sou · GTB33 · 2006-01-01 00:00:00 — generalsekretariat publicerar två gånger en affisch med bilder av sex stulna konstföremål, The Most Wanted Works of Art. finns också en databas som innehåller texter och fotografier på stulna konstföremål. För att förse handlarna med information om vilka föremål som är i omlopp utkommer också en CD- rom med information om och bilder på stulna konstföremål. finns vidare inom en särskild on Stolen Cultural Property. Gruppen består av bl.a. konst- och antikvitetsexperter, representanter för myndigheter och juridisk expertis. Den skall fungera som en särskild strategisk rådgivare i det projekt om stulna kulturföremål som organisationens general- sekretariat bedriver. Tillsammans med medlemsländerna skall gruppen vidta åtgärder för att spåra stulna föremål och upptäcka kriminella nätverk som är involverade i olaglig handel med kulturföremål. En rekommendation har utarbetats. Denna innebär i huvudsak att Inter- pols generalsekretariat och medlemsländerna skall föra register med tillförlitliga statistiska uppgifter om antalet stulna kulturföremål och om omfattningen av handeln med kulturföremål. Medlemsländerna rekommenderas också att se till att det finns tillräckliga resurser och god information på området. Det har emellertid visat sig vara förenat med vissa svårigheter att föra ett gemensamt register med statistiska uppgifter, eftersom staternas inrapportering varierar starkt och ibland saknas helt. Dessa problem beror ofta på att de olika län- dernas är uppbyggda på olika sätt. 3.4.2Samarbete med anknytning främst till museer Databasen , som administreras från , är resultatet av ett samarbete mellan museerna i världen. Den innehåller information om stulna konstföremål och cirka 1 200 nya föremål läggs in (on Stolen Art, s. 6). Den svenska polisen använder sig av Art Loss Register och uppgifter som ett komplement till nationella registersökningar efter stulna kulturföremål och för att sprida infor- mation om kulturföremål som stulits i . Även organisationen () förmed- lar information om stölder och stulna föremål. har MSN en särskild mailinglist som sprider information om olika händel- ser med anknytning till stulna kulturföremål, såsom t.ex. stölder, bedrägerier, krigshandlingar och bränder. , , är en internatio- nell organisation för museer och yrkesverksamma personer inom museiområdet. ICOM har till syfte att utveckla och förbättra världens museer och arbetar bl.a. för att begränsa den illegala handeln med kulturföremål. Arbetet sker i samarbete med bl.a. . ICOM har i sina yrkesetiska regler slagit fast att förvärv av kulturföremål inte bör ske utan att ledningen, och den ansvarige tjänstemannen i synnerhet, har förvissat sig om att kulturföremålet inte är förvärvat i eller har utförts från ursprungslandet, eller via något annat land, i strid med det landets lagar. Reglerna anger också att museet inte bör förvärva material från arkeologiska utgrävningar, om det finns skälig anledning anta att detta har åtkommits genom någon form av för- störande ingrepp på historiska minnesmärken eller arkeologiska fyndplatser eller inte följts upp med nödvändiga underrättelser till berörda myndigheter eller enskilda individer (p 3.2 i ICOM:s etiska regler). I etablerades frivilligorganisationen (CoPAT) med syfte att finna lös- ningar för att skydda det kulturella arvet från utarmning på grund av stölder, skadegörelse eller annan kriminell aktivitet. Organisa- tionen har bl.a. skapat en s.k. checklista för auktionshus och hand- lare, Code of for Auctioneers. Huruvida de olika punkterna i checklistan efterföljts torde kunna få betydelse vid bedömningen av vilken aktsamhet som iakttagits vid förvärv av stulna eller olagligt utförda kulturföremål. 