sou · GTB3115 · 2006-01-01 00:00:00 — 94Se förordning (1998:1518) om behörighet till vissa anställningar inom hälso- och sjukvår- den m.m. 95Se förordning (1998:1518) om behörighet till vissa anställningar inom hälso- och sjukvår- den m.m. 96Se 12 § lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder. 97Se lagen (1976:157) om skyldighet för arbetsgivare att anmäla ledig plats till den offentliga arbetsförmedlingen och förordningen (1976:267) om skyldighet för arbetsgivare att anmäla ledig plats till den offentliga arbetsförmedlingen. Regler om anställningsförfarandet i offentlig sektor man, kan det bli böter, om gått med på att åklagare väcker åtal för brottet. Det har föreslagits en skadeståndssanktionerad generell bestäm- melse om att en arbetsgivare alltid skall informera de arbetstagare hos sig med tidsbegränsade anställningar om lediga tillsvidare- anställningar hos arbetsgivaren.98 När det gäller inhämtande av referenser under anställningsförfa- randet har JO ansett att de inhämtade referenserna – under förut- sättning att de har relevans för avgörandet – bör dokumenteras i erforderlig utsträckning. JO har i konsekvens därmed vidare ansett att det inte är tillfredsställande att sådana referenser hämtas in under hand utan dokumentation om att kontakten har tagits och angående vad som har kommit fram vid den.99 I ärenden som avser anställning av personal skall, när fullmäktige eller en nämnd beslutar, begärd omröstning ske slutet och vid lika röstetal beslutet fattas genom lottning.100 Arbetstvister och tvister enligt lagstiftningen mot diskriminering i arbetslivet tas upp av tingsrätt eller Arbetsdomstolen enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Om tvisten gäller en fråga som är reglerad i lag eller i någon annan författning och det i samma författning föreskrivs att beslut i frågan får överklagas i administrativ ordning, dvs. hos regeringen, en allmän förvaltnings- domstol eller en förvaltningsmyndighet, tillämpas dock inte lagen om rättegången i arbetstvister (1 kap. 2 § tredje stycket). Ett anställningsbeslut får vidare överklagas hos kammarrätt av varje medlem av kommunen eller för laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900). När en tvist som rör beslut av en arbetsgivare med offentlig ställning, t.ex. en kommun eller ett landsting, skall handläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister får dock just arbetstagaren inte överklaga beslutet i administrativ ordning, dvs. hos regeringen, en allmän förvaltnings- domstol eller en förvaltningsmyndighet.101 Den som inte redan är arbetstagare hos kommunen eller utan är bara arbets- sökande (och medlem av kommunen eller ) kan alltså 99Beslut , dnr 1283-1999. 1005 kap. 42 och 44 §§ samt 6 kap. 28 § kommunallagen (1991:900). 101Se 1 § lagen (1987:439) om inskränkning i rätten att överklaga. RÅ 1976 ref. 37 och JO 1979/80 s. 458. Regler om anställningsförfarandet i offentlig sektor överklaga beslutet för laglighetsprövning enligt 10 kap. kommu- nallagen.102 5.8.1Information om lediga anställningar För myndigheterna under regeringen finns det särskilda bestäm- melser om information om lediga anställningar. När en sådan myndighet avser att anställa någon, skall myndig- heten på något lämpligt sätt informera om detta så att de som är intresserade av anställningen kan anmäla det till myndigheten inom viss tid.103 Finns det något särskilt skäl som talar mot information, kan myndigheten dock strunta i att informera. Detta framgår av 6 § anställningsförordningen (1994:373). Det har ansetts att myndig- heterna bör ges stor frihet att själva bestämma sättet för att få fram lämpliga sökande till lediga platser.104 I andra författningar kan det finnas särskilda undantag från informationsskyldigheten105 respektive bestämmelser om att myn- digheten skall informera på något särskilt sätt106. Det kan också finnas regler omkring anställandet som myndigheten själv har hittat på och bestämt sig för att följa.107 102Se , Kommunallagarna