sou · GTB354d3 · 2006-01-01 00:00:00 — är detta inte möjligt om ägaren av fordonet inte medger sådan undersökning och det inte är fråga om sådan husrannsakan som polisen kan föranstalta om som ett led i en förundersökning. Om inte någon av dessa förutsättningar föreligger kan endast varorna kontrolleras när de tas emot inne på anstaltsområdet. Kriminalvården har emellertid behov att kunna undersöka fordonet redan vid inpasseringen till kontrollera att det inte finns otillåtna föremål i detta. Det kan t.ex. förekomma att en pistol smugglas in i en varutransport genom att förvaras i fordonet eller i varor som finns i fordonet. Genom att ge kriminalvården en möjlighet att undersöka fordonet och det som finns i fordonet redan vid inpasseringen i anstalten kan kriminal- vården på ett enklare och mer effektivt sätt förhindra införsel av otillåtna föremål till anstalten och även förhindra att en person olovligen försöker ta sig in i frita en intagen. I syfte att förhindra att en intagen försöker föra ut föremål ur anstalten eller att rymma från den är det också viktigt att kriminalvården får möjlighet att kontrollera fordon när de passerar ut ur anstaltsområdet. Kommittén anser mot bakgrund av vad som anförts i avsnitt 18.1 att det är viktigt att i lag ge kriminalvården en möjlighet att undersöka ett fordon och de föremål som finns i det när fordonet passerar in i eller ut ur anstaltsområdet. Eftersom en sådan under- sökning riktar sig mot annan än intagen och tvångsåtgärder som regel skall ske som ett led i en förundersökning bör det endast komma i fråga att tillåta kriminalvården en sådan undersökning när det finns starka skäl för det. Kommittén föreslår att kriminalvården får möjlighet att undersöka fordon och de föremål som finns i detta förutsatt att undersökningen är nödvändig ur säkerhetssynpunkt. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas restriktivt och endast om kontrollen inte kan ske på annat sätt, t.ex. genom att varorna granskas när de tas emot av kriminalvårdens personal på anstalts- området. Kriminalvården skall dock inte behöva göra en bedöm- ning i varje enskilt fall. Avgörande skall i stället vara den risk som allmänt kan antas finnas på vissa anstalter. Otillåtna föremål som anträffas vid en sådan undersökning kan förverkas enligt den i avsnitt 21.2.3 föreslagna bestämmelsen. Kriminalvården får använda även de uppgifter som framkommer vid denna form av kontroll i det säkerhets- och återfalls- förebyggande arbetet. 18.16Kroppsvisitation av medföljande vid permission Kommitténs bedömning: Kroppsvisitation av den som medföljer den intagne vid en bevakad permission bör endast ske om det följer av lag. I ett beslut av JO från (dnr 2796-2003) som tillställts kommittén för kännedom uttalar JO betänkligheter mot att kriminalvården kroppsvisiterar anhöriga, som skall medfölja en intagen vid bevakad permission, enbart med stöd av samtycke från den anhörige. Kriminalvården har endast gett tillstånd till permission i sådant fall om den anhörige förklarat sig samtycka till kroppsvisitationen. JO menade att för en anhörig som ställs inför valet att underkasta sig kroppsvisitation eller att inte träffa den intagne måste frivilligheten upplevas som skenbar. Kommittén delar JO:s inställning att en kroppsvisitation inte bör bygga på samtycke från den medföljande. Kroppsvisitation bör endast ske om det följer av lag. Den som besöker en intagen i anstalt får kroppsvisiteras enligt de särskilda bestämmelserna om kontroll av besökare, se avsnitt 17.2.2 och om allmän inpasserings- kontroll (se avsnitt 18.14.2). 19 Plats med särskilt hög säkerhet I detta avsnitt behandlar kommittén vilka kriterier som skall gälla för placering på plats med särskilt hög säkerhet, dvs. vilka intagna som kan klassificeras som s.k. högriskfångar och vilka regler som bör gälla för dem. Av bestämmelsen i 7 § första och andra stycket KvaL följer att en intagen bör placeras i en öppen anstalt om inte placering i en sluten anstalt är nödvändig av säkerhetsskäl eller för att den intagne skall få möjlighet till viss sysselsättning som inte lämpligen kan ordnas i en öppen anstalt. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 9.2. Placering på säkerhetsavdelning innebär att den intagne sätts under särskild övervakning och har begränsad gemensamhet med andra intagna, jfr 3 § KvaL. finns två säkerhetsavdelningar; en på KVA Kumla och en på . På varje avdelning finns plats för sex intagna. På en säkerhetsavdelning övervakas de intagna genom att personal direktövervakar dem och genom att de intagna kamera- övervakas i gemensamma utrymmen. Placering på säkerhets- avdelning innebär även begränsningar i kontakten med omvärlden. Beslut om besök- och telefonkontakter skall dock även för intagna som är placerade på en säkerhetsavdelning fattas utifrån en bedömning i varje enskilt fall. Enligt ett beslut av generaldirektören Plats med särskilt hög säkerhet vid KVS gäller följande regler för intagna på säkerhetsavdelning1. Intagen i säkerhetsavdelning kan medges att ta emot besök i anstalten. Besök kan normalt endast medges hustru, sambo, stadigvarande fästmö, egna barn, syskon och föräldrar. Besöken skall normalt vara bevakade. Bevakade besök får normalt medges en intagen högst en gång och normalt högst per tillfälle. beslutar om obevakade besök. Intagen i säkerhetsavdelning får normalt medges att ringa högst fyra telefonsamtal , om särskilda skäl föreligger får ytterligare högst två telefonsamtal medges . Varje samtal får pågå i högst . Vid behov av tolk skall tolkning ske i nära anslutning till telefonsamtalet och sådant samtal får normalt medges . Tolkning av telefonsamtalet skall ske innan nytt samtal får beviljas. Intagen i säkerhetsavdelning får medges att , , vistas utomhus som Kriminalvårdsmyndigheterna och bestämmer. Högst tre intagna får normalt medges utomhusvistelse . Vid utomhusvistelsen skall de intagna direktövervakas. I 20 a § KvaL regleras när en intagen får placeras på en s.k. säkerhetsavdelning. På en sådan avdelning får en intagen, som har dömts till fängelse i lägst och är placerad i sluten anstalt, placeras om det kan befaras att han planlägger rymning eller att annan planlägger fritagningsförsök och avskildheten är nödvändig för att hindra att sådan plan sätts i verket. Det krävs också att det med hänsyn till den intagnes brottslighet eller annars kan befaras att han är särskilt benägen att fortsätta en brottslig verksamhet av allvarlig karaktär. Detta motsvarar förutsättningarna för att avskilja en intagen enligt 20 § andra stycket KvaL. En förutsättning för att man skall placera en intagen som uppfyller dessa kriterier på en säkerhetsavdelning i stället för att avskilja den intagne är att det finns anledning att anta att den risk som angetts här kommer att bestå . En intagen får även placeras på en säkerhetsavdelning om det finns särskild anledning anta att det behövs för att hindra den intagne från brottslig verksamhet av allvarligt slag under vistelsen i anstalt. 1 De tidigare föreskrifterna om specialavdelningar, KVVFS 1991:1 har upphört att gälla genom verkställighetsföreskrifterna, KVVFS 2004:13. Plats med särskilt hög säkerhet Av 20 a § tredje stycket KvaL följer att en intagen har rätt att i stället för att bli placerad på en säkerhetsavdelning vistas avskild från andra intagna om inte 1.särskilda skäl med hänsyn till hans hälsa talar mot det, 2.det av säkerhetsskäl är av synnerlig vikt att han inte placeras utanför säkerhetsavdelningen. 