sou · GTB343d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Talan om umgänge och annan kontakt än umgänge mellan barnet och en förälder får föras av en förälder som vill umgås eller ha annan kontakt med sitt barn eller av socialnämnden. Om umgänge eller annan kontakt än um- gänge begärs av någon annan, får talan föras av socialnämnden. Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem, får de avtala om barnets umgänge eller annan kontakt än umgänge med en för- älder som barnet inte bor tillsammans med. Avtalet skall gälla, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det. Avtalet skall godkännas, om det som har överenskommits är till barnets bästa. Paragrafen reglerar domstolens behandling av frågor om umgänge och föräldrars avtal om umgänge. Innehållet i nuvarande första stycket har delats upp och finns i förslagets första och andra stycke. tillägg har bestämmelserna gjorts tillämpliga även på frågor om annan kontakt än umgänge. Första stycket innehåller bestämmelser om domstolens prövning av frågor om umgänge och annan kontakt än umgänge. För att ytter- ligare betona att det enbart är barnets bästa som skall vara avgörande för hur frågan om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge skall lösas har den övergripande bestämmelsen i 2 a § första stycket ändrats. Motsvarande ändring har gjorts i första stycket. Detta har behandlats i avsnitt 6.2 och 6.3. Vid den riskbedömning som enligt 2 a § skall göras kan domsto- len, även om det allmänt finns en risk för att barnet kan fara illa, ändå komma till uppfattningen att barnet kommer att vara tryggt vid ett umgänge, nämligen om detta utformas på ett visst sätt. En möjlighet kan då vara att umgänget får utövas i närvaro av ett umgängesstöd. Det är dock viktigt att vara klar över att ett umgängesstöd aldrig är en övervakare eller eljest en person som fysiskt kan antas kunna för- hindra övergrepp, bortförande eller andra kränkande handlingar. Ett umgängesstöd fyller en funktion bara i de fall då redan närvaron av en utomstående person – egentligen oberoende av vem denne är – med fog kan antas leda till att kränkande handlingar inte förekom- mer. Och så kan naturligtvis vara fallet. Men om man inte kan anta detta är ett umgängesstöd inget alternativ för att undanröja en föreliggande risk. Då krävs något annat arrangemang för att ett umgänge under trygga former skall kunna komma till stånd. Kan domstolen inte finna ett lämpligt arrangemang för att reducera eller minimera risken för att barnet far illa vid umgänge med en för- älder blir konsekvensen att något umgänge inte kan äga rum. Det öppnas en möjlighet för domstolen att besluta om annan kontakt än umgänge, t.ex. kontakt via brev, telefon, e-post och sms. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.6. För att domstolen skall kunna besluta om annan kontakt än umgänge krävs att det finns sär- skilda skäl. Bestämmelsen skall således tillämpas restriktivt. Särskilda skäl innebär att domstolen kan besluta om annan kontakt än um- gänge endast i de fall ett vanligt umgänge i någon egentlig ut- sträckning inte kan komma till stånd. Så kan vara fallet om föräldrar- na bor långt ifrån varandra. Ett annat fall kan vara att en förälders rörelsefrihet är inskränkt till följd av sjukhus- eller fängelsevistelse eller liknande. Ytterligare ett tillämpningsområde är i de fall barnet och föräldern inte har någon kontakt alls eller endast en ringa kontakt. I sådana fall är det inte alltid till barnets bästa att domstolen beslutar om umgänge mellan barnet och den tidigare frånvarande föräldern, utan kan i stället ett beslut om annan kontakt framstå som bäst för barnet. Vid sin prövning av en talan om annan kontakt än umgänge skall domstolen göra en motsvarande prövning som vid en talan om direkt umgänge. Domstolen skall alltså göra en prövning enbart utifrån barnets bästa och utifrån förhållandena i det enskilda fallet bedöma om omständigheterna är sådana att barnets bästa kan främjas av annan