II - Kommunallagen m.m., Sjätte upplagan uppl. 1983 s. 687, och i (red. ), Rättegången i arbetstvister, Andra upplagan 2005, s. 68. Om talan inte grundas på arbetsrättslig lagstift- ning, verkar Regeringsrätten ha ansett att det inte är en arbetstvist och på talan av arbets- tagare laglighetsprövat tillsättningsbeslutet, se t.ex. RÅ 1977 ref. 40, RÅ 1978 ref. 2:13, RÅ 1979 Ab 466, RÅ 1981 Ab 436 och RÅ 1983 Ab 86 (jämför dock RÅ 1992 not 637 och RÅ 1989 not 435), jämför också t.ex. RÅ 1978 Bb 3, RÅ 1978 Bb 202, RÅ 1982 Bb 86. Se också RÅ 1979 Bb 272 (på talan av den som inte är arbetstagare hos kommunen skall laglighets- prövning av tillsättningsbeslut ske även när talan grundas på att kommunen felaktigt tilläm- pat arbetsrättsliga bestämmelser) och RÅ 1980 Bb 31 (laglighetsprövning har inte fått ske på talan av den som synes ha varit endast tidigare arbetstagare hos kommunen men åberopat företrädesrätt till anställning). 103När regeringen beslutar om anställningen, behöver regeringen inte informera, men skall en myndighet t.ex. lämna förslag till regeringen är det myndigheten som skall informera. 1993/94:65 s. 43. 105Se t.ex. 4 kap. 18 § andra stycket högskoleförordningen (1993:100). Att avvikande be- stämmelser i andra förordningar gäller i stället för anställningsförordningen framgår av 2 § anställningsförordningen. 106Se t.ex. 7 kap. 7 § polisförordningen (1984:730) om annons i Personalmeddelanden från om polismansanställningar och 4 kap. 18 § första stycket högskoleförord- ningen (1993:100), som föreskriver annonsering eller ett därmed likvärdigt förfarande, jäm- för därtill 5 § i den numera upphävda förordningen (1995:936) om vissa anställningar som professor och forskarassistent i jämställdhetssyfte. 107Högskolor skall t.ex. ha och hålla tillgängligt de regler för anställning av lärare som hög- skolan tillämpar i en anställningsordning, 4 kap. 14 § högskoleförordningen (1993:100). Regler om anställningsförfarandet i offentlig sektor När en myndighet under regeringen vidtar någon åtgärd för att utanför myndigheten söka personal till en ledig anställning, skall myndigheten anmäla detta till den offentliga arbets- förmedlingen enligt förordningen (1984:819) om statliga plats- anmälningar.108 Anmälan skall göras muntligen eller skriftligen i sådan tid att arbetsförmedlingen får tillfälle att förmedla sökande och innehålla uppgifter om bl.a. den myndighet där anställning skall ske, tjänstgöringsorten, arbetsuppgifterna, kompetenskraven, anställningsformen, tjänstetypen, avlöningsformen, arbetets varak- tighet, arbetstiderna, tillträdesdagen och ansökningstiden. Om myndigheten avser att anställa någon som är arbetshandikappad eller den som är uppsagd från en statligt reglerad anställning, får myndigheten strunta i anmälan. Annars krävs det att Arbets- marknadsstyrelsen medgett undantag, när det finns särskilda skäl för det, för att myndigheten skall få strunta i anmälan. Av naturliga skäl bör den myndighet som informerar om en ledig anställning ha bedömt vilka arbetsuppgifter som skall utföras i anställningen och vilka kompetenskrav som bör ställas på den som anställs, jämför ovan om vad en platsanmälan skall innehålla. finns det bestämmelser om en särskild ordning för att fastställa detta innan myndigheten informerar om den lediga anställningen. Så är fallet med flera anställningar vid högskolorna.109 Det har, som redan nämnts, föreslagits en skadeståndssanktione- rad generell bestämmelse om att en arbetsgivare alltid skall infor- mera de arbetstagare hos sig med tidsbegränsade anställningar om lediga tillsvidareanställningar hos arbetsgivaren.110 5.8.2Bara sakliga grunder får beaktas vid anställning Kravet på saklighet vid tillsättning av statliga tjänster har ansetts så viktigt att det har fått en speciell plats i regeringsformen jämte den allmänna principen om saklighet och opartiskhet i 1 kap. 9 § regeringsformen.111 I 11 kap. 9 § andra stycket regeringsformen stadgas därför att vid tillsättning av statlig tjänst skall avseende fästas endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Förtjänst och skicklighet nämns således som exempel på sådana 108Den förordningen tillämpas dock inte på anställningar som lärare vid sameskolor eller specialskolor eller vid Nationellt centrum för flexibelt lärande. 