sou · GTB3116 · 2006-01-01 00:00:00 — Jägare med årstillstånd kan hänvisas till annat område på grund av redan inbokade jägare med dygnstillstånd, pågående älgjakt eller renskötselarbete. Fördelarna för samebyn är att den själv får kontroll över hur jakten bedrivs och därigenom bättre kan styra jägarna dit där riskerna för störning är minst. Andra fördelar som förs fram är t.ex. att områden med konstaterat dålig bytestillgång inte upplåts, att antalet jagande på samma område kan bestämmas, att en kontinuerlig kontroll kan ske av jaktens påverkan på såväl fauna som flora och att en ständig tillsyn av jaktutövningen sker. Den kritik som riktats mot systemet har dels varit att de som har års- tillstånd fått det svårare att nyttja markerna inom samebyn i jäm- förelse med tidigare, dels att många jägare inte tycker det är bra med ett bokningssystem som innebär att man måste låsa sig till ett mindre område mer än jakten börjar. Tåssåsenmodellen är det enda nu aktuella exemplet på att en sameby fått ett större inflytande över småviltsjakten. I övriga same- byar sker kortförsäljningen via olika återförsäljare. Här skiljer sig länen genom att har nio återförsäljare medan och har 20 respektive 40. Jaktintensiteten har varierat mellan en och per kvad- ratkilometer sedan den nya ordningen för småviltsjakt i fjällen in- fördes 1993. Antalet jaktdygn på statens mark ovanför odlings- gränsen och på renbetesfjällen i visas i figur 5.4. Norr- botten uppvisar högst antal jaktdygn strax efter reformen 1993 men antalet sjunker sedan ner till liknande nivåer som för Väster- botten och . har jaktintensiteten legat på mellan 43 000 och . Hårt nyttjade områden kan nå per kvadratkilometer. Jaktframgången varierar mycket. av jägarna tar ut mer än hälften av det som skjuts. Jakt och fiske i renskötselområdet – en översikt Figur 5.4 Det uppskattade antalet dagar småviltsjakt i de berörda om- rådena inom de tre fjällänen Alla de tre nordligaste länen har samma begränsning av hur många ripor varje jägare får skjuta, nämligen åtta ripor och tre skogshöns per jägare och dag. Det går inte att helt säkert säga hur stor andel av ripstammen som kan tas ut via jakt i en uthållig beskattning eftersom det varierar mellan områden och år. Uttaget i ett område styrs dock i högre grad av antalet jaktdagar under en säsong. I de flesta fall kan antalet jaktdagar per ytenhet användas som ett index av hur stort uttaget är i en population. Mellan tre och per kvadratkilometer är en jaktnivå som normalt inte skall för- orsaka några problem medan en mer detaljerad uppföljning rekom- menderas vid högre intensitet. En avgörande omständighet är hur mycket det jagas i omgivande områden. Det finns inga tecken på att ripstammen skulle visa en bestående negativ trend utanför den normala variationen i något av de 20-tal områden som inventerats . fanns i populära delområden en be- gränsning av antalet jaktdygn, men områden med en sådan kvotering är inte längre lika vanliga. Länen har delvis olika system för att avlysa områden. har fasta områden som inte förändras mycket mellan åren och dess- Jakt och fiske i renskötselområdet – en översikt utom stängs alla områden under de första två veckornas älgjakt . I stängs också områden under del av säsong- en och beslut om stängningens omfattning fattas innan jaktsäsongen börjar. I fattas beslut om stängning . I de två nordligaste länen så stängs inga områden p.g.a. älg- jakt. har en mycket högre andel utländska jägare än de övriga länen, delvis beroende på att är stängt för jägare som inte är bosatta i under de två första veckornas jakt. I utgör utländska jägare en majoritet av det totala antalet jägare. Inkomsterna från försäljningen av kort i de tre nordligaste länen ligger på ca . Köttvärdet är mycket litet för ripor även om det förekommer att renskötare och andra ortsbor i fjäll- världen jagar för försäljning, främst genom snarning och jakt med kula . Enstaka rapporter tyder på att enskilda jägare totalt kan komma upp i närmare tusen ripor under en säsong. En stor andel av vinterjakten är, till skillnad från