kontakt än umgänge. Om exempelvis anledningen till att en förälder inte kan ha ett direkt umgänge med barnet är att föräldern avtjänar ett fängelsestraff för våld eller övergrepp mot barnet kan risken för en skadlig påverkan av barnet vid brev- eller telefonkontakt eller annan liknande kontakt mellan föräldern och barnet vara påtaglig. I sådana fall kan risken för att barnet kan ta skada av kontakten väga så tungt att någon kontakt inte bör komma till stånd. Även under andra omständigheter kan det finnas risk för att barnet påverkas negativt av annan kontakt än umgänge och inte heller i sådana fall skall ett beslut om sådan kontakt fattas. Domstolen måste alltså göra en riskbedömning i samma utsträckning vid prövningen av om annan kontakt än umgänge skall beslutas, som vid direkt umgänge (se 2 a § FB). En dom eller ett beslut om annan kontakt än umgänge är verk- ställbart enligt bestämmelserna i 21–21 a §§ och 21 kap. Ett beslut om verkställighet kan förenas endast med vite. I andra stycket behandlas frågan om vem som får föra talan om umgänge och annan kontakt än umgänge. Det har införts en möjlig- het för socialnämnden att väcka talan om umgänge och annan kon- takt än umgänge mellan barnet och barnets förälder. Det har också införts en möjlighet för socialnämnden att väcka talan om annan kontakt än umgänge mellan ett barn och någon annan person än bar- nets förälder. har socialnämnden endast haft möjlighet att väcka talan om umgänge mellan barnet och någon annan person än barnets förälder. Ändringen i bestämmelsen har behandlats i av- snitt 6.4–6.6. kan väcka talan om umgänge mellan barnet och barnets förälder i de fall nämnden, efter en utredning i frågan, finner att ett umgänge med hänsyn till barnets bästa behöver begränsas på något sätt eller helt upphöra. Det kan också vara så att nämnden gör den bedömningen att ett av domstolen förordnat umgängesstöd inte längre behöver medverka eller inte behöver medverka i den om- fattning som domstolens avgörande föreskriver. Innan det kan bli aktuellt för socialnämnden att väcka talan i frågan, bör nämnden verka för att föräldrarna enas om t.ex. att ett umgängesstöds uppdrag skall avslutas. I andra fall är det inte lämpligt med en samförstånds- lösning och i sådana fall bör socialnämnden verka för att umgänges- föräldern själv tar sitt ansvar och låter hänsynen till barnet avgöra hur och när umgänge skall ske. Gör inte umgängesföräldern detta, bör socialnämnden verka för att barnets andra förälder väcker talan i umgängesfrågan. Om ingen av föräldrarna agerar bör socialnämn- den göra en prövning av om den själv skall väcka talan i umgänges- frågan, t.ex. angående villkoren för umgängets utövande. En samman- vägning av vad som ur ett barnperspektiv är bäst för barnet måste alltid ske. Vad som sagts gäller även frågor om annan kontakt än umgänge. har också getts möjlighet att väcka talan om annan kontakt än umgänge mellan ett barn och någon annan person än bar- nets förälder. Även i dessa fall har socialnämnden att i första hand verka för att en överenskommelse i frågan nås. Bestämmelsen i tredje stycket om föräldrars möjlighet att träffa av- tal om umgänge motsvarar nuvarande andra stycket med det tillägget att bestämmelsen har utsträckts till att gälla även frågor om annan kontakt än umgänge. I samband med att rätten beslutar om umgänge mellan ett barn och en förälder som barnet inte bor tillsammans med, får rätten, om barnet har be- hov av det, förordna att det vid umgänget skall medverka en person som utses av socialnämnden eller annan lämplig person (umgängesstöd). Rätten får också förordna om annan lämplig åtgärd om barnet har behov av det. Rätten får förordna om sådana åtgärder som avses i första stycket och som socialnämnden skall medverka till endast om nämnden förklarar att den kan åta sig uppdraget. Sedan rätten har beslutat om en åtgärd som socialnämnden skall med- verka till, skall nämnden verka för att åtgärden kommer till stånd. Social- nämndens beslut i frågan får inte överklagas. Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 6.4. Enligt första stycket får domstolen, om barnet har behov av det, förordna att det vid umgänget mellan barnet och en förälder skall medverka en person som utses av socialnämnden eller annan lämplig person. Detta är i och för sig ingen nyhet, eftersom domstolen har denna möjlighet. Det nya är att det nu införs en skyldig- het för domstolen att låta socialnämnden yttra sig i frågan (se para- grafens andra stycke). Den person som utses kallas enligt gällande ordning för kontaktperson. För att skilja mellan personer som utses av socialnämnden efter förordnande av domstol och personer som utses av socialnämnden i andra fall skall de förstnämnda kallas umgängesstöd. Vid prövningen av frågan om umgängesstöd skall förordnas måste domstolen alltid göra en bedömning av om det enskilda barnet verk- ligen har behov av att ett umgängesstöd medverkar på något sätt vid umgänget. Denna prövning av om behov finns måste avse såväl ända- målet med umgängesstödet som formen för umgängesstödets med- verkan. Barnet kan ha behov av att ett umgängesstöd medverkar när föräldrarnas konfliktnivå är på den nivån att det behövs ett um- gängesstöd vid hämtning och lämning av barnet, för att barnet skall slippa uppleva konfrontationer mellan föräldrarna. Barnet kan också ha behov av att ett umgängesstöd är närvarande under umgänget om barnet av någon anledning känner en oro över umgänget. Denna oro kan t.ex. vara ett resultat av att något umgänge inte skett men också bottna i att den förälder som bar- net bor hos känner en oro – befogad eller inte – över att umgänge kommer till stånd (se t.ex. NJA 1995 s. 727). Det kan därför i vissa fall finnas behov av att ett umgängesstöd i vart fall inledningsvis medverkar vid umgänget för att skapa trygghet för barnet och där- med undanröja dess oro. Ytterligare fall då barnet kan ha behov av att ett umgängesstöd är närvarande under umgänget kan vara att um- gängesförälderns omsorgsförmåga är bristande eller att det finns risk för det. Domstolen får dock inte förordna om umgängesstöd endast av den anledningen att umgängesföräldern i sig behöver stöd, utan ett sådant behov får lösas av socialnämnden med stöd av bestäm- melserna om kontaktperson i 3 kap. 6 § SoL. I sammanhanget är det viktigt att stryka under att ett umgängesstöd inte är en övervakare eller på annat sätt en person som rent fysiskt kan förväntas kunna hindra ett bortförande eller någon annan kränkande handling. Om barnet inte kan antas vara tryggt om inte något sådant skydd erbjuds, är umgängesstöd inte något alternativ. I regel torde då inte återstå annat än att inte förordna om umgänge. Det är viktigt att domstolen tydligt redovisar sina överväganden i frågan på grund av att socialnämnden skall ha möjlighet att utse rätt person för uppdraget. Finns inte tydliga överväganden i domen finns också en risk för att socialnämnden inte har möjlighet att engagera ett umgängesstöd med hänsyn till att uppdraget är oklart. Enligt bestämmelsen får domstolen också förordna om annan lämplig åtgärd om barnet har behov av det. kan vara att umgänge skall ske t.ex. på en öppen förskola eller s.k. pappis. Med pappis avses en verksamhet som inriktar sig på att få igång ett fungerande umgänge mellan barnet och pappan. Vad som sagts ovan om umgängesstöd gäller också frågor om andra lämpliga åtgärder. Enligt andra stycket får domstolen förordna om ett umgängesstöd som skall utses av socialnämnden eller annan lämplig åtgärd som socialnämnden skall medverka till endast om nämnden förklarar att den kan åta sig uppdraget. Detta innebär att domstolen måste begära in ett yttrande från socialnämnden innan domstolen förordnar om någon åtgärd. skall i sitt yttrande redovisa om den har möjlighet att ställa upp med ett umgängesstöd eller medverka till en annan åtgärd på det sätt och under de tider som domstolen har för avsikt att besluta om. i sitt yttrande angett t.ex. att den