sou · GTB369 · 2006-01-01 00:00:00 — The dark ghettos invisible walls have been erected by the white society, by those who have power. Detta bekräftades av (1968:2) som slog fast att är på väg att delas i två samhällen, ett vitt och ett svart. Detta användes för en rad policyåtgärder för att minska den etniska segregationen i . I har den etniska segregationen, i synnerhet boendeseg- regationen, uppmärksammats mycket senare i form av en diskus- sion om relationen mellan den postkoloniala immigrationen och den postindustriella ekonomiska omstruktureringen. Inte sällan läggs förklaringen till försämringen av levnadsförhållandena för boende i s.k. segregerade områden på vad som brukar kallas mis- match-hypotesen. Enligt denna hypotes, som lanserades av (1987) och Kasarda (1988), beror försämringen på en transforme- ring av den industriella ekonomin till den mer decentraliserade ser- viceekonomin. Loic Wacquant (2004b) visar dock att försämringen beror på orsaker som ligger långt ifrån en föråldrad kulturell logik eller en mekanisk ekonomisk förklaring. Han menar att för- sämringens grundorsaker går att söka hos den politiska ordningen hos statliga institutioner och deras handlingar – eller avsaknaden av lämpliga handlingar (ibid). Begreppet ghetto är inte ett statiskt begrepp, utan förändras (Wacquant, 2004a). Immigration från de forna kolonierna och andra icke-västerländska samhällen och den strukturella/institutionella diskrimineringen har skapat många ghettoliknande områden, där personer och grupper med skild bak- grund och klasstillhörighet hamnar. Inom samhällsvetenskaplig litteratur behandlas ghettoisering som en process genom vilken makthavande grupper reproducerar sin makt och sitt inflytande genom exkludering och marginalisering av personer med minori- tets- eller invandrarbakgrund. Detta sker genom avcivilisering (de-civilization) och demonisering av dessa grupper, med Loic Wacquants (2004b) analytiska terminologi. Avcivilisering av dessa områden syftar till en process av ständig och oändlig försämring av de marginaliserade boendes levnadsstandard. Detta går hand i hand med demoniseringen av dessa grupper som annorlunda, kriminella, terrorister, ociviliserade, bidragsberoende etc. Den mediala repre- sentationen av stigmatiserade människor och stigmatiserade för- orter har enligt senare forskning varit en viktig del i den rumsliga konstruktionen av ett vi och ett dem (, tilammi, 2002; 2005). Därmed dras det en ständig gräns mellan dessa stigmatiserade områden och det övriga samhället. Även om dagens så kallade segregerade områden i våra storstäder har många gemensamma egenskaper med ghetton, passar begreppet inte helt för att ge en allsidig bild av dessa områden. Ghetton har en inåtvänd tendens som skyddar en viss etnisk eller religiös grupp från det övriga samhällets förtryck. Detta saknas dock i dessa områden, eftersom det bor varken en religiös eller en etnisk homogen grupp i dessa områden. Detta har diskuterats även i ter- mer av stadens rasifiering (, 1997). Det vill säga som en process där föreställningar om individernas ras- eller kulturella till- hörighet tar sig rumsligt uttryck i stadens utformning och fördel- ning av det sociala rummet. Men det finns forskare som menar att det pågår ett skapande av en kollektiv identitet hos boende i dessa områden, som använder sin stigmatiserade identitet för att bekämpa den diskriminering och marginalisering som de är utsatta för (se Wacquant, 2004a; , 1945). Även en del svenska forskare menar att även i skapas en invandrar- identitet hos boende i dessa områden (Schierup & , 1986). Trots det tycks begreppet marginaliserade och stigmatiserade om- råden vara mer lämpligt att använda än ghetto. Personer och grup- per, som bor i dessa områden, är ständigt exkluderade från makt och inflytande. Arbetslösheten och ohälsan är betydligt högre bland dessa grupper, och barn och ungdomar har sämre förutsätt- ningar att kunna konkurrera på lika villkor med barn och ungdomar från