109Se 4 kap. 17 § högskoleförordningen (1993:100). 1973:90 s. 406. Regler om anställningsförfarandet i offentlig sektor sakliga grunder som avseende får fästas vid. Däremot nämns i bestämmelsen inte några exempel på grunder som avseende inte får fästas vid. Motsvarande bestämmelse i den tidigare gällande reger- ingsformen nämnde uttryckligen att avseende inte fick fästas vid de sökandes börd. Vid utformningen av bestämmelsen i 11 kap. 9 § andra stycket regeringsformen beaktade man att arbetsmarknadspolitiska och lokaliseringspolitiska hänsyn kunde göra det nödvändigt att vid vissa tjänstetillsättningar ta hänsyn inte bara till de faktorer som i första hand brukar läggas in i begreppen förtjänst och skicklighet. Bestämmelsen utformades därför så att den klart ger vid handen att även andra sakliga grunder kan få vägas in vid bedömningen.112 förutsatte att möjligheten att väga in även arbetsmarknadspolitiska och lokaliseringspolitiska hänsyn vid bedömningen skulle komma att utnyttjas på ett sådant sätt att inga faror för den enskildes rättssäkerhet kommer att uppstå.113 Det finns inte någon möjlighet att avtalsvägen sätta grundlags- bestämmelsen om sakliga grunder åt sidan, och det har ansetts inte vara möjligt att fylla ut grundlagens normer genom avtalsregler- ing.114 Ändamålet med grundlagsbestämmelsen om sakliga grunder har av regeringen ansetts vara inte enbart eller ens primärt att skydda arbetstagarintressena utan främst att tillgodose samhällets och de enskilda medborgarnas intresse av att statliga tjänster tillsätts efter objektiva grunder. 115 Det har därför ansetts vara en uppgift för det allmänna att bestämma hur olika sakliga tillsättningsgrunder skall avvägas inbördes. har haft en något annan syn på grundlagsbestämmelsen och anfört:116 Huvudsyftet med bestämmelsen i 11 kap. 9 § RF [regeringsformen] att vid statliga tjänstetillsättningar avseende skall fästas endast vid sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet är att garantera objektivitet vid tjänstetillsättningar. Enligt utskottets bedömning skall stadgandet gagna statens intresse av att till varje tjänst få en för tjänsten så lämplig person som möjligt men också värna den enskilde sökandens rätts- säkerhet. 1973:90 s. 406. 113KU 1973:26 s. 72. 114Se , Grundlagarna med tillhörande författningar, 1980 s. 387, jämför prop. 1975/76:105 Bil. 2 s. 206 och SOU 1975:1 s. 647. 1975/76:105 Bil. 2 s. 206. 116KU 1985/86:2y, se AU 1985/86:6 s. 29. Regler om anställningsförfarandet i offentlig sektor Det framgår inte av grundlagsbestämmelsen eller dess förarbeten hur olika sakliga grunder skall viktas mot varandra. I en proposi- tion sammanfattades rättsläget intill enligt följande:117 När det gäller lagens kriterium skicklighet förstås därmed enligt praxis lämpligheten för en befattning visad främst genom teoretisk och prak- tisk utbildning samt erfarenhet från tidigare verksamhet. Det framgår av grundlagens förarbeten (prop. 1973:90 s. 405). Yrkesskicklighet och personliga egenskaper som prestationsförmåga m.m. blir här mätare på de individuella förutsättningarna att fylla de krav som den aktuella befattningen ställer på sin utövare. har i allmänhet lagts större vikt vid skicklighetskriteri- erna ju högre tjänst det gäller och ju mer självständigt arbete som ingår i tjänsten. Synsättet har sålunda varit att skickligheten bör ha den av- görande betydelsen i tillsättningsärenden främst när det gäller chefs- tjänster, arbetsledartjänster, högre handläggartjänster och vissa andra tjänster med självständigt arbetsinnehåll. Men praxis har [] utveck- lats åt det hållet att skickligheten tillmäts allt högre värde också när det gäller