sou · GTB343d4 · 2006-01-01 00:00:00 — Endast ett fåtal ansökningar grundade sig på ett av socialnämnden godkänt avtal (6 ansökningar) eller gällde överflyttning enligt 21 kap. 7 § eller 8 § FB (1 resp. 2 ansökningar). Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning Vad avsåg ansökan om verkställighet? Ansökan om verkställighet avsåg i majoriteten av fallen umgänge. Nära fyra femtedelar av ansökningarna (116 ansökningar) gällde um- gänge. Drygt en tiondedel (19 ansökningar) avsåg boende (inklusive växelvis boende) och en än mindre del (10 ansökningar) gällde vård- nad. En ytterst liten del av ansökningarna gällde överflyttning enligt 21 kap. 7–8 §§ FB (3 ansökningar). Nästan hälften av alla mål i länsrätten (69 mål) var avgjorda för allmän domstols avgörande/socialnämnds godkännande av avtalet. I nära två femtedelar av målen (55 mål) hade förflutit mellan verkställighetsavgörandet i länsrätten och allmän domstols avgörande/socialnämndens godkännande av avtalet. Det bör dock noteras att dessa resultat inte säger något om läns- rätternas handläggningstid i målet. Av domarna gick att utläsa att det i vart fall i hälften av målen i länsrätterna (78 mål) pågick ett mål om vårdnad, boende eller umgänge mellan parterna i allmän domstol. Det kan antingen ha varit fråga om att en av parterna hade inlett en (ny) vårdnadsprocess i tingsrätten eller att ansökan om verkställighet grundade sig antingen på en dom, som efter överklagande handlades i högre instans, eller på ett interimistiskt beslut. Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning Länsrätterna redovisade i drygt en tredjedel av domarna (55 domar) att den hade lämnat uppdrag om medling enligt 21 kap. 2 § eller 4 § FB. Nästan uteslutande handlade det om uppdrag innan länsrätten hade förordnat om verkställighet (dvs. enligt 21 kap. 2 § FB). Upp- drag i samband med verkställighet (dvs. enligt 21 kap. 4 § FB) lämna- des i 8 fall, varav i 3 fall uppdrag även hade lämnats innan förordnan- det om verkställighet. I några enstaka domar angavs att två medlare hade förordnats i målet. I knappt en tiondedel av domarna (13 domar) framgick att länsrätten hade gjort den bedömningen att det inte borde lämnas något uppdrag eftersom ett sådant var meningslöst. I drygt hälften av domarna (80 domar) framgick det inte om länsrätten hade lämnat något uppdrag enligt 21 kap. 2 § FB eller inte. Såvitt framkom av kammarrättsdomarna lämnades i 1 mål med stöd av 21 kap. 2 § FB uppdrag till en medlare att bl.a. försöka klar- lägga det 12-åriga barnets nuvarande inställning till umgänge med sin mamma. I det fallet hade också länsrätten lämnat uppdrag enligt 21 kap. 2 § FB. I nära två femtedelar av samtliga mål (58 mål) gjorde sökandens mot- part inte gällande att något hinder mot verkställighet eller överflytt- ning enligt 21 kap. 5–8 §§ FB förelåg (i 1 mål gjordes hinder mot verkställighet inte gällande beträffande 2 av 3 syskon). Motparten medgav i dessa mål ansökan om verkställighet/överflyttning eller be- stred den t.ex. på grund av att han eller hon ansåg att umgänget eller boendet inte hindrades eller att detta fungerade. Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning Invändningar om hinder mot verkställighet I drygt tre femtedelar av samtliga mål (eller 91 mål) gjorde sökandens motpart gällande att hinder mot verkställighet eller över- flyttning förelåg (i 1 mål gjordes gällande att hinder mot verkställig- het förelåg beträffande 1 av 3 syskon). Den vanligaste invändningen var att det fanns en risk som inte var ringa för att barnets kropps- liga eller själsliga hälsa skulle skadas (21 kap. 6 § andra stycket FB). Detta hinder åberopades i två tredjedelar av nämnda mål (59 mål). I något färre fall (44 mål) ansåg motparten att länsrätten borde vägra verkställighet eftersom det var uppenbart att förhållandena hade ändrats sedan den allmänna domstolens dom eller beslut meddelades eller socialnämnden godkände föräldrarnas avtal, och det av hänsyn till barnets