sou · GTB343d3 · 2006-01-01 00:00:00 — En sådan förändring av barnets vistelseort kan givetvis ha stor betydelse för barnets för- hållanden, bl.a. när det gäller möjligheterna till umgänge med den andra föräldern. JO ifrågasätter om inte en vårdnadshavares val av en förskola som är belägen på ett sådant avstånd från bosättnings- kommunen som i förevarande fall, bör anses vara av så ingripande betydelse för barnet att det är fråga om ett sådant normal- fall som får anses innefattas i begreppet daglig omsorg. Det skulle därmed enligt huvudregeln i 6 kap. 13 § FB krävas ett beslut av vårdnadshavarna gemensamt (JO:s beslut , dnr 3285–2000). Enligt JO kan alltså avståndet vara en sådan omständighet som gör att beslutet faller utanför vad som anses vara daglig omsorg. I departementspromemorian Ds 1999:57 uttalas att även när det gäller val av barnomsorg med någon särskild – t.ex. religiös eller pedago- gisk – inriktning är det tveksamt om det kan anses ingå i den dag- liga omsorgen (s. 79). Beträffande barns deltagande i förskoleklass, se nedan under Skolgång. Om föräldrarna har gemensam vårdnad om barnet kan domstolen besluta att barnet skall bo hos den ena av föräldrarna. Även om beslutet avser vem av föräldrarna som barnet skall bo hos och inte var barnet skall bo, anses inte boföräldern ha rätt att flytta med barnet om den andra vårdnadshavaren motsätter sig detta. Den förälder med gemensam vårdnad om ett barn som utan beaktansvärt skäl bortför barnet kan dömas för egen- mäktighet med barn (7 kap. 4 § BrB). I övrigt drabbas emellertid knappast en förälder, som mot den andras vilja flyttar med barnet inom landet, av någon rättslig påföljd. Har ett barn blivit olovligen bortfört eller kvarhållet, kan det dock bli aktuellt med åtgärder enligt reglerna i 21 kap. FB för att återföra barnet. En förälder som utan godtagbara skäl flyttar långt bort med barnet kan riskera att få stå för en större del av resekostnaderna vid umgänge. I RH 2000:16 ansågs dock den omständigheten att en av föräldrarna flyttat utan att samråda med den andra sakna betydelse vid bedömningen av om resekostnaderna skulle fördelas på ett annat sätt än efter den ekonomiska förmågan. En fråga som hör samman med barnets boende är folkbokföringen. fattar beslut om folkbokföringen och beslutet kan en- dast överklagas gemensamt av föräldrarna, om de har gemensam vårdnad. Frågan om folkbokföring behandlas närmare i avsnitt 7.6. Beslut om barnets skolgång är så ingripande att det inte kan hän- föras till den dagliga omsorgen. Den ena föräldern får därför som regel inte ensam bestämma om detta. Föräldrars oenighet i denna fråga får dock inte leda till att barnet inte blir skolplacerat. I råder skolplikt. Enligt 4 kap. 5 § skollagen (1985:1100) skall barnets hemkommun (folkbokföringskommun) sörja för att utbildning kommer till stånd för var och en som enligt lagen har rätt och skyldighet att gå i . Vid fördelningen av elever på olika skolor skall kommunen bl.a. beakta vårdnadshavares önske- mål om att deras barn skall tas emot i en viss skola (4 kap. 6 § tredje stycket skollagen). Huvudregeln är alltså att hemkommunen skall svara för barnets utbildning. Men det finns undantag från denna regel. I 4 kap. 8 § skollagen stadgas att en kommun i sin grundskola även skall ta emot en elev för vars grundskoleutbildning kommunen inte är skyldig att sörja, om eleven med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att få gå i den kommunens grund- skola. Om sådana särskilda skäl föreligger kan kommunen ta emot en elev även mot en vårdnadshavares vilja. Enligt 4 kap. 8 a § skol- lagen har en kommun också rätt att, efter önskemål av vårdnads- havare, i sin grundskola ta emot elev från en annan kommun. Den mottagande kommunen har rätt till ersättning för sina kostnader för elevens utbildning från barnets hemkommun. På grund av skolplikten blir frågor om barnets skolgång aktuella först om någon av vårdnadshavarna vill att