19.1.3Plats med förhöjd säkerhet finns 30 platser med förhöjd säkerhet, varav 12 platser på säkerhetsavdelning (se ovan) och 18 på avdelning för särskilt krävande intagna (SKI-avdelning). Avdelningar och platser med förhöjd säkerhet finns vid KVA , Kumla och . På Kumla och är såväl SKI- avdelningarna (6 platser på var och en av avdelningarna) som anstalternas respektive säkerhetsavdelningar sådana avdelningar. På KVA Kumla kan intagna placeras med förhöjd säkerhet även på övriga avdelningar vid anstalten. Detta gäller, med undantag för en avdelning, även för . På KVA utgör SKI- avdelningen en avdelning med förhöjd säkerhet. Intagna på den anstalten kan även placeras med förhöjd säkerhet i särskilda delar av anstalten. På en SKI-avdelning placeras intagna som gjort sig skyldiga till våld eller hot i anstalt eller som bedöms kunna utgöra ett allvarligt ordningsproblem. Intagna på sådan avdelning är i princip alltid avskilda från gemensamheten med andra intagna med stöd av 20 § första stycket KvaL. Innebörden av en placering på en plats med förhöjd säkerhet som inte är en plats på en säkerhetsavdelning är inte reglerad särskilt i lagen. Inskränkningar i kontakter med omvärlden kan dock följa av beslutet om avskiljande. Av kriminalvårdens föreskrifter framgår följande beträffande placering på plats med förhöjd säkerhet (KVVFS 2004:15). En dömd bör placeras i en sluten avdelning/plats med förhöjd säkerhet om han vid en helhetsbedömning har funnits fordra förstärka resurser för att kravet på samhällsskydd skall tillgodoses. Valet av sådan anstaltsavdelning/plats syftar till att förhindra att den dömde avviker från en sluten anstalt, fortsätter med brottslig verksamhet eller utgör en fara för annans säkerhet till liv och hälsa. Den dömde kan vara hotande, krävande eller utagerande mot personal och medintagna i Plats med särskilt hög säkerhet sådan grad att hans beteende inte utan förstärkta resurser kan hanteras i sluten anstaltsavdelning/plats. Han kan vara benägen till kvalificerad brottslighet eller ha kontakter i den kriminella värden som kräver förstärkta resurser för att hindra att han genom kommunikation med yttervärlden organiserar brottslig verksamhet inifrån en sluten anstaltsavdelning/ plats eller vara en särskilt förslagen rymmare. Det kan finnas risk för avancerad fritagning. Den dömde kan ha särskilda svårigheter att fungera i grupp eller utöva allvarligt menlig inverkan i grupp. Han är normalt dömd för allvarlig brottslighet. Anstaltsplatser med förhöjd säkerhet finns dels som en hel avdelning, dels som ej separerade platser vid andra avdelningar på anstalter med högsta säkerhet. En grundtanke kriminalvårdsreform var att anstalts- vistelsen redan från början skulle inriktas på konkreta åtgärder som förbereder den intagne för tillvaron utom anstalten, allt i den utsträckning det kan ske utan att kravet på samhällsskydd blir eftersatt (prop. 1974:20 s. 83). För det stora flertalet intagna innebar detta bl.a. vidgade möjligheter att vistas utanför anstalten. För en mindre kategori intagna medförde emellertid reformen strängare regler för verkställigheten när det gällde placering och möjligheten till vistelse utanför anstalt. Det gällde då intagna med strafftider på lägst som ägnat sig åt organiserad eller systematisk kriminell verksamhet av särskilt samhällsfarlig natur. Främst avsågs personer som ägnat sig åt grov narkotika- brottslighet. En ytterligare förutsättning var att samhälleliga stödåtgärder kunde förväntas sakna effekt (se prop. 1974:20 s. 90). Bakgrunden till restriktionerna för denna grupp var det då stigande antalet rymningar under pågående verkställighet. Ofta var det fråga om intagna, som dömts till långvariga frihetsstraff och som saknade fast anknytning till . I många fall rörde det sig om grova narkotikabrott av yrkesmässig karaktär. Den aktuella bestäm- melsen infördes i 7 § tredje stycket KvaL2. 