bästa var påkallat att frågan om vårdnad, boende eller um- gänge prövades på nytt (21 kap. 6 § första stycket FB). I drygt en tredjedel av de mål där motparten gjorde gällande att hinder mot verkställighet förelåg (32 mål) hänvisade denne till barnets vilja (21 kap. 5 § FB). I 2 mål gjorde motparten gällande att länsrätten skulle vägra vidta begärd åtgärd då det av hänsyn till barnets bästa var påkallat att frågan om vårdnaden prövades av allmän domstol (21 kap. 7 § andra stycket FB). Som framgått var det inte ovanligt att motparten i samma mål åberopade flera grunder för hinder mot verkställighet. Den vanli- gaste kombinationen i detta avseende var ändrade förhållanden och barnets hälsa, dvs. de hinder som anges i 21 kap. 6 § FB. Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning 17.6Förutsättningar för verkställighet och överflyttning Hinder enl. 5 § () Hinder enl. 6 § 1 st () Hinder enl. 6 § 2 st () Hinder enl. 7 § 2 st () Annat hinder () Domstolarna biföll drygt tre fjärdedelar av samtliga ansökningar om verkställighet eller överflyttning (117 mål). Domarna berörde 158 barn. I nära en fjärdedel av samtliga mål (34 mål) avslog domsto- larna ansökan om verkställighet eller överflyttning. I 1 mål avslogs ansökan om verkställighet med stöd av 21 kap. 5 § FB beträffande det ena barnet och med stöd av 21 kap. 6 § andra stycket FB beträffande det andra barnet. I 3 mål avslogs ansökan om verkställighet beträffande endast 1 av 2 syskon. 55 barn berördes av avslagsbesluten. I drygt två femtedelar av de mål där ansökan om verkställig- het/överflyttning avslogs (15 mål) skedde detta inte med stöd av någon av bestämmelserna i 21 kap. 5–8 §§ FB. En del av dessa ansök- ningar avslogs av rent formella skäl, t.ex. att länsrättens dom i ett tidigare verkställighetsmål angående samma avgörande ännu inte hade vunnit laga kraft eller att den allmänna domstolens dom inte kunde kompletteras i ett visst avseende på grund av att parterna var oense om kompletteringen (jfr RÅ 2000 ref. 30). Andra ansökningar av- slogs med motiveringen att motparten inte nekade sökanden umgänge eller att den allmänna domstolens nya nära förestående beslut i frå- gan borde avvaktas. Någon ansökan avslogs på grund av att varken Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning den av allmän domstol förordnade kontaktpersonen eller barnets familjehemsföräldrar ville medverka till att umgänge skedde. I 19 mål (eller drygt en tiondedel av samtliga undersökta domar) vägrade domstolarna verkställighet/överflyttning med stöd av någon av bestämmelserna i 21 kap. 5–8 §§ . 26 barn berör- des av dessa domar. I 2 mål (2 barn) vägrade domstolarna att vidta begärd åtgärd eftersom det med hänsyn till barnets bästa ansågs på- kallat att frågan om vårdnaden prövades av allmän domstol (21 kap. 8 § jämförd med 7 § andra stycket FB). I det ena av dessa 2 mål grun- dade sig ansökan om verkställighet på ett av socialnämnden godkänt avtal, men domstolen tillämpade trots detta bestämmelserna om över- flyttning i 21 kap. 7–8 §§. Undersökningsresultatet beträffande öv- riga 17 mål, i vilka ansökan om verkställighet avslogs med stöd av någon av bestämmelserna i 21 kap. 5–6 §§ FB, redovisas i det följande (avsnitt 17.6.2–17.6.4). 17.6.2Särskilt om barnets vilja I knappt en tredjedel av de mål där domstolen avslog ansökan om verkställighet (10 mål) skedde detta med hänvisning till barnets vilja (21 kap. 5 § FB). Domarna berörde 14 barn. 8 av dessa barn hade för länsrättens dom fyllt , 4 barn hade fyllt , 1 barn skulle fylla och 1 barn hade precis fyllt . Det sistnämnda barnet hade ett syskon, som var 11 ½ år. Båda bar- nen vägrade, enligt uppgift från bl.a. den i målet förordnade med- laren, att ha kontakt med sin pappa. Domstolen, som ansåg att barnen borde behandlas lika med hänsyn till den ringa åldersskillnaden dem emellan, fann att det vid en sammantagen bedömning av omständig- heterna inte kunde anses förenligt med barnens bästa att förordna om verkställighet av