höstjakten, riktad mot fjällripa. Det beräknade ekonomiska överskottet för småvilt är ungefär hälften av motsvarande överskott för älgjakt. Möjligen är det också mer priskänsligt och en ökning av kostnaden för dagkortet skulle därmed få stort genomslag på antalet jaktdagar. Betydelsen av exklusiv tillgång till goda ripområden för kommer- siell jakt framhålls ofta, men också omdiskuterad. En entreprenör som bedriver jaktturism kan sannolikt få per jägare och jaktdag för ett ripjaktspaket i ett område där inga andra jägare får jaga. Av enkätsvar vet man emellertid att den andel av svenskar- na som har sympatier för en sådan användning av statens mark i fjällområdet är liten, mindre än en av tio. Hur regelverket i fråga om småviltsjakten tolkas i de olika länen utvecklas i kapitel 3 och i bilaga 4. Fisket på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetes- fjällen i har till skillnad från jakten haft en bredare upp- låtelse . har också utvärder- ing av den upplåtelseform som infördes för statens mark i fjällområdet pekat på att de förändringar som skedde i fråga om Jakt och fiske i renskötselområdet – en översikt fisket egentligen inte innebar några nya former för förvaltning. De principer som reformen innebar tillämpades i stora delar av fjäll- området redan före reformen, framför allt i . En för- ändring som skedde var dock att ett ökat antal vatten uppläts för sportfiske och antalet sjöar som var undantagna för samernas hus- behovsfiske minskade. Sjöar med naturliga bestånd av och utan andra fiskarter är framförallt representerade i den svenska fjällkedjan. I lägre belägna vatten tillkommer öring, lake och elritsa. Vattendragen i barrskogs- landet innehåller abborre, sik och gädda. Där klarar rödingen inte konkurrensen från den mer effektiva siken. Siken finns i många vatten på statens mark i och . Rödingen uppträder i många olika s.k. syskonarter och olika populationer kan uppvisa ekologiska och genetiska särdrag i samma sjö. Variationen i tillväxt är betydande, allt från till bland könsmogna fiskar. Det finns också populationer av s.k. tusenbröder med en medelvikt på 10–. Öringen är inte bunden till fjällvatten utan förekommer hela vägen från fjäll till kust. I en del vattendrag är öringen stationär och småvuxen medan den i andra uppvisar ett vandringsmönster. Där tillbringas i rinnande vatten men sedan sker en ut- vandring till närmaste insjö eller hav. Där övergår de till fiskdiet och kan bli mycket stora, 5–. Många sjöar och vattendrag i fjällområdet har enbart bestånd av öring och förhållandet mellan populationer av öring och uppvisar generellt stor variation. Harren återfinns i både sjöar och rinnande vatten. Den kan också övervintra i brackvatten. Harren blir sällan större än 1,5–. Fiskpopulationerna i fjällområdet har påverkats av utbyggnaden av vattenkraften som inte enbart skapat vandringshinder utan också lett till att grunda stränder torrläggs . I fiskevårdande syfte gjordes tidigare utsättning av sötvattensräkan Mysis relicta. Detta ledde dock till en konkurrenssituation gentemot rödingen. Människan har också flyttat fisk mellan sjöar. Fiskeri- verket har pekat på vikten av att bevara de högt belägna fisktomma sjöar som förekommer i fjällvärlden. Fiskets förutsättningar förändrades starkt efter övergången från bomullsnät till nylonnät . Regleringen av nätfisket har traditionellt varit begränsat. I vissa fjällvatten före- kommer fiske med nät. De selektiva nylonnäten fångar främst de större och mest snabbväxande individerna. Jakt och fiske i renskötselområdet – en översikt synnerhet nätfisket, har genomgått en teknikutveckling som inte har sin motsvarighet inom jakten, men en samstämmig uppfattning bland de ansvariga på länsstyrelserna är att nätfisket på statens vatten i fjällområdet ändå minskat i om- fattning sedan reformen 1993. Så gott som allt nätfiske på statens vatten i fjällområde bedrivs av samer. I och har nätfisket på statens vatten minskat genom föränd- ringar i upplåtelsen och fram till . Användningen av ekolod verkar inte ha fått något större genomslag i fjällfisket. Sportfisket