sou · GTB356d2 · 2006-01-01 00:00:00 — En utbredd uppfattning bland polisen, och även vad gäller åklagaren, var också att de rasistiska förolämpningarna som ung- domarna skrek åt familjen som svartskalle eller negerhora inte var rasistiska utan bara togs till för att familjen var invandrare. Samma sak gällde våldsdåden som sågs som pojksträck eller rackartyg. Åklagaren åberopade heller inte straffskärpningsregeln (att brott ses som grövre om det har rasistiska motiv). I efterhand tillstod åklagaren att det delvis berodde på en lapsus från hans sida. Även tingsrätten missade enligt Rantakeisu, i sin dom händelsernas systematiska och rasistiska karaktär. Hovrätten uppmärksammade de rasistiska inslagen men fann vid sin prövning att motivet inte var rasistiskt. Brottet olaga diskriminering regleras i 16 kap 9 § (BrB). En näringsidkare, någon som handlar på en näringsidkares vägnar samt den som är anställd i allmän tjänst eller innehar allmänt uppdrag kan dömas för detta brott. Diskrimineringen ska ske på grund av hans ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse. Den diskriminerande handlingen mot personen uppstår genom att inte gå honom till handa på de villkor som näringsidkaren tillämpar i förhållande till andra. Straffet är böter eller fängelse i högst ett år.12 Eftersom det rör sig om ett brott så 12 Även den som anordnar en offentlig tillställning kan dömas för brottet och det gäller även för diskriminering av homosexuella. krävs uppsåt för att fällas, vilket är svårt att bevisa och det ska vara ställt utom rimligt tvivel. Det har gjorts försök att få dörrvakter fällda för diskriminering efter att SVT filmat hur invandrare nekats inträde medan där- emot svenskar släpptes in efteråt. I NJA 1996 s. 768 ogillades åtalet då det inte kunde uteslutas att anledningen var annan än diskriminering. De fall av olaga diskriminering där någon fällts är få, och över huvudtaget är det synnerligen få anmälningar som leder till åtal. I , och anmäldes 91 fall av olaga diskriminering. Endast ett fall gick vidare till åtal. Av 218 anmälde fall av olaga diskriminering 1996 ledde inte ett enda till fällande dom (, 2004:240). Sam- tidigt visar opinionsundersökningar att upplevelsen av diskrimine- ring är synnerligen utbredd. Enligt en undersökning av CEIFO 1996 har av de tillfrågade afrikanska männen som bor i storstadsområdena 1–2 gånger blivit vägrade inträde till restauranger eller andra nöjeslokaler på grund av sin utländska bak- grund (, 1996:36). uttryckte (DU) i sitt delbetänkande om olaga diskriminering kritik mot polisens och åklagarmyndigheternas handläggning av anmälningar av påstådd olaga diskriminering. DU hade gått igenom anmälningar om olaga diskriminering och fann brister i såväl utred- ningsmetodik som utredningsrutiner vilket bl.a. ledde till långa handläggningstider (SOU 2001:39 s 67). 1994 beslutade Riksåklagaren () att granska samtliga ärenden rörande olaga diskriminering som handlagts –1994 i (70 ärenden) (15 ) och (6) som ett initiativärende (ÅD 1042-94). Bakgrunden var att Svenska Dagbla- det (SvD, ) hade behandlat handläggningen av ett antal ärenden som rörde olaga diskriminering i samband med restau- rangbesök. RÅ noterade att i endast ett av dessa fall har åtal väckts, det som rörde SVT:s inspelade undersökning. RÅ:s analys visade att utredningarna hade flera gemensamma drag. Förhör som hållits med misstänkta, målsägande och vittnen var ofta kortfattade. Man fann också att i flera ärenden hade inte åklagarinträde skett så snart någon skäligen kunnat misstänkas, vilket var ett åsidosättande av gällande föreskrifter (Riksåklagaren, 1995:4 f). Granskningen vi- sade också att vid ett antal ärenden i så hade åklagarens handläggningstid varit oacceptabelt lång vilket i några fall hade lett till preskribering. I några av dessa fall hade åtalen som sagt preskri- berats till följd av den långsamma handläggningen. Den kammar- åklagare som hade ansvaret för dessa ärenden menade att hans ar- betssituation