umgänge mot deras vilja. Pappans ansökan om verkställighet grundade sig på en nästan tingsrättsdom. För tre femtedelar av samtliga barn (127 barn av 213 barn) redo- visade domstolarna i domen inte deras inställning till det som yrka- des i målet. Knappt hälften av dessa barn (60 barn) var mellan 0–. För av barnen (77 av de 127 barnen) gjorde motparten inte gällande att det förelåg något hinder mot verkställighet/över- flyttning enligt 21 kap. 6–8 §§. Motparten medgav således sökandens ansökan eller bestred den t.ex. på grund av att han eller hon menade att umgänget eller boendet inte hindrades eller att detta fungerade. Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning Detta torde kunna vara en förklaring till att barnets inställning inte redovisades för denna grupp barn. I domarna redovisades således två femtedelar av samtliga barns vilja (86 barn). Som tidigare påpekats behöver detta inte betyda att domstolarna inte hade vetskap om de andra barnens vilja. Med att barnets vilja har redovisats i domen avses i denna undersökning att barnets inställning i fråga om sökandens yrkande om verkställig- het eller överflyttning i målet har redovisats på något sätt. Drygt två tredjedelar av de barn vars inställning redovisades i domen (60 barn) fanns i åldersgruppen 6–(nästan hälften av barnen i denna grupp var 10–) och nära en tiondedel (7 barn) i gruppen 0–. Nästan en femtedel av barnen (15 barn) hade fyllt . För 4 barn redovisades inte någon ålder. Såvitt kunnat utläsas av domarna fick domstolarna vanligtvis kännedom om barnets vilja genom att sökandens motpart redovisade denna för domstolen. Så skedde för nästan samtliga de barn vars vilja hade redovisats i domen. Detta betyder dock inte att motparten också alltid åberopade barnets vilja såsom ett verkställighetshinder enligt 21 kap. 5 § FB. För hälften av de barn vars vilja redovisades (44 barn) var sökandens motpart den enda person som, enligt vad som fram- gick av domen, hade redovisat barnets vilja. För ungefär en fjärdedel av barnen upplyste (även) den i målet förordnade medlaren domsto- len om barnets vilja. I några fall fick domstolen också vetskap om bar- nets vilja genom att, på någon av parternas begäran, höra social- eller familjerättssekreterare, psykolog eller personal inom förskola/skola. 3 barn hördes av domstolen vid en muntlig förhandling. Alla dessa 3 barn hade fyllt . I 1 dom redovisades innehållet ur ett brev som det berörda barnet, , hade skrivit till domstolen. De barn vars vilja redovisades i domen har delats in i tre katego- rier: negativ, positiv eller i grunden positiv till det som yrkades i målet. av de barn vars vilja redovisades i domen (51 barn) påstods vara negativa till det som yrkades i målet, dvs. de ville inte umgås med den förälder som hade ansökt om verkställighet eller bo hos denne. av barnen (32 barn) påstods vara i grunden positiva till det som yrkades i målet, dvs. de ville umgås med den förälder som hade ansökt om verkställighet men under förutsättning att de t.ex. fick träffa denne när de själva ville, slapp träffa förälderns nya partner eller att även en tredje person var närvarande under um- gänget. En del av dessa barn ville ha umgänge med den förälder de inte bodde hos, men inte under så i följd som den all- männa domstolen hade bestämt. Dessa barn tyckte i allmänhet att Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning det räckte med helgumgänge med föräldern. 