2 Den som dömts till fängelse i lägst eller till internering med en minsta tid av skall placeras i sluten anstalt, om det med hänsyn till att han saknar fast anknytning till riket eller eljest kan befaras att han är särskilt benägen att avvika och fortsätta en brottslig verksamhet, vilket på grund av omfattning och inriktning är av särskilt allvarlig karaktär. Vad som sagts nu gäller dock ej om annan placering kräves för en ändamålsenlig förberedelse av förestående frigivning eller överföring till vård utom anstalt eller eljest synnerliga skäl föreligger för placering i öppen anstalt. Plats med särskilt hög säkerhet Avgränsningen av denna grupp har ändrats . utvidgades gruppen till att omfatta inte bara personer som begått grova narkotikabrott eller brott med internationell anknyt- ning utan också lagöverträdare som hade ägnat sig åt annan brottslighet av särskilt allvarlig karaktär och därigenom visat likgiltighet för annans liv eller hälsa eller särskild hänsynslöshet (prop. 1978/79:62). begränsades den aktuella gruppen till att inbegripa enbart dem som dömts för grovt narkotikabrott eller grov varu- smuggling avseende narkotika (prop. 1981/82:141). Begränsningen tillkom vid riksdagsbehandlingen av ett regeringsförslag som syftade till att förbättra möjligheterna att komma till rätta med narkotikamissbruk och brottslighet från de dömdas sida , bl.a. genom att öka möjligheterna till särbehandling av särskilt brottsbenägna intagna som dömts till längre fängelse- straff. Bestämmelsen i 7 § tredje stycket KvaL ändrades återigen . Den utvidgades då till att omfatta även intagna som lagförts för försök, förberedelse, stämpling eller medverkan till grovt narkotikabrott eller till grov varusmuggling avseende narkotika (prop. 1983/84:148). Mellan 1988 och bestämdes gruppen som kunde särbehandlas i fråga om placering i och vistelse utanför anstalten till att omfatta, förutom intagna som hade dömts för grov narkotika- brottslighet till fängelse i lägst , intagna som avtjänade fängelse i lägst . Bestämmelsen innebar att den som verkställde fängelse i lägst och den som i annat fall har dömts till fängelse i lägst för grovt narkotikabrott eller grov varusmuggling som avsåg narkotika eller för försök, förberedelse, stämpling eller medverkan till sådant brott, skulle placeras i en sluten anstalt, om det med hänsyn till arten av den dömdes brottslighet eller annars kunde befaras att han eller hon skulle vara särskilt benägen att avvika eller fortsätta en brottslig verksamhet av allvarlig karaktär innan verkställigheten i anstalt har avslutats. Placeringen skulle företrädesvis ske i en sådan anstalt eller avdel- ning av anstalt som var särskilt lämpad att tillgodose kraven på hög säkerhet. Särbehandlingen innebar också att sådan intagen inte fick beviljas annan permission än särskild permission och då endast om synnerliga skäl förelåg. Permissionen skulle alltid vara bevakad. Det rådde vidare ett förbud mot att bevilja frigång enligt 11 § KvaL, Plats med särskilt hög säkerhet fritidsvistelse utanför anstalten enligt 14 § andra stycket KvaL eller s.k. § 34-placering. Beslutet om klassificering enligt 7 § tredje stycket KvaL fattades av utan möjligheter till delegation. Den interna beslutsordningen på styrelsen innebar att beslutet om 7:3- klassificering normalt – efter föredragning – fattas av chefen för enheten eller en särskilt utsedd tjänsteman. Beslut om anstalts- placering, normalpermissioner, särskilda permissioner, frigång eller fritidsvistelser utanför anstalten fattades annars normalt av den lokala . Nuvarande regel för särbehandling vid beslut om placering och vistelser utanför anstalt är utformad som en regel om särskilda villkor för en viss kategori intagna. Enligt 7 § tredje stycket KvaL skall för den som avtjänar fängelse i lägst särskilt beslutas om de villkor som skall gälla för verkställigheten när det gäller placering i anstalt samt permissioner, vistelser och verkställighet utanför anstalt (frigång, fritids- aktiviteter utanför anstalt, permission, intensivövervakning och vistelse på behandlingshem). Om det finns särskilda skäl skall sådana villkor också beslutas för annan intagen som dömts till fängelse i lägst . Prövningen av vilka särskilda villkor som skall gälla för verkställigheten skall ske så snart verkställigheten påbörjas eller annars så snart det finns behov av det. Villkoren skall omprövas när det finns anledning till det (7 § fjärde stycket KvaL). I princip fattas alla beslut om särskilda villkor av KVS. Beslut om anstaltsplacering, förflyttning till annan anstalt