sou · GTB354d4 · 2006-01-01 00:00:00 — För att korttidsboja skall komma ifråga krävs att de förutsättningar som anges i lagstiftningen är uppfyllda, t.ex. att det inte finns någon påtaglig risk för nya brott. Vidare kan konstateras att kontrollnivån är hög och om förutsättningar för korttidsboja är uppfyllda kommer den dömde som regel att överflyttas till anstalt. Detta utgör ett bra incitament till skötsamhet under verkställighet genom korttidsboja. Som justitieutskottet antytt måste nämligen verkställighet i anstalt vara att anse som en strängare verkställig- hetsform än verkställighet genom korttidsboja. Det ligger därför i den dömdes intresse att uppfylla de krav som ställs på honom . Motsvarande incitament är svårare att finna vid verkställighet av kortare fängelsestraff i anstalt. Vid verkställighet av så korta straff finns sällan mycket att vinna på att sköta sig eftersom frigivningstidpunkten inte ligger så långt borta. Med hänsyn till det sagda framstår en strafftid vara en väl avvägd gräns. Den nya lagstiftningen trädde dock ikraft . Kommitténs förslag kan därför behöva justeras om det under utvärderings- perioden visar sig att ändringarna inte fallit väl ut. Som justitieutskottet påpekat bör det vid utvärderingen klargöras om tilltron till påföljdssystemet påverkats till följd av det utökade tillämpningsområdet och vilken acceptans utökningen har bland brottsoffer. Det bör också utvärderas vilka skillnader som finns vad gäller återfall i brott för de som verkställer korttidsboja respektive kortare fängelsestraff i anstalt. 26.2Grundläggande kriterier anges direkt i lagen Som vid varje annat beslut om vistelse utanför anstalt måste det enligt kommitténs mening göras en bedömning av risken för återfall i brott och annan misskötsamhet. Risken för återfall i brott efter verkställigheten är enligt en utvärdering av BRÅ väsentligt högre () för de som dömts till fängelse eller lägre (). Genom det utökade tillämpningsområdet kan därför risken för återfall i brott generellt sett antas bli högre. Vissa brottstyper kan också vara sådana att risken för återfall i brott är Intensivövervakning med elektronisk kontroll (korttidsboja) högre än andra. Även om det visserligen på dessa sätt finns generella faktorer som inverkar på risken för återfall i brott måste det enligt kommitténs mening göras en individuell riskbedömning i varje enskilt fall. Detta medför att det kan förekomma att korttidsboja beviljas även om det är fråga om brott av allvarlig art, t.ex. grov kvinnofridskränkning. Vid bedömningen av risken för återfall i brott och annan misskötsamhet måste beaktas den möjlighet till stöd och intensiv kontroll som kan ges under verkställigheten liksom de villkor som kan ställas upp. Av denna anledning är det inte givet att en person med missbruksproblem eller kriminell identitet är utesluten från korttidsboja. Nödvändig programverksamhet bör kunna erbjudas för dessa grupper. I nuvarande lagstiftning anges att korttidsboja får meddelas såvida inte särskilda skäl talar mot verkställighet utanför anstalt. De nu angivna fallen innefattas således i de särskilda skäl som enligt dagens lagregler kan tala mot korttidsboja. Enligt kommitténs mening skulle lagstiftningen vinna i klarhet om det av ordalydelsen framgår att korttidsboja inte får beviljas om det är förenat med viss risk i ordnings- och säkerhetshänseende. Reglerna överensstämmer då också mer med reglerna om annan vistelse utanför anstalt. Det föreslås därför att det i den nya lagen anges att korttidsboja inte får meddelas när det finns risk för fortsatt brottslig verksamhet eller annan misskötsamhet. Detsamma gäller om det finns risk för att den dömde avviker eller på annat sätt undandrar sig straffets fullgörande. Möjligheten att vägra korttidsboja av särskilda skäl bör finnas kvar. De särskilda skäl som det är fråga om kan då röra sig mer om undantagssituationer, t.ex. hänsyn till barns eller sammanboendes intressen. Det skulle kunna ifrågasättas om inte andra bristande