sou · GTB373d8 · 2006-01-01 00:00:00 — De flesta är mycket försiktiga i hur de pratar kring detta och tycker inte att det ingår i uppdraget att vara allt för drivande – föräldrarna måste själva bestämma. Det finns heller ingen koncensus kring vad delad föräldraledighet innebär. Vissa menar att det i första hand handlar om att få de blivande papporna att vara hemma efter förlossningen, medan andra menar att det handlar om de två så kallade pappamånaderna. Ingen av de intervjuade har initierat några diskussioner med blivande föräldrar kring möjligheten att dela jämnt rakt av. Den uppfattning respektive barnmorska har om vad delad föräldra- ledighet står för, styr naturligtvis hans eller hennes uppfattning om huruvida delad föräldraledighet är något som bör tas upp över huvud taget, på vilket sätt detta ska göras och när En barnmorska som i tycker att de sparsamma diskussionerna kring delad för- äldraledighet som förs inom ramen för föräldragrupperna vid MVC är tillräckliga säger exempelvis att papporna tar nog ofta tar ut sin pappamånad. En annan barnmorska säger: Jag jobbar stenhårt på att pappan ska vara hemma när det finns möjlig- het. För att närma sig barnet. Men jag fokuserar mest på de som upplevs som självklara för papporna. De intervjuade barnmorskorna tycks sträva efter att uppmuntra till delat föräldraskap utan att tala jämställdhet och utan att vara allt för pådrivande. Denna strävan resulterar i en ganska märklig kompromiss där man uppmuntrar papporna att vara hemma med barnet men med tillägget när det är möjligt – ett tillägg som naturligtvis aldrig förekommer i tilltalet till mammor. visar man vid sidan om skilsmässostatistiken till vad samvaron med barnet ger såväl pappan som barn i form av positiva erfarenheter. Uppdraget rymmer inga krav på att kommunicera jämställdhet men en intention att uppmuntra och påtala att föräldraskapet är gemen- samt. Det gemensamma ansvaret uttrycks i föräldragrupperna i en uppmuntran till pappor att ta plats och att påtala fördelarna för pappan med att skapa en tidig och nära relation till barnet. Parallellt med det uppmuntrande tilltalet till de blivande och nyblivna pap- porna löper ett tilltal till de blivande och nyblivna mammorna som bygger på att hon måste lämna över ansvaret för barnet till pappan utan att kräva att omsorgen ska ske på hennes villkor. Hon ska ge och han ska få. Männen måste börja kämpa Gravida kvinnor är inte lätta att tas med det är kvinnorna som utesluter männen, de ser barn och ledighet som en rättighet och blir arga om männen vill ta plats. Han kanske vill vara hemma men kvinnan är egoistiskDe väntar och serJag brukar säga att de inte ska vänta utan bestämma tidigt annars släpper hon inte till. Synen på kvinnan/mamman som den som inte vill släppa ifrån sig vare sig ansvar eller ledighet till mannen/pappan framkommer i samtliga intervjuer med MVC-personal. Mamman positioneras å ena sidan som självklar förstahandsförälder där biologiska funktio- ner blir en orsak till hennes större engagemang och ansvartagande. Å andra sidan positioneras mamman som den som tar ifrån pappan initiativet, den som hindrar honom från att ta plats. Pappan posi- tioneras å ena sidan som hjälpförälder av andra rang vars ansvars- tagande för barnet går genom kvinnan (han stöttar henne, hon orkar med barnet). Å andra sidan positioneras pappan som den som måste ta för sig av föräldraansvaret från mamman och som måste fås att förstå vad föräldraskapet ger. Ett led i detta är att han får gör på sitt eget sätt utan tillrättavisning av kvinnan. Mamman måste låta pappan göra som han vill och inte lägga sig Barnet ska inte ha två mammor utan en mamma och en pappa. Man kan förstå och analysera barnmorskornas tilltal och sätt att positionera kvinnliga respektive manliga föräldrar utifrån samma tankefigur som ofta används i andra sammanhang där frågan hand- lar om hur man ska få in män i verksamheten. I diskussioner kring hur man ska få män till barnomsorg och skola utgår argumentatio- nen