samt permissioner, vistelser och verkställighet utanför anstalt som strider mot de särskilda villkoren får inte meddelas (7 § femte stycket KvaL). Av kriminalvårdens officiella statistik framgår följande. Av 10 721 fängelsedömda som togs in i anstalt hade 2 375 av dem eller tillgreppsbrott som huvudbrott i domen och 2 025 av dem eller våldsbrott som huvudbrott i SOU 2005:54 Plats med särskilt hög säkerhet Den övervägande majoriteten av de som togs in i anstalt hade strafftider (8 549 personer eller ). Av de som togs in i anstalt hade 940 (8,) strafftider på 1–, 742 (6,) strafftider på 2–, 413 strafftider på 4–(3,), 66 strafftider (0,) och 11 straff på livstid (0,). Av dem som togs in i anstalt hade 5 tidigare verkställt frihetsberövande påföljd och frivårdande påföljd. Det innebär att 4 096 personer eller inte tidigare dömts till kriminalvårdspåföljd3. hade 1 800 (33,) av de som var inskrivna i anstalt strafftider på högst , 828 (15,) strafftider på 1–, 1 144 (20,) strafftider på 2–, 1 161 (21,) strafftider på 4–, 298 (5,) strafftider och 119 (2,) straff på livstid. Antalet långtidsdömda (dvs. med strafftider ) i anstalt har ökat från 1 166 personer (varav 57 livstidsdömda) till 1 578 personer (varav 119 livstidsdömda). Av statistiken framgår även att våldsbrott, rån, narkotikabrott och smugglingsbrott är den brottslighet som är vanligast bland de som är dömda till fängelse . Huvudbrotten för intagna med strafftider är endast våldsbrott, narkotikabrott och smugglingsbrott. Riksmottagningen 1997–2003 Alla män som dömts till fängelse börjar om de är häktade verkställigheten av fängelsestraffet på riksmottagningen på (jfr KVVFS 2004:13). Av kriminalvårdens rapport 1997–2003, En beskrivning av långtidsdömda män i , framgår bl.a. följande. Totalt hade 2 262 personer passerat riksmottagningen mellan och . Den vanligaste längden på fängelsestraffet var . På grund av speciella omständigheter hade 16 intagna kommit till riksmottag- ningen med än . hade 67 personer dömts till livstid. Det vanligaste huvudbrottet för de som passerade 3 De som inte varit aktuella för övervakningens början redovisas som ingen tidigare erfarenhet. Plats med särskilt hög säkerhet riksmottagningen under nämnda period var grovt narkotikabrott eller grov varusmuggling. Ungefär hälften av dem hade denna typ som huvudbrott. Rån var det näst vanligaste huvudbrottet. Vålds- relaterade brott sammantaget (rån, mord, våldtäkt etc.) var mycket vanligt. av dem som passerat riksmottagningen under nämnda period hade någon typ av våldsrelaterat brott som huvudbrott. Hälften eller hade tidigare dömts till fängelsepåföljd, var tidigare dömda men inte till fängelse och var inte tidigare dömda för brott. En mindre grupp hade endast genomgått verkställighet enligt lagen med särskilda bestämmelser om unga eller lagen om rätts- psykiatrisk vård. av dem som passerat riksmottagningen var svenska medborgare. Av dem hade sitt ursprung i ett annat land än . Utöver var de vanligaste ursprungsländerna , , , och . Av de våldsbrottsdömda bedömdes ha någon typ av personlighetsstörning. En betydande grupp uppvisade personlig- hetsstörningen psykopati. Majoriteten av de våldsbrottsdömda hade utpräglade ADHD-symptom. Ungefär en femtedel av de våldsbrottsdömda uppvisade indikationer på neuropsykologisk dysfunktion eller funktionsnedsättning. Av de våldsbrottsdömda uppvisade vissa eller svåra missanpassningsproblem vad gäller hem, skola eller samhälle . För en mer utförlig beskrivning hänvisas till rapporten. Dåvarande generaldirektören vid KVS redovisade i en promemoria daterad för regeringen de åtgärder som vidtagits med anledning av fritagningen från KVA och från . Av promemorian fram- går att generaldirektören beordrade att bl.a. följande åtgärder skulle genomföras med omedelbar verkan på åtta slutna anstalter, däribland Kumla, och : Plats med särskilt hög säkerhet Inpasseringshinder skall sättas upp utanför anstalterna. Inpasseringskontroll i form av metalldetektorer skall