varit så ansträngd att han inte kunde prioritera dessa mål. RÅ menade sig inte ha skäl att ifrågasätta uppgiften om pres- sad arbetssituation, men ansåg att det ändå ålegat åklagaren att tidi- gare än som skett överlämna ärendena till annan åklagare. För detta kunde inte åklagaren undgå kritik. RÅ ansåg det nödvändigt att se över de utredningsrutinerna som polis och åklagare använder vid fall av olaga diskriminering. Framför allt betonade RÅ vikten av att polisen säkrar bevisning (Riksåklagaren, 1995:8). I ett betänkande av diskrimineringsutredning Ett effek- tivt diskrimineringsförbud (SOU 2001:39) gjordes bland annat en genomgång av anmälningar avseende olaga diskriminering . Man konstaterade att de prioriteringar och sats- ningar som gjorts från statsmakternas och de berörda myndighe- ternas sida de föregående åren inte lett till att fler anmälningar leder till lagföring. Likväl menade utredningen att genomgången ger vid handen att polis och åklagare i många fall lägger ner betydande kraft och resurser på utredningarna av brotten. Problemet föreföll inte ligga i polis och åklagares agerande utan i det höga beviskrav den straffrättsliga regleringen innebar (SOU 2001:39 s 108). Att inte mycket energi satsas på att utreda rasistiska brott har även uppmärksammats utomlands. I kom under åttio- och nittiotalen en lång rad kritiska granskningar av polisens arbete med hanteringen av rasistiska brott, som visade att polisen var för- summade dessa utredningar (Bowling & , 2002:122 f; , 1984:409–412; , 1996:52). The British Crime Sur- vey fann 1998 att de som utsatts för rasistiska brott var betydligt mer missnöjda med polisens arbete kring detta än de som utsatts för brott i allmänhet (Bowling & , 2002:122). Bowling & drog också samma slutsats efter att ha jämfört en studie av Bowling som bland annat studerat hur nöjda människor som utsatts för rasistiska brott var med polisens arbete och data års British Crime Survey som undersökte hur nöjda brotts- offer i allmänhet var med polisens arbete (Ibid:123). Det problem Rantakeisu, (2000) identifierade – att poliser bortser och förnekar uppenbara rasistiska motiv – har även upp- märksammats i framför allt i samband med The som refererats ovan. Utredningen rik- tade mycket skarp kritik mot att många inom polisen såg mordet på som ett huliganbrott och vägrade inse att motivet var rasism, vilket sågs som ett tecken på institutionell rasism inom polisen (MacPherson, 1999:par 46.28). har i en analys av , och svar på rasistiska brott funnit att likheterna i län- dernas ageranden varit slående. Studien är främst inriktad på den politiska ledningens svar, men visar även hur polisen under- låtit att bekämpa den rasistiska brottsligheten och förnekat de ra- sistiska inslagen i alla länderna. Samma sak återfinns i resten av statsmaktens agerande tills problemet blir så uppmärksammat och akut att det kan ignoreras. Då kopplas frågan om rasis- tiska brott till invandring och integration varav rasistiska brott ses som en bieffekt. som åtgärder mot diskriminering och rasistiskt våld till viss del börjar införas så försöker man även minska invandringen genom skärpta lagar (, 1996:202 ff). Man kan inte undvika att dra vissa paralleller utifrån denna analys till utvecklingen i . Även kriminalvården är ett i outforskat område vad gäller etnisk diskriminering. är den en av de samhällssektorer där andelen invandrare är som störst, mellan av de intagna är invandrare. Andelen är högre på slutna anstalter men inom frivården är siffrorna betydligt lägre (, 2003:8). Vidare visar anmälningarna om etnisk diskriminering som lämnats in till DO från interner på anstalterna att kriminalvården är ett viktigt forskningsfält. Anmälaren är intagen på Norrköpingsanstalten. Där har han blivit trakasserad av en tjänsteman som bl.a. kallat honom för svartskalle, blatte, negerälskare och han har blivit placerad i isoleringscell. (DO, årtal saknas:12) Anmälaren har av två kriminalvårdare kallats