exempelvis ofta från att män behövs som motvikt till det Män behövs därför att de är män (och inte kvinnor) det vill säga de tilltalas i första hand som män och i andra hand som pedagoger (se exempelvis Delbetänkande av Delegationen för jäm- ställdhet i förskolan, 2004). Samma logik tycks gälla inom ramen för MVC. Män tilltalas i första hand som män och i andra hand som föräldrar, medan kvin- nor tilltalas i första hand som föräldrar och i andra hand som kvin- nor. Föräldraskapet formuleras mer eller mindre omedvetet som en självklar skyldighet när det gäller kvinnliga föräldrar medan upp- draget för manliga föräldrar i högre utsträckning utgår från ett erbjudande om att ta del och rättigheten att ta för sig. Den kvinnliga förälderns biologiskt grundade skyldigheter i form av att bära, föda och amma barnet blir i förlängningen själv- klara skyldigheter att träda in i en förstahandsföräldersposition som hon, utifrån det tilltal hon möter via MVC har skyldigheten att lämna ifrån sig ansvaret till den manliga föräldern. Dock endast under förutsättning att han vill eller begär detta. Den manliga föräldern har således rätt att välja hur mycket ansvar han vill och kan ta för det lilla barnet medan den kvinnliga föräldern har skyldighet att tillmötesgå denna vilja på den nivå som den manliga föräldern anger. Den kvinnliga föräldern kan således omformulera sina skyldigheter till rättigheter att lämna ifrån sig ansvaret. Det är när mammor inte vill omformulera sina skyldigheter till rättigheter att lämna ifrån sig ansvaret utan istället ser skyldig- heterna att ansvara för barnet som rättigheter, som ansvarsdelning formuleras i termer av jämställdhet. Det tycks ligga en stor provo- kation i att kvinnor liksom män formulerar föräldraskapets ansvarstagande i termer av rättigheter och det är i dessa samman- hang som barnmorskorna ser sig föranledda att försöka inleda diskussion och reflexion kring ansvarsdelningen. Att fokusera på kvinnans skyldigheter att lämna ifrån sig och dela d.v.s. att hindra henne från att se sina skyldigheter att ta hand om barnet som rättigheter, tycks vara lättare än att fokusera på mannens skyldig- heter att dela föräldraskapet. Att upprepa att mannen måste fås att ta för sig är att erbjuda stöd och hjälp. Men det är inte detsamma som att fokusera på föräldraskapets självklara och otvetydiga skyldigheter – skyldigheter som gäller såväl kvinna som man. Barnmorskornas rädsla för att lägga sig i det som man uppfattar som privata beslut leder till att man förstärker mannens position som den som har rätt att välja. Han som man vädjar till att han ska förstå vad han får. Kraven ställs istället på kvinnan/mamman. är hon som ska lämna över ansvar men endast i de fall mannen har vett nog att ta för sig. Och har han inte det så står hon kvar med skyldigheterna vare sig hon ser dem som rättigheter eller ej. När barnet är fött – övergången till BVC När barnet är fött övergår övervakningen och omsorg om barn och föräldrar till Barnhälsovården, BVC. I det nyblivna föräldraskapet framstår stöd och att inge trygghet som det viktigaste. Oroliga nyblivna föräldrar behöver hjälp med att lära sig förstå barnets tecken och lita till sin egen förmåga att sköta och läsa av barnet. En BVC- sköterska säger: Det handlar om att lyssna och stödja. Få föräldrarna att känna sig som världens bästa föräldrar. Betona det friska och kompetenta hos barnet De intervjuade BVC-sköterskorna betonar att uppdraget, vänder sig till båda föräldrarna och att detta också framgår i uppdrags- beskrivningen. Detta gäller inte minst amningsstödet som inte bara riktas till mamman direkt i form av praktiska råd och emotionellt stöd, utan också formuleras som något som pappan har i uppdrag att stödja på bästa möjliga sätt. Flera BVC-sköterskor beskriver hur männen kan ta detta ansvar genom att exempelvis se till att kvin- nan/mamman får i sig näringsriktig mat – ett ansvarstagande för det nya barnet som inte bara psykologiskt utan också i en mer biologisk