icke-marginaliserade och icke-stigmatiserade områden. Mar- ginaliseringen och stigmatiseringen är resultatet av majoritetssam- hällets diskriminerande strukturella sammanhang och institu- handlingar, som exkluderar vissa grupper som i grunden är utåtvända från att få lika möjligheter och bli en del av samhället. Mot denna bakgrund hade utredningens beslut att hålla hearingarna och fokusgrupperna i förorterna ett stort symboliskt värde. Begreppet diskriminerande föreställningar används i rapporten i vissa fall i stället för det allmänt vedertagna begreppet fördomar. Fördomar kan finnas hos många personer och grupper om varandra och även om individer från samma etniska eller sociala grupp. För- domar baserade på kön, sexualitet och utseende är några av dessa både in-group och out-group fördomar. Dessa fördomar får diskriminerande effekter för en annan person eller grupp först när den personen eller gruppen med fördomar mot andra också besitter makt och inflytande och kan diskriminera den andra gruppen. Med andra ord, en grupp med makt kan andrafiera (dvs. att konstruera vissa individer och grupper som annorlunda och underlägsna) en annan grupp och hindra den från att ha tillgång till makt och infly- tande. I dessa fall lämpar sig begreppet diskriminerande föreställ- ningar bättre än bara fördomar. Studien ägde rum i tre stora städer, , och . Vi arrangerade fem till sju fokusgrupper i varje stad beroende på antalet deltagare. Städerna valdes efter populationsstruktur, in- vånarantal med invandrarbakgrund och frågeställningarnas relevans för deltagarna. Det ska dock påpekas att resultaten från fokusgruppdiskussio- nerna inte ger underlag till en statisk analys av deltagarnas röster och inte heller för statistisk generaliserbarhet. måste vi betona att hearingarnas och folkgruppsdiskussionernas syfte inte har varit att generalisera de berättelser som vi fått fram i studien för alla immigranter och i alla s.k. segregerade områden. Syftet har varit att återge de röster som besitter kunskap om och/eller själva har varit utsatta för diskriminering av olika slag samt att ge dem möjlighet att själva ge sin bild av vad som händer i . Till skillnad från kvantitativ metodologi, som t.ex. frågefor- mulär, standardiserade intervjuer och opinionsundersökningar, som garanterar stort urval, generaliserbara resultat och är mycket foku- serad på representativitet, fokusgrupper, såväl som halvstruktu- rerade, djupintervjuer eller inspelning av spontana interaktioner, möjliggör – för att nämna några aspekter – inblick i vardagliga erfa- renheter, tro, opinion och motivationer, dvs. röster i Bakhtiansk terminologi. Dessa röster är återberättelser av erfarenheter av livet i utkanten av majoritetssamhället, av att vara diskriminerad och inte ha rätt att göra sin egen tolkning av sin situation. Dessa röster är förtryckt kunskap, vad (2000) kallar subjugated know- ledge, som måste frigöras och hörsammas. Något tillspetsat kan man säga att medan kvalitativ metod diffe- rentierar och bidrar till komplexiteten av studieobjekten, så måste kvantitativ metod begränsa komplexiteten för att garantera validiteten och mätbarheten. Medan kvalitativa analyser bidrar till att ge en bild av de olika dimensioner, som utgör problemets kärna, är kvantitativa metoder inriktade på att definiera problemets omfattning och/eller hur ofta det förekommer. Utredningen är inte intresserade av en metodologisk debatt eller att ta ställning för den ena eller den andra metodologiska traditionen. Vi kommer att använda olika metodologiska tillvägagångssätt i utredningen beroende på våra frågor och projektens frågeställningar. Denna metodologiska pluralism är nödvändig för att få bättre kunskap om den strukturella/institutionella diskrimineringens mekanismer. I föreliggande rapport har vi använt fokusgrupptekniken för datainsamling. Fokusgruppmetoden för datainsamling utvecklades först inom medie- och marknadsundersökningar. Sedan experimenterade andra forskare genom att använda fokusgruppmetoden