sou · GTB343d3 · 2006-01-01 00:00:00 — De speciella problem som enligt enkätsvaren möter samtalsledaren i arbetet med föräldraparen, beskrivs främst som svårigheter att an- vända tolk i ett känslomässigt svårt läge. I flera av enkätsvaren nämns också att samtalsledaren förväntas uppträda med auktoritet, ge re- kommendationer och skipa rättvisa. Samtalsledaren förväntas agera domare, men ser sig själv som en relationsbearbetare. Dessa skillnader i synsätt kan bidra till att det uppstår en speciell form av kultur- konflikt mellan samtalsledare och par. Kulturella skillnader kan också visa sig under arbetets gång och då i form av skillnader i värderingar i familje- och äktenskapssyn, med bristande tilltro till samtalsledaren som följd. Att vara samtalsledare är ett krävande arbete. Kompetensen hos sam- talsledarna är av central betydelse för att nå framgång med metoden. Samarbetssamtal är, enligt rapporten, i allt väsentligt en metod för att bedriva föräldraförhandlingar i syfte att träffa en överenskom- melse som kan utgöra en fast ram för barnens liv. Den mer djup- gående form av gemenskap som begreppet samarbete innefattar är inte någon absolut förutsättning för att föräldrar skall kunna träffa en för barnen bra överenskommelse. Metoden kan, enligt rapporten, behöva vidareutvecklas och kom- pletteras. Att regelmässigt erbjuda ett uppföljningssamtal utgör en sådan viktig vidareutveckling. Att även kunna erbjuda enskilda sam- tal när så behövs utgör ett viktigt komplement. Enligt rapporten behöver barnsamtal utvecklas som en speciell metod. Samtalsledaren bör utreda vilka behov barnen har av att komma till tals och om barnen skall erbjudas samtal. Barnsamtalen kan behöva kompletteras med en gruppverksamhet för barn och ungdomar, som fokuserar på barns och ungdomars rättigheter i sam- band med föräldrarnas skilsmässa. Att ge direkt stöd till barn i denna situation, ett stöd som är utformat med utgångspunkt från barnens behov, är en viktig och eftersatt uppgift. Enligt rapporten kan ytterligare stöd behöva erbjudas de föräldrar för vilka samarbetssamtal inte är tillräckligt. Som det nu är, tenderar denna grupp föräldrar att vända sig till tingsrätten när samtalen miss- lyckats. Tingsrätten har ännu mindre möjligheter än familjerätten att utgöra en adekvat instans för att tillgodose dessa barns och för- äldrars behov. 7.2Avtal om vårdnad, boende och umgänge kan föräldrar bestämma om vårdnad, bo- ende och umgänge samt fördelningen av resekostnader i samband med umgänge genom avtal. Avtalet gäller, om det är skriftligt och godkänns av socialnämnden. Det gäller det godkänns. Ett godkänt avtal kan verkställas på samma sätt som ett domstols- avgörande som har vunnit laga kraft (6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket, 15 a § andra stycket, 17 a § och 21 kap. 1 § tredje stycket FB). Föräldrarna kan få hjälp av kommunen att träffa avtal om vård- nad m.m. i den kommun där barnet är folkbokfört prövar om ett avtal mellan föräldrarna skall godkännas (6 kap. 17 a § första och andra stycket FB samt 5 kap. 3 § SoL). I likhet med vad som gäller beträffande samarbetssamtal får varje kommun själv avgöra hur socialnämndens skyldighet att hjälpa till med avtal skall full- göras. Det kan ske inom den egna verksamheten eller genom att flera kommuner samarbetar i frågan eller på annat sätt. Socialnämn- den kan delegera till exempelvis en ledamot eller en anställd hos kommunen att besluta på nämndens vägnar. skall se till att frågorna om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda, innan den godkänner ett avtal. Den socialnämnd som skall godkänna avtalet kan därvid begära in upplys- ningar från en annan socialnämnd (6 kap. 17 a § andra och tredje stycket FB). Enligt allmänna råd bör handläggaren ha ett per- sonligt sammanträffande med föräldrarna innan ett avtal godkänns. Handläggaren bör då informera föräldrarna om avtalets rättsliga verkan och de ekonomiska konsekvenser som den valda lösningen kan få. Handläggaren bör också