bemärkelse tar vägen genom kvinnan/mamman. BVC:s uppdrag formuleras som mer fokuserat på föräldrar och barn än på mamma och barn. Det är emellertid endast inledningsvis som denna beskrivning stämmer överens med den empiriska verk- ligheten. Under den efter förlossningen gör BVC- sköterskan i regel hembesök och träffar då vanligtvis båda för- äldrarna. Fokus för dessa besök är vid sidan om kontrollen av barn och i viss mån mamman, att erbjuda föräldrarna möjlighet att diskutera förlossningen och få stöd i sitt nyblivna föräldraskap. När föräldraskapet är gammalt återvänder mannen i regel till yrkeslivet och i och med detta blir krocken mellan BVC:s fokus på föräldraskap och verklighetens mamma tydlig. Föräldra- skapsfokuset övergår nu till de föräldragrupper som anordnas i BVC:s regi och som i regel löper från det att barnet är någon månad gammalt fram till barnet är 8–9 månader. Att tala till pappor genom mammor Personalen vid BVC poängterar att föräldragrupperna vänder sig till båda föräldrarna. Papporna är inbjudna och jag brukar betona det, säger en BVC- sköterska och fortsätter men en enskild pappa kan lägga sordin på mammorna Uttalandet illustrerar problematiken – pappor i dessa föräldra- grupper är mycket ovanligt och kommer det någon enstaka passar han inte riktigt in. Enskilda män kan känna sig utanför och, förstå mig rätt, lite löjliga, säger en annan BVC-sköterska som menar att hon på sina dryga i verksamheten träffat på 3–4 pappor i föräldra- grupperna . Männen/papporna kommer inte till BVC:s föräldragrupper och det enkla skäl som personal vid såväl MVC som BVC anger till detta är att träffarna ligger . Vid några BVC-mottagningar har man emellertid prövat med att lägga kursen på kvällstid men funnit att detta inte lockat till sig fler män. De män som med liv och lust deltagit i föräldragrupperna på MVC lyser efter förloss- ningen med sin frånvaro. Det vardagliga föräldraskapet har övergått till att bli den hemmavarande mammans medan mannen återgått till det ordinarie yrkesarbetet. Denna organisering har en hel del implikationer. Det samtal kring gemensamt föräldraskap, delat ansvar och för- äldraledighet som det inte fanns utrymme för inom ramen för för- äldrautbildningen på MVC (där männen fanns med) kommer inte igång nu heller. Eller rättare sagt det blir ett samtal mellan kvinnor. Kvinnorna jämför sina erfarenheter med varandra och bekräftar varandras beslut och agerande. Några BVC-sköterskor säger: Alla talar om hur de ska göra i just deras familj. Man ställer frågan Är det någon som tänker vara pappaledig till mammorna eftersom papporna inte är där Vi pratar om föräldraledighet och om att pappan ska ta sin ledighet i den mån han kan, men många män är ensamförsörjare Kommunikationen kring delat ansvar, jämställdhet och delad för- äldraledighet går således genom kvinnorna och det är de enskilda kvinnornas inställning och förhållningssätt som avgör om detta också blir en diskussion hemma tillsammans med barnets pappa. De är också kvinnornas intresse och reaktioner tillsammans med den ledande BVC-sköterskans inställning som avgör om frågorna får någon plats inom ramen för föräldrautbildningen och hur man samtalar kring dessa teman. De intervjuade BVC-sköterskorna är överens om att det inte är bra att papporna inte deltar i träffarna. betonar man att det finns en poäng med att det bara är kvinnor då mammorna har lättare att prata. Parallellt med funderingarna kring hur man ska involvera papporna löper således en utpräglad särartstanke som säger att pappor är en annan slags föräldrar än mammor. Att pap- pans roll är ett tema under föräldrautbildningen som avhandlas på samma sätt som amning, sexualitet eller barnolycksfall säger en del om den implicita utgångspunkten att pappan inte utgör den själv- klara förstahandsföräldern. I de föräldragrupper som i själva verket är mammagrupper blir mannen någon man pratar om men aldrig till. Denna särartstanke förstärks av BVC-personalens starka upp- fattning att pappor