vara installerade . Eftersökning av mobiltelefoner skall intensifieras. Anstalterna skall omgående kartlägga högriskfångar och ut- vecklingen av IT-stödet i säkerhetsverket skall påskyndas. Mobilstörningsutrustning skall införas på och och därefter på övriga anstalter. Behovet av förstärkt skalskydd och förstärkt övervakning via kameror skall analyseras. Generaldirektören redovisade ett antal åtgärder som skall vidtas på . Bland annat skulle en säkerhetsgrupp inrättas. Vidare skulle en omvärlds- och säkerhetsanalys redovisas . Redovisningen av uppdraget avbröts i samband med att dåvarande generaldirektören avgick. Arbetet fortsatte dock i en ny säkerhetsgrupp. En ny säkerhetsgrupp inrättades inom KVS . Enligt uppdraget (, KVS dnr 02-2004-12389) skall gruppen ansvara för säkerhetstillsyn, kartlägga intagna, utveckla samarbetet med polisen och ha en strategisk och stödjande roll inom KVS. Gruppen skall bl.a. utöva tillsyn och stödja det lokala tillsynsarbetet. Den skall även bedöma och lämna förslag till beslut om åtgärder och ställa krav på omedelbara åtgärder vid akuta allvarliga risker. 19.2.3KVS utredning om säkerhetsanstalt uppdrog regeringen åt KVS att ta fram förslag avseende utformningen av en ny säkerhetsanstalt. Enligt beslutet skall i anstalten kunna placeras intagna för vilka risken för fortsatt brottslig verksamhet eller avvikelse bedöms vara särskilt hög och som under verkställigheten kräver särskilda arrangemang vad beträffar säkerhet och omhändertagande i övrigt. KVS skulle enligt uppdraget inkomma med förslag på lokalisering av en ny säkerhets- anstalt. Plats med särskilt hög säkerhet KVS redovisade uppdraget . I redovisningen använde KVS följande kriterier för att definiera vilka intagna som kan vara aktuella att placera i säkerhetsanstalt: förhöjd risk för våldsamma rymningar och fritagningar, våldsbenägenhet eller andra allvarliga ordningsstörningar, hög risk för fortsatt grov brottslighet under verkställigheten där kontakten med omgivningen är extra viktig att begränsa. Enligt KVS kan många intagna i målgruppen beskrivas som psykiskt störda, kompetenta och resursstarka i den meningen att de har goda ekonomiska resurser med ett kontaktnät innefattande andra resursstarka personer. De är yrkeskriminella med kriminell identifiering, välplanerande, välorganiserade och har kriminella värderingar. Personlighetsmässigt uppfyller många av de intagna de diagnostiska kriterierna för psykopati, vilket generellt innebär en mycket hög återfallsrisk. Gruppens storlek är, enligt KVS, svår- bedömd och kommer att variera . KVS uppfattar dock att ett drygt 60-tal intagna kan beräknas komma i fråga för placering på säkerhetsplatserna. KVS föreslog i redovisningen till regeringen att en ny säkerhetsanstalt inrättas på KVA Saltvik. Anstalten skulle få ca 175 platser. KVS föreslog vidare att KVA Kumla, och även fortsättningsvis har säkerhetsavdelningar för den aktuella gruppen intagna. KVS gjorde bedömningen att antalet säkerhetsplatser vid en ny- och tillbyggnad skulle uppgå till ett 60- tal i stället för dagens 30 platser. Därmed skulle kriminalvårdens behov av säkerhetsplatser uppnås. KVS gjorde vidare bedömningen att det skulle vara relativt enkelt att ordna ytterligare sådana platser vid behov. KVS föreslår att säkerhetsanstalten vid Saltvik inrättas genom nybyggnation och att verksamheten på Kumla och flyttas till nya lokaler. Säkerhetsanstalten på Saltvik och avdelningarna på och föreslås kunna tas i drift . beslutade regeringen att ge landshövdingen i , , i uppdrag att granska rymning- arna från KVA Kumla, , och . Plats med särskilt hög säkerhet Uppdraget redovisades i betänkandet Säkert inlåst? (SOU 2005:6) som överlämnades till regeringen . Utredaren hade i uppdrag att kartlägga och analysera de fyra händelserna och mot bakgrund av denna granskning föreslå föränd- ringar som ökar möjligheten att förutse, förebygga och ingripa vid rymningar eller fritagningar, särskilt från anstalter med förhöjd säkerhet.