3.5.1En presentation av den internationella organisationen Unidroit är en vedertagen förkortning för pour lUnification du Droit Privé eller . Motsvarande svenska benämning är eller för privaträttsunifikation. Unidroit grundades på initiativ av enskilda stater och är en s.k. mellanstatlig organisation. Organisationen har sitt säte i . /2005 hade organisationen 59 medlemsstater från samtliga fem kontinenter. De nordiska länderna är medlemmar i organisationen. Det är i huvudsak medlemsstaterna själva som finan- sierar organisationens verksamhet genom årliga bidrag. Institutets huvuduppgift är att förbereda och utarbeta förslag till konventioner och enhetliga regler på privaträttens område. Institutet är organiserat i tre sektioner: styrelsen (the ), generalförsamlingen (the General ) och sekre- tariatet (the Secretariat). Institutets president är (/2005) pro- fessor Berardino Libonati. I styrelsen finns, utöver presidenten som leder arbetet, 25 av de 59 medlemsstaterna representerade. Styrelsen övervakar policyfrågor och följer upp hur organisationens ändamål efterlevs. Generalförsamlingen är det beslutsfattande organet. Den fastställer också budgeten och godkänner institutets arbetsprogram. utser dessutom genom val var femte år styrelsens repre- sentanter. Samtliga medlemsstater är representerade i generalför- samlingen. Sekretariatet leds av en generalsekreterare som nomineras av insti- tutets president och väljs av styrelsen. Generalsekreteraren har till sitt förfogande ett antal internationella tjänstemän. Professor är organisationens generalsekreterare (års- skiftet 2004/2005). Organisationens arbetsspråk är franska och engelska. Utöver arbetsspråken är tyska, franska, italienska och spanska officiella språk. 3.5.2Unidroitkonventionen om stulna eller olagligt utförda kulturföremål (1995) förhandlingar mellan ett sjuttiotal stater och efter flera expertmöten antogs en konvention om stulna eller olagligt utförda kulturföremål, utarbetad på initiativ under ledning av den internationella organisationen (se före- gående avsnitt). Konventionen trädde i kraft (beträffande procedur- regler för ikraftträdande se avsnitt 4.4.6) och innehåller bestämmel- ser som reglerar återlämnande av stulna eller olagligt utförda kultur- föremål. Konventionens autentiska texter är på engelska och franska. En översättning av konventionstexten till svenska återfinns i bilaga 3 till betänkandet. Konventionstexten i dess lydelser på engelska och franska finns i bilaga 4 till betänkandet. Konventionen har (/2005) tillträtts av 23 stater; elva stater har undertecknat och ratificerat konventio- nen och tolv stater har senare anslutit sig till den. Följande stater har sålunda tillträtt konventionen (redovisningen sker i kronologisk ord- ning efter den tidpunkt då konventionen trätt i kraft i respektive stat och avser förhållandena /2005): , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och . Den franska regeringen överväger tillträde till konventionen. Nationalförsamlingen röstade för att skall ansluta sig till konventionen. Ett lagförslag håller på att utarbetas. Enligt uppgift från det franska till utredningen synes endast små lagändringar bli aktuella. Det kan noteras att flera av de stater som har stor betydelse som marknad för handeln med kulturföremål, främst , och , inte har anslutit sig till konventionen. Emellertid har dessa länder utformat sina rättsord- ningar på ett sådant sätt att de i någon mån reglerar samma typ av frågor som konventionen, se avsnitt 5.3. 3.5.3Sveriges tillträde till konventionen Den har i olika sammanhang (se t.ex. utredningens direktiv) konstaterat att den olagliga handeln med kulturföremål blivit mer omfattande och att ett ökat internationellt samarbete är nödvändigt, om den illegala hanteringen av kulturföremål skall kunna hejdas. Regeringen har förklarat att bl.a. Unidroitkonvention skulle kunna vara ett effektivt verktyg mot den olagliga handeln, men valde inledningsvis att avvakta vissa ändringar i godtrosförvärvs- lagen för att nå bättre överensstämmelse mellan konventionsåtagan- dena och gällande svensk rätt på området. Möjligheterna att göra godtrosförvärv har inskränkts såvitt gäller stöldgods och annan olovligt tillgripen egendom (avsnitt 2.3). Rege- ringen har härefter konstaterat att nu bör ansluta sig till konventionen. Mot bakgrund av att utredningens uppdrag är att behandla en svensk anslutning till konventionen och föreslå den lagstiftning som krävs, finns det anledning att göra en mer noggrann genomgång av konventionens innehåll. Avsnitt 4 innehåller en sådan redovisning. 