för: idiot, idiotneger, vad gör du i mitt land jag betalar skatt för dig när du sitter i fängelset. En arbetsledare vid kriminalvårdsanstalten har en rasistisk framtoning och förhållningssätt. Anmälaren som är finsk har bl.a. fått höra att den kvinnliga arbetsledaren inte vill ha i köket och att någon djävla finska inte ska talas i köket. har låtit genomföra två studier som berör invandrare inom kriminalvården. Bägge har dock fokus på de an- ställda. Den första utfördes av inom kriminalvården för anställda med utländsk bakgrund och bestod av en enkätstudie med 38 respondenter med utländsk bak- grund som arbetade inom kriminalvården (, 2001:7). Resultaten visade att nästan en tredjedel inte kände sig som en i gänget och trygg med sina arbetskamrater. En fjärdedel kände sig särbehandlade och nästan hälften uppgav att de blivit utsatta för kränkningar på grund av sin utländska bakgrund. Den kränkande behandlingen kom till största delen från de intagna (Ibid:1). 2003 publicerades Kriminalvård och etnicitet av Kriminalvår- dens forskningskommitté i samarbete med Tema etnicitet, insti- tutionen för tematisk utbildning och forskning, campus , vid . Häftet består av två del- studier. Den första, utförd av , studerade utifrån ett personalperspektiv hur etnisk mångfald uppfattas, framställs och omvandlas till i talet om personalrekrytering (Kriminalvårds- styrelsen, 2003:14). Slutsatsen som drogs av intervjuer med an- ställda samt analys av kriminalvårdens styrdokument är att man upplever problem med klienter med annat etniskt ursprung än svenskt – på grund av kulturkrockar och språkliga problem – och rekrytering av personal med utländsk bakgrund ses som en lösning på detta problem (Ibid:48). noterade också en viss para- dox i att personalen fokuserar på invandrares speciell behov och på kulturella skillnader som man betonar att alla behandlas lika (Ibid:50). Den andra delstudien är utförd av och undersöker i vad mån etnicitet kan ha inflytande på möjligheten att få permission. Tre stycken kriminalvårdare in- tervjuades och samtliga menade att utländsk bakgrund inte har någon relevans när det gäller permissionshandläggandet (Ibid:74). En av de intervjuade hade själv utländsk bakgrund och i intervjun med honom framkom dock att intagna med utländsk bakgrund passas hårdare av såväl andra intagna som personal. har i sitt examensarbete på juristlinjen undersökt förhållandena på i . Det framkom bland annat att många utlänningar fick vänta innan de upplystes om rätten att kontakta sina hemländers konsulat. (Diesen, 2005). För att ge en bild av områden som skulle kunna vara intressanta att studera ska här nämnas ett antal studier från . Diskriminering i de engelska fängelserna har fått en hel del upp- märksamhet. Flera rapporter finns om att personal behandlat intagna från etniska minoriteter hårdare i disciplinärenden och gett dem sämre arbeten (Bowling & , 2002:199 ff). Den mest genomgående studien utfördes av Genders & Player 1989 på upp- drag av brittiska Home Office. Man studerade bland annat hur disciplinärenden sköttes. av fångarna hade varit inblan- dade i någon slags konfrontation med personalen och hade bråkat eller slagits med en annan fånge. I hälften av de fall svarta eller Asians varit inblandade i bråken vidtogs något slags disciplinär åtgärd medan detta bara gjordes i en fjärdedel av fallen för de vita. Intervjuer med personalen visade att man var mer benägen att se igenom fingrarna när det var vita (Ibid:201 f). Diskriminering vi- sade sig även i fördelningen av arbetsuppgifter bland fångarna. Ex- empelvis var fångarna från etniska minoriteter underrepresenterade i de bästa arbetena och överrepresenterade i verkstäderna vilket var det minst omtyckta arbetet (Ibid:202). vann en svart fånge ett mål i vilket han stämt staten då han blivit diskriminerad i och med att han nekats ett jobb i fängelsets kök. I rapporten som låg till grund för att han nekades tjänsten hävdades att han hade person- lighetsdrag som