tillsättningen av lägre tjänster. Med kriteriet förtjänst avser lagstiftaren närmast den vana som har förvärvats genom föregående tjänstgöring (jfr nyssnämnda prop. 1973:90 s. 405). I praktiken har förtjänsten oftast ansetts vara liktydig med antalet statliga tjänsteår. Men också arbete i t.ex. annan offentlig – främst – tjänst har ibland beaktats. Men RF [regeringsformen] och [lag om offentlig anställning] ger som framgår av lagtexten utrymme för att beakta också andra sakliga grunder än skicklighet och förtjänst. I grundlagsmotiven (anförda prop. 1973: 90 s. 406) sägs därom att bl.a. arbetsmarknadspo- litiska hänsyn kan göra det nödvändigt att vid vissa tjänstetillsättningar väga in även andra faktorer än sådana som brukar hänföras till skicklig- het och förtjänst. Några närmare exempel på sådana andra sakliga grunder ges inte i lag eller lagmotiv. Men som ett sådant exempel, godtaget i senare lag- stiftning och praxis, kan nämnas företrädesrätt till återanställning enligt lagen (1982: 80) om anställningsskydd ([] jfr 9 kap. 1 § [lag om offentlig anställning], prop. 1974:174 s. 63). Ett annat exempel kan vara omplacering enligt anställningsskyddslagen (7 § andra stycket) eller enligt det statliga trygghetsavtalet (TrA-S). Ett tredje exempel ur praxis är intresset att bereda arbetshandikappade sysselsätt- ning – jfr förordningen (1979:518) om arbetshandikappade i statligt reglerad anställning m.m. []. Som ett fjärde fall kan anges att strävan att främja ökad jämställdhet mellan kvinnor och män har kommit att godtas som en saklig grund enligt RF [regeringsformen] []. [] har jämställdhetsintresset sålunda i regeringens 1985/86:116 s. 4 f. Regler om anställningsförfarandet i offentlig sektor praxis i både förstainstans- och besvärsärenden accepterats som en sak- lig grund vid tillsättning av statligt reglerade tjänster. Detta har också kommit till uttryck i andra myndigheters tillsättningspraxis. Jämställd- hetsintresset anses därvid kunna väga över den gradskillnad i fråga om förtjänst och skicklighet eller bådadera som föreligger mellan sökande av olika kön, när deras kvalifikationer är i stort sett om också inte helt lika. Den tillämpade principen har också uttryckts så, att jämställdheten skall betraktas som en av flera sakliga grunder som kan fälla avgöran- det, när sökandena bedöms vara jämbördiga eller i det närmaste jäm- bördiga (jfr senast KU 1984/85:35 s. 21). ansåg, liksom och senare , att en prioritering av skickligheten framför för- tjänsten och andra kriterier borde komma till uttryck inte bara i en av regeringen utfärdad förordning utan i lag, varvid borde framgå att prioriteringen av kriteriet skicklighet inte innebär något avkall på kravet på objektivitet vid tjänstetillsättningar.118 Regeringen anslöt sig till den uppfattningen. Den då gällande lagen (1976:600) om offentlig anställning kompletterades således med en bestäm- melse om att skickligheten skall sättas främst, om det inte finns särskilda skäl för något annat. Den bestämmelsen har numera överförts i sak oförändrad till 4 § andra stycket lagen (1994:260) om offentlig anställning.119 I förarbetena till kompletteringen an- fördes:120 Till skickligheten bör som jag ser det hänföras de faktorer som är av betydelse för att bedöma den sökandes lämplighet för den aktuella tjänsten. Som meritutredningen och flera remissinstanser framhåller, bör all relevant erfarenhet värderas inom ramen för skickligheten. Det skall vara en kvalitativ helhetsbedömning. Hit bör således räknas bl.a. teoretisk och praktisk utbildning, per- sonliga egenskaper (som prestationsförmåga, yrkesskicklighet, ledar- egenskaper, samarbetsförmåga m.m.) samt kunskaper och erfarenheter som har förvärvats i andra offentliga eller privata anställningar eller i egen verksamhet. Men erfarenheter från områden som vård av barn, studier, utlandsvistelser, språkkunskaper, ideellt arbete m.m. bör också vägas in vid bedömningen av skickligheten, i den mån de är relevanta för den sökta tjänsten. Av grundläggande betydelse för meritvärderingen är alltså att det är de krav som är förknippade med tjänsten som bestämmer vilka skick- lighetsfaktorer som skall beaktas och hur tungt dessa skall väga. 118AU 1985/86:6 s. 11 f. 1993/94:65 s. 44 och 122. 