inte vill bli talade till av en vanlig BVC- sköterska utan att de behöver något annat. En sköterska säger. Man har som bara är för pappor då två pappagruppsledare från Pappapower kommer och pratar man to man. Det ska inte vara något fjolleri från BVC. Att ha en speciell kväll riktad endast till nyblivna pappor är ett sätt att försöka göra männen mer involverade. Ofta är det en man utan speciell utbildning kring relationer, föräldraskap eller barnavård från någon pappagrupp som leder träffen. Tron på att en välut- bildad (kvinnlig) BVC-sköterska skulle kunna locka mäns intresse tycks vara synnerligen låg. Vid andra BVC-mottagningar har man valt att lägga en av för- äldragruppsträffarna på kvällstid och att tydligt informera om att detta är en träff för båda föräldrarna. Vid dessa träffar sitter man på stolar istället för på kuddar i ring och barnen lämnas i möj- ligaste mån hemma. En BVC-sköterska beskriver innehållet i en sådan träff: De har en gemensam träff under föräldrautbildningen det gemen- samma föräldraskapet där de diskuterar utifrån materialet kring hur man håller kärleken levande. Denna träff sker på kvällstid och helst utan barn när barnet är 6–. Innehållet i denna träff handlar emellertid inte särkilt mycket om delat ansvar och ingenting om delad föräldraledighet. Det material man använder har titeln levande och består av ett blädderblock som beskriver så kallade typiska situationer i ett för- hållande. Teckningarna är tänkta att leda till samtal och diskussio- ner och på baksidan finns faktauppgifter. De uppmaningar till arbetsdelning och delat ansvar som före- kommer anspelar i hög utsträckning på en ganska reaktionär syn på kvinnor och män. Kvinnor behöver uppmärksamhet, ömhet och hjälp med disken för att orka med det sexliv som männen så hett trånar efter där de hastar mellan yrkesarbete och familjeliv. Åter- igen positioneras mannen som särskiljd från det pågående vardag- liga och i många avseenden uttröttande föräldraskapet. Mammor pratar med mammor – bekräftande av det självklara moderskapet Frånvaron av pappor/män vid BVC:s föräldragrupper innebär således att mäns föräldraskap blir ett samtalsämne för kvinnor. Föräldragrupperna blir en plats där kvinnor pratar med varandra om sina barn och barns pappor men inte en plats där kvinnor och män möts i ett gemensamt föräldraskap. Frånvaron av pappor/män innebär också att kvinnor jämför sig med kvinnor istället för med män – vilket kan leda till en problematik som är jämförbar med den som uppstår i andra enkönade sammanhang. Forskning kring kön, ledarskap och rekryteringsprocesser visar exempelvis tydligt att en avgörande orsak till varför män väljer män till ledande och ansvarsfulla poster är att män bekräftar sin egen och varandras kompetens genom jämförelser med män och inte med kvinnor. Kvinnors frånvaro i dessa sammanhang leder till att kvinnor inte talas till utan om. Kvinnor blir en annorlunda sort i väsentliga jäm- förelseavseenden vilket lämnar utrymme för män att bekräfta var- andra och sig själva som representanter för rätt kompetens (se exempelvis , 2004) Liknande bekräftelseprocesser uppstår lätt i BVC:s föräldra- grupper. Pappans position som annorlunda och frånvarande lämnar stort utrymme för mammornas enkönade bekräftelse av ett slags föräldraskap som skiljer sig från männens. Att dela på föräldra- ledigheten eller att pappan tar ut sin del av föräldraledigheten kan bli detsamma som att mannen tar ut sina två pappmånader om jämförelsen står i relation till andra kvinnors generella uttag. Står jämförelsen däremot i relation till den man kvinnan delar barn med och/eller en grupp manliga föräldrar blir av 13 något helt annat. BVC-sköterskorna går liksom MVC-personalen ogärna in i direkta diskussioner kring delat föräldraskap, jämställdhet och delad föräldraledighet. Det uppfattas som privata beslut och ämnena behandlas endast utifrån vad kvinnorna själva tycker och tänker, vilket leder till att de kvinnor som är tongivande i grup- perna sätter