sou · GTB3101 · 2006-01-01 00:00:00 — För att arbetslagen skall ha den ämneskompetens som behövs kan det finnas behov av att komplettera lärarnas ämneskompetenser. Utvecklingen av lärarnas kompetens att verka inom de mål- och resultatstyrda systemet bör inte i första hand bedrivas i form av enskilda kurser. Det sker i stället bäst genom ett planerat och fortlöpande arbete med att utveckla kompetensen lokalt. Arbets- lagets behov av utveckling och kompetens bör stå i centrum för dessa insatser, som kan bygga på nätverk och andra former för erfarenhetsutbyte. Dagens lärarutbildning är en konsekvens av olika översyner och utvärderingar av lärarutbildningen som genomfördes under 1990- talet. utbildningsutskott anförde angående budgetpro- positionen (prop. 1996/97:1) att en parlamentarisk utred- ning borde tillkallas för att komma med förslag till en förnyelse av lärarutbildningen (bet. 1996/97:UbU1). Uttalandet resulterade i tillsättandet av . Bakgrunden var bl.a. att mål och styrning av skolan hade förändrats. Lärarna förväntades själva utveckla nya sätt att organisera och leda arbetet i skolan. Den förändrade lärarrollen krävde enligt regeringen ett ledarskap med professionella kunskaper om hela verksamheten där läraren måste kunna ta ansvar för såväl övergripande som ämnesspecifika mål. Läraren måste således vara både generalist och specialist. Kommittén lämnade förslag till en omfattande och genomgrip- ande förnyelse av lärarutbildningen som bl.a. innebar att staten skulle styra utbildningen med tydliga och utvärderingsbara mål (SOU 1999:63). Kommittén betonade lärarutbildningens tre upp- drag – att vara en högskoleutbildning, en yrkesutbildning och ett medel för statens styrning av skolan – samt att lärarutbildningen är hela högskolans angelägenhet. Bland mycket annat underströk kommittén vikten av att lärarutbildningen blir mer flexibel för att bättre kunna svara mot de behov som genereras av en målstyrd skola i ett samhälle i allt snabbare förändring. Den lärarutbildning som blev konsekvensen av be- handling av regeringens proposition En förnyad lärarutbildning (prop. 1999/2000:135) innebär att tidigare lärarexamina ersatts med en. Utbildningen består av tre integrerade utbildningsområden – ett allmänt utbildningsområde (AUO) om 60 poäng med de lärar- gemensamma momenten, ett utbildningsområde med en eller flera inriktningar om minst 40 poäng mot ämne eller ämnesområde och ett utbildningsområde med specialisering om minst 20 poäng som kan innebära fördjupningar eller breddning. De som har inhämtat ämneskompetensen på annat sätt har möjlighet att läsa AUO och därefter få lärarexamen. En lärarexamen kan omfatta 120, 140, 160, 180, 200 eller 220 poäng beroende på inriktning och antal ämnen eller ämnesområden. Styrningen av lärarutbildningen sker genom examensordningen som är en bilaga till högskoleförordningen (1993:100). Där framgår målen och villkoren för lärarexamen. Utbildningens närmare inne- håll och uppläggning i fråga om kurser, program och studieorga- nisation i övrigt bestäms av varje lärosäte med utgångspunkt i högskoleförordningen. Redan i prop. 1999/2000:135 om en förnyad lärarutbildning aviserade regeringen att den avsåg att initiera en grund- lig utvärdering av genomförandet av reformen. konstaterade som ett första led i denna utvärdering9 att lärosätenas tolkning av reformen bidragit till att skapa utbildningar med varierande upplägg och innehåll. är omfattande och tar upp många aspekter på utbildningen som det bär för långt att kommentera här. Särskilt relevant i det här sam- manhanget är dock slutsats att det behövs en fördjupad analys av vad det nya läraruppdraget innebär och vad den gemensamma lärarkunskapen inrymmer. Verket pekar på att det främst är AUO med sina inslag av verksamhetsförlagd utbildning (VFU) som ansvarar för att den ge- mensamma lärarkunskapen utvecklas. Ansvaret fördelas på många inblandade som utifrån sina olika disciplintillhörigheter även skall realisera tvärvetenskapliga studier och integration mellan AUO och inriktningarna samt skapa koncensus om vad som är relevant kun- skapsbas och vetenskaplig grund. 