bilda sig en uppfattning om barnets inställning utifrån samtalet med föräldrarna. Skulle det finnas oklar- heter om barnets inställning bör handläggaren, om det är lämpligt, tala med barnet. Vid samtalet bör handläggaren vidare vara uppmärk- sam på sådana problem hos föräldrarna som kan påverka förutsätt- ningarna för avtalet (SOSFS 2003:14 s. 4–5). När socialnämnden tar ställning till om föräldrarnas avtal skall godkännas skall den göra samma slags prövning som en domstol gör när föräldrarna är överens. Vid nämndens bedömning gäller be- stämmelserna i 6 kap. 2 a § och 2 b § FB. skall således bl.a. beakta barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna och risken för att barnet kan komma att fara illa. Vid bedömningen skall också hänsyn tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Föräldrarnas avtal skall godkännas, om vad som har överenskom- mits är till barnets bästa eller – när avtalet går ut på gemensam vård- nad – inte är uppenbart oförenligt med barnets bästa (6 kap. 6 § andra stycket, 14 a § andra stycket och 15 a § andra stycket FB). skall antingen godkänna avtalet eller vägra god- kännande. Någon möjlighet för socialnämnden att ändra innehållet i avtalet finns inte. beslut att godkänna eller vägra godkänna ett avtal kan inte överklagas (6 kap. 17 a § fjärde stycket FB). att godkänna ett avtal får föräldrarna i stället väcka talan vid domstol. Ett avtals giltighet kan begränsas i tiden. Om inget annat be- slutats återgår, vid avtalstidens utgång, förhållandena till vad som gällde före avtalets tillkomst. – Enligt allmänna råd bör normalt inte tidsbegränsade avtal om vårdnad godkännas (SOSFS 2003:14 s. 5). statistik visar på följande utveckling av antalet barn vars föräldrar genomgått samarbetssamtal –2003. genomfördes samarbetssamtal avseende ca 13 800 barn. I omkring hälften av fallen enades föräldrarna helt och i omkring en femtedel av fallen enades föräldrarna delvis. genomfördes samarbetssamtal avseende ca 17 800 barn. I omkring hälften av fallen enades föräldrarna helt och i omkring en femtedel av fallen enades föräldrarna delvis. genomfördes samarbetssamtal avseende ca 18 700 barn. I omkring hälften av fallen enades föräldrarna helt och i nästan en fjärdedel av fallen enades föräldrarna delvis. genomfördes samarbetssamtal avseende ca 18 900 barn. I omkring hälften av fallen enades föräldrarna helt och i drygt en fjärdedel av fallen enades föräldrarna delvis. genomfördes samarbetssamtal avseende ca 20 000 barn och avseende ca 20 500 barn. har slutat föra statistik över hur många av samarbets- samtalen som leder till att föräldrarna enas. Sammanfattningsvis visar uppgifterna att antalet samarbetssamtal ökade en del och att de sedan successivt ökat . Genomgående enas föräldrarna helt i omkring hälften av fallen. De fall där föräldrarna enas delvis har emellertid ökat något . statistik visar på följande utveckling av antalet god- kända avtal –2003. träffades och godkändes 4 627 avtal, varav 1 878 gällde vårdnad, 1 449 umgänge och 1 275 boende. träffades och godkändes 4 385 avtal, varav 1 728 gällde vårdnad, 1 419 umgänge och 1 238 boende. träffades och godkändes 4 155 avtal, varav 1 618 gällde vårdnad, 1 334 umgänge och 1 249 boende. träffades och godkändes 4 361 avtal, varav 1 727 gällde vårdnad, 1 378 umgänge och 1 256 boende. Kommittén har inte kunnat få fram några tillförlitliga uppgifter om hur många avtal som träffades och godkändes . 7.3.3Uppgifter om antalet vårdnadstvister finns inte Domstolarna har inte fört sådan statistik att det med någon säkerhet går att uttala sig om antalet tvistiga vårdnadsmål minskat eller ökat 1998. Det finns visserligen i den nuva- rande domstolsstatistiken en särskild målgrupp för talan om vårdnad av barn m.m. som väckts genom stämning och inte genom gemen- sam ansökan. Men alla dessa mål är inte i egentlig mening tvistiga eftersom det inte är ovanligt att talan medges av motparten efter skriftväxling. Vidare kan det finnas mål som rör vårdnad av barn m.m. i målgruppen för talan om äktenskapsskillnad som väckts genom stämning. Domstolarna håller på med att ta ett nytt datorise- rat system i drift som framöver kan möjliggöra en säkrare statistik- föring i detta hänseende. 