sou · GTB372d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Förmånsvärdet reduceras om den anställde själv svarar för vissa utgifter för bilen, t.ex. reparationer, skatt, försäkring och besikt- ning. Mindre utgifter för t.ex. parkering och förbrukningsartiklar påverkar dock inte förmånsvärdet. Om den anställde har bilförmån under endast en del av året ska förmånsvärdet sättas ned med en tolftedel för varje hel kalender- månad som förmånen inte lämnats. Vid byte av bil finns särskilda regler för beräkning av förmånsvärdet. 8 Justering av förmånsvärdet Förmånsvärdet får enligt 61 kap. 18 § inkomstskattelagen justeras uppåt eller nedåt om det finns synnerliga skäl. Skäl för justering nedåt kan vara att bilen har använts som arbetsredskap (61 kap. 19 §). kan efter prövning i varje särskilt fall medge att förmånsvärdet får sättas ned. Så är fallet om bilen har t.ex. en speciell utrustning som begränsar möjligheterna att använda den för privat bruk. Ett annat exempel är då en bil till övervägande delen används för tjänstekörning och det finns begränsningar i möjligheten för den anställde att använda bilen privat, t.ex. på grund av att den ska användas av andra anställda under jourtid. Vidare ska förmånsvärdet justeras om bilen har använts i taxi- näring och därvid körts minst 6 under kalenderåret. Möjlighet till justering nedåt finns också för miljöbilar och bilar som deltar i ett test (61 kap. 19 a och 19 b §§ inkomstskattelagen). Det gäller bilar som är utrustade för drift med andra mer miljö- anpassade drivmedel än bensin och dieselolja och som har högre nybilspris än närmast jämförbara bil utan sådan teknik. Justering nedåt till av förmånsvärdet för den jämförbara bilen ska göras om bilen är utrustad med teknik för drift med elektricitet. Om bilen är utrustad med teknik för drift med alkohol eller med annan gas än gasol justeras värdet ned till av värdet för den jämförbara bilen. Enligt 61 kap 19 b § inkomstskattelagen får en justering nedåt ske av förmånsvärdet. Det gäller bland annat bilar som deltar i ett test eller liknande för utprovning av ny säkerhetsteknik om bilen i det utförandet inte finns att köpa på den allmänna marknaden inom Europeiska samarbetsområdet. Analys av dödsfall i 1997 2003 Andel omkomna i bil, ålder och alkohol- eller drogrelaterade* dödsfall * Med alkohol- eller drogrelaterad menas att en förare varit Fyra av tio omkomna i har förolyckats i alkohol/drogrelaterade olyckor. Nr 12 Region , Sydöst, Skå Omkomna 20-29 åringar i bil, klockslag och alkohol/drogrelaterade* dödsfall 00.00- 02.00- 04.00- 06.00- 08.00- 10.00- 12.00- 14.00- *Med alkohol- eller drogrelaterad menas att en förare varit påverkad i olyckan. Nära sju av tio omkomna 20-29 åringar i bil, som förolyckats i olyckor , dog i alkohol/drogrelaterade olyckor. Nr 4 Region , , , 2005 Omkomna 20-29 åringar i bil, veckodag och alkohol/drogrelaterade* dödsfall 279 dödade * Med alkohol- eller att en förare varit påverkad i olyckan. Antalet omkomna 20-29 åringar i alkohol- eller drogrelaterade olyckor är väsentligt fler . Nr 6 Region , , , 2 Omkomna bilförare och alkohol- eller drogpåverkan, uppdelat på kön 225 dödade (11 st) (214 st) av alla omkomna bilförare som varit påverkade av alkohol- eller droger var män. Alkohol och droger i dödsolyckor Region 1997-2003 (ej sjukdom och självmord) Andel omkomna i bil i alkohol- eller drog- relaterade* olyckor och födelseland Bortfall: nationalitet ej fastställd för elva personer * Med alkohol- eller drogrelaterad menas att en förare varit påverkad i olyckan (256 av 1020) (18 av 73) (18 av 153) Personer födda utanför omkommer i mindre utsträckning i alkohol- eller drogrelaterade olyckor. Trafikskadelagen och trafikskade- försäkringen den hittillsvarande politiska hanteringen 1 Allmänt om trafikskadelagen Genom trafikskadelagen (1975:1410) åläggs varje motorfordons- ägare att ha trafikförsäkring för sitt fordon. Ersättning betalas ur trafikförsäkringen så snart någon i fordonet skadats. Både förare och passagerare har rätt till ersättning. Dessutom utgår ersättning ur trafikförsäkringen till andra, t.ex. cyklister och fotgängare som skadas till följd av trafik med fordonet. Full ersättning utgår för alla personskador, oberoende av om någon har skuld till olyckan eller inte. Ersättning