sou · GTB341d2 · 2006-01-01 00:00:00 — – svenskhet och det vita västerländska I , , inleder etnologerna (1993) med en betraktelse. De skriver att idéer om det svenska och svenskhet vid bokens författande tycks ha fått en förnyad sprängkraft i ljuset av framväxten av ett pluralt och mer heterogent samhälle. Idéer om svensk kultur och svenska traditioner, om vårt sätt att göra saker, blandas med en oro över den nationella identitetens framtid på en rad områden. Det har börjat dyka upp företagskurser i det typiskt svenska. , och menar att det ökade intresset för nationell självbespegling tycks vara direkt relaterat till ändrade karaktär till ett invandringsland, eller kanske sna- rare föreställningen om ändrade karaktär till ett invand- ringsland (jfr och , 1999). Om intresset för det nationella speglade en sorts nyväckt och spretig diskussion om det svenska, tycks dessa idéer ha befästs, systematiserats och blivit en för- givet-tagen utgångspunkt för att tala om samhället och samhälls- processer. Idéer om svenskhet och vem som är svensk, och paral- lellt vem som inte är det, präglar på ett mycket konkret sätt de processer som på olika samhällsområden skapar ett segregerat sam- hälle. Jag vill därför här föra en diskussion kring hur dessa idéer om svenskhet ser ut, och vilka betydelser och innebörder som skapar positionen svensk som en distinkt och normerande social posi- tion, från vilken det blir möjligt att göra och säga vissa saker som annars inte är möjliga. Det är uppenbart att de etniska klyftorna i , åtminstone på en strukturell och institutionell nivå, återskapar hie- rarkier som kan återföras till en mer komplex gradering av variatio- ner av likhet och olikhet. I dessa hierarkier finns vissa positioner som föreställs vara mer lika, till exempel i den ryska dockan av Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska identiteter som svensk, europé, vit och västerlänning. har därför vithet som en del i de föreställningar som formar det svenska samhället lyfts fram och analyserats av forskare (, 2001, , 2003, 2004, Sawyer, 2000, de los , 2005). Jag hävdar i artikeln att förekomsten av en normativ svenskhet måste förstås i ett större sammanhang, nämligen i relation till före- ställningar som kretsar kring det vita västerländska. Jag hämtar här inspiration och teoretiska influenser från fältet kritiska vithets- studier. Kritiska vithetsstudier – att studera Kritiska vithetsstudier, eller Critical Whiteness Studies på eng- elska, är ett teoretiskt forskningsperspektiv som har blivit vanligt förekommande inom en rad samhällsvetenskapliga och humanistiska discipliner, inte minst i den anglosaxiska forsk- ningen.1 Rasism och rasifieringsprocesser lyfts här fram som något som inte bara formar rasifierade minoriteters livsvillkor, utan även vita människors liv och vardag. bok – race matters (1993) är en banbrytande studie inom fältet. Frankenberg intervjuade vita kvinnor som växt upp i och visar hur föreställningar om ras medvetet och undermedvetet formar kvinnornas liv. Här kan en parallell göras med forskningen kring betydelsen av kön som i form av kvinnoforskning länge reprodu- cerade den allmänna bilden av kön som något som kvinnor har eller gör. I motsättning till detta synsätt, skriver Frankenberg i intro- duktionen till sin bok att vita människor är rasifierade, precis som män är könade (s.1). Frankenberg ser vithet som ett kumulativt namn för de sätt som rasifieringsprocesser påverkar och formar vita människors livsvillkor och perspektiv på omgivningen. 1 Litteraturen kring vithet återfinns inom en rad discipliner och berör en rad områden som inte här kommer att tas upp. Frankenberg (1997) gör en klassificering av vithetsstudierna, enligt följande: (i) historiska studier av betydelsen av vithet för nationalism, klassfrågor och imperiebildning, (ii) nutida studier av betydelsen av vithet för identitetsskapande, såväl som i strukturella och institutionella arrangemang, (iii) studier som lyfter fram vithet som en performativ del av individers identitet, dvs som något som upprepande uttrycks i handlingar och symbolik inom en rad områden, (iv) studier av hur vithet fungerar som norm inom politiska rörelser och organisationer, t.ex. i västerländsk feminism. Därtill kan studier av organiserade rasistiska aktörer och aggressiva försvarare av vithet läggas (se Ferber, 1998a, 1998b). Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska innebörder i denna påverkan. För det första tillskriver rasismen strukturella fördelar till så kallade vita (d.v.s. människor som pla- ceras i positionen som vit), exempelvis i det ekonomiska systemet, i det politiska systemet och när det gäller att ha tolkningsföreträde. Det strukturella inslaget innebär att även enskilda individer som identifierar sig som antirasister och har avidentifierat sig med vithet som en identitet, i en strukturell bemärkelse kan uppleva en rad fördelar av att vara vita. Vithet som en strukturellt privilegierad position måste också ses i relation till andra system för privilegium, t. ex. klass, kön, sexualitet och generation (Frankenberg, 1993, se även de los , 2005). För det andra menar att vithet utgör en ståndpunkt eller ett perspektiv varifrån vita människor ger mening och innebörd till världen och männi- skor, sig själva och andra. Vithet uttrycks i form av diskurser och betydelsesystem. Här är det viktigt att betona att det sker utifrån en position i ett samhällssystem som tillskriver den tänkta gruppen vita människor en överordnad status och att det är den överord- nade statusen som medför ett specifikt perspektiv på samhället. För det tredje omfattar begreppet vithet, enligt Frankenbergs syn, en rad kulturella praktiker som ofta inte benämns som specifikt vita, och som utgör en måttstock mot vilka andra kulturella praktiker mäts, bedöms och benämns. Detta visar sig inte minst i hur kultu- rella uttryck explicit benämns som svarta, t. ex. svart musik och svart konst, vilket markerar att det är ett sorts synligt avsteg från en i övrigt implicit vit norm för musik och konst (jfr , 1993). Vithetsforskningens styrka ligger i att göra dessa implicita nor- mer synliga och lyfta upp dem till granskning och därmed mot- verka de starka tendenserna att likställa studier av rasism och etniskt skiktning av samhället med att studera etniska minoriteter och deras livsvillkor (jfr Delaney, 2002, McGuinness, 2000). Istället betonas att rasism är något som formas kring maktrelationer där vithet som norm förutsätts och skapas i relation till det icke-vita. Även i den svenska forskningen kring rasism och rasifieringspro- cesser finns tendenser till en slagsida mot att studera hur invandra- res livsvillkor formas av diskriminerande strukturer och hur bilden av invandrare ser ut i media. Även när svenskhet som norm påverkar dessa strukturer har kopplingen mellan svenskhet och vit- het ofta inte varit tillräckligt utforskad, och empiriska projekt som explicit studerar hur inkluderings- och exkluderingsprocesser for- mas kring överlappande idéer om svenskhet och vithet har saknats. Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska Kortfattat lyfter kritiska vithetsstudier upp frågor som berör hur rasism och diskriminering formas kring en normerande vithet, dvs idén om att vita människor utgör en specifik grupp med särskilda, ofta eftersträvansvärda, egenskaper. Inom den kritiska vithets- forskningen understryks att denna tanke är en socialt och histo- riskt uppkommen idé som formats i sociala och politiska processer. Det finns varken en naturlig eller stabil sådan grupp vita männi- skor eller några självklara sätt för att avgränsa den grupp som kal- las vita (Bonnett, 1998; , 1998; Dyer, 1997; Peach, 2000). Vissa grupper har i särskilda historiska situationer omdefinierats och gjorts vita (exempel genom historien är: irländare, mexikaner och judar) och behandlas omväxlande som en del av vitheten, om- växlande exkluderas de. Dessa grupper