7.4Samarbetssamtal om barnets försörjning och avtal om underhåll Kommunerna skall sörja för att föräldrar kan erbjudas samtal under sakkunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor som gäller vårdnad, boende och umgänge, s.k. samarbetssamtal. Kommunerna skall ock- så sörja för att föräldrar får hjälp att träffa avtal om vårdnad, boende, umgänge och resekostnader vid umgänge. Kommunerna är inte skyldiga att erbjuda samarbetssamtal beträffande barnets försörjning eller att hjälpa föräldrarna att träffa avtal om underhåll till barnet. med att lagen om underhållsstöd infördes upp- hävdes regel om att socialnämnden är skyldig att se till att barn vars föräldrar är ogifta tillförsäkras underhåll. Detta motiverades med att införandet av reglerna om underhållsstöd skulle innebära att socialnämndens bistånd inte skulle bli aktuellt i särskilt många fall och att det under nuvarande förhållanden knappast kunde hävdas att just barn till ogifta föräldrar skulle vara i särskilt behov av hjälp från socialnämnden (prop. 1995/96:208 s. 65, bet. 1996/97:SfU3, rskr. När det gäller barnets möjligheter att få hjälp med frågor om underhåll, kan barnet i vissa fall enligt rättshjälpslagens bestämmelser få biträde av en jurist. Rättshjälp får beviljas i angelägenhet som rör underhåll till barn, men bara när det finns särskilda skäl (11 § rätts- hjälpslagen). Enligt förarbetena till bestämmelsen kan sådana särskil- da skäl föreligga när förhållandena är mer komplicerade än normalt. Vidare anges att rättshjälp inte skall beviljas om den rättssökande har möjlighet att få sitt behov av underhållsbidrag täckt genom underhållsstödet, men rättshjälp kan komma i fråga om barnet har behov av större underhållsbidrag än vad som motsvaras av under- hållsstödet (prop. 1996/97:9, bet. JuU03, rskr. HD har haft frågan om beviljande av rättshjälp i angelägenhet rörande underhåll till barn uppe till bedömning. HD uttalade att det förhållandet att rättshjälp kan beviljas i fall då barnet har ett behov av underhålls- bidrag som överstiger underhållstödet kan, mot bakgrund av den restriktivitet som ligger i rekvisitet särskilda skäl, inte uppfattas så att rättshjälp alltid skall beviljas i sådana fall. Härutöver bör enligt HD i det enskilda fallet krävas att förhållandena är mer komplicerade än normalt för att rättshjälp skall medges. HD ansåg att så kan vara fallet exempelvis om barnet har speciella behov eller föräldrarnas ekonomiska förhållanden är svårutredda och svårbedömda. HD an- förde vidare att med hänsyn till rättshjälpslagens karaktär av social skyddslagstiftning bör särskild restriktivitet iakttas med att bevilja rättshjälp när underhållsbidraget inte är avsett att täcka ett barns grundbehov, utan avser s.k. standardtillägg. Den omständigheten att ärendet krävt en biträdesinsats utöver två timmars rådgivning kan enligt HD tyda på att ärendet är mer komplicerat än normalt, men bör i mål om underhållsbidrag till barn inte tillerkännas avgörande betydelse (NJA 2003 s. 226). 7.4.2Förarbetena till reform rörande avtal I förarbetena till bestämmelserna om avtal diskuterades om även andra frågor än vårdnad, boende och umgänge som uppkommer i samband med en separation – t.ex. frågor om underhållsbidrag, kvar- sittande i hemmet och bodelning – bör omfattas av skyldigheten för kommunerna att sörja för att föräldrar får hjälp med att träffa avtal. När det gäller frågan om underhållsbidrag till barn ansågs det ha betydelse att regler om underhållsstöd hade införts. Dessa regler an- sågs ha medfört att det normalt blir aktuellt att fastställa ett under- hållsbidrag till barnet endast om den bidragsskyldiga föräldern skall betala ett underhållsbidrag som överstiger underhållsstödets belopp, vilket torde innebära att det sällan finns behov av att