4Unidroitkonventionen om stulna eller olagligt utförda kultur- föremål () 4.1Det huvudsakliga innehållet i konventionen Konventionen innehåller två huvudområden. Det ena rör stulna kulturföremål och det andra olagligt utförda kulturföremål. Upp- delningen är föranledd av att konventionens regler primärt berör två skilda rättsområden, nämligen privaträtt och offentlig rätt. Konventionen skall enligt dess första artikel tillämpas endast på an- språk av internationell karaktär. Kulturföremål definieras i konventionen såsom föremål, som av religiösa eller profana skäl är av betydelse för arkeologin, förhisto- rien, historien, litteraturen, konsten eller vetenskapen och som till- hör någon av de kategorier som anges i en bilaga till konventionen. Bilagan överensstämmer med förteckningen över kulturegendom i artikel 1 Unescokonvention (avsnitt 3.2.1 och avsnitt 4.5). Regleringen i fråga om stulna kulturföremål innebär att den som innehar sådan stulen egendom är skyldig att återlämna den efter be- gäran av en enskild person eller en stat (artikel 3). Ett kulturföre- mål som grävts upp olagligt eller som grävts upp lagligt men inne- has olagligt skall anses vara stulet, om detta står i överensstämmelse med lagen i den stat där utgrävningen ägde rum. Den som fram- ställer ett krav på att få tillbaka ett föremål skall göra detta från det att faktisk vetskap erhölls om var egendomen fanns och vem som innehade den och under alla förhållanden från det att föremålet stals. Beträffande vissa föremål som t.ex. ingår i offentliga samlingar eller tillhör ursprungsbefolkningar gäller en- dast att begäran skall framställas inom treårsfristen. Någon yttersta tidsgräns för att framställa en begäran finns alltså inte (artikel 3(4)). Det finns dock en möjlighet för staterna att anmäla att de avser tillämpa en yttersta tidsfrist som är eller längre. Innehavaren av ett föremål som skall återlämnas är enligt artikel 4 berättigad till skälig ersättning, förutsatt att han varken insåg eller borde ha insett att föremålet var stulet och kan visa att vederbörlig omsorg har iakttagits när föremålet förvärvades. I artikeln anges inte vem som skall betala ersättningen, men det föreskrivs att skäliga åt- gärder skall vidtas för att förmå den som har överlåtit föremålet till innehavaren att betala ersättningen. Enligt artikel 5 har en konventionsstat rätt att begära att domstol eller annan behörig myndighet i en annan konventionsstat skall för- ordna att ett kulturföremål som olagligt förts ut från den anmodan- de statens territorium skall återlämnas dit. Tillämpningsområdet för denna artikel är relativt brett. Förenklat kan sägas att alla före- mål, som har ett betydande kulturellt värde (är av significant cultural importance) för den återkrävande staten, omfattas av kon- ventionens bestämmelser (artikel 5(3)). Detta torde innebära en skyldighet att återlämna så gott som alla föremål för vilka tillstånd till utförsel inte skulle ha lämnats. En begäran om återlämnande skall framställas från det att återkravsstaten fick vetskap om var och hos vem kulturföremålet fanns, eller under alla förhållanden från tidpunkten för den olagliga utförseln eller från den dag kulturföremålet skulle ha återställts efter ett tillfälligt utförseltillstånd. En innehavare som vid förvärvet varken insett eller bort inse att kulturföremålet förts ut olagligt är berättigad till skälig ersättning (artikel 6). Konventionens bestämmelser är inte avsedda att få retroaktiv ver- kan. I artikel 10 anges de närmare tidsmässiga förutsättningarna för att konventionen skall vara tillämplig. 