sou · GTB366d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Utredningen om kvinnofridssuppdragen utgick från att en spe- ciell könsmaktförståelse som utesluter andra förståelser måste omfattas av alla som arbetar med frågan inom alla instanser på alla nivåer i samhället för att arbetet med frågan ska bli effektivt och framgångsrikt. Vad en sådan förståelse egentligen innebär eller hur den mer konkret bör ta sig uttryck inom olika instanser och nivåer klargörs dock inte i betänkandet, förutom korta hänvisningar till Alternativ till vold, en behandlingsmodell som utvecklats i . Underlaget för denna ståndpunkt är snarare ett principiellt resone- mang om att samverkan kräver samsyn som i sin tur kräver (sam- ma) kunskap. Utredningen hävdar också att den typ av könsmakt- förståelse som de förordar leder till att åtgärder riktas mot det grundläggande problemet, nämligen könsmaktordningen. Utred- ningen hänvisar i detta fall inte till något underlag i form av studier av om resultat eller effekter av olika insatser som grundar sig i olika förståelser. Det saknas empiriskt underlag om huruvida vissa insat- ser som bygger på en viss förståelse har inneburit att situationen 191 (2004), de los (2003), de los , (2003), de los (2005), (2002). För vidare diskussion i frågan, se kapitlet Från genus- system till könsmaktordning. Mäns våld mot kvinnor för våldsutsatta kvinnor förbättrats i jämförelse med andra insatser grundade i andra förståelser. Behovet av sådana jämförande effekt- studier kan därför bedömas vara stort.192 Vi menar att denna fråga bör den vara den mest avgörande för hur politiken ska bedrivas , eftersom förbättrade villkor för våldsutsatta kvinnor tillsammans med en minskning av våldet utgör själva syftet med politiken på området. Resultaten från avhandling lyfter ett ytter- ligare argument för att inte utan vidare utgå från att insatser som uteslutande grundar sig i en särskild könsmaktförståelse är de bästa för alla våldsutsatta kvinnor, i alla sammanhang och alla verksam- heter. Som Wendt visar har man utifrån en könsneutral förs- tåelse av mäns våld mot kvinnor som i grunden lika andra vålds- brott genomfört en rad reformer som inneburit förbättrat lagligt skydd för utsatta kvinnor. Vilka insatser som den renodlade köns- maktförståelse som förordas av Utredningen om kvinnofridsupp- dragen skulle kunna leda fram till i olika verksamheter och vilka effekter de skulle ha för att motverka mäns våld mot kvinnor är ett oprövat kort som bör utforskas. En rimlig utgångspunkt skulle vara att olika typer av kunskap behövs inom olika verksamheter, liksom att en och samma kunskap används olika och får olika uttryck i olika verksamheter. Krav på ett enhetligt synsätt kan motverka samverkan. Detta är en erfarenhet som har gjorts av Rikskvinnocentrum.193 Den feministiska vålds- forskaren drar i en rapport om Utväg , ett regionalt samverkansprojekt för kvinnofrid, liknande slutsatser utifrån deras erfarenheter: Våld mot kvinnor är inte ett enda kompetensområde, utan ett verk- samhetsfält med flera aktörer, och den kunskap dessa behöver skall sökas brett inom ett tvärvetenskapligt fält. Om vi försöker driva det därhän att vi tänker oss att våld mot kvinnor skall bli ett eget kompe- tensområde med en enda specifik kunskap, kommer vi att hamna i strid om vem som skall definiera denna kunskap. En sådan strid är pre- cis vad det nödvändiga samarbetet inte behöver.194 Antagandet att så kallade avvikelseförståelser alltid är av ondo lik- om att de i princip är oförenliga med en könsmaktförståelse kan varken anses vara belagt eller rimligt. Enligt (2004) 192Walby (2004), (2005) s. 103–108. 193Personligt samtal med , särskild utredare i Utredningen om ombild- ning av Rikskvinnocentrum, . 