barnet skall gå i en annan skola än den som erbjuds av barnets hemkommun. JO har utrett ett flertal ärenden som rört skolors agerade i fall där vårdnadshavare varit oeniga om barns skolgång. Enligt JO måste skolan känna till och kunna belägga de förhållanden som motiverar att barnet skall tas emot i skolan. Det innebär bl.a. att en skola måste kontrollera uppgifterna i folkbokföringen om vem eller vilka som är vårdnadshavare för barnet och klarlägga dennes eller deras in- ställning till inskrivning i en viss skola. (JO:s ämbetsberättelse 2001/02 s. 397 och JO:s beslut , dnr 372–2001). Även när det gäller placering enligt 4 kap. 8 § skollagen krävs, enligt JO, självfallet att skolan har kännedom om de närmare omständigheterna i ärendet. En annan sak är att det är kommunen som självständigt har att ta ställning till om det i en uppkommen situation föreligger sådana särskilda skäl som kan föranleda en placering med stöd av denna bestämmelse (JO:s ämbetsberättelse 2002/03 s. 362 och JO:s beslut , dnr 2996–2002 och 4441–2003). Ett ärende rörde tre barn som var folkbokförda i . Mam- man flyttade med barnen till och barnen skrevs – mot pappans vilja – in i en skola i . I beslutet anmärker JO föl- jande: Om det i ett visst fall föreligger sådana särskilda skäl som kan föranleda en placering med stöd av 4 kap. 8 § skollagen är en sådan bedömningsfråga som JO i princip inte uttalar sig om. kan diskuteras är emellertid om det har förelegat en sådan situation att det över huvud taget har funnits förutsättningar för att tillämpa 4 kap. 8 § skollagen. Som sådana särskilda skäl som åsyftas i bestäm- melsen räknas bl.a. mobbning och andra allvarliga konfliktsituatio- ner. Andra exempel på särskilda skäl kan vara att ett barn är familje- hemsplacerat i en annan kommun än hemkommunen. Det framstår, enligt JO, under alla förhållanden som märkligt om huvudprincipen att vårdnadshavare skall vara överens om barnets bosättning och skolgång skulle kunna kringgås och sättas ur spel genom en sådan tillämpning av 4 kap. 8 § skollagen som det här varit fråga om. I praktiken skulle detta inte sällan kunna innebära att skolan, som förväntas hålla sig neutral till eventuella vårdnadstvister mellan barns föräldrar, tvärtom blir inblandade i tvisten på ett otillbörligt sätt genom att medverka till att en vårdnadshavare genom sitt agerande kan framtvinga en skolplacering mot den andra vårdnadshavarens vilja. Ytterst är detta en fråga om var barnet skall bo och det är något som, om vårdnadshavarna inte är överens, skall avgöras av domstol. Rättsläget synes, enligt JO, inte helt klart och ingen kritik riktas därför mot skolledningen i den anmälda skolan (JO:s beslut , dnr 3281–2002. Se också JO:s beslut , dnr 3117–2002). Den sexårsverksamhet som tidigare bedrevs inom ramen för för- skolan bildade en ny skolform inom det offent- liga skolväsendet för barn och ungdomar som fick benämningen förskoleklass. När det gäller placering av elever i förskoleklass är såväl som JO av den meningen att beslutet är av så in- gripande betydelse för barnet att ett gemensamt beslut av vårdnads- havarna krävs. Skälet härtill är att förskoleklassen är en skolform och att val av skola i förskoleklassen ofta styr valet av grundskola. Den omständigheten att förskoleklassen, till skillnad från , inte är obligatorisk ändrar inte detta ställningstagande (beslut , dnr 51–2002:3774 samt JO:s beslut , dnr 3180–2002 och , dnr 2160–2002). Som tidigare nämnts togs frågan om barns och ungdomars rätt till psykiatrisk vård och behandling upp av Kommittén mot barnmiss- handel. Kommittén menade att barnets intresse av att få vård och behandling generellt sett borde väga tyngre än vårdnadshavarens rätt att besluta i dessa fall (SOU 2001:72 s. 269). Fråga om skyldighet att inhämta vårdnadshavares samtycke innan psykiatrisk behandling av ett minderårigt barn inleds har prövats av JO. När det gäller åtgärder inom hälso- och sjukvården måste det, enligt