aktualisera frågor om underhållsbidrag i samband med en separation. Det på- pekades att detta inte innebär att barnet helt skulle vara betaget möjligheten att få hjälp med frågor om underhåll, eftersom barnet enligt rättshjälpslagens bestämmelser kan få biträde av en jurist så- väl före som vid en domstolsprocess. Det konstaterades dessutom dels att det åligger socialnämnderna att inom ramen för i vissa fall lämna barnet och föräldern bistånd, dels att det inte finns något som hindrar att hjälpen att träffa avtal ibland utsträcks till frågan om underhållsbidrag. Den bedömningen gjordes att det är lämpligast att frågor som mera direkt berör barnet, och som skall avgöras med utgångspunkt i barnets bästa, hålls isär från andra frågor, men att hållbara helhetslösningar givetvis bör efter- strävas. , som hade tagit intryck av vad som hade anförts i ett yttrande från socialförsäkringsutskottet om fördelarna med mer heltäckande avtal, anförde i sitt av godkända betänkande att ett system där man eftersträvar samförstånd mellan föräldrarna, även när det gäller föräldrarnas gemensamma underhållsskyldighet gentemot barnet och inte enbart i frågor som rör vårdnad, boende och umgänge, är tilltalande. Enligt lagutskottets mening borde där- för ett sådant system inom en inte alltför avlägsen framtid övervägas närmare tillsammans med frågor rörande vilka insatser från samhäl- lets sida som kan vara lämpliga för att hjälpa föräldrar att nå sådana överenskommelser (prop. 1997/98:7 s. 83–84, bet. 54–56, rskr. 229–230). 7.4.3Tidigare behandling av frågorna (SOU 2001:24), i verkets ut- värdering av rättshjälpslagen (2001:6) och Underhålls- stödsutredningen (SOU 2003:42) har gjort den bedömningen att samarbetssamtal också bör omfatta frågor om barnets försörjning. och har dessutom ansett att kommunerna bör vara skyldiga att hjälpa föräldrar att träffa avtal om underhåll. anförde följande i dessa frågor (SOU 2003:42 s. 305). De reformer som har genomförts har varit inriktade på att underlätta för föräldrar att nå samförståndslösningar när det gäller vårdnad, boende och umgänge. Det är angeläget att föräldrar får hjälp att i samförstånd lösa även frågor om barns försörjning och kostnads- fördelningen i samband med umgänge. Frågor om vårdnad, boende och umgänge skall givetvis lösas på det sätt som är bäst för barnet och inte utifrån ekonomiska övervägande. Frågorna om barnets försörjning hänger dock intimt samman med de andra frågorna och det vore en för- del om de kunde lösas i ett sammanhang. Enligt ställer en utvidgning av kom- munernas ansvar givetvis krav på utbildning av per- sonal. Att vissa utbildningsinsatser kommer att bli nödvändiga är dock enligt inte något som bör hindra en reform. Drygt hälften av de remissinstanser som yttrade sig i denna del av betänkande tillstyrkte förslagen om att kommunerna skall vara skyldiga att erbjuda föräldrar samarbetssam- tal om barnets försörjning och hjälp med att träffa avtal om under- håll. Övriga remissinstanser avstyrkte förslagen eller ställde sig tvek- samma till dem. Många remissinstanser påpekade att det finns ett behov av en myndighet som kan bistå föräldrar med information och hjälp i frågor som rör barns försörjning, framför allt information om underhållsbidrag och underhållsstöd. Vissa uteslöt inte att det låga antalet mål om underhållsbidrag vid domstolarna delvis har sin förklaring i att boföräldern inte känner till att barnet har möjlighet att få underhållsbidrag som överstiger underhållsstödets belopp. De remissinstanser som ställde sig positiva till förslagen framförde dock bl.a. att det måste anges vilka regler om barns försörjning, t.ex. , som skall läggas till grund för samtalen, att regler i så fall måste bli tydligare och enklare att tillämpa, att det krävs utbildning av personal, att det krävs ökade resurser och att kommunen i första hand måste före- träda barnet och de lösningar som bäst gynnar barnet. Vissa av de remissinstanser som var negativa eller tveksamma till förslagen menade