194Hydén (2001a) s .12. Se även (2001b). Mäns våld mot kvinnor analys är det problematiskt att söka förena dessa perspektiv när könsmaktperspektivet får underordnad betydelse och den mest angelägna frågan blir varför vissa män utövar våld och inte andra, liksom att försöka kombinera olika perspektiv och förklaringsmo- deller när motsägelser mellan dem inte diskuteras. Att utforska och diskutera motsägelser mellan olika perspektiv och hålla fast vid könsmaktperspektivet som den överordnade tolkningsra- men torde vara en framgångsrik väg. Att avvikelseförklaringar pas- sar så väl in i det allmänna behovet av att blunda för, förminska och marginalisera våldet innebär att denna väg utgör en stor utmaning, men den är nödvändig. Den forskning som Utredningen om kvinnofridsuppdragen avvi- sar som avvikelseförståelser torde istället utforskas och analyseras närmare. Utmaningen ligger i att göra detta utan att förstärka skill- naderna mellan olika grupper. Det finns en rad studier som påvisar en samvariation mellan välfärdsproblem/sociala problem och mäns våld mot kvinnor. Att det tycks finnas en överrepresentation av mäns våld mot kvinnor inom vissa grupper utesluter dock inte att mäns våld mot kvinnor förekommer i alla samhällsklasser, vare sig det finns välfärdsproblem/sociala problem hos kvinnan och man- nen eller inte. Att något förekommer universellt, dvs. inte är isole- rat till vissa områden eller grupper, betyder inte nödvändigtvis att det är generellt, dvs. är lika vanligt, ger samma effekter eller skapar exakt samma hjälpbehov hos alla som utsätts.195 Det universella är inte detsamma som det generella. Till exempel kräver frågan om hedersrelaterat våld två olika förståelser : att våldets bakomliggande mekanismer och uttryck är desamma som för mäns våld mot kvinnor i nära relationer i allmänhet, samti- digt som det finns en skillnad i hur legitimt våldet anses vara inom familjen och bland närstående. Detta innebär en mer utsatt situa- tion för den som drabbas av hedersrelaterat våld. Den stora enkätstudien dam avvisar myten att våld mot kvinnor enbart utövas av män i socialt lägre skikt, av män som är alkoholiserade eller arbetslösa, eller av utrikes födda män. Men uti- från rapportens redovisning av olika problem hos utsatta kvinnor och våldsutövande män går det inte riktigt att utläsa om det finns någon överrepresentation av olika sociala problem i dessa grupper. Bland annat redovisas inte uppgifterna om sociala problem bland utsatta kvinnor och deras förövare i relation till hur vanligt före- 195 Jfr Skjørten (2004). Mäns våld mot kvinnor kommande de är i befolkningen som helhet. Inte heller redovisas uppgifterna om sociala problem genomgående hos de som utsatts , utan främst hos de som utsatts efter sin 15-årsdag. Detta ger ett mycket trubbigt mått som inte förmår fånga eventuella samband mellan våldsutsatthet och sociala problem.196 I SCB:s undersökningar av levnadsförhållanden () är ensam- stående småbarnsmödrar kraftigt överrepresenterade som offer för någon form av våld eller hot. uppgav att de blivit utsatta –2001, vilket är nästan så mycket som bland kvinnor i allmänhet.197 Kriminologerna har gjort en mer ingående studie av utsatthet för våld eller hot bland ensamstående mödrar utifrån ULF-data –1999, bestående av drygt 1 700 intervjuer med denna grupp. Resultaten visar att skillnaderna i utsatthet mellan ensamstående mödrar och övriga kvinnor är större ju grövre våldet är, liksom att denna grupp oftare utsätts för upprepat våld och särskilt våld i hemmet. I jämförelse med övriga kvinnor är det fem gånger så vanligt att ensamstående mödrar utsätts för våld som krä- ver läkarbehandling. Det är sju gånger så vanligt att de utsätts för våld i hemmet än övriga kvinnor.198 En faktor som delvis kan förklara ensamstående mödrars över- representation i dessa studier är att utsatta kvinnor som bor till- sammans med förövaren troligen underrapporterar sin utsatthet. Men ensamstående mödrars överrepresentation är så stor att detta endast kan förklara en liten del av den. Till saken hör att ensamstå- ende mödrar är kraftigt överrepresenterade även i sina uppgifter om våldsutsatthet i andra sammanhang, som ute på gatorna och i nöjes- livet.199 Studien visar att det snarare är bristen på individuella välfärdsre- surser som avgör utsatthet för våld eller hot än det ensamstående moderskapet i sig. Det är graden av välfärdsresurser och därigenom handlingsutrymme som har samband med utsatthet för våld och hot, både inom gruppen ensamstående mödrar och mellan denna grupp och övriga kvinnor. Av de ensamstående mödrar som uppger att de har dålig hälsa, är lågutbildade, arbetslösa, har ekonomiska problem eller saknar en nära vän, uppger ungefär 20–att 196Lundgren m.fl. (2001). 