inte har möjlighet att utse ett umgängesstöd över huvud taget eller endast i begränsad omfattning, måste domstolen utgå ifrån detta i sin bedömning av frågan om umgänge. Detta kan leda till att domstolen beslutar att något umgänge inte kan äga rum. I en sådan situation kan i stället möjligheten att besluta om annan kontakt än umgänge övervägas. Tredje stycket behandlar socialnämndens formella hantering av frå- gan om umgängesstöd och annan lämplig åtgärd. Domstolen kan inte ålägga socialnämnden att utse ett umgängesstöd eller medverka till annan åtgärd, men socialnämnden är enligt bestämmelsen skyldig att, efter domstolens beslut i frågan, verka för att en av domstolen beslu- tad åtgärd kommer till stånd. Den prövning socialnämnden skall göra i ärendet omfattar endast frågan om nämnden har möjlighet att utse en person som åtar sig det uppdrag som domstolen har beslutat om eller att medverka till annan åtgärd som har beslutats. skall således vid behandlingen av frågan om t.ex. utseende av ett um- gängesstöd utgå från att umgänge skall äga rum i den utsträckning och på det sätt som domstolen har beslutat och att detta är i överens- stämmelse med barnets bästa. Det ankommer sålunda inte på nämn- den att göra en egen bedömning av lämpligheten av det beslutade umgänget och låta en sådan bedömning inverka på frågan om utseen- de av umgängesstöd. skall ta upp en fråga om um- gängesstöd eller annan åtgärd på eget initiativ och i det ärendet blir barnet part. Föräldrarnas inställning till att ett umgängesstöd skall medverka vid umgänget saknar betydelse. Däremot kan föräldrar- nas inställning ha betydelse i frågan om vem som skall utses till um- gängesstöd. Det är viktigt att den person som socialnämnden utser som umgängesstöd så långt det är möjligt har båda föräldrarnas och särskilt barnets förtroende. beslut i frågan om um- gängesstöd eller annan lämplig åtgärd kan inte överklagas. Frågor om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge tas upp av rätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Sådana frågor kan tas upp även i samband med äktenskapsmål. Om det inte finns någon behörig domstol, tas frågorna upp av . Frågor om vårdnad som avses i 4, 5, 7, 8 och 10 §§ samt 10 b § andra stycket samt frågor om boende, umgänge och annan kontakt än umgänge handläggs i den ordning som är föreskriven för tvistemål. Frågan om fördelning av resekostnader enligt 15 b § skall anses som en del av frågan om umgänge. Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem och är föräldrarna överens i saken, får de väcka talan genom gemen- sam ansökan. Övriga frågor om vårdnad handläggs i den ordning som gäller för dom- stolsärenden. I mål om vårdnad och boende kan underhållsbidrag för barnet yrkas utan stämning. Mål och ärenden om vårdnad, boende, umgänge och annan kontakt än umgänge skall i tingsrätt och hovrätt, om det inte möter hinder, handläggas av lagfarna domare som särskilt har utsetts av domstolen att handlägga så- dana mål och ärenden. Detsamma skall gälla i fråga om nämndemän som anlitas för tjänstgöring i sådana mål och ärenden. I paragrafen finns processuella bestämmelser. Följdändringar har gjorts i första och andra styckena med hänsyn till att domstolarna skall kunna besluta om annan kontakt än umgänge (se 15 a §). Femte stycket är nytt och har behandlats i avsnitt 11.9. De domare som handlägger mål och ärenden om vårdnad, boende, umgänge och annan kontakt än umgänge skall vara särskilt utsedda av domstolen. Bestämmelsen är tillämplig i både tingsrätt och hovrätt och omfattar såväl lagfarna domare som nämndemän. Genom att handläggningen av dessa mål och ärenden koncentreras till vissa domare kommer kompetensen och erfarenheten hos dessa domare att öka. Möjlighe- ten att låta ett mål eller ärende om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge handläggas av annan domare än den som särskilt utsetts är avsedd att användas restriktivt, i fall där det inte är praktiskt möjligt för den domaren