3 barn påstods vara positiva till det som yrkades i målet. Hinder enl. 6 § Hinder enl. 6 § Hinder enl. 5 § Domstolarna följde barnens vilja på ett eller annat sätt för en tredje- del av de barn där barnets inställning redovisades i domen (28 barn). För ytterligare några barn angav domstolen inte uttryckligen att bar- nets vilja hade haft betydelse för utgången, men denna sammanföll dock med det barnet påstods vilja. För 14 barn vägrade domstolen verkställighet med hänvisning till 21 kap. 5 § FB, dvs. bestämmelsen om barnets vilja. För 3 barn (mellan 11–) resp. 2 barn följde domstolen barnets vilja genom att vägra verkställighet med hänvisning till att det förelåg ändrade förhållanden resp. till att det fanns en risk som inte var ringa för att barnets kroppsliga eller själs- liga hälsa skulle skadas (21 kap. 6 § första och andra stycket FB). I några av de fall där domstolen uttryckligen följde barnets vilja för- ordnade domstolen om verkställighet och hänvisade till att barnet ville ha umgänge med eller ville bo hos den förälder som hade ansökt om verkställighet (3 barn). I något fall förelade domstolen, med hän- visning till barnets vilja, vite i stället för att besluta om hämtning (2 barn). I några fall förordnade domstolen med hänvisning till bar- nets vilja att kontaktperson skulle närvara under umgängets utövan- de (3 barn). I 1 fall följde domstolen barnets vilja på det sättet att domstolen förordnade om umgänge utan övernattning. Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning av de fall där domstolen inte följde barnets vilja redovisades inte uttryckligen något skäl till varför barnets vilja inte kunde följas. I de fall domstolen redovisade något skäl hänvisades vanligen till att barnet inte hade uppnått tillräcklig ålder eller mog- nad. Andra omständigheter som domstolen hänvisade till var ena förälderns manipulering, barnets bästa, att allmän domstol hade prövat det avgörande som ansökan grundades på eller att det var tveksamt om det var barnets verkliga vilja som hade redovisats. 17.6.3Särskilt om ändrade förhållanden I knappt en sjättedel av de mål där ansökan om verkställighet avslogs (5 av 34 mål) skedde detta med hänvisning till att det var uppenbart att förhållandena hade ändrats sedan den allmänna domstolens av- görande meddelades och det av hänsyn till barnets bästa var påkallat att frågan om vårdnad, boende eller umgänge prövades på nytt (21 kap. 6 § första stycket FB). Dessa mål berörde 6 barn. I samtliga fall var den allmänna domstolens avgörande över 7 må- nader gammalt; i 3 fall över . I 1 av målen grundades an- sökan om verkställighet på allmän domstols interimistiska beslut. Enligt beslutet, som vid länsrättens avgörande var , skulle barnen bo växelvis hos sina föräldrar. Länsrätten fann att det förelåg hinder mot verkställighet eftersom den ena föräldern och barnen hade flyttat; flytten var permanent och barnen hade börjat i skolan på den nya orten. 17.6.4Särskilt om barnets kroppsliga och själsliga hälsa I 3 mål vägrade domstolarna att verkställa den allmänna domstolens avgörande med hänvisning till att det fanns en risk som inte var ringa för att barnets kroppsliga eller själsliga hälsa skulle skadas (21 kap. 6 § andra stycket FB). Dessa mål berörde 3 barn, som var mellan 8–. I 1 fall ansåg domstolen att förälderns missbruksproblem utgjorde en sådan risk. Tingsrättsdomen i det aktuella fallet var . I övriga 2 fall menade domstolen att barnens motvilja mot det som yrkades i målet i kombination med den upptrappade konflikten mel- lan föräldrarna resp. i kombination med att även den snart 12-årige storebrodern vägrade att träffa föräldern, utgjorde en risk som inte Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning var ringa för att barnens själsliga hälsa skulle skadas. I det först- nämnda fallet grundade sig ansökan om verkställighet på ett, vid tid- punkten för kammarrättens avgörande, drygt hovrättsbeslut angående vårdnaden (tingsrättens dom hade meddelats 1 månad ). I det sistnämnda fallet grundade sig ansökan om verkställighet på en drygt tingsrättsdom. 