197Uppgiften grundar sig på relativt få intervjuer, 108 st., men är i huvudsak återkommande år enligt SCB (2004). 198Estrada & (2004). Mäns våld mot kvinnor de har blivit utsatt för våld eller hot . Bland ensamstående mödrar som inte har välfärdsproblem är motsvarande andel 10–. Det är särskilt arbetslöshet och ekonomiska problem, i synnerhet beroende av socialbidrag, som är förknippat med en större utsatthet för hot eller våld. Den förhöjda utsattheten visar sig särskilt i våld i hemmet och upprepat våld. Studien visar också att ensamstående mödrars utsatthet i hem- met, på gatorna och i nöjeslivet ökar kraftigt ju fler välfärdsprob- lem de har, särskilt vad gäller upprepat våld. Bland de kvinnor som rapporterar en hög ansamling av välfärdsproblem har utsatts för upprepat våld , i jämförelse av de ensamstående mödrar som inte har några välfärds- problem. Att ha små barn och välfärdsproblem innebar också en kraftigt förhöjd risk för att utsättas för hot och våld i hemmet, lik- som att utsättas vid upprepade tillfällen. Estrada och menar att, i de fall förövaren är far till barnen, kan kvinnornas beroende och utsatthet fortsätta även efter separationen genom hans ekono- miska underhåll och umgänge med barnen. Detta beroende blir större ju mindre de egna resurserna i form av socialt stöd och eko- nomi är. Sambandet mellan brist på välfärdsresurser och utsatthet för våld framgår tydligt av internationell forskning.200 Detta kan förklaras med att bristande resurser gör det svårare för en kvinna att lämna en man som utövar våld.201 Estrada och förordar riktade insatser för ensamstående mödrar, liksom en förstärkt generell välfärd, som en väg för att minska kvinnors utsatthet för hot och våld. En annan studie av ULF-materialet som genomfördes inom ramen för Välfärdsbokslut för 1990-talet belyste funktionshindrade kvinnors särskilda utsatthet för våld eller hot. Utsattheten för våld och hot är större och har ökat mer bland människor med funk- tionshinder än bland resten av befolkningen . Men utsattheten för funktionshindrade ökade mer för kvinnor än för män. Utvecklingen var särskilt markerad för rörelsehindrade kvin- nor med en uppgång från två till . Särskilt anmärk- ningsvärt var att kvinnor med rörelsehinder eller nedsatt syn var mer utsatta för våld och hot än vad män med samma funktionshinder var. I befolkningen i övrigt är män 200Se t.ex. Walby & (2004), för en översikt se Walby (2004). 201Walby & (2004), Walby (2004), Estrada & (2004). Mäns våld mot kvinnor generellt sett mer utsatta för våld och hot.202 Den särskilda utsatt- heten hos kvinnor med funktionshinder har också tagits upp av Nationellt råd för kvinnofrid.203 ROKS uppger att minst hälften av de kvinnor som söker sig till deras jourer har invandrarbakgrund204. En enkätstudie av 50 mödrar med barn som bodde på någon av kvinnojourerna i –2003 visar att var födda utanför . 80 pro- cent av de mödrar som inte var födda i hade varit bosatta här i mindre än . De hade oftast utsatts för våld av den man de bor tillsammans med som i de flesta fall kom från samma land som kvinnorna själva. Det vanligaste var att båda kommit från ett utom- europeiskt land och att de kommit till som flyktingar. En trolig orsak till den starka överrepresentationen av utrikes födda kvinnor är, enligt rapporten, att de hade svagt socialt nätverk och inte hade någon annanstans att ta vägen. Kvinnojourerna är fram- förallt en resurs för de mest utsatta kvinnorna i samhället, enligt rapporten. 