sou · GTB3100d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Det kan röra förutsättningar i övrigt för betalnings- mottagaren om vilka har meddelat före- skrifter och allmänna råd, t.ex. att enskilda assistansanordnare skall ha F-skattsedel för att vara betalningsmottagare, hur Försäkrings- kassan skall få kännedom om att en betalningsmottagare tillämpar kollektivavtal och vilka personer som anordnaren betalat ut lön till (jfr avsnitt 6.3.3) samt uppgifter som ligger till grund för beslut om de personliga assistenternas skatt. Det kan också handla om rutiner för hur betalningsmottagaren visar att samtliga förutsättningar för att vara betalningsmottagare är uppfyllda. Likaså kan föreskrifter gälla på vilket sätt betalningsmottagaren skall redovisa timanvändningen för avräkning och slutavräkning. Första styckets första mening behandlar den betalningsmottagande assistansanordnarens övergripande skyldighet att ha interna system för att kunna redovisa enligt de krav vilka ställs i författningarna som reglerar personlig assistans. Anordnaren skall kunna visa hur mycket av assistansersättningen som använts till löne- och lönebi- kostnader för personliga assistenter samt i övrigt kunna visa verifi- kationer på hur ersättningen använts. Enligt bestämmelsens andra stycke skall den betalnings- mottagande anordnaren redovisa till vad assistansersättningen använts och hur stora kostnaderna varit. Denna redovisning görs en gång och avser assistansersättning som anordnaren tagit emot på uppdrag av de assistansberättigade, som skrivit avtal med anordnaren. Redovisningen gäller hela verksamheten, dvs. Om assistansanordnaren i särskilda fall (jfr 13 a § LSS och kommentaren till den bestämmelsen) på begäran av en assistansberättigad låtit en annan utföra viss personlig assistans skall kostnaderna för den assistansen redovisas av den betalnings- mottagande anordnaren som om assistansen utförts av denne. Den betalningsmottagande anordnaren är redovisningsansvarig för all assistansersättning denne för den assistansberättigades räkning fått utbetald till sig. Betalningsmottagaren skall alltså kunna visa att annan, som utfört personlig assistans, använt ersättningen till löne- och lönebikostnader i den omfattningen regeringen föreskrivit samt till kostnader i övrigt enligt regeringens föreskrifter. I löne- kostnadsdelen ingår inte ersättning för sjuklön som en betalnings- mottagare fått utbetald från en kommun. Sådan ersättning skall också redovisas till . Den totala löne- summan skall, i motsvarande omfattning, minskas. Enligt bestämmelsens tredje stycke skall den betalnings- mottagande anordnaren redovisa hur ersättning som utgått med förhöjt timbelopp använts. Den redovisningen görs, som , individuellt för varje assistansberättigad som anordnaren utför assistans åt och sker i huvudfallet en gång . Reglerna har flyttats från LASS-förordningen. Enligt bestämmelsens fjärde stycke får följa upp och kontrollera att betalningsmottagaren av assistansersätt- ningen använt ersättningen för nyttjade assistanstimmar till kostnader för personlig assistans. Detta görs kollektivt för verk- samheten. Hur ersättningen får användas framgår av 6 § (jfr 13 b § LSS) och LASS-förordningen. målsenliga, effektiva metoder och system för att följa upp och kontrollera att ersättningen använts till kostnader för personlig assistans utifrån de uppgifter som fått genom betalningsmottagarens redovisning. får t.ex. jämföra all assistansersättning, som betalats ut till en betal- ningsmottagare för nyttjade timmar, med den redovisning anordnaren skickat in. kan genom redovis- ningarna enkelt och snabbt få en bild av hur assistansersättningen använts av betalningsmottagaren. är inte bunden till att kontrollera rik- tigheten i de uppgifter som betalningsmottagare redovisat. Om det av något skäl redan är känt att betalningsmottagare når upp till den fastställda nivån, så finns det inga skäl för att genomföra generella kontroller av riktigheten i de uppgifter som dessa redovisar