17.6.5Jämkning och komplettering m.m. Nära fyra femtedelar av samtliga ansökningar om verkställighet (116 ansökningar) gällde verkställighet av en dom, ett interimistiskt beslut eller ett avtal om umgänge. Av dessa ansökningar biföll dom- stolarna 94 ansökningar. I två femtedelar av de mål där ansökning- arna om umgänge bifölls (37 mål), jämkade och/eller kompletterade domstolarna på något sätt avgörandet eller avtalet om umgänge (21 kap. 4 § tredje stycket FB). av fallen (27 mål) var det fråga om jämkning av tid- punkten för umgänget. Det var inte ovanligt att de inledande um- gängestillfällena begränsades i förhållande till vad den allmänna domstolen hade bestämt, en s.k. invänjningsperiod. I några fall juste- rades klockslagen för inledande eller avslutande av umgängesperio- den. I 7 fall jämkades (även) vad det i den allmänna domstolens av- görande eller i avtalet hade bestämts om villkor för umgänget. I dessa fall handlade det främst om att domstolen ändrade den bestämda platsen för hämtning eller lämning vid umgänge, t.ex. skola i stället för förskola. I några fall ändrades villkoren för den av allmän dom- stol förordnade kontaktpersonens medverkan. I 17 domar kompletterades den allmänna domstolens avgörande. – Hälften av dessa domar kompletterades på så sätt att domstolen förordnade att en av socialnämnden utsedd kontaktperson skulle närvara under umgänget eller, vilket var vanligast, närvara vid hämt- ning och/eller lämning. I en del fall förordnade domstolen om kon- taktperson även då den allmänna domstolen, enligt vad som framgick av verkställighetsdomen, i sitt avgörande hade uttalat att något be- hov av en kontaktpersons medverkan inte förelåg. Drygt hälften av de umgängesavgöranden som kompletterades med förordnande om kontaktperson var gamla vid verkställighetsprövningen, medan det bland den andra hälften inte fanns något avgörande som var . – Drygt hälften av de avgöranden från allmän domstol som kompletterades, kompletterades på så sätt att dom- Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning stolen bestämde var umgänget skulle äga rum och/eller var och när överlämnandet av barnet skulle ske. I de flesta fall framgick det inte av domen om parterna var ense om kompletteringen eller inte. I vissa fall framgick det att parterna var oense om denna. Att domstolen trots oenigheten mellan parterna ändå kompletterade den allmänna domstolens avgörande torde i flera fall kunna förklaras med att dom- stolen (dock utan att hänvisa till bestämmelsen) tillämpade 15 § för- ordningen (1967:715) om tillämpning av 21 kap. . En- ligt den bestämmelsen skall länsrätten, om den förordnar om verk- ställighet utan att besluta om hämtning, bestämma tid och plats för verkställigheten, om det inte är uppenbart obehövligt. I drygt tre fjärdedelar av de mål som gällde verkställighet av ett avgörande eller ett avtal om umgänge (73 av 94 mål) förordnade domstolarna om verkställighet eller mindre, räknat från tidpunkten för länsrättens eller kammarrättens avgörande om verkställighet. I drygt hälften av dessa fall omfattade sökandens yrkande inte heller än vad domstolen för- ordnade om. Inte i något fall beslutades om verkställighet än 6 månader framåt. I drygt fyra femtedelar av de undersökta domarna (122 domar) fram- gick att sökanden hade yrkat att domstolen skulle förordna om tvångsmedel. Vanligen yrkades endast vitesföreläggande, men i knappt en sjättedel av målen (21 mål) framställdes (även) ett yrkande om hämtning. I hälften av dessa senare fall yrkades vitesföreläggande i andra hand. Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning SOU 2005:43 Förenades verkställigheten med tvångsmedel? Domstolarna biföll parts ansökan om verkställighet eller överflytt- ning i drygt tre fjärdedelar av samtliga mål (117 mål). I 3 mål biföll domstolarna ansökan om verkställighet beträffande något/några av flera syskon och vägrade verkställighet beträffande andra syskon. I drygt tre fjärdedelar av de mål där ansökan om verkställighet bifölls (91 av 117 mål) förenade domstolarna verkställigheten med något tvångsmedel. I knappt en fjärdedel av nämnda mål (26 mål) utsattes alltså inte något tvångsmedel. En vanlig orsak till detta var att dom- stolen ansåg att motparten medverkade till t.ex. umgänget eller inte motsatte sig detta. I knappt hälften av de mål där domstolen inte beslutade om något tvångsmedel (12 mål) framställde part inte något yrkande om detta och domstolen diskuterade