människor från hans etniska bakgrund vanligen hade, nämligen att de var arroganta, lata, misstänksamma och upp- käftiga (Ibid:199). Även Genders & Player noterade att personalen på anstalterna i stor utsträckning hade dessa uppfattningar om svarta. fann 1994 efter intervjuer av uppemot 400 fångar att en av tre Asians, en av fyra svarta och en av åtta vita hade blivit trakasserade eller attackerade på grund av sitt etniska ursprung . Studien talade för att persona- len inte tog dessa problem på allvar och att de skötte anmälning- arna av dessa attacker slarvigt och med ointresse (Ibid:204 f). Ett annat uppmärksammat område är svarta som avlider i fängelserna. verkar detta bero på att fångvaktare ser svarta fångar som farliga på grund av rasistisk stereotypisering. Dels har detta visat sig i vissa uppmärksammade dödsfall där svarta fångar setts som extra farliga varför man har använt oproportionerligt mycket våld mot dem när de varit våldsamma (Ibid:208). Dels har det också vi- sat sig i att man inte i tillräckligt hög grad verkar uppmärksamma svarta fångars mentala eller fysiska hälsoproblem som i vissa enskilda olyckliga fall kan leda till dödsfall (Ibid:209). Man har också funnit att personalen använt rasistiska stereotyper när man nedvärderat svarta i rapporter till nämnden som beslutar om tidi- gare frisläppande (parole) (Ibid:199). Vad gäller etniska minoriteter bland fängelsepersonalen är forsk- ningen betydligt mindre, men resultaten liknar bilden från Krimi- nalvårdsstyrelsens ovan refererade undersökningar i . Fång- vaktare i från etniska minoriteter utsätts i stor utsträckning för rasistiska trakasserier från intagna men även emellanåt från den övriga personalen. Av den informella kulturen följer att den anställde inte ska klaga utan kunna skratta bort ex- empelvis rasistiska skämt och kommentarer (Ibid:233 ff). 9.8Social- och civilrättsliga frågor Civilrätten är jämfört med straffrätten ett område som är betydligt mindre outforskat vad gäller etnisk diskriminering. finns klara indikationer på att diskriminering förekommer även här. gjorde i sitt examensarbete på juristlinjen Kan en invandrare någonsin vara trovärdig? en genomgång av anmälningar om etnisk diskriminering som rör rättsväsendet och inkommit till DO –2001. Många anmälningar rör vårdnadstvister där invandrare upplevt att de inte bedömts trovärdiga på grund av sitt etniska ursprung. Ett exempel rör en man som förlorar vårdnaden om sin son. Mamman tilldelas tillfälligt vårdnaden om sonen, i väntan på slutgiltigt beslut, trots att det intygas från såväl social- tjänst som läkare att hon har allvarliga missbruksproblem och inte är lämplig som vårdnadshavare. Mannen har ensam haft ansvar för sonen då mamman haft problem med narkotika. Ett annat fall rör en kurdisk man som bott i och är invandrarforskare på . Under rättegången rörande en vårdnadstvist uppger han sig få höra från motpartens advokat att han utgör ett hot mot mamman då han är kurd. (Raumala, 2001:14) DO har sammanställt de anmälningar som rörde etnisk och religiös diskriminering inom rättsväsendet . Flera av anmälningarna rör vårdnadstvister. Anmälningarna till DO antyder att det skulle finnas en föreställning om att invandrare är sämre föräldrar än svenskar. Om så är fallet skulle domstolar ha lättare att tilldöma en svensk förälder vårdnaden. Föreställningen om att invandrare är sämre föräldrar skulle även kunna spela in i beslutet att tvångsomhänderta barn och ungdomar. Frågan om tvångsomhändertagande av barn till invandrare har varit föremål för viss utredning som främst rört age- rande. Även om de sociala myndigheterna inte hör till rättsväsendet så genomgår beslutet att tvångsomhänderta barn prövning i åtmin- stone en rättslig instans (Länsrätten) innan beslutet verkställs. Om ett diskriminerande mönster förekommer i praxis vad gäller tvångsomhändertagandet av barn är således även rättsväsendet inblandad i denna. publicerade 1995 rapporten i familjehem där det framgick