att förslagen innebär ökade kostnader för kom- munerna; många kommuner har redan en pressad ekonomisk situa- tion och resurser bör därför användas till andra mer prioriterade områden. påpekade att uppdraget att skriva avtal skulle innebära en ny och personalkrävande uppgift för och dessutom skulle omfattande utbildningsinsatser krävas. i kommun uppskattade att anta- let samarbetssamtal skulle fördubblas om förslaget går igenom och det skulle innebära att kvaliteten sjunker i samtliga samarbetssamtal. Några remissinstanser frågade sig om det verkligen är till barnets bästa att koppla ihop barnets försörjning och barnets behov av och rätt till umgänge med båda föräldrarna; det finns en risk att ekono- miska frågor om barns försörjning tar över frågor om barns boende eller umgänge. Statskontoret menade att kommunerna skulle komma att ge sig in och konkurrera med den privata juridiska näringen, vilket skulle resa frågan om konkurrensneutralitet. Några remissin- stanser hävdade att boföräldern ofta befinner sig i en beroendeställ- ning gentemot den andra föräldern och därför kan backa i sina eko- nomiska krav för att den bidragsskyldige skall ha ett kontinuerligt umgänge. ROKS ställde sig tveksam till om ett avtal någonsin kan ingås frivilligt om boföräldern har blivit misshandlad eller på andra sätt pressad av den andra föräldern. Enastående föräldrar menade att boföräldrar och bidragsskyldiga har olika referensramar om hur mycket det kostar och vad ett barn behöver i form av kläder, aktivi- teter osv. Kommunstyrelsen i ansåg att det inte bör vara en skyldighet för kommunerna, men att det bör ingå inom det familjerättsliga arbetet att även avhandla ekonomin, inom ramen för samarbetssamtal och avtalsärenden, då detta bedöms nödvändigt. () instämde i utredningens förslag, men lämnade också ett alternativt förslag enligt vilket både försäk- ringskassorna och kommunerna skulle ha uppdraget att hjälpa för- äldrar med samförståndslösningar. Enligt RFV känner föräldrar inte i tillräcklig utsträckning till regler om under- hållsbidrag och därför vänder de sig till för att söka underhållsstöd för barnet. I de fallen, menade RFV, skulle för- säkringskassan kunna göra en preliminär beräkning av återbetal- ningsbeloppet och vad ett underhållsbidrag enligt skulle bli och jämföra dessa. Enligt RFV skulle då direkt kunna se i vilka fall föräldrarna borde kunna sköta barnets underhåll själva och något underhållsstöd kanske inte alls skulle be- höva bli aktuellt. Detta skulle alltså medföra, menade RFV, att fler bidragsskyldiga föräldrar skulle sköta barnets underhåll direkt med den andra föräldern. Villkoret för en sådan ordning, påpekade RFV, vore dock att även fick rätt att hjälpa föräldrarna att träffa avtal. hade en liknande uppfatt- ning som RFV. Föräldrar skall svara för underhåll åt barnet efter vad som är skäligt med hänsyn till barnets behov och föräldrarnas samlade ekonomiska förmåga (7 kap. 1 § FB). En förälder som inte varaktigt bor tillsammans med sitt barn är som regel skyldig att betala underhållsbidrag till barnet (7 kap. 2 § första stycket FB). Detta innebär att den förälder hos vilken barnet bor varaktigt, som regel inte är skyldig att betala underhållsbidrag (undantag gäller om föräldern försummar sin underhållsskyldighet). Om barnet bor växelvis mellan sina föräldrar är därför som regel ingen av föräldrarna skyldig att betala underhållsbidrag till barnet. Varje förälder anses då fullgöra sin underhållsskyldighet genom att svara för de direkta kostnaderna för barnet barnet vis- tas hos honom eller henne. Med anledning av motioner där principen att underhållsbidrag inte utgår vid växelvis boende ifrågasatts, ut- talade lagutskottet i sina av godkända betänkanden att utskottet utgick från att frågan om underhållsbidrag vid växelvis boende skulle komma att övervägas av vårdnadskommitté (bet. 2002/03:LU10, 2003/04:LU11 och 2004/05:LU10). Underhållsbidrag fastställs genom dom eller avtal (7 kap. 2 § andra stycket FB). En förälder