om hur stor andel av assistansersättningen som använts till personlig assistans. När i dessa fall ändå finner det nödvändigt att kontrollera sådana betalnings- mottagares redovisning kan det vara en tillräcklig åtgärd att begära in kompletterande underlag från anordnaren. Har den betalningsmottagande assistansanordnaren haft lägre kostnader för den sammanlagda personliga assistansen än de nivåer som fastställts av regeringen skall närmare utreda orsakerna till detta. Ersättning, som utgått med förhöjt tim- belopp, kan t.ex. ha använts till andra kostnader än löne- och löne- bikostnader och som skall redovisas under något av de kostnadsslag som regeringen föreskrivit. Vid kontrollen kan det därför se ut som om en för liten del av ersättningen använts för löne- och lönebi- kostnader (se vidare avsnitt 6.3). Om ändå finner att anordnaren inte har en acceptabel förklaring till den låga nivån för löne- och lönebikostnader skall kräva återbetalning upp till den fastställda nivån. Det sker enligt bestämmelserna i 16 §. Om det blivit aktuellt med återkrav av medel, som skulle ha använts till löne- och lönebikostnader, kan det finnas särskild anledning att också kontrollera riktigheten i uppgifterna om hur ersättningen har använts i övrigt. Konstaterar att ersättningen inte använts till kostnader för personlig assistans skall enligt reglerna i 16 § besluta om återbetalning i motsvarande mån. Denna kontroll kan göra utan att nivån för löne- och lönebikostnader är lägre än den som fastställts av regeringen. En begäran av en assistansberättigad om att utbetalningen tillfälligt skall gå till annan anrodnare, t.ex. under semester eller uppdrag på annan ort än hemorten, innebär inte byte av anordnare. Då den anordnare som tillfälligt utfört viss assistans avslutar sitt uppdrag skall däremot de regler som aktualiseras i en sådan situation tillämpas, som t.ex. de som gäller slutredovisning (jfr kommentaren till 10 §). När det gäller redovisning av hur assistansersättningen använts samt uppföljning och kontroll enligt denna bestämmelse, har regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer, möjlighet att meddela ytterligare föreskrifter (jfr kommentaren till 10 §). Assistansersättningen kommer i fortsättningen att betalas ut till den assistansanordnare den assistansberättigade anger (10 §). Om upptäcker att någon anordnare inte är lämplig på grund av de skäl som anges i 12 § så skall Försäkrings- kassan fatta beslut om att ersättningen betalas ut till en annan anordnare, enskild, eller egen. Denne skall självklart uppfylla de krav som ställs för att få anordna personlig assistans. Enligt bestämmelsens andra stycke bör dock den anordnare, som inte längre skall vara betalningsmottagare, i vissa fall ges möjlighet att avhjälpa missförhållandet. kan här göra en bedömning av om det finns fog för att vänta med att ändra betal- ningsmottagare, t.ex. om det bedöms att rättelse kan ske inom en acceptabel tidsperiod. Det handlar naturligen om de situationer som nämns i bestämmelsens punkterna 1–3. Regeringen har behörighet att låta meddela föreskrifter om detta (6 §). Det finns inget hinder mot att en anordnare som på nytt fått tillstånd åter kan vara betalningsmottagare. Om en ersättningsberättigad, som anordnar sin egen assistans, till följd av ålderdomssvaghet, sjuklighet, långvarigt missbruk av beroendeframkallande medel eller någon annan liknande orsak är ur stånd att själv göra detta skall , såsom har gällt, enligt bestämmelsens första stycke, besluta att assistanser- sättningen skall betalas ut till någon annan anordnare. Försäkrings- kassan kan också enligt de övriga skäl som anges i bestämmelsen besluta att ersättningen skall betalas ut till någon annan anordnare. Enligt bestämmelsen har den assistansberättigade möjlighet att välja till vem ersättningen i fortsättningen skall betalas ut i de fall har för avsikt att fatta beslut om att betala ut assistansersättning till en annan betalningsmottagare än den som den assistansberättigade har