nivån för vad som är rätt och fel. Flera BVC-skö- terskor menar att ett av syftena med BVC:s föräldragrupper är att bilda nätverk och att det utvecklas en slags koncensus kring frågor som rör föräldraskapet och som ger ganska lite utrymme för att tycka eller agera annorlunda. Detta i kombina- tion med BVC-sköterskornas avsaknad av professionell kompetens kring att prata om jämställdhetsaspekter på föräldraskap leder till att diskussionerna lätt stannar vid vem som går upp . Det finns dock en ingång till att samtala om delat föräldraskap som tycks kännas mer lättillgänglig för BVC-sköterskorna. Precis som vid MVC:s föräldragrupper handlar det om kvinnors omtalade ovilja att lämna ifrån sig ansvaret för det nya barnet till barnets pappa. De intervjuade BVC-sköterskorna menar att det ligger mycket på mamman hur mycket hon släpper in pappan. En BVC- sköterska säger: Det finns kvinnor som motarbetar. Som trivs med att vara hemma och som ser till att få ett till barn ganska snabb Jag kan inte säga något. Jag kan inte påverka, de kanske har ett dåligt jobb. Jag får försöka stärka papporna men BVC är frivilligt. En annan uttrycker sig så här: Det är svårt för alla kvinnor att släppa in mannen men kvinnor har lättare att göra det . För att illustrera att tiderna har förändrats, att dagens mammor har lättare att stå tillbaks och att moderna pappor i vissa fall tar för sig berättar BVC-sköterskorna olika historier där de balanserar mellan särarts- och likhetstänkande. En sådan historia handlar om hur pappan som den naturligaste saken i världen lägger barnet på vågen medan mamman assisterar med avklädningen. En annan historia handlar om att pappan vet mer än mamman om vissa saker som gäller barnet. I dessa historier positioneras pappor som allt mer lika mammor både genom att mammor lämnar över mer ansvar till pappor och att pappor blir allt bättre på att ta för sig. Parallellt med detta likhetstänkande positioneras pappor emellertid som en annan sorts föräldrar än mammor – en slags föräldrar som impone- rar genom att klara av att lägga barnet på vågen eller genom att ha stora kunskaper kring barnet. Mammor imponerar aldrig i dessa sammanhang – inte om de tar stort eller allt ansvar och heller inte om de lämnar ifrån sig ansvar till barnets pappa. Precis som vid MVC positioneras kvinnan som den har skyldigheterna och man- nen som den som har rättigheterna. Och precis som vid MVC är det när kvinnor omformulerar sina skyldigheter till rättigheter som personalen ser sig föranledd att försöka sig på att prata om delat föräldraskap. Mammor som inte vill dela med sig av föräldraledig- heten är lättare att bemöta än pappor som inte är intresserade av att dela. När det gäller bemötandet av pappor säger en BVC-sköterska: Jag kan bara lyssna och inte ha synpunkter Vi har ett valspråk – Man måste vilja självDet går inte att tvinga någon att sluta röka och inte heller att tvinga en pappa som inte vill att vara hemma Pappor pratar med pappor Såväl MVC- som BVC-personal uttrycker att de saknar professio- nell kompetens för att tilltala och bemöta pappor som föräldrar på samma nivå och villkor som mammor. Pappor uppfattas som en annan sorts föräldrar som behöver prata på andra sätt och om andra saker än vad mammor vill och behöver. Det är bättre att män pratar med män. Machopojkarna lyssnar inte på kvinnor. De vill prata om hur det ska bli med sex efter förlossningen och sådant. De har ett annat språk. Män känner sig främmande i mammagrupperna då kvinnor vill ta över. På vissa BVC-mottagningar anordnar man en eller ett par speciella pappaträffar där man anlitar någon man från en pappagrupp eller annat manligt nätverk som leder diskussionen. På andra ställe erbjuds de nyblivna papporna att delta i pappgrupper som i regel träffas en gång före förlossningen och 4–5 gånger efter. En BVC- sköterska reflekterar över det lite märkliga i att männen träffas på kvällstid utan barn och pratar om sådant som rör dem själva, medan kvinnorna träffas med barn och