som är återbetalningsskyldig för underhållsstöd anses ha fullgjort sin underhållsskyldighet intill det belopp som lämnas i underhållsstöd till barnet (7 kap. 2 a § FB). När barnet vistas hos den förälder som är bidragsskyldig har den föräldern vissa kostnader för barnet utöver det underhållsbidrag som han eller hon kan vara skyldig att betala. har den förälder som barnet varaktigt bor tillsammans med minskade kostnader för barnet. Därför får en bidragsskyldig förälder, om han eller hon haft barnet hos sig av minst fem hela dygn, eller under en kalendermånad haft barnet hos sig i minst sex hela dygn, tillgodoräkna sig ett avdrag på det underhållsbidrag som föräldern skall betala (7 kap. 4 § första stycket FB). Sexdygnsregeln infördes genom vårdnadsreform. Syftet var att uppmuntra ett vardagsumgänge. uttalade, med anledning av motioner om att minsta tid för avdrag i stället borde vara , att frågan om umgängesavdrag kan vålla konflikter och minska samarbetsviljan. Utskottet ansåg därför att avdragssystemet främst borde ta sikte på de fall när den bidrags- skyldige har störst behov av avdrag, nämligen vid umgänge i någon mer betydande omfattning. Enligt utskottet stod det inte heller klart att en sådan regel skulle ha önskad effekt i fråga om ökat vardags- umgänge. Däremot ansåg lagutskottet att det skulle undersökas om det finns förutsättningar att med förändrade beräkningsmetoder, t.ex. villkoren för avdragsrätten och dygnsberäkningen, åstadkomma förenklingar i tillämpnings- och administrativt hänseende (bet. 1997/98:LU12 s. 50). Umgängesavdraget uppgår till 1/40 av det månatliga underhålls- bidraget för varje helt dygn av barnets vistelse hos den underhålls- skyldige (7 kap. 4 § första stycket FB). Avdrag får inte göras för tid barnet vistas hos någon annan än den underhållsskyldige (se RH 2003:32). Umgängesavdragets storlek är alltså beroende av under- hållsbidragets storlek, vilket innebär att vid en hög underhållsskyldig- het blir avdraget större än vid en lägre underhållsskyldighet. – Kvot- delen (1/40) är bestämd med hänsyn till att den förälder som barnet bor hos har vissa fasta kostnader för barnet som inte minskar därför att barnet tillfälligt vistas hos den andra föräldern. På grund av detta är avdragsnivån inte bestämd till 1/30, utan 1/40 har ansetts vara en rimlig avvägning. – När det gäller dygnsberäkningen avses med endast fullbordade kalenderdygn, dvs. tiden mellan kl. 0 och (prop. 1978/79:12 s. 111 och 161, bet. LU9, rskr. Det dygn som barnet överlämnas från den ena föräldern till den andra ger alltså inte någon rätt till umgängesavdrag. Kalenderdygnsberäkning- en har ansetts ha den fördelen att det sällan får betydelse som barnet skall anses ha överlämnats från den ena föräldern till den andra. I förarbetena till vårdnadsre- form anförs att en annan beräkningsmetod skulle kunna ge upphov till konflikter mellan föräldrarna angående vistelsens längd och också innebära att systemet över huvud taget blev alltför detaljreglerat (prop. 1997/98:7 s. 67). Med anledning av motioner med innebörden att en timberäkning i stället skulle införas uttalade lagutskottet, som avstyrkte motionerna, bl.a. att en timberäkning skulle föra med sig administrativa svårigheter och ökade kostnader för samhället samt kunna vålla konflikter mellan föräldrarna (bet. 1997/98:LU12 s. 50). Om det finns särskilda skäl kan domstol förordna om andra vill- kor för avdragsrätten (7 kap. 4 § andra stycket FB). Domstolen kan t.ex. förordna om en annan kvotdel när en underhållsskyldig förälder betalar ett högt underhållsbidrag och avdraget annars skulle bli för stort i förhållande till de faktiska utgifterna. En bidragsskyldig förälder har inte någon rätt till avdrag, om det redan då underhållsbidraget fastställdes togs hänsyn till att han eller hon i väsentlig mån fullgör sin underhållsskyldighet genom att ha barnet hos sig (7 kap. 4 § tredje stycket FB). Föräldrar kan själva komma överens om andra villkor för att göra avdrag på underhållsbidraget.