till förare och passagerare betalas ur det egna fordonets trafikförsäkring även om skadorna har uppkommit vid en kollision med ett annat fordon. Om en person har varit vållande till skadorna när han eller hon har kört ett annat fordon, kan det försäkringsbolag som har betalat ut ersättningen kräva den tillbaka från försäkringen för den vållande personens fordon. Den ersättning som ska utgå från trafikförsäkringen ska be- dömas med ledning av vad som föreskrivs i 5 kap. skadeståndslagen och lagen (1973:213) om ändring av skadeståndslivräntor. Detta innebär bl.a. att trafikskadeersättningen till en person som har blivit skadad vid trafik med ett motordrivet fordon ska omfatta ersättning för sjukvårdskostnader och andra utgifter, inkomst- förlust samt ideell skada. Av 5 kap. 3 § skadeståndslagen följer emellertid att det från ersättningen för inkomstförlust ska dras ersättningar som betalas på grund av obligatorisk försäkring enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring eller på grund av lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller någon annan likartad förmån. Avräkning ska också göras för pension eller annan perio- disk ersättning eller sjuklön, om förmånen betalas av en arbets- givare eller på grund av en försäkring som är en anställningsförmån. Frågan har varit föremål för utredning av den parlamentariska , som överlämnade sitt betän- kandet Samordning och regresss (SOU 2002:1) till chefen för . I betänkandet, som är föremål för beredning i departementet, redovisas utförligt olika alternativa tekniska lös- ningar. majoritet stannade för att inte förorda ett utvidgat ansvar för trafikförsäkringen, medan en minoritet ut- talade sig för en sådan reform. Sammanfattningsvis konstaterade kommittémajoriteten att en utvidgning av trafikförsäkringens an- svar till att omfatta också en del av vad som täcks av den allmänna försäkringen skulle utgöra ett principiellt betydelsefullt avsteg från socialförsäkringssystemets generella räckvidd. En sådan förändring bör enligt kommittémajoriteten inte kom- ma i fråga annat än om den kan ge mycket betydande fördelar. Det kan, anförs det, finnas visst fog för uppfattningen att den yrkes- och arbetslivsinriktade rehabiliteringen inte fungerar helt till- fredsställande. är frågan om den framtida rehabiliteringen föremål för utredning. Med hänsyn till detta anser kommitté- majoriteten att det är mindre lämpligt att nu ta upp frågan om en ändrad organisation av rehabiliteringsverksamheten på ett speciellt område. De främsta fördelar som en överföring av kostnadsansva- ret kan medföra är enligt kommittémajoriteten i stället av stats- finansiell natur. Dessa fördelar utgör, enligt majoritetens mening, inte tillräckligt starka skäl att bryta upp de generella trygghets- systemen. I en reservation av kommittéledamöter från Moderata samlings- partiet, , anförs bl.a. att om den obligatoriska trafikförsäkringen ges ett utökat ekonomiskt ansvar för personskador i trafiken bör det leda till att medborgarna och det allmänna får en klarare bild av de samlade kostnaderna för sådana skador. Man uppnår enligt reservationen också det eftersträvansvärda syftet att hänföra verkliga kostnader till det ställe där de hör hemma. Dessutom bör, anförs det, för- säkringsbolagens intresse öka av att i olika former medverka till att stärka säkerheten i trafiken om en större andel av de samlade skadekostnaderna belastar försäkringen. 3Kort om frågans hittillsvarande behandling i har behandlat motioner om en utvidgning av trafikförsäkringens ansvar. Då frågan behandlades konstaterade utskottet i sitt av godkända betänkande 1992/93:LU35 att motionärernas förslag innebar en genomgripande förändring, inte bara när det gäller det nuvarande trafikförsäkringssystemet, utan också på ett flertal andra områden. Med hänvisning till ett planerat utredningsarbete i syfte att se över möjligheterna att använda trafikförsäkringarna som ett incitament för att förbättra trafiksäkerheten avstyrkte utskottet bifall till de då aktuella motionerna. Då frågan åter aktualiserades genom en motion hade utskottet erfarit att en arbetsgrupp inom utarbetat ett förslag om försäkringsbranschens möjligheter att ta över vissa av de kostnader för trafikskador som det allmänna ansvarar för (bet. 