i dessa senare fall inte heller frågan om tvångsmedel i domen. I de allra flesta mål där domstolen förenade verkställigheten med tvångsmedel förelades vite (84 av 91 mål). Samtliga meddelade vites- förelägganden var begränsade ; antingen gällde föreläggandet för ett tillfälle eller ett antal specifika tillfällen. I av fallen begränsades föreläggandena till att gälla eller mindre. I övriga fall gällde föreläggandena för mellan framåt. I 7 mål (av de mål där verkställigheten förenades med något tvångsmedel) meddelades beslut om hämtning. Hämt- ningsbesluten berörde 8 barn. Omständigheter som enligt domsto- larna motiverade hämtning var exempelvis motpartens tidigare age- rande (t.ex. att motparten inte hade rättat sig efter en tidigare med- delad dom om verkställighet) och dåliga ekonomiska situation. Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning något av de mål där domstolen förordnade om hämtning gällde verk- ställighet av ett avgörande eller avtal om umgänge. 4 mål gällde verk- ställighet av ett avgörande eller avtal om vårdnad och 3 mål boende. I 1 länsrättsdom framkom att länsrätten hade förordnat om läkar- undersökning av barnet enligt 21 kap. 11 § FB. I 10 domar redovisa- des att ena partens yrkande om en sådan undersökning hade avslagits av länsrätten. I övriga länsrättsdomar redovisades inte om undersök- ning hade skett eller inte, vilket torde kunna bero på att frågan inte varit aktuell i målet. Av kammarrättsdomarna framgick att kammarrätten hade förord- nat om läkarundersökning i 1 mål och avslagit ett yrkande om under- sökning i 2 mål. Länsrätterna höll i stor utsträckning muntlig förhandling i målet (21 kap. 12 § FB). I sju tiondedelar av samtliga länsrättsdomar (105 domar) redovisades att förhandling hade hållits. I ett mindre antal domar (13 domar) redovisades inte om förhandling hade hållits eller inte. I en femtedel av målen (30 mål) ansåg länsrätten att muntlig förhandling var uppenbart obehövligt. 3 barn hördes av domstolen vid en förhandling (21 kap. 12 § andra stycket FB). Samtliga 3 barn hade fyllt . Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning SOU 2005:43 Vad gäller fördelningen av rättegångskostnader tillämpade domstolar- na i knappt hälften av alla mål (71 mål) principen om att tappande part skall ersätta vinnande part dennes rättegångskostnader. I en fjärdedel av målen (37 mål) gjordes den bedömningen att vardera parten skulle stå sin kostnad. En ungefär lika stor andel av målen (35 mål) innehöll inte något förordnande om rättegångskostnader, vilket i många fall torde ha berott på att vinnande part inte hade före- trätts av något ombud. I några enstaka fall (4 mål) fann domstolarna vid en skälighetsbedömning att ersättningsskyldigheten för tappande part skulle jämkas något. I 1 mål ålades part rättegångskostnaderna på grund av försumlig processföring. När det gäller rättegångskostnader som uppstod i kammarrätten fick vanligen (i två tredjedelar av målen) den tappande parten betala dessa. I något fall jämkades ersättningsskyldigheten. I de fall där båda parter hade överklagat länsrättens dom och någon ändring inte skedde i denna, ansåg kammarrätten att vardera part skulle stå sin egen kost- nad. Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning En mycket stor andel av de domar där domstolen förordnade om verkställighet (eller 106 av 117 domar) innehöll ett för- ordnande om att domen, vad gällde verkställigheten, skulle gälla . Enbart en femtedel av samtliga ansökningar (30 av 148 ansökningar) innehöll, såvitt framgick av domen i målet, ett yrkande om omedelbar verkställighet. I samtliga de fall där domsto- larna inte förordnade att domen skulle gälla hade parten inte framställt något yrkande om detta och domstolarna diskuterade i dessa fall inte heller frågan i domen. Såvitt kunde utläsas av länsrättsdomarna hade i en sjättedel av målen (24 mål) det avgörande som ansökan om verkställighet grundades på tidigare varit föremål för en ansökan om verkställighet.