JO, i många fall anses tillräckligt att samråd sker med den ena vårdnadshavaren. Man får utgå från att den vårdnads- havare som initierar vårdkontakten informerar den andra vårdnads- havaren. Samråd med den andra vårdnadshavaren skall dock som regel ske om det finns någon särskild anledning att misstänka att denne inte samtycker till behandlingen eller om det är fråga om åt- gärder av ingripande beskaffenhet för barnets framtid. I det aktuella fallet hade i remissen till barnpsykiatrin angetts att misstanke förelåg om kvinnomisshandel, barnmisshandel och sexuella över- grepp. Frågan om psykiatrisk behandling torde, enligt JO, i ett sådant fall få anses vara av ingripande betydelse för barnets framtid. Endast om barnets bästa uppenbarligen kräver det, t.ex. på grund av att situationen är akut, kan hälso- och sjukvårdspersonalen underlåta att inhämta samtycke från den andra vårdnadshavaren. En särskild omständighet var dessutom att det var barnets pappa som misstänk- tes för misshandeln. Oavsett om det fanns grund för dessa miss- tankar eller ej kan man, enligt JO, med fog ifrågasätta om hälso- och sjukvårdspersonalen av det skälet kunnat underlåta att efter- höra hans inställning. Det fanns sålunda anledning för personalen att misstänka dels att det förelåg en intressekonflikt mellan barnets mamma och barnets pappa, dels att pappan kunde ha synpunkter på vilka insatser som skulle vidtas inom hälso- och sjukvården. Enligt JO:s mening var detta en sådan situation där personalen borde ha kontaktat pappan för att efterhöra hans inställning till planerade insatser (JO:s ämbetsberättelse 2003/04 s. 314). Kan föräldrarna inte komma överens i frågor som rör barnets per- sonliga förhållanden och finns det en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas, kan det ytterst bli aktuellt för social- nämnden att besluta om åtgärder med stöd av LVU eller väcka talan om ändring i vårdnaden enligt 6 kap. 7 § FB. Enligt 7 § passlagen (1978:302) skall en passansökan avslås om bar- nets vårdnadshavare inte lämnat medgivande till att pass utfärdas. Enligt bestämmelsen finns dock en möjlighet att göra undantag från denna ordning, om det föreligger synnerliga skäl. Synnerliga skäl kan enligt förarbetena anses föreligga t.ex. om en av föräldrarna vistas i annat land och det är uppenbart att dennes medgivande annars skulle ha lämnats. Det betonades att om det står klart för passmyndigheten att en vårdnadshavare direkt motsätter sig att pass utfärdas för bar- net, bör det endast under helt speciella omständigheter komma i fråga att pass ändå utfärdas (prop. 1977/78:156 s. 43 f.). Inom har frågan övervägts om utfärdande av pass till barn . I en departementspromemoria (Ds 2004:8) föreslås att det skall krävas särskilda skäl – inte som synnerliga skäl – för att ett pass skall kunna utfärdas när en vård- nadshavare motsätter sig att pass utfärdas till ett barn. Motsvarande skall gälla om en vårdnadshavare begär att den underåriges pass skall återkallas. I promemorian anförs att utgångspunkten självfallet är att grundregeln i om gemensamma beslut vid gemen- sam vårdnad skall tillämpas i fråga om pass till underårig även i fram- tiden. I undantagsfall kan det dock finnas skäl att utfärda ett sådant pass trots att den ena vårdnadshavaren motsätter sig detta. Det kan bli aktuellt när det klart framgår att passfrågan endast utnyttjas som verktyg i vårdnadshavarnas interna konflikt. Vid sådant förhållande och då det är fråga om en kortare utlandsresa med familjen eller exempelvis barnets skolklass, kan särskilda skäl att utfärda pass anses föreligga. – bör, enligt promemorian, noga kon- trollera hur bo- och umgängesfrågan är reglerad innan pass utfär- das. Finns det en konkret risk att barnet olovligen förs ut ur landet, skall pass, enligt förslaget, inte heller utfärdas (s. 67–72 och 80–81). 