205 I den tidigare refererade studien om ensamstående mödrars våldsutsatthet försvann skillnaderna mellan utrikes och inrikes födda kvinnor när forskarna tog hänsyn till välfärdsfakto- rer.206 Utöver studier som bygger på självrapporterade uppgifter, finns studier som bygger på polisanmälningar och lagförda gärningsmän. I dessa studier bör man ta hänsyn till att brott troligen oftare upp- täcks och lagförs när det gäller personer som är socialt marginalise- rade. Studier som vi refererat i tidigare avsnitt tyder på att man inom polis- och rättsväsende utgår från grundantaganden om vissa egenskaper hos förövare och offer. Mindre typiska fall, som inte uppvisar de attribut hos offer och förövare som anses göra ett fall trovärdigt, riskerar att inte utredas och prövas på samma sätt som de typiska fallen.207 Men det är oklart om detta kan förklara hela den stora överrepresentationen av socialt marginaliserade grupper i polisanmälningar och lagförda gärningsmän. BRÅ:s kartläggning visar att det finns ett stort inslag av socialt marginaliserade personer bland både gärningsmän och offer i polis- anmäld misshandel mot kvinnor. Brottsbelastade, arbetslösa och 203Nationellt råd för kvinnofrid (2001b). 204ppgift av , ordförande i , under personligt samtal 2005-01- 205Almqvist & (2004). 206Estrada & (2004). 207Eriksson (1994), Gumbel (2000), Diesen (2005). Mäns våld mot kvinnor lågutbildade är överrepresenterade. Det gäller även utrikes födda. Före den aktuella polisanmälda misshandeln hade av gärningsmännen och av offren lagförts för brott, vilket är mycket höga andelar. Av alla män födda i blev lagförda och motsvarande för kvinnor är . av offren och av gärningsmännen i anmälningarna 1998 var arbetslösa under detta år, i jämförelse bland kvin- nor och män i allmänhet. var en fjärdedel av gärnings- männen utrikes födda, i jämförelse av männen i befolkningen. av gärningsmännen och av män i befolkningen hade enbart grundskoleutbildning. Motsva- rande gällde för av offren och av kvin- norna i befolkningen.208 En studie av samtliga polisanmälda fall av dödligt våld mot kvin- nor visar att i genomsnitt 16 kvinnor dödas av en man de har eller har haft en nära relation till. Detta våld har minskat med . De dömda gärningsmännen är ofta socialt och/eller psykiskt marginaliserade. av gärningsmännen är psykiskt störda eller sjuka, vilket visas genom att de diagnostiserats psykiatriskt eller genom det självmord som en fjärdedel av dem begår i samband med våldet. Nära hälften av gärningsmännen är antingen arbetslösa, har bered- skapsarbete eller är förtidspensionerade. I av fallen är de registrerade för tidigare brottslighet. Nära hälften av gärningsmän- nen är alkoholmissbrukare. Ändå spelar alkohol en betydligt mind- re roll vid detta våld än vid dödligt våld generellt. av gärningsmännen och av offren är utrikes födda och det är mycket vanligt att de kommer från samma land. Inte sällan gäller det familjer som lämnat sina hemländer som flyktingar. Men majoriteten av de utrikes födda gärningsmännen kommer från ett europeiskt land.209 Ett viktigt förbehåll är att det inte går att dra några slutsatser om orsak och verkan i den här typen av studier, dvs. om välfärdsprob- lem av olika slag leder till ökad våldsutsatthet eller om våldsutsatt- het leder till välfärdsproblem.210 Att det sistnämnda gäller tycks vara tämligen självklart. Till exempel framhåller att våldets karaktär av makt och kontroll gör att den misshandlade kan 208Nilsson (2002). 209Rying (2001). 