9 Utvärdering av den nya lärarutbildningen vid svenska universitet och högskolor. Del 1: Reformuppföljning och kvalitetsbedömning, rapportserie 2005:17 R. Dessutom konstaterar att andelen forskarutbil- dade lärare i lärarutbildningen är låg, vilket slår hårt i en utbildning som förväntas kvalitetshöjas just med avseende på forsknings- anknytning och examensarbete. Studenterna kommer alltför sällan i kontakt med pågående forskning och introduceras inte heller till den ackumulerade kunskap som forskningen genererat. Vidare pekar verket på att studenterna själva måste tänka igenom vilka ämneskombinationer de skall välja och hur dessa kan komma att fungera i skolan. Verket menar att utbildningen i sin helhet måste vara överblickbar och genomskinlig för att studenterna skall kunna ta detta ansvar för sin utbildning och föreslår att studievägledarfunktionen skall förstärkas samt att ett mentorssys- tem bör prövas. Utifrån perspektivet skola utan timplan delar delegationen Hög- skoleverkets uppfattning att lärarutbildningen bör utvecklas vidare bl.a. vad gäller innehållet i den gemensamma lärarkunskapen och forskningsanknytningen. Vi vill vidare understryka behovet av att förstärka studievägledarfunktionen. Vi menar dock att det är nödvändigt att än tydligare lyfta frågan om hur lärarutbildningen förmedlar kunskaper om hur skolan styrs. När det gäller den gemensamma lärarkunskapen innebär detta att de blivande lärarna på ett annat sätt än måste ges förutsätt- ningar att till fullo förstå styrningen av skolan samt ansvarsför- delningen mellan stat, kommun, skola och profession så att de blir väl förberedda för att arbeta i ett mål- och resultatstyrt system. De behöver god kunskap om och praktisk erfarenhet av arbete med målen för utbildningen, planeringen samt uppföljningen och utvär- deringen av arbetet i skolan, såväl för enskilda elever som på arbetslags- och skolnivå. Av examensordningen framgår att studenten bl.a. skall kunna analysera, bedöma, dokumentera och värdera elevers lärande och utveckling i förhållande till verksamhetens mål samt infor- mera och samarbeta med föräldrar och vårdnadshavare samt självständigt och tillsammans med andra planera, genomföra, utvärdera och utveckla undervisning och annan pedagogisk verksamhet samt delta i ledningen av denna. Delegationen ser inget behov av att i examensordningen formulera detta uppdrag tydligare. Vi vill emellertid understryka vikten av att vad som uttrycks i examensordningen när det gäller studenternas kunskaper om styrningen av skolan och det målinriktade arbetet ges ökat genomslag i utbildningen av lärare. För att kunna fullgöra sitt framtida uppdrag måste lärarstudenten få kunskap om och behärska ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och profession. Studenten måste även få kunskap om styrdokumenten och deras inbördes samband samt inte minst om det systematiska kvalitets- arbetet på individnivå och på skolnivå. Det är naturligt att dessa frågor ingår i det allmänna utbildningsområdet och de bör finnas med i både den högskoleförlagda och den verksamhetsförlagda utbildningen. För att detta skall fungera väl krävs en samordning mellan lärarutbildningen och huvudmännen, där de senare är tyd- liga på vilka behov som faktiskt finns i verksamheten. Slutligen anser vi att i sin fortsatta utvärdering av den reformerade lärarutbildningen bör undersöka i vilken ut- sträckning och med vilken kvalitet utbildningarna faktiskt förbere- der lärarstudenterna för att arbeta i en mål- och resultatstyrd skola. Utbildning och kompetensutveckling av rektorer Som pedagogisk ledare och chef för lärarna och övrig personal i skolan har rektorn det övergripande ansvaret för att verksamheten som helhet skall nå de nationella målen. Rektorns uppdrag är komplext. En expertgrupp inom dåvarande Utbildningsdeparte- mentet konstaterade i rapporten att