avtal med. Men det är Försäkrings- kassan som gör bedömningen och fattar beslut om betalnings- mottagare. Det sker enligt de regler som annars normalt styr För- säkringskassans bedömning. I några fall kan det innebära att den nya betalningsmottagaren, trots att den assistansberättigade valt en enskild anordnare eller att själv vara anordnare, blir en kommun. Det kan gälla tillfälligt eller över . En kommun kan mot bakgrund av sitt basansvar (jfr prop. 1992/93:159) inte vägra att vara betalningsmottagare. skall samråda med den assistansberättigade när det finns skälig grund för att påbörja en handläggning enligt 12 § samt meddela detta. Den assistansberättigade skall göras delaktig i hela processen. Assistansersättningen omfattar, till skillnad från andra ersättningar som handläggs av , också en tredje part, dvs. De ändringar gällande rätten till ersättning för personlig assistans, som genomförs, förändrar inte det förhållande att det är den enskilde som ansöker om ersättning, beviljas ersättning samt väljer utförare och påverkar innehållet i assistansen. Däremot skall betalningsmottagaren vara en assistans- anordnare. I huvudfallet blir det därför någon annan än den assistansberättigade som tar emot och hanterar ersättningen. De situationer som beskrivs i bestämmelsens första stycke har inte ändrats. Där beskrivs bl.a. rena fusksituationer. Däremot inne- bär ändringen att assistansanordnaren (betalningsmottagaren) blir den som primärt är återbetalningsskyldig. Bara i de fall anordnaren inte agerat som ombud eller biträde (jfr 9 § förvaltningslagen) träder den assistansberättigade eller dennes ställföreträdare in som återbetalningsskyldig. Denna utvidgning av kretsen för återkrav är särskilt viktig genom att anordnaren inte sällan är den som håller i kontakten med . Det kan därför förekomma att den assistansberättigade saknar kontroll över vilken information som lämnas till och i vilken mån anordnaren i övrigt sköter de skyldigheter som följer av lagen. kassans uppgift blir att utreda vem som skall göras återbetalnings- skyldig. Det är inte osannolikt att en assistansanordnare och en assistansberättigad tillsammans kan ha gjort sig skyldiga till en enligt stycket beskriven handling som kan leda till återbetalnings- skyldighet. I ett sådant fall är det till betalningsmottagaren kravet skall riktas. Då annan än betalningsmottagaren kan göras återbetal- ningsskyldig, kan tillämpa kvittning, under för- utsättning att det är möjligt att tillgodose den assistansberättigades behov av stöd med personliga assistans. Den del av assistansersättningen som inte använts till kostnader för personlig assistans (jfr 6 § och 4 § LASS-förord- ningen). skall enligt bestämmelsens andra stycke återbetalas av betalningsmottagaren. Om det blir nödvändigt för Försäkrings- kassan att fatta beslut om återkrav skall detta riktas till betalnings- mottagaren. Det kan gälla del av ersättningen eller hela ersätt- ningen, vilken blir resultatet om betalningsmottagaren inte kan redovisa till vilka kostnader ersättningen använts. När det gäller avräkning av timmar beskrivs tillvägagångssättet i 10 § och i kommentaren till bestämmelsen. De situationer som enligt gällande regler ger grund för skäl till eftergift är främst relaterade till den enskildes situation. Det handlar i huvudsak om den assistansberättigades ekonomiska situation. Men likaväl som för den assistansberättigade kan det för anordnaren vara motiverat med eftergift om det gått mellan felaktig utbetalning och upptäckten av den. Det förutsätter dock att anordnaren inte farit med osanning. En åtgärd enligt bestämmelsen mot en betalningsmottagande assistansanordnare kan få allvarliga konsekvenser för andra assistansberättigade som låter anordnaren utföra deras assistans. Åtgärden skall inte drabba verksamheten. Anordnaren är under alla händelser som avses i denna bestämmelse fortfarande skyldig att följa de avtal som upprättats enligt 13 c § LSS. Mot denna bakgrund införs en regel om att skall meddela de