fungerar som en buffert mellan de föreställt motställda grupperna svarta och vita menar (1997), vilket visar hur rassystemets och föreställningarna om vithet är både instabila och föränderliga till sin karaktär. Snarare än en självklar och stabil indelning bör vithet, enligt ses som en diskurs för rasifierade privilegier som inte på något direkt sätt motsvaras av en särskild grupp människor (1998, s. 105). Däremot har det i föreställningsvärden, i form av ideologier och diskurser, funnits vissa idéer om vithet som har varit histo- riskt stabila; de uppträder i mer eller mindre oförändrad form . En sådan är idén om en europeisk vithet och över- lappningarna om idéer kring väst som belyst av Bonnett (1998, 2000, 2004). Idéer om det vita västerländska Rasbegreppet är en historisk konstruktion som förkroppsligas i tre olika diskurser enligt Dyer (1997), nämligen kristendomen, teorier om raser och diskurser om företagande i form av imperialism. Dessa tre diskurser är centrala för att förstå vithet och samtliga vi- lar på en uppfattning om kroppen som möjliggör vithet som makt- position. När föreställningarna om vithet formades under moderniteten byggde de, enligt Dyer, vidare på de innebörder av blekhet som symbol för aristokratin, samt för renhet och religiositet, som fanns i sedan antiken och medeltiden. Dessa traditioner var sam- manvävda med kristna representationstroper där vithet associerades till kyskhet och gudomlighet. Kristendomen har också kategorise- Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska rats som vit genom större delen av dess historia och på ett flertal sätt, menar (1997). Han räknar upp hur det har skett: genom dualismen mellan svart och vitt inom kristendomen, i korstågen som i mångt och mycket beskrev nationella och geografiska grup- per i rastermer som kristendomens fiender, transformeringen av bilderna av och till entydigt vita, samt användningen av religionen i rasteorier och appeller till i genomförandet av rasistiska doktriner. Även förståelse av kroppen inom olika rasteo- rier härrör, enligt Dyer (1997), till stor del från kristendomens syn på länken mellan kropp och själ, framför allt i sammankopplingen av yttre och inre egenskaper. Under inflytande av modernitetens ideal kom förståelsen av vit- het att knytas allt mer till den koloniala och rasistiska världsbild som växt fram och som etablerades inom väster- ländsk vetenskap . Rasistiska ideologier skapade själva idén om rasernas hierarkier där det vita placerades på top- pen. I dessa fick vithet sin mening genom att återkommande uttryckas som en motsättning mellan två tänkta grupper, nämligen vita och svarta. Vilka specifika folkgrupper som har betraktas som vita har under historiens lopp varierat, men en kärna av före- ställningar kopplar vithet till den geografiska sfären och dess kultur. I koloniala diskurser användes orden vit, den vita/kaukasiska rasen, europé, , Väst och västerlänning som om de vore ömsesidigt utbytbara kategorier. På samma sätt har termerna afrikaner, , svart, negrer och den negroida rasen använts som utbytbara begrepp (Blaut, 1992; , 1993; Nederveen Pieterse, 1992). Vithet knöts till själva idén om modernitet och kom därmed att likställas med ideal för utveckling och framsteg. I och med att vit- het idémässigt knöts till tanken om som de vitas konti- nent, innebar det att tidigare icke-europeiska konstruktioner av vithet, i till exempel och , överskuggades (Bonnett, 1998, 2000). Genom den underförstådda kopplingen mellan modernitet och vithet formas tanken om universella ideal för till exempel skönhet, intelligens, rationalitet och intellektuell kapacitet utifrån en högst partikulär vit norm (jfr Essed & , 2002, Tesfahuneys bidrag i denna volym). Bonnett skriver att detta till- sammans skapade en situation där: Kategorin vita européer blev både en tautologi och en grupp bortom jämförelse. (Bonnett, 1998, s. 1039, min översättning) Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska Kategorierna vit och västerlänning och dess relation till som kontinent är därför central. I sin bok om hur idéer om väst har formats och i olika delar av världen skriver Bonnett om hur han känner att han bär på en skuldmedveten hem- lighet. Att han, trots att han stöter på ordet västerländsk var och både i media och i vetenskapliga alster, inte har för- stått var gränserna för det västerländska går, vilka som räknas in i det västerländska, vilka som inte gör det och varför. Skälet till detta är givetvis att det finns ett flertal sätt att avgränsa väst på och i sin bok redovisar han sju olika sätt. Dessa förlägger i olika hög grad ursprunget till det västerländska till . Här kan vi sammanfatta att flera världsomspännande norme- rande föreställda gemenskaper sammanfaller och skapar en upp- sättning maktpositioner som måste förstås i relation till varandra. Att dessa är världsomspännande till karaktär är centralt för vår för- ståelse av dessa. Som norm har vithet och de närliggande begreppen europé, modern, och västerlänning haft en verkningskraft och räckvidd som inte kan likställas med någon annan normativ beteckning. Det hänger samman med kolonialismens maktordning och de förutsättningar för vithet som en globalt närvarande norm och maktposition som kolonialismen skapade. Vithet är förknippat med globala fördelar och privilegier. Vithetsperspektivet har mycket att tillföra den svenska forsk- ningen om rasism och förståelsen för rasifieringsprocesser i . Det vore dock felaktigt att rakt av tolka vithetens kon- struktion i utifrån den anglosaxiska vithetslitteraturen. Vit- hetsbegreppet, så som det utvecklats inom denna litteratur, bör snarare betraktas som markerad av sin specifika historiska och rumsliga kontext. I ett svensk sammanhang måste, enligt min upp- fattning, vithetsstudier omfatta en diskussion om både de nationa- listiska idéerna kring svenskhet och de specifika rasifierade idéer som konstruerar vithet och det vita västerländska som norm i . Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska En mängd forskare har visat hur idéer om svenskhet och det svenska som norm är verksamma inom en rad samhällsområden och hur föreställningar om svenskhet påverkar viktiga aktörer i samhällets agerande. Viktiga arbeten är till exempel (1997) studie om stadens rasifiering och boendesegrega- tion där ett institutionellt, ekonomiskt och ideologiskt särskiljande av svenska och invandrade bostadssökande påvisas. Tesfahuney (1998) har granskat hur diskurser om migration formas kring bil- der av invandringen som ett hot mot svenskhetens gränser. (1999) visar i sin avhandling om vuxenutbildning hur före- ställningar om likhet och särart mellan invandrare och svenskar skapar avståndstagande beteenden och utgör en utgångspunkt för det sociala samspelet mellan dessa grupper. Ett exempel på hur idéer om svenskhet har fått nya verknings- områden är tanken om att kraven på Sverige-specifik kompetens och Sverige-specifik social kompetens har ökat på arbetsmarkna- den. Förslagen om att invandrare bör investera i svenskhet uttryckts i den allmänna debatten, såväl som i vetenskapliga texter (, 2001a, 2001b, 2002, se även de los , 2001). I sin studie av ungdomars arbetsmarknadschanser har Knocke och (2000) visat hur arbetsgivare och arbetsförmedlares syn på arbetssökande ungdomars kompetens och chanser att få en anställning sammanblandas med föreställningar om svenskhet i hur de olika aktörerna uppfattar och bemöter ungdomar med invand- rarbakgrund (se även Knocke, 2003). (2003) har i sin avhandling vidare undersökt arbetsförmedlare och deras beskriv- ningar av de hinder, problem och möjligheter som ungdomar med invandrarbakgrund möter på arbetsmarknaden. Han visar hur en normativ svenskhet fungerar som utgångspunkt i arbetsförmed- larnas bemötande av ungdomar. Föreställningar om kulturell avvi- kelse ligger till grund för generaliserande resonemang om ungdo- marnas brister i relation till arbetsgivarnas