210Walby & (2004). Mäns våld mot kvinnor drabbas av svåra sociala problem som social isolering, bristande ekonomisk frihet, akuta bostadsproblem, sjukskrivning, arbetslös- het eller svårigheter att upprätthålla normala arbetsrelationer och ekonomiska problem.211 Till detta kommer de fysiska och psykiska hälsoproblem som utsatta kvinnor uppger att våldet orsakat dem.212 Oavsett om välfärdsproblem av olika slag leder till ökad vålds- utsatthet eller om våldsutsatthet leder till välfärdsproblem, tyder dessa studier på behovet av insatser för att stärka kvinnors välfärd i bemärkelsen resurser som skapar handlingsutrymme. Istället för att se dessa studier som uttryck för avvikelsetänkande som syftar till att marginalisera utsatta kvinnor och förminska problemet och där- med behovet av verkningsfulla insatser, bör dessa studier ses som värdefull kunskap för insatser som syftar till att förebygga våld och förbättra våldsutsatta kvinnors situation och möjligheter att lämna en misshandelsrelation. Vår slutsats är att både generella insatser och insatser riktade mot riskgrupper behövs, liksom kraftfulla insatser som syftar till att öka de resurser som skapar handlingsutrymme hos våldsutsatta kvinnor som söker samhällets hjälp. På motsvarande sätt kan belägg för att män med olika typer av välfärdsproblem/sociala problem är över- representerade bland män som utövar våld mot kvinnor, innebära ökade möjligheter för förebyggande arbete och i förlängningen minskat våld. Vi vill betona att både den svenska välfärdsstaten och välfärds- forskningen inte i tillräckligt hög grad uppmärksammat frågor om kroppslig integritet, trots att detta är en grundläggande förutsätt- ning för välfärd. Att uppmärksamma frågor om kroppslig integritet innebär en kraftfull kritik av den svenska välfärdsstaten. Forskaren har utvecklat ett instrument för en jämförande analys av i vilken grad olika välfärdssystem fokuserar på kränkningar av kroppslig integritet. I vilken utsträckning finns inhemsk forskning på området? I vilken utsträckning finns medvetenhet om problemets om- fattning och könsrelaterade karaktär bland professionella, i politik och i riktlinjer? I vilken utsträckning utbildas professionella i att hantera prob- lemet? I vilken utsträckning är deras arbete inriktat på problemet? 211Socialstyrelsen (2002). 212Lundgren m.fl. (2001). Mäns våld mot kvinnor Pringle menar, utifrån en rad studier och preliminära resultat av pågående forskning om både kvinnors och barns kroppsliga integ- ritet utifrån dessa kriterier, att med våldsutsatta kvinnors och deras barns situation som utgångspunkt så hamnar långt ner i jämförelse med vissa andra europeiska länder. välfärdssys- tem är sämre utifrån dessa kriterier än bl.a. Englands.213 Vår slutsats är att jämställdhetspolitikens inriktning på området mäns våld mot kvinnor inte bör begränsa sig till enbart den renod- lade form av könsmaktförståelse som förordas av Utredningen om kvinnofridsuppdragen. Jämställdhetspolitiken bör på området mäns våld mot kvinnor utgå från en mer nyanserad förståelse. Detta innebär att även ta hänsyn till välfärdsresurser, att vara inriktad på vilka insatser som ger bäst effekt och att problematisera män och manligheter utan att förlora maktperspektivet.214 Det finns inte en enda fullständig förklaring till mäns våld och olika förklaringar kan integreras med varandra. 10.6Förslag till fortsatt arbete Genom valet av begreppet sexualiserat våld och utgångspunkten att våld mot kvinnor är ett uttryck för en obalans i maktförhållandet mellan könen, ansluter sig regeringen till den förståelse som utvecklats inom en viss inriktning av den feministiska våldsfors- kningen. Denna förståelse bygger i sin tur, teoretiskt och ideolo- giskt, på radikalfeministisk grund. Enligt den radikalfeministiska analysen är sexualiteten basen för patriarkatet, som uttrycks genom förtryck mot kvinnors kroppar i form av sexualiserat våld. Den ideologiska och teoretiska grunden för övriga jämställdhetspoli- tiska delmål är snarare en socialistisk feminism, där arbetsdelningen mellan könen ses som basen för patriarkatet, eller liberal feminism, som snarare är inriktad på lika rättigheter och att avskaffa diskrimi- nering. Frihet från sexualiserat (könsrelaterat) våld är i princip ett könsneutralt mål, beroende på hur begreppet sexualiserat tolkas. Innebörden i begreppet sexualiserat våld är inte allmänt känt och 213Pringle (2005). Poängen är här inte att jämföra om våld är mer eller mindre förekom- mande utan hur väl välfärdssystemet lyckas hantera det. Omfattningen av våld påverkas tro- ligen av en rad olika faktorer. 