förut- sättningar som anges i lag skulle kunna anses ingå i begreppet särskilda skäl, t.ex. att nya brott begåtts korttidsboja eller att den dömde är frihetsberövad. En sådan förändring kräver dock mer ingående överväganden än vad kommittén har utrymme för. Kommittén föreslår därför inte någon förändring. De nu angivna förändringarna av lagtexten är främst av lagteknisk karaktär. Någon förändring av gällande tillämpning är i princip inte avsedd. Det bör dock inflikas att med den utökade användningen av korttidsboja som regeringen föreslagits kan det förväntas och får i viss mån accepteras att ett något större antal än tidigare av de som beviljas korttidsboja kommer missköta verkställigheten. Om det skulle visa sig att det är fråga om några Intensivövervakning med elektronisk kontroll (korttidsboja) större förändringar förutsätter kommittén att åtgärder snabbt vidtas. Enligt 5 § IövL skall den dömde betala en avgift om det är motiverat med hänsyn till hans eller hennes inkomster. Avgiften uppgår till per dag som verkställigheten skall pågå, dock inte mer än . Beloppet skall betalas i förskott och tillföras brottsofferfonden. Det kan förekomma att den dömde får ersättning för t.ex. utfört arbete först efter det att verkställigheten utanför anstalt inletts. Enligt kommitténs mening bör i sådana särskilda fall kriminalvården kunna besluta att den dömde kan få betala avgiften . 26.4Positionsbestämning som elektroniskt hjälpmedel vid korttidsboja föreslås inte För att bl.a. öka tryggheten och säkerheten för vissa kategorier av brottsoffer skulle det enligt kommitténs mening kunna övervägas om det borde införas ett tekniskt system som gör det möjligt att se var den dömde befinner sig (t.ex. med GPS-system). Ett sådant system prövas i t.ex. och i kommer ett liknande system att införas. Enligt kommitténs mening bör erfarenheterna från dessa länder avvaktas. Kommittén går därför inte närmare in på denna fråga. Kommitténs förslag och bedömning: Det skall finnas ett antal olika utslussningsformer som möjliggör en successiv övergång från anstalt till livet i frihet. Möjligheten att på prov få vistas utanför anstalten bör utvidgas. En förutsättning för tillstånd till en utslussningsåtgärd skall vara att den intagne befinner sig på en viss förhöjd förmånsnivå under verkställigheten. En strukturerad plan för utslussningen skall ingå som ett led i verkställighetsplaneringen. Kriminalvården skall fatta beslut om vistelse utanför anstalt. Av beslutet skall framgå vad som skall gälla under vistelsen utanför anstalt. Om förutsättningarna är uppfyllda skall kriminalvården återkalla beslutet och den dömde återföras till anstalt. Detsamma skall gälla om den dömde inte följer verkställighetsplanen och de regler som gäller för vistelsen utanför anstalt. Vistelsen utanför anstalt skall räknas som verkställd tid om det inte finns särskilda skäl som talar mot detta. Finns det särskilda skäl skall skälig hänsyn tas till vad den dömde kan ha avtjänat under vistelsen under anstalt. 27.1.1Behov av olika utslussningsformer Olika system med utslussning finns i många länder. Såväl FN som har också rekommenderat sådana system. I har funnits stora möjligheter till vistelse utanför anstalt och vikten av frigivningsförberedelser har har även den svenska kriminal- vården börjat anamma idéerna om ett mer konsekvent system för successiv utslussning i mindre steg, bl.a. genom att ha särskilda utslussningsanstalter för långtidsdömda. Ett utvecklat utslussningssystem kan bidra till att ge den dömde det stöd som han eller hon behöver som samhället på ett kostnadseffektivt och humant sätt kan utöva erforderlig kontroll över den dömde. Utslussning ges ibland en mycket vid definition som omfattar de flesta åtgärder som vidtas för att den dömde skall kunna leva ett samhällsanpassat liv utan kriminalitet. Självklart bör kriminalvården inrikta sitt arbete på åtgärder som förbereder den dömde för livet i frihet. Med utslussning avser dock kommittén vistelse utom anstalt som