2.4Automatisk prövning av vårdnads- eller umgänges- frågan Om ett barn står under vårdnad av båda föräldrarna och en av dem dör, skall den andra föräldern ensam ha vårdnaden om barnet (6 kap. 9 § första stycket FB). Den efterlevande föräldern får således automatiskt ensam vårdnaden. Om en förälder, som har gemensam vårdnad om barnet, vid ut- övandet av vårdnaden brister i omsorgen om barnet på ett sätt som medför bestående fara för barnets hälsa eller utveckling – i fortsätt- ningen brister i omsorgen – skall domstolen anförtro vårdnaden åt den andra föräldern ensam. Förutsättningen för detta är dock att inte också denna förälder brister i omsorgen om barnet (6 kap. 7 § andra stycket FB). Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och den föräldern dör eller den föräldern brister i omsorgen om barnet, skall vårdnaden anförtros åt den andra föräldern, eller, om det är lämp- ligare, åt en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare (6 kap. 9 § andra stycket resp. 7 § andra stycket FB). I nämnda situationer anses den förälder som inte är vårdnadshavare ha ett försteg framför andra att få vårdnaden om barnet. När det gäller en vårdnadshavare som brister i omsorgen om sitt barn kan socialnämnden med stöd av LVU ansöka hos länsrätt om vård om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hem- met finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas (2 § LVU). Om barnet genom socialnämndens försorg har placerats i ett annat hem än det egna, skall nämnden i princip arbeta för en återförening av barnet till föräldrarna. Kan emellertid en åter- förening inte komma till stånd trots långvariga och omfattande in- satser från nämndens sida, kan det bli nödvändigt för socialnämnden att hos domstol ansöka om överflyttning av vårdnaden enligt 6 kap. 7 § FB (se vidare om detta i avsnitt 2.5). När det gäller frågor kring vårdnaden om barn i familjer där den ena föräldern gjort sig skyldig till viss form av brottslighet mot den andra föräldern, har sådana frågor tagits upp av lag- utskottet. har avstyrkt motionsyrkanden både om att en för- älder som begått ett grovt våldsbrott mot den andra föräldern auto- matiskt bör fråntas vårdnaden och om att en förälder som gjort sig skyldig till misshandel av den andra föräldern och är dömd för detta brott inte skall kunna komma i fråga som vårdnadshavare. Däremot har lagutskottet inte uteslutit att en ordning med en automatisk prövning av vårdnadsfrågan i fall där den ena föräldern har begått vissa grova brottsliga handlingar mot den andra föräldern, skulle kunna innebära en förstärkning av barnets rätt och främja barnets bästa. Enligt utskottet väcker emellertid förslaget en rad frågor, inte minst av rättslig natur, som behöver bli föremål för en fördjupad analys innan utskottet kan ta definitiv ställning i frågan (bet. 2001/02:LU9 s. 24). På grundval av lagutskottets förslag gjorde ett tillkänna- givande till regeringen om automatisk vårdnadsprövning när den ena föräldern gjort sig skyldig till grov brottslighet mot den andra för- äldern. Enligt borde regeringen utreda om en sådan ord- ning innebär en förstärkning av barnets rätt och främjar barnets bästa. ansåg att frågan borde behandlas vid den kommande utvärderingen av föräldrabalksreform (rskr. 2001/02:146). (SOU 2000:77) tog upp frågan om LVU auto- matiskt borde vara tillämplig till följd av att en förälder dödat den andra föräldern. Enligt utredningen är LVU emellertid en skydds- lag och frågan om lagen är tillämplig måste besvaras utifrån en be- dömning av förhållandena i det enskilda fallet. Utredningen ansåg att det förhållandet att den ena föräldern dödat den andra inte gene- rellt kan utgöra en förutsättning för omhändertagande enligt LVU. Enligt utredningens bedömning bör dock socialnämnden efter en sådan händelse – särskilt om föräldern är frihetsberövad och därför inte aktivt kan bevaka barnets intressen – bedöma om talan skall väckas om att vårdnaden om barnet skall anförtros Utredningen hänvisade här till hovrättsfallet RH 1990:127. I det rättsfallet