assistans- berättigade, som anordnaren utför assistans å, att en handläggning om återbetalning påbörjats. Den assistansberättigade skall göras delaktig i hela processen. skall också meddela detta till så att får möjlighet att överväga om det finns anledning att påbörja en tillsyn av anordnaren. Bestämmelsen motiveras av att staten, för att kunna ta ut ränta, måste ha denna rätt reglerad i lag. av ledamöterna (), (), () och () All verksamhet enligt LSS (Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade) skall främja individens självbestämmande, del- aktighet, valfrihet och integritet. Den enskilde skall i största möjliga utsträckning ges inflytande och medbestämmande över insatser som ges. Det var utgångspunkten för beslut . Särskilt stor vikt vid inflytande och självbestämmande angavs för personlig assistans, vilket framgår av förarbetena till lagen. Den som beviljas personlig assistans skall i största möjliga utsträckning kunna bestämma vem som skall ge assistans och där- med vilken utbildning, erfarenhet och övriga kvalifikationer den personen skall uppfylla. Den assistansberättigade skall också i största möjliga utsträckning kunna bestämma vilka uppgifter assistenten skall utföra och på vilket sätt samt ha rätt att säga upp sin assistent. Den enskilde är alltså assistentens uppdragsgivare. Om den assistansberättigade dessutom väljer att själv administrera assistansersättningens ekonomiska delar blir han eller hon även arbetsgivare. De alternativ som annars finns är att låta kommunen, en privat firma eller ett kooperativ ta hand om administrationen och det formella arbetsgivaransvaret. Det är glädjande att kommittén är enig om att dessa intentioner skall vara vägledande vid ett införande av tillsyn, kostnadskontroll och tillståndsgivning. Vi vill ändå betona nödvändigheten av att vid kommande uppföljningar av de nya bestämmelserna särskilt beakta att den enskildes möjligheter till självbestämmande, delaktighet och valfrihet bibehålls. Vi förutsätter också att kommitténs förslag inte leder till krångliga och byråkratiska regler, vilket starkt skulle mot- verka intentionerna i reformen. Kommittén föreslår att länsstyrelserna ges tillsynsansvaret. Vi väljer att i detta sammanhang ställa oss bakom ett sådant förslag. Dock vill vi notera att vi och våra partier arbetar för en samlad till- syn på det sociala området. Tillsyn, kostnadskontroll och tillståndsgivning avseende LSS/är huvudsakligen nya verksamheter för berörda myn- digheter. Kommittén bedömer att de nya kraven inte ryms inom myndigheternas nuvarande uppgifter av liknande slag. Avseende kostnadskonrollen saknas dock underlag för att bedöma Försäk- ringskassans merarbete, detta ser vi som en brist i utredningen. Vi står bakom kommitténs bedömning, men vill under- stryka att en ökad tillsyn/kostnadskontroll förväntas leda till att de totala resurserna för personlig assistans kan användas än mer effektivt. Till slut välkomnar vi att , efter ett förslag från ett enigt socialutskott, nu begär att regeringen utfärdar tilläggsdirektiv till innebärande uppdrag att analysera och redo- visa för- och nackdelar med ett samlat kostnadsansvar och ansvar för en och samma huvudman, staten, avseende personlig assistans. Våra partier har länge krävt ett sådant uppdrag, som dock tidigare avvisats framför allt av socialdemokraterna. Därför är omsväng- ningen nu extra glädjande. av experten , Kommuner och Landsting Uppfattningen att det behövs snabba åtgärder för att inte assistans- reformens trovärdighet skall hotas, har på ett olyckligt sätt fått styra den tid och det arbetssätt kommittén fått till sitt förfogande för att behandla frågorna som rör ekonomisk kontroll av den statliga assistansersättningen, tillsyn och tillstånd. Flera av de andra frågeställningarna som kommittén enligt direktiven skall behandla har kopplingar till dessa frågor, vilket har gjort det svårt att ibland ta ställning till kommitténs förslag. Ett ställningstagande i en viss riktning kan vara avhängigt av en