4.2Förarbeten och kommentarer till konventionen I den mån utredningen i avsnitt 4 eller vid övervägandena i avsnitt 6 har gjort tolkningar av konventionens innebörd i olika avseenden bygger dessa tolkningar i allt väsentligt på de dokument som upp- rättades i samband med att konventionen utarbetades och sedermera antogs, en förklarande rapport som utarbetat samt efterföljande kommentarer i doktrin och i olika artiklar. Diskussionerna under den diplomatiska konferensen som före- gick utformningen av den slutliga konventionstexten finns samman- fattade i Diplomatic Conference for the Adoption of the Draft Uni- droit Convention – Acts and Proceedings, utgiven av Unidroitinsti- tutet. Unidroits sekretariat (the Unidroit Secretariat) har också ut- arbetat en kommentar till konventionen, The Unidroit Convention on Stolen or Illegally Exported Cultural Objects: Explanatory Report. Rapporten publicerades i 2001, nr. Vidare har , research officer på i skrivit en promemoria angående konventionen, The Unidroit Convention on Stolen or Illegaly Exported Cultural Objects. representant under de förberedande konventionsförhandlingarna och vid den diplomatiska konferensen, professor , har författat boken och artikeln : a Partnership Against Trafficking in Cultural Objects, den senare publicerad i 1996. Även artikeln The 1995 UNIDROIT Convention on Stolen or Illegaly Exported Cultural Objects: The Role of International Arbitration, skriven av (publicerad i , vol. 5, 1996) tjänar som ett underlag för detta avsnitt. Ur ett svenskt perspektiv bör emellertid noteras att uttalanden i förberedande dokument och i kommentarer till internationella överenskommelser normalt sett inte tillmäts samma vikt som tradi- förarbetsuttalanden till svensk lagstiftning. Det kan därför vara vanskligt att dra alltför långtgående slutsatser av uttalandena (jfr betänkande av utredningen om författningspublicering m.m., Internationella överenskommelser och svensk rätt, SOU 1974:100 s. 82 f.). I artikel 31 p. 1 i om traktaträtt anges att en traktat skall tolkas i enlighet med ordens gängse mening, lästa i sitt sammanhang och mot bakgrund av traktatens ändamål och syfte. Förarbetena bör enligt artikel 32 i enbart an- vändas som en sekundär tolkningsmetod i syfte att få bekräftelse på den tolkning som gjorts eller för att tjäna som ledning om de övriga metoderna lett till tvetydigheter, oklarheter eller uppenbart orimliga resultat (, Introduktion till traktaträtten – en lärobok i traktaträtt, Skrifter utgivna av vid , nr 65, 2001 s. 26). 4.3Översättning och innebörd av vissa termer i konventionen I utredningens uppdrag har ingått att översätta de ursprungliga kon- ventionstexterna från engelska och franska till svenska. När en konventionstext skall översättas är det en grannlaga upp- gift att värna om att översättningen utförs så att den adekvat återger innehållet i den utländska texten. Ofta kan den omarbetade eller översatta texten komma att tillämpas i i stället för konven- tionstextens autentiska lydelse. De autentiska texterna används i sådana fall endast som ett hjälpmedel vid tolkningen av motsvaran- de interna författningsbestämmelser (jfr SOU 1974:100 s. 76 f.). Mot bakgrund av den betydelse som den översatta konventions- texten kan komma att få vid en tillämpning av konventionen i har utredningen ansett att det finns anledning att uppehålla sig något vid översättningen av vissa av konventionstextens grund- läggande begrepp. Konventionens rubrik på engelska lyder Unidroit Convention on Stolen or Illegaly Exported Cultural Objects. Motsvarande franska rubrik är Convention d'UNIDROIT sur les biens culturels volés ou illicitement exportés. Översättningen av termen illegaly respektive illicitement är ordagrann. Sålunda används termen olaglig i stället för olovlig som till följd av direktivet 93/7/EEG förekommer i 6 kap. kulturminnes- lagen (unlawfully). En översättning av termen exported respektive exportés kräver vidare vissa överväganden, eftersom begreppet export på svenska