1995/96:LU20). presenterade arbetsgruppens övervägan- den i en rapport till . En- ligt rapporten är det ett realistiskt alternativ att trafikförsäkrings- bolagen övertar det ekonomiska ansvaret dels för inkomstförluster vid personskador , dels för sådan rehabilitering som syftar till att den skadade i största möjliga utsträckning ska kunna bidra till sin försörjning . Där- emot bör enligt rapporten samhället även i fortsättningen stå för sjukvårdskostnaderna. Det utökade ansvaret för trafikförsäkringen bedöms i rapporten få en rad positiva effekter samt skapa större klarhet om trafikens kostnader. Därutöver förbättras möjligheterna att använda försäkringen i trafiksäkerhetsarbetet. I rapporten görs vidare vissa ekonomiska bedömningar om skadekostnadsökningar för försäkringsbolagen och vilka höjningar av trafikförsäkringspre- mien som skulle behövas. Utskottet såg positivt på att frågor om försäkringars möjligheter att ge incitament till skadeförebyggande åtgärder aktualiserats i olika sammanhang . Enligt utskottets mening borde man avvakta resultatet av den fortsatta behandlingen inom av . Utskottet av- styrkte därför bifall till motionen i fråga. När frågan om ett utvidgat ansvar för trafikförsäkringen åter behandlades av utskottet med anledning av en motion, pekade utskottet på uppdrag att se över reglerna om samordningen vid personskada mellan skadestånd, ersättning från offentlig försäkring och ersättning från försäkringar av annat slag (dir. 1999:18). Huvudfrågan för kommittén var att ta ställning till vem som i olika situationer slutligt ska svara för ersättningen till den som drabbats av en personskada. I direktiven anfördes bl.a. att det för vissa verksamhetsområden satts i fråga om det är rimligt att det allmänna svarar för en så stor del av kost- naderna för personskador som är fallet . Kommittén skulle överväga om ansvaret i större utsträckning kan överföras till dem som är upphov till kostnaderna. Enligt utskottets mening fanns det anledning att avvakta det utredningsarbete som pågick. Utskottet avstyrkte därför bifall till den då aktuella motionen (bet. 2000/01:LU19). Personskadekom- mitténs betänkande har remissbehandlats, och enligt uppgift från pågick en beredning av kommitténs förslag. I senare betänkanden /03:LU5 och 2003/04:LU 9 avstyrkte utskottet bifall till en sådan motion med hänvisning till att den fortsatta beredningen av betänkande inte borde föregripas. Senast har utskottet i betänkandet 2004/05:17 med en motive- ring av samma innebörd som tidigare avstyrkt en motion om att trafikförsäkringen bör bära en större del av personskadekost- naderna till följd av trafikolyckor. Enligt motionärerna är det inte rimligt att det allmänna svarar för dessa kostnader. I stället bör kostnaderna bäras av dem som är upphov till kostnaderna, näm- ligen trafikanterna. En sådan ordning skulle bl.a. medföra ett större säkerhetstänkande och försiktigare trafikanter. 4Kostnader för person- och egendomsskador kalkyl Trafikförsäkring, uppskattning av person- respektive egendoms- skadekostnader Andel av total kostnad Fördelningen av personskadekostnaderna är baserad på data från som är det enda bolag som har denna typ av fördelad trafikskadestatistik. 1)Underlag för fördelning mellan arbetsgivare och saknas. 2)Avser i huvudsak sjukpenning. 3)Avser i huvudsak ersättning för inkomst- och pensionsförlust. är det svårt att skilja mellan ersättning enligt 2) respektive 3). Vi anser att vi i tidigare utredningar underskattade samhällets (och arbetsgivarnas) andel av kostnaderna för inkomst- och pensionsförluster. 4)Försäkringsbolagens kostnader avser vård-, hemhjälps-, intygs- och ombudskostnader m.m. Uppskattningen av samhällskostnaderna som bl.a. avser rehabiliteringskostnader är baserad på relativt gamla utredningar och därför osäker. 5)Avser kostnader för olägenheter, sveda och värk samt lyte och men. () betalar kostnaderna för skador orsakade av okända eller oförsäkrade fordon. Kostnaderna fördelas mellan trafikförsäkringsbolagen i förhållande till deras premieinkomst under de respektive år skadan inträffade. Kostnaderna för skador inträffade beräknas uppgå till ca varav personskadekostnader är ca . Personkostnaderna har sanno9likt en annan fördelning på ersättningsslag än försäkringsbolagen. Källa: , .