214Se t.ex. m.fl. (2004), Walby (2004), Hearn (2002). Mäns våld mot kvinnor leder tankarna till enbart sexuella övergrepp. Precis som med beg- reppet sexuella trakasserier är sexualiserat våld en olycklig direkt- översättning av engelskans sexual harassment respektive sexual vio- lence, där sexual har den dubbla innebörden av både köns(makt)- relaterat och sexuellt. I svenskan innebär sexuella respektive sexua- liserat att något primärt gäller sexualitet, vilket visserligen är grun- den för den inriktning av radikalfeministisk teori som menar att kvinnor per definition underordnas även genom heterosexuella samlag.215 Detta har inte regeringen ställt sig bakom. Könsrelaterat våld är i sin tur ett alltför vagt begrepp. I stort sett alla typer av våld i samhället kan ses som könsrelaterade. Mäns våldsutövande kan ses som ett sätt att konstruera maskulinitet och den vanligaste typen av våld är det som män riktar mot andra män.216 Vi menar att det inte är jämställdhetspolitikens uppgift att verka för att alla typer av våld minskar. har diskussionen om våld i nära relationer kom- mit att handla även om kvinnors våld mot män och våld i samkö- nade relationer. Det har hävdats att offren för dessa typer av våld har osynliggjorts i större utsträckning och att bemötandet av dem är sämre än för kvinnor som blivit offer för våld i heterosexuella relationer. Det finns ingen publicerad forskning om kvinnors våld mot män och våld i samkönade relationer i . Internationella studier tyder på att denna typ av våld förekommer men uppgifterna om i vilken utsträckning varierar mellan olika studier.217 De få internationella studier som finns av våld i samkönade rela- tioner tyder på att det är minst lika vanligt förekommande som i heterosexuella relationer, enligt Nationellt råd för kvinnofrid. Vål- det tar sig samma uttryck och misshandelns mekanismer är desam- ma. Däremot tenderar våld i samkönade relationer att trivialiseras och inte tas på samma allvar som våld i heterosexuella relationer, enligt Nationellt råd för kvinnofrid. Offer för våld i samkönade relationer riskerar sämre bemötande av bland annat polis och soci- altjänst, vilket innebär sämre möjligheter att fly undan och få skydd från sin misshandlande partner. En misshandlad homosexuell man kan inte söka skydd på kvinnojouren och utsatta lesbiska kvinnor 215Se t.ex. (1994). 216Se t.ex. Hearn (2002), m.fl. (2004). 217För våld i samkönade relationer se Nationella rådet för kvinnofrid (2003), RFSL & SKR (2001), Stjernqvist & (2004). För kvinnors våld mot män se Dobash & Dobash (2004), Walby & (2004). Mäns våld mot kvinnor kan uppleva att kvinnojourernas verksamhet inte är till för dem utan för heterosexuella kvinnor.218 Bakom påståenden om att kvinnors våld mot män är minst lika omfattande som mäns våld mot kvinnor i nära relationer finns stu- dier där våldet mäts på ett sätt som inte tar hänsyn till dess omfatt- ning, grovhet och innebörd för offret, enligt en forskningsöversikt om våld i nära relationer. I denna typ av studier fokuserar man endast på förekomsten av en viss handling och fångar inte omfatt- ningen, sammanhanget eller konsekvenserna. I sådana studier kan man till exempel tillmäta en enda örfil som inte orsakar någon skada eller rädsla hos offret samma värde som upprepade allvarliga våldshändelser som innebär att offret får omfattande skador och lever i ständig skräck. Förövaren betecknas som våldsam i båda fal- len och de stora skillnaderna framgår inte. Mäns och kvinnors våld i nära relationer har också jämförts i en och samma studie som byg- ger på 190 intervjuer med 95 par. Detta är särskilt värdefullt efter- som mäns våld mot kvinnor och kvinnors våld mot män ofta har studerats ur olika perspektiv och med olika metoder, vilket gör resultaten svåra att jämföra. Resultaten av den jämförande studien visar att våld i nära relationer huvudsakligen utgörs av mäns våld mot kvinnor.