sker främst under senare delen av juli och hela augusti. Fisket med spinn- och haspelspö är mer inriktat på större , öring och harr. Flugfisket tar ett bredare urval av storlekar och fisken kan återbördas relativt oskadd till vattnet medan mete med agnad krok oftast ger skador i fiskens munhåla. Ekolod i kombination med dragrodd och fiske med s.k. utter har utvecklats till mycket effektiva redskap för större öring och och dess användning är föremål för restriktioner i många fjällvatten. Säsongsmässigt dominerar pimpelfisket på fjällsjöarna . Det råder delade meningar om huruvida detta fiske är selek- tivt eller inte, men om det skulle vara selektivt så verkar det leda till mer småväxta individer. Fiske med nät och i viss mån handredskap kan också påverka populationens struktur och framför allt storleks- fördelningen av individer. Det är väl känt att intensivt nätfiske ökar andelen småväxta individer. Försök med att lägga i träda eller reg- lering av fiskemetoder har visat sig kunna återställa bestånden relativt snabbt, i första hand i fråga om öring och abborre. I en del rödingvatten beror en hög andel av småväxt på konkurrens och födobrist. Ett riktat fiske mot småröding kan ge högre andel av större rödingar i sjöar med täta bestånd av liten (tusen- bröder). har pekat på att en överbeskattning lett till påtagliga minskningar av bestånd. Fjällsjöar med stor andel småväxt kan i vissa fall vara resultatet av ett alltför högt uttag genom nätfiske snarare än genom en födokonkurrens. I fråga om upplåtelserna av fisket ovanför odlingsgränsen och på renbetsfjällen har det tidigare, i motsats till vad som varit fallet för småviltjakten, funnits ett antal olika former för upplåtelse. finns det ett system med exklusiv rätt för samebyar att fiska i särskilt angivna vattendrag, s.k. undantagsvatten. I och med den nya ordningen minskade andelen undantagsvatten i Jakt och fiske i renskötselområdet – en översikt SOU 2005:116 och medan mycket små förändringar skedde i . Andra former av upplåtelse som inkluderat möjlighet till nätfiske har varit skattefiske, långtidsupplåtelse till fiskevårdsföreningar, fiskecamper och enskilda samt särskilda tillstånd (). I och med förändringen av upplåtelseformerna 1993 har en ökad restriktion införts på många av dessa vatten, t.ex. nätfiskeförbud eller reglerat antal nät och minimimått på fångad fisk. Antalet tillstånd som kan klassas som husbehovsfiske varierar mellan län men är under översyn i och flera tillstånd har dragits tillbaka eftersom personerna inte längre bor ovanför odlingsgränsen. Även i har antalet tillstånd för husbe- hovsfiske minskat till ca 650, en minskning med . I är antalet tillstånd mycket lågt. Det har alltid förekommit en allmän upplåtelse i form av kort- fiske i särskilda vattendrag på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetsfjällen. Den förändring som skedde 1993 innebar inte att antalet fiskedygn med handredskap ökade i . Snarare skedde det en nedgång, även om andelen årskortslösare ökade bland sportfiskarna. Antalet fiskedygn ligger nu kring 35 000 . Antalet sportfiskedygn i ökade kraftigt i och med reformen men gick sedan ned något och ligger nu ganska stabilt kring 100 . I sker fortfarande en ökning och antalet ligger nu på cirka 40 000 fiskedygn . Det ger samman- taget 175 000 dygns sportfiske på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen i . anger att samernas husbehovsfiske ligger på ca fisk per familj och år, medan övriga husbehovsfiskare bedöms ta upp fisk per familj och år. Husbehovsfisket bedöms vara något mindre än sportfisket även om uppgifterna är något osäkra. Det totala värdet av kortförsäljningen på statens vatten i fjäll- området är ca , varav i , i och i . Siffrorna varierar mellan åren. Kostnaderna för en sportfiskedag i fjällområdet har beräknats vara 400–, i första hand i form av kostnader för bo- ende och mat. Det uppskattade ekonomiska överskottet beräknas till ca , dvs. samma storleksordning som för ripjakten. Hur regelverket i fråga om fisket tolkas i de olika länen utvecklas i kapitel 3 och i bilaga 4.