syftar till att bryta isoleringen i anstalt och ge den dömde möjlighet att upprätthålla och knyta sociala kontakter. I utslussningsbegreppet ligger enligt kommittén också att vistelsen utanför anstalt successivt skall öka i takt med att den dömde visar förmåga att ta ansvar för sina handlingar och den ökade friheten. Tanken är att utslussnings- åtgärderna skall kunna bidra till att minska risken för att den dömde begår nya brott. Som en utslussningsåtgärd kan enligt kommittén också betraktas överflyttning från slutna till öppnare anstaltsförhållanden. Enligt gällande lagregler skall den dömde placeras under så öppna förhållanden som möjligt. I praktiken har det med tiden dock visat sig nödvändigt att initialt placera flertalet dömda på sluten anstalt. Kommittén har föreslagit att placering initialt skall ske på en avdelning med en grundutbud av förmåner. En sådan avdelning kan innebära en förhållandevis sluten anstaltsmiljö. Även kommer således många att till en början vara placerade i en sluten miljö. Som ett första led i utslussningen från en sådan placering kan en överflyttning ske till friare anstaltsförhållanden. För att förbereda den dömde för frigivningen från anstalt finns bestämmelser om frigång, IÖV-utsluss (av kommittén kallat frigivningsboja) och vistelse utanför anstalt enligt 34 § KvaL (av kommittén kallat vårdvistelse). I likhet med vad som anges i och några av rekommendationer bör även permission, fritidsaktiviteter utanför anstalt och villkorlig frigivning ses som ett stöd till intagna för att underlätta övergången från anstalt till ett samhällsanpassat liv i frihet. Ett sådant synsätt innebär ett annat tidsperspektiv på utslussningen med mindre fokusering på själva tidpunkten för frigivning från anstalt. Med beaktande av att överflyttning till friare anstaltsförhållanden kan anses ingå som ett led i utslussningen kommer utslussningsprocessen därmed att inledas i ett mycket tidigt skede av verkställigheten. Den är heller inte avslutad förrän . Även om den allra efter själva frigivningen utgör en mycket kritisk tid ur återfallssynpunkt bör ett vidgat tidsperspektiv enligt kommitténs mening kunna främja den dömdes möjligheter att leva ett samhällsanpassat liv utan kriminalitet. Genom att utslussningsarbetet påbörjas tidigare kan ut- slussningen ske i mindre steg och med en bättre helhetsplanering. Det blir också en bättre fokusering på det uppföljningsarbete som måste till för att minska återfallsrisken. Det kan finnas anledning att vidta stöd- och kontrollåtgärder även efter strafftidens slut. Kriminalvårdens ansvar är dock be- gränsat till den tidsram som domstolen satt ut för fängelsestraffet. Genom samarbete med andra myndigheter och organisationer kan dock kriminalvården bistå med uppgifter som gör att den dömde får stöd och kontroll även när straffet är till fullo verkställt. För att få ett lättillgängligt och effektivt system är det enligt kommittén angeläget att det finns olika utslussningsformer och att det i lag klargörs vilka förutsättningar som gäller för att komma ifråga för åtgärden, omfattning, tidpunkt, stöd och kontroll- åtgärder samt villkor. Lagstiftningen bör utformas på ett enhetligt och sammanhängande sätt. 27.1.2Utvidgade möjligheter att på prov vistas utanför anstalt För att kunna få ett så säkert bedömningsunderlag som möjligt och för att utslussningen skall kunna fylla sitt syfte måste av straffet ha avtjänats i anstalt innan en utslussningsåtgärd kan bli aktuell. När har passerats bör det finnas möjlighet till kortvarig vistelse utanför anstalt. Det kan röra sig . Förhållandena kan också vara sådana att övernattning bör tillåtas. kan detta ske genom permission och fritidsaktiviteter utanför anstalt. Sådan kortvarig vistelse utanför anstalt bör i princip kunna ske mer frekvent och omfatta längre tidsperioder allteftersom strafftiden fortlöper planenligt. Om den dömde visat att han klarar av den frihet som den kortvariga vistelsen utanför anstalt medför bör han eller hon under särskilt