning till påståendena kan det i stället slå till- baka på den förälder som kommer med påståendet. Det kan också vara fråga om ren smutskastning från en förälders sida. Några domare upplevde att det relativt ofta förs fram påståenden om övergrepp, som bestrids av motparten. Påståendena är mycket allvarliga om de är sanna, men en förälder kan också kasta ur sig sådana påståenden för att få en fördel i processen. Därför går det inte att ta alla påståenden för goda utan det behövs någon form av stödbevisning för att de skall kunna läggas till grund för beslutet. Någon domare ansåg att det i princip krävs en fällande dom för att påståendena skall beaktas, medan de flesta menade att kraven inte ställs så högt som i ett brottmål utan att det räcker med en någor- lunda befogad misstanke. Domarna menade vidare att det är viktigt att göra en bedömning av hur pass allvarliga övergreppen varit och i vilken situation de förekommit. 18.6Barnets rätt att komma till tals Familjerättssekreterarna talar sällan med barnet i samband med sam- arbetssamtal. I uppgav man att det kan hända om båda föräld- rarna framför önskemål om det. I uppgav man att det känns naturligt när det gäller tonårsbarn. Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare Familjerättssekreterarna uppgav att det inte är ofta som de talar med barnet i samband med snabbupplysningar, som regel sker det bara när domstolen gett direktiv om det. De anser att det är olämpligt och i angav sekreterarna att det är direkt fel. Det är inte bara att tala med ett barn; det tar ett visst tag innan barnet känner förtroende för utredaren, innan barnet känner att det är tryggt att säga vad det vill. Man behöver arbeta upp det hela och få ett större perspektiv, t.ex. genom att hämta in referensupp- gifter. Dessutom kan det, enligt familjerättssekreterarna, få oönska- de effekter om familjerätten talar med barnet i samband med snabb- upplysningarna. Detta kan få en mycket stor betydelse vid det interimistiska beslutet. Familjerättssekreterarna i angav att de fått direktiv från domstol att tala med barn inför av- lämnande av snabbupplysningar men att de då vägrat att göra detta, även om det har gällt tonårsbarn. Det hör till undantagen att familjerättssekreterarna inte träffar bar- net i samband med att en vårdnadsutredning genomförs. Bedöm- ningen att det kan vara till barnets bästa att inte träffa barnet kan ibland göras om barnet redan varit föremål för omfattande utred- ningar och det därmed finns mycket annat material att tillgå. Som regel träffar utredarna barnet dels vid hembesök tillsammans med båda föräldrarna, dels vid enskilda samtal – i hemmet eller på familje- rättsbyrån – om barnet är tillräckligt gammalt. Åldern för när utre- daren anser att ett barn är tillräckligt gammalt för enskilda samtal varierar. En del utredare talar enskilt med barn , medan andra anser att gränsen går vid 4, 5 eller ålder. Vanligen träffar de barnet 3–4 gånger. Familjerättssekreterarna menade att det ibland kan vara svårt att tolka barnets verkliga inställning. För barnet handlar det ofta om att det skall bli lugnt mellan föräldrarna och att de skall hålla sams. Därför säger barnet kanske inte alltid det som det egentligen vill. Föräldrarna är, enligt familjerättssekreterarna, ofta pådrivande när det gäller barnsamtal och framför allt de föräldrar som tror att de har barnet på sin sida. Det är ovanligt att föräldrarna nekar utredaren Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare att samtala med barnet och det är mycket sällan som barnet självt inte vill tala med utredaren. Några advokater menade att barnen inte får komma till tals på sina egna villkor. Det är inte lagstiftningen det är fel på, utan tillämpningen. Det behövs tydligare direktiv till dem som utför ut- redningarna. Utredarna har, enligt advokaterna, inte alltid tillräck- lig kompetens för att föra barnsamtal och de kan inte på ett riktigt sätt bedöma vad barnet säger. Utredarna borde informera barnet bättre och ställa följdfrågor till barnet. Några advokater menade vidare att det är viktigt att flera och längre barnsamtal genomförs. Om tiden med barnet blir för kort kan det vara bättre att utredaren inte träffar barnet alls. Även advokaterna menade att det är svårt att tyda barnets verk- liga vilja och att ta reda på om barnet är påverkat. Enligt dem kan barn ofta acceptera vilken lösning som helst, bara föräldrarna är över- ens. Hittas en samförståndslösning mellan föräldrarna är den därför sällan dålig för barnet. Domarna var överlag positiva till innehållet i dagens vårdnadsut- redningar och de upplevde att barnet kommer till tals i utredning- arna. De menade emellertid att det ibland kan vara svårt att få en uppfattning om barnets verkliga vilja. Barn påverkas mycket av sina föräldrar och det krävs kompetens och en stor arbetsinsats för att utröna barnets vilja. Familjerättssekreterarna uppgav att föräldrarna som regel känner till möjligheten att erhålla samarbetssamtal, men de vet inte alltid vad det innebär. Samarbetssamtalen handlar, enligt dem, mycket om att informera föräldrarna om olika juridiska begrepp och konsekven- ser. Familjerättssekreterarna upplevde generellt att antalet samtal hade ökat sedan reformen . I sade man att antalet upp- drag från tingsrätt angående samarbetssamtal hade minskat i antal, medan man i och upplevde att uppdragen ökat. Enligt familjerättssekreterarna finns det ett oerhört tryck på föräldrarna att genomföra samarbetssamtal för att de inte skall upp- fattas som samarbetsovilliga, vilket kan ligga dem till last i en dom- stolsprocess. Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare Advokaterna uppgav, liksom familjerättssekreterarna, att föräld- rarna som regel känner till möjligheten att erhålla samarbetssamtal. De ansåg dock att tingsrätterna borde bli bättre på att upplysa för- äldrar om denna möjlighet. På uppgav domarna att det var ovanligt att för- äldrarna hade varit på samarbetssamtal innan de vände sig till tings- rätten och föräldrarna verkade inte heller känna till möjligheten med samarbetssamtal. Domarna på uppgav att det varierade huruvida föräldrarna hade varit på samarbetssamtal eller inte innan de vände sig till tingsrätten. Domarna förordnar vanligt- vis om samarbetssamtal i de fall föräldrarna inte tidigare deltagit i sådana. I var familjerättssekreterarna tveksamma till obligatoriska samarbetssamtal. De menade att det t.ex. inte är lämpligt att tvinga föräldrarna till samtal om det förekommit våld eller hot i förhållan- det. De ansåg vidare att det är viktigt att en förälder genomför sam- talen av egen vilja. Familjerättssekreterarna pekade på att samtalen egentligen inte kan sägas vara frivilliga , eftersom det finns en så stark press på föräldrarna att genomföra samtal. Många föräldrar verkade dessutom numera redan ha genomfört samarbetssamtal innan de vände sig till domstol. I och i förespråkade familjerättssekreterarna obligatoriska samarbetssamtal innan för- äldrarna vänder sig till domstol. Familjerätten kunde sedan skriva ett intyg om att föräldrarna varit där. Även här ansåg man emeller- tid att det borde finnas vissa undantag från obligatoriet, t.ex. om det förekommit hot eller våld i förhållandet. I vissa sådana fall me- nade familjerättssekreterarna att det kunde vara mycket destruktivt med samarbetssamtal. Advokaterna ansåg att det inte vore bra om samarbetssamtalen blev obligatoriska. Dels menade de att det finns en risk för att föräldrarna bara sitter av samtalen om de blir obligatoriska. Dels menade de att samtalen redan är mer eller mindre obligatoriska , eftersom man anses vara en dålig förälder om man inte med- verkar till samarbetssamtal. Det kan dock, enligt advokaterna, finnas godtagbara skäl till att en förälder inte vill genomföra sådana samtal. På tingsrätterna tyckte domarna att det i och för sig kunde vara bra om det blev obligatoriskt att genomgå samarbetssamtal innan talan väcks i domstol. De menade dock att det måste finnas möjlig- heter till undantag. Exempelvis bör man inte tvinga föräldrarna att genomföra sådana samtal och det skulle också behövas undantag för de fall där det förekommit övergrepp. Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare Familjerättssekreterarna ansåg att möjligheten att träffa juridiskt bindande avtal i frågor om vårdnad, boende och umgänge är bra. I , och uppgav man dock att föräldrarna ofta kommer till familjerätten för att skriva avtal, men då de får konsekvenserna klara för sig väljer de oftast att enbart träffa en över- enskommelse sinsemellan. handlar överenskommel- serna om praktiska saker och föräldrarna vill ha en mer flexibel lös- ning än den som gäller för avtal som skall godkännas av social- nämnden. I uppgav familjerättssekreterarna att de flesta av- tal föregåtts av samarbetssamtal och här upplevde man att det träffas fler avtal som godkänns av socialnämnden än ömsesidiga överens- kommelser mellan föräldrarna. Advokaterna i och menade att avtalen är för enkelt utformade och inte tillräckligt precisa för att vara verkställbara. I uppgav advokaterna att de ofta får skriva om avtal och att det kan hända att en av föräldrarna känt sig tvungen att skriva på ett avtal. Domarna på länsrätten i uppgav att de har en viss er- farenhet av avtal och att dessa varit bra utformade och verkställbara. Familjerättssekreterarna ansåg att samarbetssamtal är ett bra instru- ment för att få föräldrar att komma överens, men om det blivit fler samförståndslösningar efter reformen är, enligt dem, svårt att säga. Föräldrar kommer oftare överens i de fall de själva tagit kontakt med familjerätten än i de fall de remitterats från domstol. De fall som kommer från domstol är ofta mer komplexa och problematiska. Advokaterna upplevde inte att reform lett till fler sam- förståndslösningar. Detta kan dock, menade de, bero på att föräld- rar i större utsträckning vänder sig själva till familjerätten, utan att anlita advokat. Advokaterna upplevde inte att antalet vårdnads- tvister i domstol har minskat.