rektorn har att hantera olika dilemman som har att göra med att verksamheten är både politiskt och professionellt styrd. Rektorn ställs inför skif- tande krav och förväntningar från olika intressegrupper i samhället. Övergången från regelstyrning till mål- och resultatstyrning har förändrat rektorns uppdrag. Rektorn har ett särskilt ansvar att tillsammans med sina medarbetare följa upp och utvärdera skolans resultat och på så sätt garantera utbildningens likvärdighet och kvalitet. Mål- och resultatstyrningen innebär också ett ansvar för att med utgångspunkt i denna uppföljning och utvärdering utveckla verksamheten vidare mot en ökad måluppfyllelse. Det finns olika utbildningar för ledarskap i utbildningsorganisa- tioner. fattade 1987 beslut om ett samlat program för skolledarutbildning, den s.k. fyrstegsmodellen, för vilket stat och 10 Lärande ledare – Ledarskap för dagens och framtidens skola, skriftserie, Rapport 4, 2001. kommun har ett delat ansvar. Kommunen har det huvudsakliga ansvaret för rekryteringsutbildningen och introduktionsutbildning- en, vilka bör ge de kunskaper och kompetenser som krävs för att vara chef och ledare i en organisation. Statens ansvar gäller fördjupningsutbildningen, dvs. den statliga rektorsutbildnin- gen, samt påbyggnadsutbildningen inom högskolan. Den ovan nämnda expertgruppen framhöll att den kompetens- utveckling som bör erbjudas rektorer fortlöpande bör utgå dels från kommunala behov, dels bestå av statliga insatser. Många kom- muner har ledarutvecklingsprogram för alla chefer i kommunen med fokus på chefsrollen i en organisation. Expert- gruppen ansåg att utbildning och kompetensutveckling bör kunna initieras och långsiktigt planeras och genomföras genom samverkan mellan olika aktörer – skolhuvudmän, dåvarande , , regionala utvecklingscentrum, universi- tet och andra utbildningsanordnare. Utbildningarna inom fyrstegs- modellen och andra kompetensutvecklingsinsatser borde enligt gruppen kunna kombineras på olika sätt och för kommuner och rektorer utgöra en helhet där progression eftersträvas. Myndigheten för skolutveckling har regeringens uppdrag att anordna den statliga rektorsutbildningen, som syftar till att ge rektorn handlingsberedskap för att förverkliga det nationella upp- draget. Detta innebär att rektorn, med utgångspunkt i läroplanerna, skall utveckla och tillämpa ett demokratiskt, lärande och kommu- nikativt ledarskap. Rektorn skall genom utbildningen även bli bättre att utöva det ansvar som läroplaner och övriga författ- ningar ålägger rektorn samt att gentemot uppdragsgivarna konkret- isera verksamhetens villkor och hävda dess behov. fick Myndigheten för skolutveckling regeringens upp- drag att utveckla innehåll och form för den statliga rektors- utbildningen i syfte att öka rektorsutbildningens effektivitet. I uppdraget ingår bl.a. att se över innehållet i rektorsutbildningen för att stärka rektorernas ansvar för läroplanernas övergripande mål. Slutredovisning skall ske . I enlighet med uppdra- get har dock myndigheten lämnat en delrapport till regeringen. I sin delrapport (dnr 2005:150) konstaterar myndigheten att rek- torns roll är vital ur ett skolutvecklingsperspektiv. Skolan förväntas inte bara leva i utan ha en handlingsberedskap för okända framtida utvecklingsbehov. Ledningens roll som garant för att detta perspektiv hålls levande är synnerligen viktig. konstateras vidare att uppdraget att leda skolan ställer stora krav på att känna till och behärska styrsystemets struktur och under- liggande politiska ställningstaganden. Rektorn måste kunna tydlig- göra de förutsättningar som styrsystemet skapar för personalen. För att kunna göra detta krävs enligt myndigheten att rektorn kän- ner sig trygg i styrsystemets regelverk och dess andra förutsätt- ningar. Delegationen kan konstatera att rektorns ansvar att samordna mål- och resultatstyrningen av skolan blir av än större betydelse i en skola utan timplan. Genom att ansvar i högre grad delegeras till arbetslaget blir