för att samla in data från offentliga debatter och diskussioner (, 1998; Wodak et al., 1999; Kovács and Wodak, 2003). Fokusgrupp- metoden har använts i en rad vetenskapliga studier inom såväl skilda discipliner som i tvärvetenskapliga undersökningar. Den ger deltagarna möjlighet att aktivt delta i studiens utformning genom att själva vara de som ställer frågorna och genererar svaren. Den ger också möjlighet till forskaren att få kunskap om varför ett diskussionsämne blir viktigt jämfört med andra ämnen (, 1998). Fördelarna med fokusgruppstudien bör därför inte underskattas. Deltagarna involveras i en process som ger dem roller som experter på diskussionsämnen och som samarbetspartners (Race m.fl., 1994; Goss , 1996). En moderator vägleder genom att ställa öppna frågor och guidar fokusgruppdiskussionerna på ett halvstrukturerat sätt. Deltagarna diskuterar dessa frågor och ämnen i cirka 3–. Tiden och formen för diskussionerna möjliggör en varierande diskussion och utbyte av idéer mellan deltagarna genom att berätta historier, av- bryta varandra, förhandla om begrepp och sanningar på ett känslomässigt eller rationellt sätt. Det kan även uppstå konflikter och allianser i varje fokusgrupp. Föreliggande studies fokusgrupper valdes strategiskt så att de inkluderade representanter för invandrarorganisationer och per- soner, som själva har utländsk bakgrund och bodde eller hade direkta erfarenheter av tillvaron i Malmös, och marginaliserade och stigmatiserade förorter. I gruppernas sammansättning sökte vi en jämn fördelning med avseende på kön, ålder och ursprungsland i syfte att fånga många olika typer av erfa- renheter och strategier, som kunde berika fokusgruppdiskussio- nerna och tillhandahålla ett bredare kunskapsunderlag för utred- ningen. Fokusgruppstudiens struktur var i huvudsak följande: 1.Ett inledande möte med alla deltagare 3.Återsamling och diskussion om gruppernas diskussionsresultat Diskussionen började med ett inledande möte med alla deltagare där utredningens syfte och frågeställningar samt moderatorer för olika fokusgrupper presenterades. Deltagarna gavs möjlighet att ställa sina frågor inte bara angående mötets diskussionspunkter, utan också utredningens huvudfrågor och arbetssätt. Sedan, bero- ende på populationsunderlaget, delades deltagarna in i fem till sju fokusgrupper. Den centrala frågeställningen för varje grupp i alla städer var: Vilka erfarenheter finns om etnisk diskriminering i arbets- marknad/arbetsliv, boende, skola/utbildning, politik, media, rättsväs- ende/ polis och välfärdstjänster? Med hjälp av en moderator diskuterades frågorna i varje grupp. Fokusgruppdiskussionerna bandades och transkriberades. Slutligen samlades alla fokusgruppdeltagare och en person från varje grupp presenterade resultatet av respektive diskussion. Detta har lett till en bredare diskussion och deltagarna hade möjlighet att ge förslag till förändring. Analysen av intervjumaterial och huruvida dessa återspeglar den sociala verklighet, som existerar utanför intervjuerna, har varit dis- kussionsämne under många decennier om användandet av intervju som datainsamlingsmetod. Det finns ett dilemma i analysen av dessa data, som Silverman (1993) diskuterar. Å ena sidan finns det en positivistisk syn, som hävdar att intervjukontexten ska från- kopplas från externt inflytande och störande element för att skapa ett renat empiriskt underlag. Forskarna ska, enligt detta synsätt, skapa en intervjusituation som möjliggör förmedlingen av den soci- ala verkligheten där ute utan påverkan av några störande inslag. Å andra sidan hävdar de radikala socialkonstruktivisterna att vi kan på intet sätt få kunskap om en verklighet som finns där ute genom intervjuer, eftersom intervjuerna framför allt är en interaktion mellan intervjuaren och respondenten genom vilken båda konstru- erar berättelser om den sociala världen. Problemet med intervju- erna, enligt dessa forskare, är att empirin utgörs av kontextspecifika berättelser om verkligheten och