kontrollerade former på prov vistas i något större utsträckning utanför anstalt innan det blir dags för villkorlig frigivning. finns sådan prövomöjlighet genom frigång, IÖV-utsluss och § 34-vistelse. Frigång är aktuell främst för den som har ordnad sysselsättning. Den intagne lämnar således anstalten för att komma tillbaka . IÖV- utsluss kan komma ifråga dygnet runt för den som klarar av högt ställda krav och sträng kontroll. § 34- vistelse är främst inriktad mot intagna som behöver särskilt stöd på grund av missbruk eller psykiska problem. I samtliga nu nämnda fall står den dömde under förhållandevis stark kontroll från kriminalvårdens sida och vistelsen utanför anstalt äger oftast rum före villkorlig frigivning. Den dömde är också alltjämt inskriven i anstalt under utevistelsen. Detta innebär att den dömde förhållandevis snabbt kan återföras till anstalt om det visar sig att han eller hon behöver det ytterligare stöd och kontroll som vistelse i anstalt innebär. Många intagna kommer dock inte ifråga för frigång, IÖV-utsluss eller § 34-vistelse före villkorlig frigivning. Den enda träningen för frihet utanför anstalt blir då eventuella permissionstillfällen och fritidsaktiviteter utanför anstalt. Det finns också långtidsdömda som villkorligt friges från anstalt utan att alls ha tillbringat någon tid i samhället. Även om den villkorliga frigivningen kan förenas med övervakning blir möjligheterna till stöd och kontroll under villkorlig frigivning begränsad i jämförelse med t.ex. frigång och § 34-vistelse. Steget från den slutna anstaltsmiljön till livet i frihet kan i sådana fall bli stort. Förutsättningarna för ett samhälls- anpassat liv i frihet utan kriminalitet blir då mindre goda. Om den dömde istället under särskilt kontrollerade former vistas utanför anstalt har han eller hon förhoppningsvis redan börjat etablera sig i samhället när villkorlig frigivning sker. Själva tidpunkten för frigivning från anstalt blir då inte så dramatisk. Skulle den dömde misslyckas och inte klara av villkoren för vistelsen utanför anstalt finns möjlighet att snabbt åter- föra den dömde till anstalten. Enligt kommitténs mening finns det mot bakgrund av det anförda anledning att utvidga möjligheten att under mer kontrollerade former slussa ut intagna från anstalt till frihet. kan ske genom införande av nya utslussningsformer. Vidare kan tillämpningsområdet för nuvarande utslussningsformer utökas. En ny utslussningsform som kan tänkas är särskilt kontrollerade boenden under kriminalvårdens huvudmannaskap. Sådana utsluss- ningsboenden eller halvvägshus finns i många länder och har införts i . Det har också inrättats några privata halvvägshus i där intagna vistas med stöd av 34 § KvaL. Vidare finns i andra länder särskilda daganstalter där intagna under kontrollerade former sysselsätts. I avsnitt 27.5 och 27.9 överväger kommittén om kontrollerade boenden och daganstalter bör införas som nya utslussningsformer. 27.1.3Utslussningsåtgärderna kopplas till förmånsnivåerna Som framgått ovan ligger i utslussningen att den dömde bör kunna få åtnjuta allt större grad av frihet allt eftersom han eller hon visat förmåga att ta det ansvar som detta innebär. Detta innebär att den dömde måste ha visat prov på att klara av den vistelse utanför anstalt som kan komma ifråga. Så kan som regel antas vara fallet om han eller hon fullgjort sina åtaganden enligt verkställighets- planen. Har den dömde skött sina permissioner och vad som ankommer på honom enligt verkställighetsplanen i övrigt bör han efterhand kunna vistas utanför anstalt genom t.ex. frigång. Kommittén har föreslagit ett särskilt system med olika förmånsnivåer som är kopplat till verkställighetsplanen och den dömdes skötsamhet. Om den dömde exempelvis inte sköter en permission kan det få återverkningar på vilken förmånsnivå den dömde skall befinna sig på. Som regel kan vistelse utanför anstalt inte komma ifråga om den dömde befinner sig på grundnivån. Vissa utslussningsformer bör vara förbehållna den som uppnått den högsta förmånsnivån. Kommittén återkommer i respektive delavsnitt till vilken nivå den dömde bör ha uppnått för att komma ifråga för en viss utslussningsåtgärd. 