rektorns ansvar nu i än större grad att stimulera och bidra till utveckling. För att kunna göra detta måste rektorn utöver goda ledaregenskaper också ha goda kunskaper om det system inom vilket hon eller han verkar. Den statliga rektorsutbildningen och kompetensutvecklingen i övrigt måste därför på ett mycket konkret sätt inriktas på det nationella styrsystemet. Vi anser mot denna bakgrund att Myndigheten för skolutveck- ling i sitt uppdrag fortsättningsvis bör beakta konsekvenserna av skolutvecklingen generellt och av en avveckling av timplanen. Vi finner det självklart att de nationella utvecklingsambitionerna bör speglas i en statlig rektorsutbildning. Som obligatoriska inslag bör därför ingå avsnitt om ansvarsfördelningen mellan stat och kom- mun, den statliga styrningens uppbyggnad, skoljuridik och inne- hållet i de statliga styrdokumenten, bl.a. vad avser elevens rätt, planering, uppföljning, utvärdering och kvalitetsredovisning. En sådan inriktning av den statliga rektorsutbildningen bör ge rekto- rerna en god handlingsberedskap för att förverkliga det nationella uppdraget. För att detta skall ske är det emellertid angeläget att alla rektorer får del av dessa kunskaper. 7.4Stöd för utveckling och genomförande Vid en avveckling av timplanen krävs särskilda och tydliga insatser för implementering under förslagsvis . Det handlar om sär- skilda informationsinsatser och en koncentrerad satsning på kom- petensutveckling, bl.a. genom erfarenhetsutbyte mellan skolor res- pektive mellan huvudmän. Det krävs också fortlöpande stöd och stimulans för skolans utveckling. I skolor där ansvaret för planering, uppföljning och utvärdering av undervisningen i högre grad än tidigare delegeras till arbetslaget uppstår nya behov av stöd och av stimulans för utveckling. Skolorna i försöket efterfrågar bl.a. stöd i skolans målarbete. Stödet behövs för att bättre kunna tolka och tydliggöra målen i läroplanen och kursplanerna och för att bättre kunna bedöma hur målen nås. Skolorna efterfrågar även mer konkreta verktyg för att dokumentera elevernas kunskapsutveckling. Många skolor söker vidare efter goda exempel, dvs. andra skolor som man kan besöka och lära av. Det gäller främst idéer om hur skolans arbete kan organiseras för att stödja mål- och resultatstyrningen, elevers självreglerade arbete samt ämnesintegration och tema. Forskarnas och utvärderarnas rapporter pekar på att den svenska har behov av att utvecklas inom en rad olika områden. Försökets skolor skiljer sig i detta avseende inte från andra skolor. Behoven sammanfaller i stort med de behov av kompetens- utveckling som redovisats i föregående avsnitt. Det finns bl.a. behov av att utveckla arbetet med att tolka målen och göra dem tydliga för elever och föräldrar samt att följa upp dem för varje elev. Behovet av stöd för bedömning och betygssättning är också stort. Skolan behöver vidare generellt utveckla arbetet med att syste- matiskt planerna, följa, utvärdera och utveckla kvaliteten i verksam- heten. Dessutom finns ett stort behov av stöd för att utveckla arbetsformerna och yrkesrollerna när ansvar delegeras till arbets- laget på det sätt som sker. För samtliga dessa områden har utveck- lingen försöket pågått skett med större kraft i försöksskolorna än i övriga skolor. För att en utveckling skall komma till stånd krävs insatser av både huvudmän och stat. Huvudmännen har ansvaret för att skolan på lokal nivå har de förutsättningar som krävs för skolutvecklingen. Genom och Myndigheten för skolutveckling har emellertid staten också ett ansvar att bidra till denna utveckling. bidrar till utvecklingen av skolan genom att svara för dels utvecklingen av styrdokument, dels den nationella uppfölj- ningen och utvärderingen samt det nationella provsystemet och dels den statliga utbildningsinspektionen. Uppdraget är främst styrande och kontrollerande. Indirekt kan det dock stödja skolorna i deras utveckling och förståelse av uppdraget. Exempelvis fungerar det nationella provsystemet i sina