därför ska tolkas och förstås inom specifika sammanhang. Båda dessa uppfattningar av intervjumetodiken har starkt kritise- rats inom samhällsvetenskaperna (, 1997) och nya metodologiska ansatser för analys av intervjumaterial har pre- senterats och använts (, 1987; , 1993). Analysen av intervjumaterial måste därför ställa sig utanför den polariserade objektivist-konstruktionistiska traditionen. måste analy- sen beakta dessa båda traditioners kritiska synpunkter på analys av intervjumaterial. Fokusgruppdiskussionerna består inte i första hand av inter- aktion mellan intervjuare och respondent utan är i huvudsak en in- teraktion mellan olika deltagare. Diskussionerna flyter fritt och olika röster kommunicerar med varandra och återger individernas erfarenheter av en verklighet, som inte bara är där ute utan också skapas här inne i och genom interaktionen mellan dessa individer. Därför är fokusgruppmaterialet inte konstruerade berättelser som förmedlas, utan återgivningen av en bild av verkligheten som dessa människor känner sig delaktiga i. Det är berättelser av en verklighet vars existens inte ska ses som en absolut sanning eller allom- fattande villkor, utan som en del av människornas livserfarenheter (Dawson & Prus, 1995). Det bandade materialet är inte bara, som Silverman (1993:91) formulerar, berättelser utan erfarenheter för- värvade i specifika sociala kontexter. Den primära uppgiften för forskaren är därför att generera data som ger en autentisk insyn i människornas erfarenheter. Makt och monopol över kunskap? Makten över kunskapen förutsätter gate-keeping positioner inom samhällsvetenskaperna där en monopolställning resulterar i exklu- deringen av kritiska perspektiv som ovetenskapliga. Det veten- skapliga maktutövandet exponerar grundläggande epistemologiska problem. Epistemologin uttalar sig om kunskapens natur och om möjlig- heterna att uppnå kunskap om verkligheten. Den är en generell teori om kunskap (, 1987), som granskar kunskapsgene- rerande metoder och tekniker som är väl etablerade. Den innefattar teorier som tillhandahåller modeller om villkoren för människors föreställningar i allmänhet och för den vetenskapliga förståelsen i synnerhet (, 2001:15). Den granskar också varför vi tror på det vi tror vara sanning. Långt ifrån föreställningen om en opolitisk studie av sanning, pekar epistemologi på de maktrelationer i sam- hället som bestämmer vem man ska tro på och vem man inte ska tro på (, 2000). Den sociala verklighetens komplexitet och maktrelationernas karaktär tillåter inte att det bara är en allsmäktig och giltig epistemologi som existerar. Därför är det värdefullt att göra åtskillnad mellan konkurrerande epistemologier, paradigm och metodologier för förståelsen av konkurrerande epistemologier (, 1987). Vilken epistemologisk tradition, nämligen idealism, empirism eller realism, som får en hegemonisk ställning i den etablerade aka- demin och i den offentliga debatten har att göra med maktför- hållandena i samhället. De akademiska grindvakternas positioner för att värna om sitt tolkningsföreträde har länge varit kända inom de poststrukturalistiska, feministiska och antirasistiska forsk- ningstraditionerna. Många av dessa grindvakter hävdar objekti- viteten som en förevändning att avfärda alternativa vetenskapliga tolkningar, vilka hotar deras dominerande ställning. Denna positi- vistiska tradition är bunden till en föreställning om en objektiv forskare, som står utanför verkligheten och observerar den. Fors- karen är fri från värderingar, egna erfarenheter och känslor och tänker och handlar enligt en universell och vetenskaplig rationa- litet. Bara genom att följa strikta positivistiska metodologiska reg- ler, distanserar sig denna överman till forskare från värderingar, intressen och känslor, som är genererade från tillhörigheten till majoritets/icke-majoritetssamhället, klass, kön och andra person- liga erfarenheter. Därmed föreställer sig den positivistiska meto- dologin en total åtskillnad mellan en