1985/86:116 s. 7 och 11. Regler om anställningsförfarandet i offentlig sektor [] Med skicklighet avses [] skickligheten för arbetsuppgift- erna i tjänsten. Den nya lagregeln bör utformas så, att den medger undantag för sådana fall där det finns särskilda skäl att låta det avgörande vara någon annan saklig grund än skickligheten, t.ex. förtjänsten eller omplacer- ings- eller jämställdhetsintresset. Självfallet får inte några andra skäl komma i fråga än sådana som kan betraktas som sakliga grunder enligt RF [regeringsformen] och [lag om offentlig anställning] (jfr 7 a § andra och tredje styckena anställningsförordningen). När det gäller förtjänsten finns det kompletterande bestämmelser i förordningen (1985:335) om tillgodoräknande av tid för föräldra- ledighet vid tillsättningen av statligt reglerade tjänster. Tiden för föräldraledighet från en anställning skall räknas sökanden till godo som förtjänst. Tid för föräldraledighet, som omfattar hela arbets- tiden och som infaller efter det att barnet har uppnått 18 månaders ålder, bör dock räknas till godo bara med hälften. En sökande, som påkallar tillgodoräknande enligt förordningen, skall i sin ansökan ange ledighetens längd och förläggning, ledighetens omfattning i förhållande till hel arbetstid samt barnets eller barnens födelsetid. Den myndighet där sökanden har varit anställd skall så långt möj- ligt bistå honom eller henne med att ta fram uppgifterna om ledig- heten. När det gäller andra sakliga grunder än förtjänst och skicklighet finns det en generell bestämmelse i 4 § anställningsförordningen (1994:373) om att myndigheten vid anställning skall, utöver skick- ligheten och förtjänsten, också beakta sådana sakliga grunder som stämmer överens med allmänna arbetsmarknads-, jämställdhets-, social- och sysselsättningspolitiska mål. Det har ansetts angeläget att staten som arbetsgivare strävar efter att vara en föregångare t.ex. när det gäller att bereda de människor sysselsättning som på grund av arbetshandikapp har svårt att få eller behålla ett meningsfullt arbete eller när det gäller åtgärder som främjar jämställdheten mel- lan kvinnor och män i arbetslivet. Myndigheterna borde således beakta sådana tillsättningsgrunder som stämmer överens med den allmänna samhällsutvecklingen på det personalpolitiska området. Det har, generellt sett, ansetts att någon bestämd rangordning mellan de andra sakliga grunderna inte bör tillämpas, utan individu- ella hänsyn och hänsyn till omständigheterna kan tas i varje enskilt fall.121 121 Jämför Regeringens förordningsmotiv 1985:3 s. 13 (och prop. 1985/86:116 s. 8). Regler om anställningsförfarandet i offentlig sektor Av författning kan följa att det finns behörighetsvillkor för anställning i vissa fall. Dessa författningsreglerade behörighetsvill- kor kan ses som uttryck för vad som ansetts som en saklig grund i ett visst fall. De olika villkoren kan avse både det ena och det andra, t.ex. att registerutdrag om brottslighet överlämnats122, att arbets- tagaren inte strejkar för tillfället123, att arbetstagaren har en viss examen124 eller att den offentliga arbetsförmedlingen har anvisat eller i vart fall godtagit arbetstagaren125. En särställning intar krav på svenskt medborgarskap för att inneha tjänst. I vissa fall har ett sådant krav ställts upp redan i grundlagen. Annars får ett sådant krav uppställas endast i lag eller enligt förutsättningar som anges i lag.126 Det framgår av 11 kap. 9 § tredje stycket regeringsformen. Om inget annat följer av författning, får myndigheten själv avgöra vilka sakliga krav som skall ställas på den som skall anställas. Grundlagsbestämmelsen om sakliga grunder kan inte sättas ur spel genom lagstiftning av lägre valör. Det får särskild