i juridiska sammanhang har fått en speciell innebörd. Termen export används numera såsom en gemenskapsrättslig term avseende förfaran- det när en vara förs ut över den yttre gränsen för EU:s tullområde till ett land utanför detta tullområde. För att mer allmänt beskriva en förflyttning över en territorialgräns används i dessa samman- hang i stället termen utförsel. Denna övergripande term tar sikte på alla situationer då en vara över huvud taget har förts ut över en nationell territorialgräns till en annan stats territorium. Konventionen reglerar utförsel som sker över gränsen för en kon- ventionsstats territorialgräns till en annan stats territorium, obero- ende av om varan förts över gränsen för EU:s tullområde eller ej. Mot denna bakgrund har utredningen gjort bedömningen att ter- men exported respektive exportés vid en översättning lämpli- gen bör motsvaras av begreppet utförda. Vidare innehåller konventionens rubrik begreppen cultural objects respektive biens culturels (kulturföremål) och inte termen cultural property (kulturegendom) som används i bl.a. Unescokonvention. De olika begreppen har emellertid i princip samma innebörd (se vidare avsnitt 4.5). Begreppet cultural objects i konventionen uppges enligt de förberedande dokumenten ha använts med hänsyn till att detta uppfattades som mer neutralt av representanterna vid den diplomatiska konferens som föregick an- tagandet av konventionen (Unidroit Secretariat, Explanatory Report, s. 488 och Lyndel V. Prott, Commentary on the Unidroit Conven- tion, s. 17). Avsikten var vidare att undvika ordet property efter- som detta ord har en kommersiell innebörd i Common law länderna. Konventionens rubrik återspeglar genom användandet av ordet eller att den är tillämplig på såväl stulna som olagligt utförda kulturföremål. Det torde för övrigt ofta förhålla sig så att ett före- mål som är stulet också är föremål för olaglig utförsel. Beträffande konventionstexten i övrigt finns det enligt utredning- ens mening anledning att kommentera ordet återlämnande som förekommer i artikel 1. För att uttrycka förfarandet när ett stulet kulturföremål skall återbördas till den ursprungliga ägaren används i de engelska och franska konventionstexterna på båda språken termen restitution. Beträffande återbördandet av olagligt utförda föremål används i samma artikel orden return respektive eller retour. Genom ord- valet har sålunda särskilt markerats att konventionen reglerar två olika sorters förfaranden. Vid den svenska översättningen av konventionstexten gör utred- ningen ingen motsvarande åtskillnad. I stället används ordet åter- lämnande beträffande återbördandet av såväl stulna som olagligt utförda föremål. Enligt utredningens uppfattning skulle i och för sig termen återlämnande möjligen bäst beskriva återbördandet av ett stulet föremål till dess rätte ägare och termen återförande bäst beskriva återbördandet av ett föremål till en stats territorium i situ- ationer då föremålet förts ut från staten i strid med dess lag- stiftning. Eftersom termen återlämnande används i 6 kap. kulturminneslagen avseende olagligt bortförda kulturföre- mål, framstår det emellertid enligt utredningens mening som mindre lämpligt att frångå denna terminologi eller att använda andra be- grepp vid översättningen av konventionen och i de nya lagbestäm- melser som konventionens innehåll leder till. 4.4Närmare om innehållet i konventionen Innehållet i ingressen, den s.k. preambeln, utgör ett viktigt under- lag för att tolka konventionens bestämmelser. I ingressen framhålls att konventionen innehåller allmänna rättsliga minimiregler för återlämnande av kulturföremål mellan konventionsstaterna. Stater- na framhåller vidare den grundläggande betydelsen av att bevara och skydda kulturarvet och att idka kulturutbyte bl.a. i syfte att främja förståelsen mellan folken. De betonar också att de är djupt oroade över den olagliga handeln med kulturföremål och de oer- sättliga skador som denna ofta förorsakar