att själv handlägga målet eller ärendet, t.ex. vid sjukdom. Föräldrar kan enligt 5 kap. 3 § socialtjänstlagen (2001:453) få hjälp att träffa avtal om vårdnad, boende, umgänge och annan kontakt än umgänge. i den kommun där barnet är folkbokfört prövar om ett avtal mellan föräldrarna enligt 6 §, 14 a § andra stycket eller 15 a § tredje stycket skall godkännas. Vid sin prövning av föräldrarnas avtal skall socialnämnden se till att frågor om vårdnad, boende, umgänge och annan kontakt än umgänge blir tillbörligt utredda. Utan hinder av sekretess enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100) är en annan socialnämnd som har till- gång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning skyldig att lämna sådana upplysningar på begäran av den socialnämnd som skall pröva avtalet. beslut enligt andra stycket får inte överklagas. Paragrafen innehåller bestämmelser om förfarandet vid föräldrars av- tal om vårdnad m.m. och vid socialnämndens prövning av sådana av- tal. Genom ett tillägg i första och tredje styckena har bestämmelserna gjorts tillämpliga även på frågor om annan kontakt än umgänge. Som en följd av att föräldrars möjlighet att träffa avtal om umgänge och annan kontakt än umgänge numera regleras i 15 a § tredje stycket har hänvisningen i andra stycket ändrats. Föräldrar kan enligt 5 kap. 3 § socialtjänstlagen (2001:453) genom samarbetssamtal få hjälp att nå enighet i frågor om vårdnad, boende, umgänge och annan kontakt än umgänge. I mål om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att i barnets intresse anordna samarbetssamtal i syfte att nå enighet mellan för- äldrarna. Om rätten lämnar uppdrag enligt andra stycket, kan den förklara att målet skall vila . Detsamma gäller om samarbetssamtal redan har inletts och fortsatta samtal kan antas vara till nytta. Om det finns särskilda skäl, kan rätten förlänga den utsatta tiden. Paragrafen innehåller bestämmelser om samarbetssamtal. Genom ett tillägg i första och andra styckena har bestämmelserna gjorts tillämp- liga även på frågor om annan kontakt än umgänge. Rätten skall, om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och andra omständigheter, verka för att föräldrarna når fram till en sam- förståndslösning som är i enlighet med barnets bästa. Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 11.1.1. Domstolens an- svar för att parterna i möjlig och lämplig mån når en samförstånds- lösning betonas. Bestämmelsen innehåller en presumtion, som inne- bär att domstolen som huvudregel skall ta upp frågan om en samför- ståndslösning. Domstolen får aldrig verka för att en samförstånds- lösning ingås till varje pris. Om den ena föräldern har gjort sig skyldig till våld eller annat övergrepp mot den andra föräldern, bar- net eller något syskon till barnet finns det i regel inte några förut- sättningar för en samförståndslösning. Det finns också andra skäl som kan medföra att det inte är lämpligt att försöka få föräldrarna att enas i frågorna rörande barnet. Det är barnet och barnets bästa som skall stå i fokus. Domstolen får således inte medverka till sam- förståndslösningar som handlar om rättvisa mellan föräldrarna eller andra lösningar som domstolen inte anser har barnet i fokus. Det kan dock från barnets utgångspunkter finnas ett egenvärde i att upp- nå samförståndslösningar därigenom att barnet kan få lugn och ro i sin tillvaro, slippa att bli ett slagträ i konflikter mellan föräldrarna, få en bra kontakt med båda föräldrarna etc. Det är dock bara barnets bästa som är av betydelse i detta sammanhang. Om det är lämpligt att särskild medling äger rum, får rätten uppdra åt lämplig person att försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning som är i enlighet med barnets bästa. Rätten kan lämna den som får uppdrag närmare anvisningar om vad han eller hon skall iaktta vid uppdragets fullgörande. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid som rätten bestämmer lämna denna en redogörelse för de åtgärder som har vid- tagits. Tiden får inte sättas längre än . Rätten får dock förlänga tiden, om det finns förutsättningar för att föräldrarna kommer överens. Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 11.1.2. Domstolen skall i första hand själv försöka ena föräldrarna (se 18 a §). Lyckas inte detta får domstolen, om bedömningen görs att det trots domstolens försök kan finnas utrymme för en överenskom- melse, förordna om medlare. Att beakta vid den bedömningen är att en medlare oftast har möjlighet att gå längre i sina medlingsförsök än vad domstolen kan. Om domstolen anser att det inte är lämpligt att gå vidare med ytterligare försök att få föräldrarna att enas skall uppdrag om medling inte lämnas. En bedömning måste göras från fall till fall. Ett förordnande om medling förutsätter i och för sig inte samtycke från föräldrarnas sida. Vid lämplighetsbedömningen måste dock beaktas att det kan vara svårt för en medlare att utföra sitt uppdrag om en förälder direkt motsätter sig att medlare förordnas. Hur medlarens arbete skall bedrivas får medlaren, i samråd med domstolen, bedöma från fall till fall. Domstolen kan dock lämna medlaren närmare anvisningar om hur uppdraget skall fullgöras. Med- laren skall aktivt verka för att samförstånd nås som bar- nets bästa alltid skall stå i fokus vid medlingen. Ett led i att finna en samförståndslösning mellan föräldrarna kan vara att medlaren, om t.ex. umgänge mellan förälder och barn inte kommit till stånd , försöker få igång ett försöksumgänge , för att det skall bli möjligt att göra en utvärdering av um- gänget. Det är viktigt att medlaren, tillsammans med föräldrarna och om möjligt barnet, noga överväger både tid och plats för ett umgänge. Ett annat viktigt led kan vara att föräldrar och barn under en när- mare bestämd period får pröva på ett boende eller ett på visst sätt utformat umgänge. Medlarens uppdrag skall som regel vara avslutat . Domstolen får, efter framställan från medlaren, besluta om en kortare förlängning av tiden. En sådan förlängning får meddelas om den be- dömningen görs att det finns goda förutsättningar att föräldrarna inom når en samförståndslösning. I samband med att medlarens uppdrag avslutas skall han eller hon lämna en redogörelse till domstolen för de åtgärder som han eller hon har vidtagit. När det gäller frågan om vem som bör kunna komma ifråga för medlingsuppdrag måste, mot bakgrund av målens karaktär, personen ha förmåga att sätta barnets bästa i främsta rummet. Vidare måste personen ha förmåga att kunna hantera en känslig situation och också kunna vinna förtroende hos föräldrarna. Dessutom krävs att perso- nen har kunskap om den familjerättsliga lagstiftningen. I vissa mål kan det vara lämpligt att förordna domare eller advokater med er- farenhet av mål om vårdnad m.m. som medlare. De personer som tidigare förordnades som medlare i verkställighetsmål i länsrätten, familjerättssekreterare och socialkonsulenter vid läns- styrelserna, kan också komma ifråga. När det gäller familjerätts- sekreterare är det dock viktigt att det inte finns risk för en jävs- situation med hänsyn till om det har gjorts en vårdnadsut- redning avseende föräldrarna och barnet eller om det skulle bli aktu- ellt med en vårdnadsutredning i det aktuella målet. Beslutet att förordna medlare kan inte överklagas särskilt. En medlare som har förordnats enligt 18 b § har rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget har krävt. Kostnaderna för utförande av uppdraget betalas av allmänna medel. Frågan om ersättning prövas av rätten. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 11.1.2, är ny. Enligt bestäm- melsen har medlaren rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg. Ersättningen till medlaren betalas av allmänna medel och utan någon återbetalningsskyldighet för föräldrarna. Domstolen prö- var ersättningsfrågan. Domstolens beslut om ersättning till medlaren kan, i motsats till beslut om förordnande av medlare, överklagas sär- skilt (se 20 kap. 11 §).