betydelse i fråga om lagstiftning som gäller generellt för arbetsgivare och i praktiken reglerar vem som skall få en anställning, såsom bestäm- melserna i anställningsskyddslagen om företrädesrätt till anställning. I samband med att dessa bestämmelser gjordes tillämpliga på stats- anställda uttalades följande:127 Återanställningsrätten enligt LAS [anställningsskyddslagen] kan ses som ett exempel på de arbetsmarknadspolitiska hänsyn som enligt nya RF [regeringsformen] kan ingå som en av flera grunder för myndighets beslut i fråga om tillsättning av statlig tjänst. Den nya RF lägger sålunda inte hinder i vägen för att regler om återanställningsrätt införs på det statliga området. Den återanställningsrätt som [] införs på det statliga området får [] delvis en annan utformning än den allmänna återanställningsrätten enligt LAS. Bedömningen i det enskilda fallet måste primärt utgå från grundlagen. Den kan således först i andra hand och inom ramen för grundlagens rekvisit grundas på LAS. Blir en tjänst ledig, kan även en icke företrädesberättigad söka tjänsten och konkurrera med de företrä- desberättigade. Därvid kan – med tillämpning av grundlagsbestämmel- sen – exempelvis intresset att offentliga funktioner utövas av de för uppgifterna bäst skickade personerna finnas böra väga tyngre än det 122Se 1 § andra stycket lagen (2000:873) om registerkontroll av personal inom förskoleverk- samhet, skola och skolbarnsomsorg, jämför SOU 2005:65. 123Se 4 § förordningen (1991:1751) om vissa personalfrågor i samband med arbetskonflikter. 124Se t.ex. 4 kap. högskoleförordningen (1993:100). 125Se 12 § lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder. 126Se SOU 2000:106 för en kartläggning av medborgarskapskrav för anställning. 1974:174 s. 63 f. Regler om anställningsförfarandet i offentlig sektor arbetsmarknadspolitiska intresset att anställa en företrädesberättigad. Självklart är dock att en återanställningssökande får en starkare ställ- ning efter grundlagsändringen. Avvägningen av de skilda hänsyn som skall tas kan alltså säkerligen bli en grannlaga uppgift. I tveksamma fall åligger det givetvis myndig- heten att handla så, att de grundlagsskyddade intressena inte träds för när. I praktiken torde dock risken för en konflikt mellan RF:s och bli ringa. Det har ansetts att det på det statliga området inte är möjligt att kräva omplacering eller företrädesrätt till en högre tjänst (beford- ran), eftersom det skulle strida mot de statliga grunderna för tjänstetillsättning.128 Ett anställningsbeslut kan i vissa fall bli föremål för domstolspröv- ning enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister (arbetstvistlagen). Domstolen kan enligt arbetstvistlagen pröva om arbetsgivaren brutit mot jämställdhetslagen eller någon av de lagar som gäller diskriminering i arbetslivet. En tvist som rör ett beslut om anställning kan bli föremål för domstolsprövning enligt arbetstvistlagen endast (om tvisten enbart avser tvist om kollektivavtal eller) om frågan rör ett brott mot jäm- ställdhetslagen (1991:433), lagen (1999:130) om åtgärder mot dis- kriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, lagen (1999:132) om förbud mot dis- kriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder eller lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning (eller i och för sig lagen (2002:293) om förbud mot diskriminering av deltidsarbetande arbetstagare och arbetstagare med tidsbegränsad anställning). Beroende på vem som väcker talan sker den rättsliga prövningen vid tingsrätt eller i Arbetsdomstolen. Om det är en arbetstagarorganisation som för den enskildes räkning väcker talan, skall det göras i Arbetsdomsto- len. Om arbetstagaren själv väcker talan, skall det göras vid tings- rätt. När ett förvaltningsbeslut på detta sätt kan prövas av domstol enligt lagen om rättegången i arbetstvister får beslutet inte över- 1981/82:71 s. 62, jämför SOU 1992:60 s. 217 och prop. 1993/94:65 s. 66. Jämför dock uttalanden i AD 1995 nr 107.