hade en man berövat sin hustru livet och för detta dömts till ett långvarigt fängelsestraff. Hovrätten anför- trodde vårdnaden om makarnas två barn åt en särskilt förordnad vårdnadshavare med stöd av bestämmelsen i 6 kap. 7 § FB, dvs. på grund av att föräldern ansågs brista i omsorgen om barnen. Enligt hovrätten innebar mannens gärning att barnen förlorade sin mamma och sitt hem och att mannen hade satt sig ur stånd att ta hand om barnen . Hovrätten fann mot bakgrund av bestäm- melserna om en vårdnadshavares grundläggande skyldigheter att mannen härigenom hade brustit i omsorgen om barnen. Enligt hov- rätten framgick det av de i målet hörda barnpsykologernas uppgif- ter att bristerna i omsorgen innebar bestående fara för barnens psykiska hälsa och utveckling. 2.5Talerätt om överflyttning av vårdnaden Reglerna om talerätt i mål om vårdnad bygger på uppfattningen att vårdnaden är en rättighet och en skyldighet för föräldrarna. Därför är det normalt bara föräldrarna som är parter och har talerätt i dessa mål. I vissa mål om vårdnad har emellertid socialnämnden talerätt. Det gäller bl.a. när en förälder brister i omsorgen om barnet (6 kap. 7 § FB) och, under vissa förutsättningar, när barnet är placerat i annat enskilt hem än föräldrahemmet (6 kap. 8 § FB). Om en ensam vårdnadshavare dör skall socialnämnden anmäla till domstol att bar- net står utan vårdnadshavare. När det gäller en vårdnadshavare som brister i omsorgen om sitt barn kan socialnämnden med stöd av LVU ansöka hos länsrätt om vård om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hem- met finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas (2 § LVU). Om barnet genom socialnämndens försorg har placerats i ett annat hem än det egna, skall nämnden i princip arbeta för en återförening av barnet till föräldrarna. Kan emellertid en åter- förening inte komma till stånd trots långvariga och omfattande in- satser från nämndens sida, kan det bli nödvändigt för socialnämnden att hos domstol ansöka om överflyttning av vårdnaden enligt 6 kap. 7 § FB. Det är i och för sig inte nödvändigt att ett beslut om vård enligt LVU har meddelats för att socialnämnden skall kunna ansöka om vårdnadsöverflyttning, men enligt förarbetena torde det höra till undantagsfallen att en fråga om att flytta över vårdnaden i dessa fall tas upp utan en föregående placering enligt LVU. I förarbetena har vidare angetts att en överflyttning av vårdnaden inte bör ske annat än om det finns någon annan, lämplig person som är villig att utöva vårdnaden och som barnet har ett så gott förhållande till att barnet självt kan eller rimligen bör acceptera denne som vårdnadshavare. Ett beslut om att skilja en förälder från vårdnaden om ett barn redan när förälderns olämplighet kommer till myndighetens kännedom kan därför i allmänhet meddelas bara om den andra för- äldern är lämplig att ensam ta över ansvaret för barnet. I övriga fall torde det vara nödvändigt att barnet har bott i ett familjehem för att man skall kunna avgöra hur denna placering har utfallit (prop. 1981/82:168 s. 68, bet. 1982/83:LU17 s. 20, rskr. En förälder kan i vissa fall bli fråntagen vårdnaden om sitt barn även om föräldern inte har brustit i omsorgen om barnet. Det gäller om barnet efter en långvarig placering i ett familjehem har rotat sig där. Om det är uppenbart bäst för barnet att det rådande förhållan- det får bestå och att vårdnaden flyttas över till den eller dem som har tagit emot barnet eller någon av dem, skall domstolen, efter ansö- kan av socialnämnden, utse denne eller dessa att utöva vårdnaden om barnet (6 kap. 8 § FB). Bestämmelsens främsta syfte är att förhindra att barn som har rotat sig i ett familjehem blir uppryckta från en miljö där de funnit sig till rätta och känner en större samhörighet och känslomässig förankring än i det tidigare hemmet (prop. 1981/82:168 s. 70). skall socialnämnden, när ett barn har varit placerat i samma familjehem , särskilt överväga om det finns skäl att ansöka om överflyttning av vårdnaden enligt 6 kap. 8 § FB (6 kap. 8 § andra stycket SoL och 13 § fjärde stycket LVU). 