att av barn och unga 0–i familjehem hade utrikes födda föräldrar. Barn med utländsk bakgrund visade sig ha en fördubblad risk att placeras i familjehem i jämförelse med barn med svensk bakgrund. I hem för vård eller boende, HVB, var överrepresentationen ännu högre (, 1998:75). och har studerat 248 barn och ungdomar som och av 1991 varaktigt var inskrivna på akut- och utredningsavdelningarna på de särskilda ungdomshemmen i och på . Av dessa ungdomar var utländska medbor- gare medan var svenska medborgare men med invand- rarbakgrund och resterande – en minoritet – var svens- kar. (, 1996:159 f). Detta innebar att in- vandrarungdomarna jämfört med sin andel i befolkningen hade en överrisk på 3.6 gånger vad gällde att bli placerade på särskilda ung- domshem. Medborgare från de afrikanska länderna hade den högsta överrisken – 17.5 gånger (Ibid:175). för- sökte även utreda om detta berodde på något slags diskriminering eller om det helt enkelt berodde på att invandrarungdomar i högre utsträckning har allvarligare sociala problem än svenskar. Vid en jämförelse av problembilden mellan invandrarungdo- marna och de svenska ungdomarna så fanns inga nämnvärda skill- nader vilket alltså tydde på att invandrarungdomar inte togs om hand på annorlunda grunder än svenskar. (Ibid:176 f). ungdomarnas självrapporterade uppgifter ytterligare stöd åt tesen att det inte fanns någon skillnad i problembilden hos de ungdomar som var intagna, oavsett etnisk bakgrund. Enligt dessa uppgifter var grupperna lika belastade (Ibid:177). drog slutsatsen att den kraftiga överrepresentationen av invandrarung- domar i huvudsak inte berodde på diskriminering utan på det fak- tum att invandrarungdomarna i större utsträckning har sociala pro- blem än de svenska ungdomarna (Ibid:179). Det fanns dock ett re- sultat som enligt trots allt kunde tyda på att diskriminering förekommer. Sannolikheten för en invandrarung- dom att bli placerad på ett särskilt ungdomshem visade sig nämli- gen vara påtagligt högre om denne bodde i en stadsdel där andelen invandrare var låg. Ju högre andel invandrare som bodde i en stads- del, desto mindre skillnad var det mellan andelen invandrare och svenskar som placeras på särskilda ungdomshem (Ibid:178). gjorde 1998 en undersökning vars syfte var att förstå varför ungdomar med utländsk bakgrund var överrepresente- rade inom både familjehems- och institutionsvården. Förutom en granskning av statistiken genomförde man en studie av 368 ung- domar som genom en anmälan eller en ansökan blivit kända för so- cialtjänsten i ett invandrartätt – 1995. Studien bekräftade att ungdomar med utländsk bakgrund är överrepresenterade inom vården. Man fann att det var i genomsnitt något mer än dubbelt så vanligt bland ungdomar med utländsk bakgrund att placeras i vård utanför hemmet än bland ungdomar med svensk bakgrund. Ungdomar födda utomlands löpte fem gånger större risk att bli akut omhändertagna och placerade utom hemmet jämfört med ungdomar med svensk bakgrund (Socialsty- relsen, 1998:71). konstaterade att det inte kunde uteslutas att invandrarungdomarnas behov av insatser ibland över- tolkas. Studien antydde också att det fann en osäkerhet och okun- skap om kulturella skillnader bland handläggarna inom socialtjäns- ten och att konsekvensen var att socialsekreterarna intog en avvaktande hållning och insatserna används försiktigt eller inte alls eller att man i stället gör något för säkerhets skull. Det senare kunde medföra att en mindre del av anmälningarna avskrevs, att utredningarna förlängdes och att insatserna blir mer långtgående (Ibid:73). 