annan fråga som kommer att behandlas i ett senare skede. Att bryta ut de tre ovan nämnda problemställningarna för att behandlas i ett delbetänkande har enligt min mening försvårat kommitténs arbete och omöjliggjort ett helhetsperspektiv. En lägsta nivå för lönekostnader föreslår att en lägsta nivå för lönekostnader för de personliga assistenterna skall fastställas av regeringen. Denna nivå bör enligt kommittén uppgå till av den samlade assistansersättningen som anordnaren mottagit. Den anordnare som vid redovisningen av lönekostnaderna för de personliga assistenterna inte når upp till denna fastställda lägsta nivå återbetalar mellanskillnaden mellan faktiska lönekostnader och den nivå som fastställts. Övriga av assistansersättningen skall användas till assistansomkostnader, utbildningskostnader, arbetsmiljöinsatser/ personalvård, sparad assistansersättning och administration. Används ersättningen till annat än personlig assistans kan ersättning återkrävas. Var lönenivåerna för olika yrken ligger har inte betraktats som en statlig angelägenhet, och lämpligheten med en lagstiftning som på ett indirekt sätt kommer att styra lönesättningen måste starkt ifrågasättas. Det är synnerligen viktigt för verksamhetens legitimitet att assistansersättningen endast används till kostnader för personlig assistans och en kontroll av hur medlen används är nödvändig. En detaljreglering och indirekt styrning av lönenivån – som skall läggas fast av arbetsmarknadens parter – kan dock inte vara en förutsätt- ning för förbättrad kostnadskontroll. Förslaget kommer med stor sannolikhet, även enligt kommittén, endast att leda till att den andel av assistansersättningen som sammantaget används till löner hos en anordnare stabiliseras på den nivå som staten fast- ställer. Det bör vara möjligt för (och kommunerna) att även utan den föreslagna detaljstyrningen kunna kontrollera att medlen används på det sätt lagstiftaren avsett. För att markera vikten av att assistansersättning endast får användas till personlig assistans bör andra tillvägagångssätt väljas. En möjlig lösning kan exempelvis vara att tillstånd att vara assistansanordnare kopplas till kraven i de föreslagna bestämmelserna i 6 § och 13 b § LSS – dvs. en assistansanordnare som använder assistansersättning till annat än personlig assistans riskerar sitt tillstånd att bedriva verk- samheten. Detta förutsätter givetvis att länsstyrelserna får infor- mation av eller en kommun. För de män och kvinnor, pojkar och flickor som i den dagliga livs- föringen är beroende av personlig assistans är det synnerligen ange- läget att verksamheten uppfyller de kvalitetskrav som lagstift- ningen ställer. För att bättre kunna garantera detta föreslår utred- ningen åtgärderna tillståndsplikt för enskilda assistansanordnare samt en tydligare och mer aktiv tillsyn. Med tanke på den assistans- berättigades valmöjligheter och inflytande vill dock inte kommittén lägga formella utbildnings- och erfarenhetskrav på den som bedriver verksamheten och dess personal, främst de personliga assistenterna: Det viktigaste är inte att ansökan beskriver en viss kompetens hos anordnaren när verksamheten startar utan att anordnaren kan beskriva hur kompetensen kontinuerligt skall utvecklas och svara mot vad de assistansberättigade behöver och efterfrågar. (Se avsnitt 5.5.2). Det är förståeligt att kommittén anser att preciserade krav inte kan ställas på de personliga assistenterna men att inte tydligare vilja understryka behovet av kompetenskrav, inte nödvändigtvis formella, när det gäller assistansanordnarna framstår som mindre självklart. Vissa grundläggande krav för rätten att bedriva assistans- verksamhet bör kunna läggas fast för att garantera rättssäkerhet, en insats av god kvalitet och att assistansersättningen endast används till avsedda ändamål. Grundläggande krav kan exempelvis vara god kunskap om den lagstiftning som styr verksamheten inklusive lag- stiftning om arbetsmiljö, kunskap om funktionshinder, om förhåll- ningssätt och