distanserad forskare, med full mänsklig subjektivitet, och ett objektiverat objekt som ska stu- deras (, 1985; Asante, 1987). Forskaren framställer sig som subjektet utanför kontexten och blir därmed utomstående obser- vatör som manipulerar fakta (Jaggar, 1983; , 1986). Faktum är att vissa faktorer, som till exempel forskarens föreställningar, position i maktstrukturen i samhället och erfarenheter, påverkar forskningens frågeställningar och förfaringssätt. Fokusgruppstudien fångar in kollektiva erfarenheter från människor, som är utsatta för den strukturella/institutionella och den individuella diskrimineringen i sin vardag. Erfarenheter som är en viktig källa till kunskap om mekanismerna bakom diskrimine- ringen. Människors kollektiva erfarenheter har oftast negligerats inom den samhällsvetenskapliga forskningen om etnicitet och dis- kriminering (se t.ex. , 2000). Det samlade materialet har baserats på en dialog mellan fokusgruppmedlemmarna. Den epis- temologiska förståelsen av att använda dialog som kunskapskälla var att kontakt och närhet till de människor som studien berör, är viktigare för att få kunskap än distans och separation (se också Be- lenky et al., 1986). Det är dessa människor själva som måste tillskrivas rätten att definiera sin situation och utforma studien. De är inga studieobjekt som ska användas som statistiska material, och inte heller neutrala föremål som ska passa in i epistemologiska traditioner vilka för- stärker maktförhållandena och därmed orättvisorna i samhället. 2 Arbetsmarknad och arbetsliv Arbetsmarknad och arbetsliv är centrala områden för människors deltagande i samhällslivet, men också för möjligheter att förverkliga individuella drömmar och önskemål. Under fokusgruppdiskussio- nerna blev det dock uppenbart att arbetet och i synnerhet möjlig- heterna att få fotfäste i arbetslivet väckte stor frustration, ilska och uppgivenhet. Den bild som förmedlas är att personer med utländsk bakgrund har svårt att komma in på arbetsmarknaden, särskilt för utomeuropéer. Men det är inte bara invandrarskapet i sig som sät- ter hinder i vägen. Det finns en dimension, som handlar om hud- färg och om vithetens gränsdragningar både när det gäller tillgång till jobb och möjligheter i arbetslivet. Ett exempel på det är en kvinnas berättelse om sin 23-åriga son, som är född på i och som har sökt flera jobb, men blir nekad när han träffar arbetsgivaren: Ingen kan höra att han är son till en neger. Han ringde till en butik om sommarjobb och de bekräftade på telefon att han skulle få jobbet. Men när han kom dit och de såg hur han ser ut så var arbetet redan till- satt. (Kvinna i ) Men problemet är inte bara att få jobb utan också vad för slags jobb som är tillgängliga för personer med invandrarbakgrund och hur detta påverkar människors liv. Ett instabilt arbetsliv utan möjlig- heter till kontinuitet och planering är i sig ett tecken på diskrimine- ring, menar en informant: Bara den grejen är ju en diskriminering, att man kommit så långt i livet och fortfarande inte kommit in på arbetsmarknaden. Det kommer att få massor av konsekvenser för mig i hela mitt liv. Jag har hållit på med praktikplatser, men det blir aldrig något jobb. (Kvinna i ) Praktikplatser eller korta vikariat är oftast en arbetsform som sär- skilt tilldelas personer med utländsk bakgrund, enligt deltagarna. Trots att det anses vara ett sätt att ta sig in på arbetsmarknaden och få arbetslivserfarenhet framhäver deltagarna att personer med utländsk bakgrund sällan får fasta tjänster efter vikariat. Chansen till en fast eller längre tids normalanställning blir inte bättre efter en praktikplats, menar informanterna. Deltagarna är överens om att det är svårt för personer med utländsk bakgrund, särskilt med utomeuropeisk bakgrund, att ta sig in på den svenska arbetsmarknaden. Många av dem får över huvud taget inget jobb, inte ens ungdomar som är födda här och kan språket. Andra hänvisas till tidsbegränsade eller underkvalifice- rade uppdrag. Åtskilliga tvingas