27.1.4En strukturerad plan för utslussningen Kommittén har föreslagit att en verkställighetsplan skall upprättas för var och en som dömts till en kriminalvårdspåföljd. Som en väsentlig del av verkställighetsplanen bör ingå en strukturerad plan för hur utslussningen är tänkt att gestalta sig för den dömde. En sådan strukturerad plan bör upprättas redan under början av anstaltsvistelsen. Eftersom planen skall omfatta även tiden efter vistelse i anstalt bör frivården delta i planeringen. Det finns också ofta anledning att ta kontakt med andra myndigheter, organisa- tioner och enskilda personer för att bygga upp ett fungerande nätverk som kan ge stöd till den dömde under och efter utslussningen. Det är av stor vikt att kriminalvårdens plan för utslussningen är realistisk. Bedömningen av vilka utslussningsåtgärder som kan komma ifråga och tidpunkten för dem måste alltid ske utifrån risk- och behovsutredningen. Den dömde måste känna att det finns incitament att sträva mot under verkställigheten och det finns därför inte anledning att i planen se alltför pessimistiskt på utsikterna till vistelse utanför anstalt. Å andra sidan får inte planen innehålla en överdrivet optimistisk bild av utsikterna till vistelse utanför anstalt. Det är viktigt att den dömde redan från början får klart för sig under vilka förutsättningar han eller hon kan få vistas utanför anstalt. En intagen som uppfyllt en del men inte tillräckligt många mål i planen för att kunna beviljas utevistelse eller där en riskbedömning leder till ett negativt beslut måste således redan från start ha fått information om hur systemet fungerar. som verkställighetsplanen ses över bör utslussningen tas upp till nytt övervägande. Har verkställigheten fortskridit enligt plan bör det som regel inte finnas någon anledning att göra några förändringar. Har den dömde misskött sig kan det finnas anledning att skjuta fram planerade utslussnings- åtgärder eller överväga andra. Om å andra sidan den dömde utvecklats på ett mycket positivt sätt kan det finnas skäl att tidigarelägga utslussningen eller överväga minskade kontroll- åtgärder. 27.1.5Av beslutet skall framgå vad som skall gälla under vistelsen utanför anstalt Enligt KVS föreskrifter skall en skriftlig plan upprättas i samband med beslut om bl.a. permission. Det finns dessutom en bestämmelse i KvaL om att en utredning skall göras i samband med villkorlig frigivning. Någon anledning att göra någon förändring i sak av dessa bestämmelser finns inte. Som nämnts skall en verkställighetsplan upprättas för alla som dömts till en kriminalvårdspåföljd. Verkställighetsplanen skall enligt kommitténs förslag omfatta tiden efter villkorlig frigivning och särskilt beakta att efter denna tidpunkt är mycket kritisk ur återfallssynpunkt. Enligt kommitténs mening bör kriminalvården göra en noggrann behovs- och riskutredning inför varje vistelse utanför anstalt. Utredningen bör mynna ut i en bedömning av vad som skall gälla under vistelsen utanför anstalt, bl.a. den dömdes vistelseort, villkor, stödinsatser, kontrollåtgärder och andra uppgifter av vikt. Bedömningen bör vara skriftlig och bifogas beslutet om vistelse utanför anstalt. Ett krav på skriftlighet understryker att det måste vara klart för den dömde och andra vad som gäller under vistelsen utanför anstalt. Det medför också bättre förutsättningar för uppföljning och utvärdering tillsammans med den dömde samt underlättar kriminalvårdens strategiska planering. Utredningens omfattning måste anpassas efter förhållandena i varje enskilt fall. För att resurserna skall användas på rätt sätt måste det accepteras att det i enklare fall görs en översiktlig utredning medan det i mer komplicerade ärenden kan krävas ett mer ingående arbete. Det får ankomma på kriminalvården att inom ramen för sina tilldelade resurser avgöra vad som