bemötande och om ekonomi. Vidare bör vissa förutsättningar för tillstånd kunna uttalas exem- pelvis att anordnaren kan visa att personal och kapacitet finns för att tillgodose enskildas behov dygnet runt och årets . Samtliga nödvändiga krav och förutsättningar måste givetvis vara uppfyllda då tillståndet ges. Innan tillstånd ges bör synpunkter alltid hämtas in från aktuell kommun som, åtminstone , vanligtvis bör kunna bidra med väsentlig information. För offentligt finansierad verksamhet bör kraven på kompetens och andra förutsättningar för tillstånd uttryckas tydligare även om formella utbildningskrav möjligen inte bör ställas. Erfarenhet finns av problem som uppstår då krav för tillstånd inte är tydligt reglerade (se t.ex. Sociala barn- och ungdomsvårds- kommitténs betänkande SOU 2005:81). Dessa kunskaper bör tas tillvara. Sammanfattningsvis kan konstateras att det finns anledning att vara kritisk till kommitténs förslag om en detaljreglering och en indirekt styrning av de personliga assistenternas löner och att den effekt som eftersträvas, enligt min mening, torde kunna uppnås på annat sätt – dvs. tydligare krav och förutsättningar för tillstånd att vara assistansanordnare och en än mer effektiv tillsyn är att föredra. har enligt regeringens direktiv många viktiga frågor att behandla. I detta delbetänkande belyses några av dem. Det hade varit önskvärt om kommittén kunnat genomföra en samlad behandling av samtliga frågor eftersom de hänger så intimt samman och delvis är avhängiga varandra. Det hade även varit önskvärt om kommittén haft möjlighet att i viss mån analysera konsekvenserna för barn och unga med anled- ning av de förslag som presenteras i detta delbetänkande. Det är min stora förhoppning att ett tydligare barnperspektiv kommer att genomsyra det kommande slutbetänkandet. De barn som har personlig assistent, och de som kommer att behöva personlig assistans, är beroende av att verk- samheten håller hög kvalitet och därigenom lever upp till lagstift- ningens intentioner och krav. I det sammanhanget är det av mycket stor betydelse att samtliga assistansanordnare kan visa på en plan för en kontinuerlig fortbildning av sin personal, samt att dessa även bör kunna visa på viss annan kompetens för bedrivande av verk- samheten. Det är ur rättssäkerhetssynpunkt viktigt att assistansan- ordnare kan leva upp till vissa grundläggande krav, för att av samhället erhålla tillstånd och därigenom ges möjlighet att bedriva den mycket viktiga verksamhet de bedriver. Det vore även önskvärt om samtliga personliga assistenter har för sin yrkesroll väsentliga utbildningserfarenheter och andra för yrket lämpliga erfarenheter. Ur barnets synvinkel är det av stor betydelse att den personliga assistenten har för yrket både passande erfarenheter och kunskaper och därigenom har goda förutsätt- ningar att vara kompetent i sin yrkesutövning. Eftersom de flesta barn som har personlig assistent ofta är helt ensamma med assistenten och dessutom i övrigt är beroende av assistenten, är det av mycket stor betydelse att de personer som anställs som personlig assistent omfattas av registerkontroll. ombudsmannens har framfört kravet om register- kontroll och att kontrollen bör omfatta alla personliga assistenter, oavsett vilka arbetsgivare de har och oavsett om de arbetar fort- löpande eller är inkallade enbart som extrapersonal vid akuta situa- tioner (t.ex. vid den ordinarie assistentens sjukdom). Översyn av personlig assistans för vissa Beslut vid regeringssammanträde . En parlamentarisk kommitté tillkallas för att göra en bred översyn av personlig assistans enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och lagen (1993:389) om assi- stansersättning (). De nationella målen för handikappolitiken skall utgöra en utgångspunkt för kommitténs överväganden och förslag. kartlägga och analysera hur assistansreformen fungerar i praktiken ur kvinnors, mäns, flickors och pojkars perspektiv och om den fungerar i enlighet med assistansreformens inten- tioner,