krav. Om vi vänder blicken mot media, har (2004) i sin avhand- ling Nyheter från Gränsen visat hur media vanemässigt formar en underförstådd bild av svenskheten genom att avgränsa och fixera kategorin invandrare. Kategorierna svensk och invandrare som motsatspar förmedlas, enligt , på olika sätt i medias rapporte- ring och det sker i ett grundläggande vi och dom-tänkande. Det föreställda svenska utgör en återkommande norm i det Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska som beskrivs som eftersträvansvärt och normalt. I bilden av invandrare är det istället sociala problem som dominerar – bidrags- beroende, kriminalitet, våldsbrott, patriarkala värderingar och utanförskap. Indirekt skapas en bild av som självförsörjande, säkert och jämställt. Bilden i media av förorten ger dessa föreställningar om invand- rare en rumslig dimension genom att likställa förorten med invand- rartäta områden som inte hör hemma i det svenska. Med samhäl- lets normativa svenskhet som utgångspunkt avbildas förorter som t.ex. i vad Ristilammi (1999) har kallat en pendling mellan negativ och positiv annorlundahet. Förorten framställs systematiskt som annorlunda i jämförelse med det egentliga även om detta ibland tar sig i uttryck i positiva omdömen, till exempel i beskrivningar av förorter som exotiska platser för karnevaler och kulturmöten (se även , och Risti- lammi, 2002). Föreställningar om svenskhet formas även genom att olika aktö- rer i tal och skrift på olika sätt utgår ifrån föreställningar om svenskhet och knyter sig själva och sina projekt till idéer kring nationen. De los och (2005) har till exempel dis- kuterat hur den traditionella genus- och jämställdhetsforskningen och en hegemonisk feminism formeras inom ramen för svensk- het och en privilegierad vit medelklassposition (se även de los , 2002). I och Mulinaris bok svenska arbetarklassen följer författarna aktiva invand- rares () arbete och analyserar hur facket i , i sina beskrivningar av medlemmar med invandrarbakgrund, positionerar och knyter det fackliga arbetet till föreställningar om svenskhet (, 2004). Svenskhet som en position i ett maktlandskap I det kommande ska jag argumentera för att svenskheten ska för- stås som en position i ett maktlandskap, som skiljer sig från, men också anknyter till och sammanblandas med, andra maktpositioner. Det är synsätt som är inspirerat av språkteoretikern och diskurs- analytikern (1992: 1995a, 1995b) som beskri- ver språkanvändning som både konstituerad av den sociala världen och som konstituerande för den sociala världen, det vill säga att Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska språkanvändning står i ett dialektiskt förhållande till andra dimen- sioner av det sociala livet. En central del i Faircloughs syn på språk och makt är att olika gruppers dominans över andra grupper i samhället påverkar och påverkas av dominerande sätt att förstå och tala om omvärlden i form av diskurser. Genom att beskriva och skapa mening om män- niskor och samhället på ett visst sätt påverkar dominerande diskur- ser hur människor tänker och handlar. Parallellt hävdar det omvända: vilka grupper i ett samhälle som besitter makt att formulera dominerande diskurser kommer direkt få effekter för hur dessa utformas. Diskurser som utgår från svenskhet som norm kan därmed sägas påverkas av att de formuleras av människor som identifierar sig som svenskar eller med det svenska. De kommer också att få effekter för hur människor i det konkreta vardagslivet ser på sig själva och andra människor och hur de agerar. De får därmed ideologiska, materiella och symboliska effekter; de bidrar till att producera, reproducera och transformera dominansrelatio- ner (Fairclough, 1992: 87). Med hänvisning till hegemonibegrepp beskri- ver Fairclough hegemoni som ideologisk kontroll genom samtycke, snarare än tvångsförtryck av underordnade klasser. Detta innebär att ideologiska sätt att se på världen som förstärker ojämna makt- relationer