huvudsakligen pratar om barnen. Papporna träffas i pappagrupper på kvällstid utan barn, mammorna har en del åsikter om det, medan mammorna träffas med barn. De så kallade pappgrupperna startade i mindre skala och har blivit allt vanligare. Pappgrupper leds av män som själva är pappor och syftet är enligt pappagruppernas hemsida () att främja papporna som aktiva jämställda föräldrar och göra det möjligt att bli en ännu bättre pappa. Tanken med att män ska prata med män och inte med utbildad (kvinnlig) BVC-personal har kritiserats från flera håll. En mycket erfaren pappagruppsledare och barnmorska menar att det ligger en stor fara i att nyblivna pappor träffar andra män utan utbildning och kompetens för att hantera och kommunicera frågor kring jäm- ställdhet. Han menar att pappagrupperna definitivt måste kvali- tetssäkras för att inte bara bekräfta gammalt och han ger flera exempel på pappagruppsledare som gett de mest märkliga råd kring hur nyblivna pappor bör hantera nyblivna mammor. , sakkunnig i den referensgrupp som ansvarar för ett föräldra- och pappaprojekt i , menar att det avgö- rande för pappagruppernas eventuella framgång i jämställdhets- avseende hänger på det medvetna genusperspektivet. Utan ordent- liga kunskaper kring genusfrågor blir pappagrupperna lätt en plats där skillnader bekräftas och där gamla könsroller upprätthålls snarare än diskuteras och raseras (Hammarlind & , 2004). Liknande resonemang för mansforskaren och pedagogik- docenten . Pappor kan behöva träffas för att prata om sådant som kan kännas mest angeläget just för manliga föräldrar men att ägna fler än två träffar åt enkönade samtal kan aldrig främja det jämställda föräldraskapet. Jalmert menar att om syftet är att verka för ett mer jämställt föräldraskap måste kvinnliga och manliga föräldrar samtala med varandra om sina gemensamma och specifika erfarenheter. Det är genom att markera likhet inför föräldraskapet jämställdhet kan uppnås, inte genom att betona och älta det eventuellt könsspecifika (Hammarlind & , 2004). Känslan av att de enkönade pappgrupperna gör stor nytta är dock stor bland de som arbetar ideellt med pappgruppsverksam- heten. En pappagruppsledare säger: Pappagrupperna har förändrat verkligheten avsevärt. Dagens män har en helt annan inställning – en annan pappaidentitet Vi säger att av alla förhållanden spricker inom 1–efter barnets födelse Vi har inofficiell statistik på att av de som gått i pap- pagrupp här skiljer sig Pappagruppsverksamheten har blivit mer professionaliserad och alla som ska bli pappagruppsledare genomgår numera en kortare utbildning. Medvetenheten om att pappagruppsledaren kan skapa vilken stämning som helst i gruppen beroende på rent personliga erfarenheter och åsikter, har lett till ökade krav på kompetens- höjande utbildning, handledning och insyn i verksamheten. Det finns emellertid ingen enhetlig eller gemensam utbildnings- eller kompetensgrund för pappagruppsledare utan det mesta sker inom ramen för längre eller kortare projekt. Huruvida krav på grund- läggande kompetens i genus- och jämställdhetsfrågor finns med i bilden varierar och plats. Det finns heller inga enhetliga uppgifter kring om mäns deltagande i pappagrupper verkligen har några effekter med avseende pappors ökade ansvarstagande och/eller föräldraledighetsuttag. Vad ska man göra, vad kan man göra och när? Rent generellt kan man konstatera att kunskapsnivån kring för- äldraskapet som bekönad position är förhållandevis låg hos såväl professionell MVC- och BVC-personal som hos ideellt verksamma pappagruppsledare. Detta gäller såväl den teoretiska grunden som kunskaper kring hur dessa frågor kan kommuniceras. Här behövs utbildnings- och handledningsinsatser, vilket de intervjuade perso- nerna också påpekar. Inom ramen för uppdragsbeskrivningarna för MVC och BVC finns inga tydliga formuleringar kring vad gemensamt föräldraskap och ansvarstagande innebär utan det ankommer på individuella barnmorskor och BVC-sköterskor att lägga mening i detta.