2.5.2Socialstyrelsens skrivelse om hand- läggning Om socialnämnden får veta att någon åtgärd behöver vidtas i fråga om vårdnad eller förmynderskap för en underårig, skall den göra framställan eller ansökan om det hos den domstol till vilken ärendet hör (5 kap. 2 § socialtjänstförordningen). till regeringen, som överlämnats till kommittén, påpekas att det i bestämmelsen inte anges vilken socialnämnd som är ansvarig att göra framställan eller ansökan. Enligt har detta i praktiken visat sig leda till osäkerhet om vilken nämnd som skall ansvara för denna uppgift, eftersom flera kommuner kan komma i fråga. Social- styrelsen föreslår att frågan om vilken socialnämnd som är ansvarig regleras. Eftersom dessa bedömningar skall utgå från barnets behov och barnets bästa anser att det naturliga är att det är socialnämnden i barnets vistelsekommun som är ansvarig. Vid vård- nadsöverflyttningar är det i regel placeringskommunen som har bäst kännedom om barnet och därför anser att det i de fallen är den kommunen som bör vara ansvarig. (SOU 2000:77) gav i uppdrag att genomföra en undersökning om vårdnadsöverflyttningar enligt 6 kap. 7–9 §§ FB för barn som bor i familjehem. Undersökningen byggde bl.a. på en totalundersökning av antalet prövningar om vård- nadsöverflyttningar åren 1997–1999. I genomsnitt prövades årligen närmare 50 sådana ärenden (50 barn), vilket kan jämföras med att 2 700 barn var placerade i familjehem . konstaterade att möjligheterna att flytta över vårdnaden till familjehemsföräldrar utnyttjas mycket sällan. Enligt utredningen visar undersökning att vårdnadsöverflyttningar inte används som ett verktyg för att ge barn större trygghet och visshet om var de skall bo , utan sna- rare är ett sätt att bekräfta en rådande situation. Skäl som enligt ut- redningen hade angetts till varför många socialnämnder inte tar ini- tiativ till en överflyttning av vårdnaden är att man är orolig över att de biologiska föräldrarna skall släppa kontakten med sina barn, att man saknar kunskap och erfarenhet av att arbeta med vårdnads- överflyttningar, att man inte vill döma ut vårdnadshavarna eller att vårdnadsöverflyttningar bryter mot traditionen i vården. Utred- ningen föreslog i betänkandet att det skulle framgå av både SoL och LVU att socialnämnden skall bedöma om det finns skäl att ansöka om vårdnadsöverflyttning enligt 6 kap. FB. infördes, som nämnts, nya bestämmelser i och LVU, som innebär att socialnämnden, när ett barn har varit placerat i samma familjehem , särskilt skall överväga om det finns skäl att ansöka om överflyttning av vårdnaden enligt 6 kap. 8 § FB (6 kap. 8 § andra stycket SoL och 13 § fjärde stycket LVU). De skäl som hade redovisats av angående varför ansökningar om överflyttning av vårdnaden förekommer i så liten ut- sträckning ansågs av regering och riksdag inte vara tillräckligt starka ur ett barnperspektiv. Genom en överflyttning av vårdnaden ansågs bättre möjligheter skapas för kontinuitet och trygghet i vården. Det uttalades också att noga bör väga skäl för och emot och noga motivera och dokumentera det ställningstagande man kom- mer fram till. Det ansågs vara av vikt att alltid beakta hur barnets umgänge med de biologiska föräldrarna har sett ut och hur det fungerat. Det betonades särskilt att det är det enskilda barnets bästa som skall vara avgörande (prop. 2002/03:53, bet. SoU15, rskr. 2.5.4Ett beslut av JO Ett i massmedierna uppmärksammat fall gäller en då treårig flicka, vars pappa hade dömts för mord på flickans mamma till fängelse . Föräldrarna hade före dödsfallet haft gemensam vårdnad om flickan. placerade flickan med pappans samtycke i ett familjehem utanför släktingnätverket. I anmälningar till JO klagade bl.a. flickans moster på att socialnämnden inte hade placerat flickan hos släktingar på mammans sida.