kan komma att naturaliseras. Det innebär att de får status som sunt förnuft, dvs som en allmänt vedertagen och ej ifrågasatt kunskap. Därmed blir diskurserna svårfattliga och oan- tastliga eftersom det råder konsensus om dess sanningshalt. Med andra ord får diskursiva konstruktioner av identiteter och subjektspositioner betydelse för hur människor betraktas och bemöts. Tyner (2002) menar att kontroll av sociala gränser sällan är ett inslag i formella politiska strävanden utan snarare upprätthålls som vardagspraktiker av vanliga människor genom en ihärdig övervakning – och ofta ett våldsamt påtvingande – av sociala och rumsliga gränser (s. 445). Det skapar möjliga och mindre möjliga handlingsrum, en sorts socialt sanktionerade handlingar, för olika människor. Jag vill här anknyta till studier av vardagsra- sism (Essed, 1991, 2004, se även denna volym). Essed synliggör hur rasistiska ideologier och strukturer rutinmässigt skapas genom var- dagshandlingar och aktiveras i vardagliga situationer, och även hur rasistiska ideologier ger skilda individer olika social makt. Essed menar att möten mellan individer aldrig sker i ett neutralt vakuum Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska utan i ett maktlandskap, som formas utifrån hegemoniska diskur- ser. I detta maktlandskap agerar individer aldrig helt som individer, utan tillskrivs olika positioner och får i varierande grad och i varie- rande former social makt över andra människor. Rasistiska ideolo- giers grundläggande funktion är i det avseendet att skapa en upp- sättning sociala relationer av viss karaktär, på samma sätt som ide- ologier och diskurser om till exempel kön, sexualitet och genera- tion ligger till grunden för liknande, men distinkta, soci- ala relationer. Jag ser, i likhet med Essed, svenskhet som en position i ett maktlandskap, där att agera som svensk innebär att utnyttja och använda sig av den maktposition som föreställningar och ideolo- giska innebörder i tanken om svenskhet medger. Om dessa före- ställningar och ideologiska innebörder är sanna eller falska är i min mening mindre intressant, då de maktrelationer de skapar i det sociala livet får reella konsekvenser. Enkelt kan man säga att det handlar om att idéer om svenskhet som en distinkt social position ger vissa människor exklusiva möjligheter att till exempel uttala sig och få tillgång till sammanhang som är stängda för andra. Att posi- tionera sig som svensk kan innebära en diskursiv eller symbolisk positionering i form av uttalanden som vi svenskar eller i anser vi. Det kan också handla om en kroppslig positio- nering där klassificeringen av en människa som svensk utifrån utse- ende ger tillgång till fördelar när man söker jobb, går på krogen eller söker bostad. Att framhålla svenskhet som en position innebär också att enskilda människor måste bli uppfattade och klassificerade som svenskar av andra människor. Svenskhet är inte en naturlig eller automatisk följd av att vara född i , vara delaktig i en svensk kultur eller utseendemässigt karaktäriseras som svensk. Lika lite som att betraktas som vit är en naturlig följd av hudfärg (Bonnett, 1998; , 1998; Dyer, 1997; Peach, 2000). Båda dessa positioner är snarare framförhandlade identiteter som i sig är beroende av sitt sammanhang och de sociala relationer som de for- mas i (jfr Peach, 2000; de los , 2005). Hur männi- skor kategoriseras av sig själv och andra är direkt relaterat till vem som har makt att i olika sammanhang definiera och katego- risera. Själva förhandlingen kring identiteter görs således i ett sam- manhang som ofta kontrolleras av medlemmar av den privilegierade gruppen, i detta sammanhang svenskar respektive vita. Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska När det gäller hur dominerande diskurser och idéer kring svensk- het ser ut och vilka faktorer som påverkar hur människor klassifi- ceras som svenska eller icke-svenska vill jag här lyfta fram några grundläggande dimensioner.