9.9Överrepresentation av svenskar i rättsväsendet Det saknas aktuell och heltäckande statistik om rättsväsendets et- niska sammansättning. Några rapporter finns dock, vilka tyder på att mycket få personer med utländsk bakgrund, och då särskilt utomeuropéer, finns bland de anställda i rättsväsendet. uppmärksammade Advokaten, tidning, den låga representationen av invandrare inom rätts- väsendet. Man fann att staten var den sektor på arbetsmarknaden som har lägst andel anställda med utländsk bakgrund och allra sämst var rättsväsendet som man konstaterade var en helsvensk bransch. SCB hade inte kunnat svara på hur få människor som egentligen arbetade inom rättsväsendet då det var för få för att kunna säkerställas statistiskt (Advokaten, 2001). Ungdom mot ra- sism gjorde 1995 en studie av invandrarrepresentationen i det svenska samhället vid namn Vit makt? – En studie av invandrares och deras barns representation inom politik, förvaltning, näringsliv, organisationer och media. Enligt denna utgjorde utomeuropeiska invandrare och deras barn en procent av samtliga anställda inom polisen. För åklagare och domstolar var andelen inte ens en hel procent (Ungdom mot rasism, 1995:30). I Handlingsplan för mångfaldsarbetet inom polisen av (2004) framgår att av de antagna vid polisut- bildningen uppgav att de har invandrarbakgrund13 (fördelat på 13 kvinnor och 49 män), men har utomeuropeisk bakgrund. Budgetpropositionen 2004/05:1 (utg.omr.4) uppger dock att på polisutbildningen har utländsk bakgrund men det sak- nas uppgift om utomeuropeisk bakgrund. Där uppges också att andelen anställda inom kriminalvården som har utomnordisk bak- grund uppgår till (prop. 2004/05:1, s.116). I rapporten som förebild? (, 2004) pre- senteras registerdata för samtliga anställda vid styrelsen/polisväsendet och . Där framgår att av de anställda inom polisen är utrikes födda (jämfört av den sysselsatta befolkningen) och av svensk födda med utrikes födda föräldrar. 13 Det framgår dock inte om detta avser personer som själva invandrat, dvs. utrikes födda (av befolkningen) eller personer med utländsk bakgrund, dvs. utrikes födda och svenskfödda med två utrikes födda föräldrar (av befolkningen), men av allmänt språkbruk att döma syftar termen invandrarbakgrund sannolikt på utländsk bakgrund. svarande siffror för är utrikes födda och svensk födda med utrikes födda föräldrar. Till- sammans med militären har polisen lägst andel personer med ut- ländsk bakgrund av de undersökta 17 myndigheterna. Inom dessa två myndigheter utgör personer från de nordiska grannländerna ungefär hälften av de utrikes födda. I undersökningen studeras också vilka befattningar som utrikes födda har. Det visar sig att utrikes födda är underrepresenterade på chefsbefattningar. Resultaten jämförs med individernas utbild- ningsnivå och rapportförfattaren konstaterar att utbildningsnivån inte förklarar den låga andelen chefer, utrikes födda har lika hög utbildning som svenskfödda. , , och har fått regeringens uppdrag att redovisa andelen anställda med utländsk bakgrund inom respektive verk- samhet. Uppgifterna kommer att redovisas i årsredovisningarna . En intressant brittisk studie av Donahue III & Levitt har visat hur ökningen av antalet etniska minoriteter inom polisen ledde till en kraftig ökning av antalet gripna vita, medan gripandet av icke- vita inte påverkades nämnvärt. Samma sak gällde när antalet vita poliser ökade då antalet icke-vita gripna ökade kraftigt medan andelen vita som greps inte påverkades (Donahue III & Levitt, 1998). Ytterligare en aspekt vad gäller domstolarna är att man kan se det som en demokratisk rättighet att få dömas av sin like. Tanken med nämndemän är att ge domen en demokratisk legitimitet genom att garantera att domsluten inte avviker från den samhälle- liga rättskänslan och moralen. För detta krävs givetvis att nämnde- männen i någon mån är representativa, dels för allmänheten men även för den åtalade. Detta har särskilt uppmärksammats i debatten i om juryre- presentationen. Rätten att dömas av sina likar (eng. peer) har lett till att högsta domstolen underkänt en mängd domar mot svarta åtalade då det varit troligt att det skett en diskriminering när juryn utsetts (, 1998:172–180). Att allmänheten, försvarare och åklagare är övertygade om att ras är en viktig faktor vid dömandet visar sig också tydligt när juryn utsetts.