kan anses lämpligt i detta hänseende. Regeringen har i prop. 2004/05:119 föreslagit en lagregel av innebörd att pass skall återkallas för vissa fängelsedömda. Om passet har återkallats är den dömde skyldig att överlämna passet till passmyndigheten. Innan vistelse utanför anstalt beviljas bör kriminalvården kontrollera att passet i berörda fall är återlämnat till passmyndigheten. Är passet inte återlämnat bör vistelse utanför anstalt inte tillåtas i andra fall än när speciella omständigheter föranleder det. Den dömde kan exempelvis ha ansökt om dödande av förkommen passhandling. Enligt förslaget i propositionen kommer pass som regel inte att återkallas för de som har ett kortare fängelsestraff att verkställa. I dessa fall bör villkor ställas upp om att utfärdat pass skall lämnas in till och disponeras av kriminalvården för att vistelsen utanför anstalt skall beviljas. Detta innebär att kriminalvården regelmässigt bör kontrollera med polismyndigheten huruvida det finns ett pass utfärdat. Möjligheten att ställa upp sådant villkor får anses följa av att kriminalvården skall bestämma vad som skall gälla under vistelsen utanför anstalt. I nämnda proposition föreslår regeringen att en bestäm- melse införs i 24 § tredje stycket KvaL om att intagen inte utan särskilt medgivande får disponera pass som förvaras av anstalten. Med kommitténs gjorda bedömning finns det inte anledning att föreslå en motsvarande bestämmelse. Undantagsvis bör den dömde kunna få möjlighet att disponera passet under vistelsen utanför anstalt. Detta kan t.ex. gälla om kriminalvården av någon anledning medger att den dömde beger sig utomlands under vistelsen utanför anstalt eller om den dömde behöver passet för att kunna legitimera sig. I den ovan nämnda propositionen föreslås att passhinder föreligger för vissa fängelsedömda till dess villkorlig frigivning inträder. Istället för att avslå en passansökan kan dock passmyndigheten, om särskilda skäl föreligger och sökanden begär det, utfärda pass med förkortad giltighetstid eller begränsat giltighetsområde. Även om kommitténs föreslag innebär en utökad möjlighet till vistelse utanför anstalt före villkorlig frigivning finns inte någon anledning för kommittén att lämna något annat förslag. 27.1.6Beslut om tillstånd till vistelse utanför anstalt bör fattas av kriminalvården gäller i någon mån olika regler ifråga om vilken myndighet som skall fatta beslut om tillstånd till vistelse utanför anstalt beroende på vilken typ av utevistelse som det är fråga om. Beslut om fritidsaktiviteter utanför anstalt, permission och frigång skall enligt KvaL fattas av KVS, som enligt KvaF har möjlighet att delegera sådana beslut till lokal kriminalvårds- myndighet eller en tjänsteman. KVS har utnyttjat denna delegationsmöjlighet och med undantag för vissa särskilda fall (t.ex. om det är påkallat med hänsyn till rikets säkerhet) fattas sådana beslut på lägre nivå. Enligt KvaL fattas även beslut om IÖV-utsluss av KVS, som också beslutar om att skjuta upp eller senarelägga villkorlig frigivning. Ifråga om vistelse utanför som är dömda till längre fängelsestraff gäller att KVS måste fatta beslut om vilka villkor som skall gälla för vistelse utanför anstalt. För dömda med längre fängelsestraff är det också som fattar beslut om § 34-vistelse. I övrigt fattar övervakningsnämnderna beslut om § 34-vistelser. Sammanfattningsvis kan det nuvarande regelverket sägas innebära att beslut om vistelse utanför anstalt som regel fattas på låg nivå, i de flesta fall av lokal kriminalvårdsmyndighet. När det är fråga om längre fängelsestraff har det dock ansetts påkallat att involvera myndighet på längre avstånd från den dömde (KVS eller ). Det framstår som en rimlig ordning att beslut om vistelse utanför anstalt fattas på så låg nivå som möjligt. Även om det är önskvärt att kriminalvården utvecklar och förstärker den lokala beslutskompetensen får den anses vara så tillfredsställande att de flesta beslut om vistelse utanför anstalt kan fattas på lokal nivå.