olika delar som ett stöd för lärarna vid deras bedömning av elevernas resultat. har dessutom publicerat allmänna råd och kommentarer om likvärdig bedömning och betygssättning11. I roll ligger därmed att hjälpa skolorna att tolka sitt uppdrag. Myndigheten för skolutveckling har som sitt huvuduppdrag att stödja kommuner och andra skolhuvudmän i deras utveckling av verksamheten så att nationellt fastställda mål och likvärdig utbild- ning uppnås. Myndighetens uppdrag handlar till skillnad från Skol- verkets om hur arbetet kan genomföras för att målen skall nås. Myndigheten förfogar över ett brett spektrum av möjliga åtgärder. Den arbetar med utvecklingsdialoger med huvudmännen, nätverk, information på nätet och i skriftlig form samt med goda exempel etc. Mer konkret har myndigheten redan startat ett arbete med nätverk mellan skolor kring kvalitetsarbetet i skolan. Delegationen har redan under avsnittet om kompetensutveckling varit inne på att det finns ett stort behov av att inom ramen för arbetslaget stödja en fortlöpande utveckling av skolans arbetssätt. Det finns naturligtvis inslag i detta stöd som kan genomföras som avgränsade kompetensutvecklingsinsatser eller kurser. Vi tror ändå att det är viktigt att den kompetenshöjning som behövs på flera områden kopplas till skolans utveckling och omfattar hela arbets- laget. De utvecklingsinsatser som behövs om timplanen tas bort är, menar vi, inte unika för en skola utan timplan. Utvecklingen i för- söksskolorna indikerar snarare att en avveckling av timplanen bör kunna fungera som en drivkraft för att få till stånd en utveckling av både arbetet med att tolka målen och med att följa upp och ut- värdera dem, liksom av det systematiska kvalitetsarbetet. Det kan således uppstå synergieffekter som innebär att arbete utan timplan och utvecklingen av det systematiska kvalitetsarbetet ömsesidigt förstärker varandra. Dessa uppstår dock inte av sig själva, inte ens om timplanen avvecklas. Både huvudmännen och myndigheterna behöver stödja utvecklingen. Vi konstaterade redan i delbetänkandet att det krävs särskilda överväganden när det gäller att implementera att något tas bort. På det hela taget innebär ett borttagande av timplanen inget annat än att de skolor som så väljer kan planera sin verksamhet friare. Förändringsarbetet kan ske i skolornas egen takt och hand i hand med annat utvecklingsarbete på skolorna. Enligt delegationens uppfattning finns dock skäl att betrakta avskaffandet som ett stöd 11 Allmänna råd och kommentarer. Likvärdig bedömning och betygssättning. för ett fortlöpande reformarbete i syfte att stärka och tydliggöra styrsystemet, ett arbete som har sin utgångspunkt i införandet av läroplanen (Lpo 94). För att timplanens avskaffande skall ge kraft till detta fortlöpande reformarbete krävs särskilda tidsbegränsade insatser för implementering. Att implementera något innebär egentligen inte något annat än att förverkliga eller genomföra det man har förutsatt sig. Här handlar det om att de förändringar av regelverket som beslutas blir genomförda och får genomslag. Det handlar om att avskaffa timplanen men också om att genomföra de ytterligare förändringar i regelverket som delegationen har föreslagit, bl.a. avseende den minsta garantera undervisningstiden, samt de förändringar av styrsystemet och då främst målsystemet som behövs. Det handlar vidare om att stärka utbildningen och kompetensutvecklingen av lärare och rektorer i enlighet med delegationens förslag samt att åtgärder för stöd och stimulans kommer till stånd. För att effekten av att timplanen avskaffas skall stödja skolans utveckling krävs särskilda informationsinsatser och en koncentre- rad satsning på kompetensutveckling. Borttagandet av timplanen kan då bli ett stöd för utvecklingen av skolan och dess arbets- former. Det är därvid viktigt att det etableras forum för pedago- giska diskussioner på alla nivåer i systemet. Vi menar att implementeringen av en skola utan timplan måste pågå under förslagsvis . Implementeringen riskerar att förlora en del av sin kraft om den helt hänförs till huvudmännens och myndigheternas löpande arbete med att utveckla och stödja skolans verksamhet. anser vi att det är viktigt att inte skapa en särskild organisation för genomförandet. Vi förslår därför att Skol- verket och Myndigheten för skolutveckling ges särskilda uppdrag att utifrån sina respektive kompetensområden bidra till implemen- teringen. bör således få regeringens uppdrag att genomföra de förändringar av styrdokumenten som ligger inom verkets ansvar och som krävs om timplanen avvecklas. Verket bör också få i upp- drag att informera om innebörden av det ändrade regelverket. Vidare bör få i uppdrag att följa upp effekterna av arbete utan timplan samt att uppmärksamma konsekvenserna av arbete utan timplan inom verkets utbildningsinspektion. Myndigheten för skolutveckling bör få regeringens uppdrag att stödja genomförandet så att avvecklingen av timplanen verkligen leder till skolutveckling samt att de synergieffekter som kan uppstå vid arbetet med en skola utan timplan och utvecklingen av skolornas kvalitetsarbete tas till vara. Myndighetens uppdrag bör utgå från huvudmännens ansvar för utveckling och kompetens- utveckling. Myndigheten bör därvid prioritera att bidra till erfar- enhetsutbyte mellan skolor och mellan huvudmän, bl.a. i olika for- mer av nätverkssamarbete. De båda myndigheterna bör självklart samverka i detta arbete. Därutöver bör samverkan sökas med övriga berörda, t.ex. Kommuner och Landsting samt de organisationer som represen- terar eleverna, lärarna respektive skolledarna. 7.5Uppföljning och utvärdering av reformen Delegationen föreslår att ytterligare forskning och utvärdering initieras om timplanen avskaffas. Försöksverksamheten med utbildning utan timplan i har varit väl beforskad. Redan i propositionen om vissa skolfrågor m.m. (prop. 1998/99:110) menade regeringen att en försöks- verksamhet utan nationell timplan var intressant från forsknings- synpunkt, bl.a. genom att erbjuda möjligheter att jämföra skilda undervisningssituationer med varierande grad och art av tidsstyr- ning. Regeringen menade att en forskningsinsats erbjöd möjlig- heter att på ett fördjupat och långsiktigt sätt studera hur en minskad tidsstyrning påverkar t.ex. det långsiktiga mål- och resul- tatstyrningsarbetet, undervisningssituationen, undervisningens innehåll samt det lokala samspelet mellan olika aktörer i skolan. På delegationens förslag beslutade regeringen om de forsknings- och utvecklingsprojekt som kom att knytas till försöksverk- samheten. Därutöver har regeringen avsatt medel för fyra externa utvärderingsprojekt som initierats av delegationen och som bedrivits av forskare knutna till universitet och högskolor. Sam- mantaget har således tio externa projekt på olika sätt följt försöksverksamheten (se vidare avsnitt 2.4). Vi anser att detta har varit av stort värde både för vår utvärdering av försöket och genom att projekten har bidragit med generell kunskap om dagens svenska skolutveckling, något som annars saknas i tillräck- lig omfattning. Det är bl.a. för att sprida resultaten av detta arbete som vi har valt att utöver slutbetänkandet också publicera en antologi med resultat från de olika projekten. Enligt vår uppfattning bör forskningsinsatser planeras och ge- nomföras i samband med större skolreformer, vilket tyvärr är allt- för ovanligt. Att låta forskare utvärdera en reform gör det möjligt dels att ta ställning till hur framgångsrik reformen är i sin helhet, dels att få underlag för att korrigera eventuella misstag och föra utvecklingen vidare. Vi föreslår därför att forskning och utvärdering initieras om timplanen avskaffas. Detta bl.a. mot bakgrund av de positiva erfar- enheter som vi har av den forskning och utvärdering som skett under försöket och av den generella bristen på tillämpad forskning om skolans utveckling. Det är viktigt att få en kvalificerad utvärde- ring av hur målen med ett avskaffande av timplanen nås.