arbeta till lägre lön än de som inte har utländsk bakgrund. Att ha ett utländskt namn eller bryta på svenska ställer således till stora problem. Många kallas inte till intervju, för andra nedvärderas meriterna, ytterligare några får höra att de är överkvalificerade. Karriärmöjligheterna är begränsade för nästan alla. Problemet som de flesta upplever är att kriterierna för att få jobb ändras. När en arbetssökande med utländsk bakgrund uppnått en nivå ställs nya krav på andra färdigheter. Deltagarna uppger att det finns en svenskhet som tydligen måste nås av alla innan de över huvud taget kan få tillträde till arbetsmarknaden. Deltagarna är mycket negativa till den svenska arbetsmarknaden och ser sina chanser till att få arbete som mycket sämre än för per- soner som inte har utländsk bakgrund. Förekomsten av diskriminering blir uppenbar när det gäller perso- ner med hög utbildning som inte får jobb. En byggnadsingenjör från berättar, att när han kom till upptäckte han att den svenska byggmarknaden var stängd för folk som kommer från andra länder. Så han läste svenska och till civilingenjör inom väg- och trafikplanering på , men fick inte ens praktikplats när han var färdig. Att läsa in en helt ny utbildning i är alltså heller ingen garanti för jobb. Risken finns att man blir överkvalifi- cerad och söker arbete som vem som helst, så kan man inte ens få det, som en annan deltagare uttrycker det. Arbetslösheten skapar uppgivenhet, inte bara hos den drabbade utan också i hans/hennes omgivning. Ett av många exempel kom- mer från en deltagare i , som berättar att han känner ett barn vars pappa är arbetslös: När de går till skolan sover deras pappa, som är professor i sitt hem- land. Och när de kommer hem, sover han . Barnen frågar sig förstås varför de ska satsa på utbildning. (Man i ) En annan vanlig kommentar kommer från en kvinna som berättar att hennes barn började inse att det inte finns någon framtid för honom i . Mamma, det spelar ingen roll att jag utbildar mig. De kommer ändå inte att ge mig något jobb. (Kvinna i ) Framtidsutsikterna för vuxna och unga med utländsk bakgrund visas oftast genom sådana här vardagliga exempel från omgiv- ningen. Det formar förståelsen av hur det svenska samhället funge- rar för vissa människor, men inte för andra. Utgångspunkterna är oftast hudfärg, efternamn, etnisk bakgrund eller religion. Det förekom många diskussioner om LAS (Lagen om anställ- ningsskydd) och hur den missgynnat personer med invandrarbak- grund i den mån de oftare har kortare anställningstid. Men LAS erbjuder inte heller några garantier när den som har längst anställ- ningstid har invandrarbakgrund, menar en deltagare. Följande citat av en kvinna i illustrerar detta. Hon blev uppsagd trots att hon både hade anställts tidigare och var mer kompetent än sina kollegor. Jag jobbade för ett företag . Och sen blev det brist på jobb. Och dom sade upp flera personer, en av dom var jag. Jag accepterade det. Men sen hörde jag att dom behöll två personer som anställdes efter mig. De sa till mig att jag gjorde mitt jobb jättebra, de kunde inte jämföra mig med någon annan, eftersom jag var duktigare. Hon var fast anställd, men eftersom hon inte var med i facket tog facket ställning för kollegorna. Jag har sagt till dom att jag tror att dom behöll de två personerna för att dom kanske är kompisar med dem, eller för att jag har slöja på mig. Hon uppger två möjliga skäl till att hon blev avskedad. Det ena har att göra med arbetsgivarens personliga relationer eller preferenser. Det andra har en direkt koppling till kvinnans etniska bakgrund och religiösa tillhörighet. Men även fackets agerande är anmärk- ningsvärt. Hon fick inget stöd av facket, eftersom hon inte var medlem, men detta borde inte ha påverkat hennes rätt att omfattas av LAS. Exemplet visar hur olika aktörer och etablerade rutiner medverkar till att skapa en diskriminerande praxis. Många deltagare vittnar om att gränserna förflyttas så fort man har uppnått de ursprungliga kraven.