såväl på själva kulturföre- målen som på olika folkstammars, ursprungsbefolkningars eller andra samhällens kulturarv. I Tillämpningsområde och definitioner I artikel 1 anges att konventionen är tillämplig på anspråk som gäller återlämnande av stulna kulturföremål eller olagligt utförda kulturföremål. Förutsättningen är dock att anspråken är av inter- nationell karaktär. Konventionen innehåller ingen närmare definition av vad som avses med att ett anspråk är av internationell karaktär. Villkoret torde närmast avse att kulturföremålet i fråga i något skede har passerat en nationsgräns. Eftersom innebörden av begreppet inte framgår av konventionstexten, ankommer det på konventionsstater- na att avgöra vilka förflyttningar av föremålet som avses. I artikel 1(a) definieras inte vad som avses med att föremål är stulna. Detta får i stället bedömas utifrån de olika konventions- staternas nationella lagstiftning. Enligt artikelns ordalydelse om- fattar konventionens tillämpningsområde inte föremål som utgjort objekt för förskingring, bedrägeri och häleri. Artikel 1(b) definierar begreppet olagligt utförda kulturföre- mål såsom kulturföremål som har förts ut från en konventions- stats territorium i strid med denna stats lagstiftning reglerande utförsel av kulturföremål och som har till syfte att skydda statens kulturarv. Med lagstiftning avses i sammanhanget såväl lagar som myndig- heters föreskrifter. Konventionen är dock endast tillämplig beträf- fande överträdelser av sådan nationell lagstiftning som syftar till att skydda statens kulturarv. Således faller t.ex. överträdelser av skatte- lagstiftningen och generella tullregler utanför. I artikel 2 definieras termen kulturföremål. Med begreppet kultur- föremål avses sådana föremål som av religiösa eller profana skäl är av betydelse för arkeologin, förhistorien, historien, litteraturen, konsten eller vetenskapen och som kan hänföras till någon av de kategorier som upptas i en bilaga till konventionen. Genom hänvisningen till konventionsbilagan blir den omfattan- de definitionen i själva artikeln mer begränsad och detaljerad. Vid en första anblick kan definitionen av kulturföremål i artikel 2 synas medföra att återlämnande med stöd av konventionen kan bli aktuellt beträffande en mycket omfattande krets av föremål. Redan i detta sammanhang kan emellertid noteras att återlämnande enligt konventionen i princip aktualiseras fullt ut endast då det gäller stul- na kulturföremål. När det gäller olagligt utförda kulturföremål kan återlämningsskyldigheten i viss mån begränsas av att det åligger en återkrävande stat att visa att något av de i artikel 5(3) angivna in- tressena kränkts. Vidare föreligger som huvudregel ingen skyldighet att återlämna sådana kulturföremål som omfattas av artikel 7 (1), se vidare avsnitt 4.4.4 nedan. II Återlämnande av stulna kulturföremål Artikel 3(1) innehåller en av konventionens mest centrala bestäm- melser. Artikeln föreskriver att den som innehar ett stulet kulturföre- mål skall återlämna föremålet. Tillämpningsområdet är enligt artikelns lydelse begränsat till att avse föremål som åtkommits genom stöldbrott. Konventionsstater- na kan emellertid, som framgått ovan, på grundval av sin egen natio- nella rätt tillämpa mer gynnsamma regler än de som konventionen föreskriver (se artikel 9) och utöka tillämpningsområdet till att även gälla andra brott. Ytterst ankommer det på den domstol som är be- hörig att döma i målet att – antingen med stöd av nationell rätt eller med stöd av den lag som enligt nationella internationellt privaträtts- liga regler är tillämplig – avgöra om föremålet åtkommits genom stöld eller annan brottslig gärning och med utgångspunkt härifrån bedöma om konventionen är tillämplig eller ej. Skyldigheten att enligt konventionen återlämna ett stulet före- mål föreligger oavsett om den som innehar föremålet insåg eller bort inse överlåtarens bristande förfoganderätt eller ej, dvs. oavsett om innehavaren var i god tro eller ej.