sou · GTB340d3 · 2006-01-01 00:00:00 — I det följande avsnittet kommer svaren att behandlas genom att de presenteras för både köns- och åldersgrupper, men även i form av regionala grupper. Med den första frågan undrade vi hur infor- manterna hade upplevt att kommunerna de bor i hade ställt upp för finskan i skolan. Intrycket man fick av svaren från äldre män var generellt sett ne- gativt. Ungefär en tredjedel av de äldre männen konstaterade att de inte kunde beskriva några sätt på hur finskan har stötts av kommu- nen. De resterande männen ansåg att situationen har förändrats anmärkningsvärt sedan de tidigare årtiondena. Enligt deras åsikt hade finskan fått mer stöd tidigare, när kommunernas finansiella situation var bättre. Många ansåg att tillgången till undervisning i och på finska var betydligt bättre och att situationen bara hade försämrats . Finska klasser i grund- skolor, utökat modersmålsstöd och bättre sammanhållning var sa- ker som man längtade tillbaka till. Mångas resonemang gick ut på att kommunen snarare hade motarbetat än stött finskan i skolan. Ei ole tuettu, päinvastoin, on saanut kuulla että ei voida järjestää opetusta. (Man har inte ställt upp, tvärtom, vi har fått höra att man inte kan ordna undervisning.) Några nämnde dock de privata friskolorna som fanns i kommunen och såg dem som något positivt. Man konstaterade i samma veva att initiativen till skolorna inte hade kommit från kommunerna, utan att det oftast var några eldsjälar som fick igång verksamheten och såg till att den fortsatte. Kommunernas organisation ansågs vara alltför trög och oflexibel för att kunna se till att en spe- cialgrupp som sverigefinnar fick sina behov uppfyllda av skolan. Äldre kvinnor upplevde situationen i det närmaste likadant. Några hade svårt att uttala sig om om skolan hade ställt upp för finskan eller ej eftersom familjen inte hade några barn i skolåldern. Många konstaterade dock att enligt deras uppfattning hade fins- kans position i skolan varit bättre tidigare. Informanterna visste att finska klasser hade existerat i större utsträckning t.ex. på 1980-ta- let, men få av dem kunde berätta exakt vad som hade hänt . Den allmänna uppfattningen verkade vara att finskan inte fick tillräckligt stöd från kommunerna. Se on hyvin heikkoa ollut täällä, eikä siitä ainakaan ole puhuttu mitään. (Det har varit väldigt dåligt här, och man har åtminstone inte pratat om det.) Som positiva faktorer för finskan i skolvärlden nämndes frisko- lorna i några kommuner, men annars var det några informanter som ansåg att sverigefinnarna i hennes kommun redan var så pass försvenskade att inget sådant behov torde finnas. En annan infor- mant konstaterade att hemmets roll som språkets bevarare hade blivit mycket viktigare när stödet från skolan och un- dervisningen hade minskat. Många informanter uttryckte sin oro kring finskans ställning i skolan. Om man tittar på de regionala skillnaderna i de äldre informan- ternas svar, kan man se att de informanter som var bosatta i kom- muner med en finskspråkig friskola hade lättare att hitta något po- sitivt när det gäller finskan i skolvärlden. Även bland dessa infor- manter fanns det dock en viss skepticism angående kommunernas insatser för friskolorna. Informanter från de större, centrala Mälar- dalskommunerna jämförde oftare situationen nu med hur den varit under tidigare årtionden och konstaterade att finskan hade fått en mindre central roll i skolan. Ett anmärkningsvärt faktum är att in- formanter från var mest osäkra i sina svar och hade svårare att beskriva läget för finskan. Detta kan delvis bero på kommunorganisationens storlek i . Det är svårt för en enskild individ att veta hur en organisation i den storleksklassen har agerat i frågan om finskan i skolan. Fråga 33 handlade om informanternas mer negativa upplevelser angående finskan i skolan. Som man redan kunde avläsa från svaren ovan, var det svårt för de flesta att hitta något positivt i den sentida utvecklingen. Detta ledde till att svaren till fråga 33 ofta blev upp- följningar till de tidigare svaren. Den allmänna uppfattningen bland de äldre manliga informan- terna var att deras hemkommuner har försvårat eller försämrat finskans ställning i skolan. Utvecklingen har haft sina toppar, men man hade upplevt mest dalar . Suomea pidettiin välttämättömänä pahana koulussa ja tilanne huononi radikaalisti kun kunnat saivat vastuun koulujen toiminnasta. Varojen jako muuttui ja siitä sai kärsiä ennen kaikkea suomen opetus. Kyllä se on ollut kuin tervassa uintia. (Föräldrarna tröttades ut. Finskan ansågs vara ett nödvändigt ont i skolan och när kommunerna fick ansvaret för skolorna blev situationen mycket sämre. Fördelningen av medlen förändrades och det som drabbades värst var framför allt finskundervisningen. Det har varit som att simma i tjära.) Att kommunerna övertog ansvaret för skolväsendet innebar ett kraftigt bakslag för finskan, menade många. Den ekonomiska krisen ledde till att de öronmärkta peng- arna som modersmålsundervisningen hade haft försvann. I infor- manternas berättelser återges detta väl. Många äldre män beskrev försvinnandet av finska klasser och minskningen av modersmåls- undervisningen i hårda ordalag. Problemen slutade inte där. En kritiserade avsaknaden av behöriga lärare i finska, en annan placer- ingen av modersmålsundervisningen utanför schemalagd tid. Om barnen ville läsa finska var de ofta tvungna att välja bort något an- nat, antingen en lektion i ett viktigt ämne som matematik och svenska eller något trevligt som den roliga timmen. I några fall konstaterade informanterna att försämringen av fins- kans position i skolan inte helt kunde skyllas på kommunerna. Även föräldrarna spelade en viktig roll. Några ansåg att föräldrarna hade gett upp för lätt vad gäller nedläggningen av finska klasser eller att antalet barn minskades så att det naturligt blev färre elever kvar i de finska klasserna, vilket senare ledde till nedläggningar. En annan åsikt var att såväl föräldrarna som barnen hade utsatts för assimilationstryck och att försöken att bibehålla undervis- ningen varit förgäves. En informant berättade om en skolstrejk fa- miljen hade deltagit i men trots den hade de finska klasserna i trakten lagts ned.31 En manlig informant från konstate- rade att han inte trodde hemkommunen var sämre än andra kom- muner i och att undervisningen i finska enligt hans åsikt hade raserats överallt. De finansiella orsakerna tillsammans med kommunernas ovilja att satsa på finskan ansågs av flera ha haft en stark inverkan på finskans försämrade ställning i skolan. De äldre kvinnliga informanternas berättelser liknar deras manliga motparters. Dessa kunde beskriva finskans situation i sko- lan mindre noggrant men verkade vara medvetna om utvecklingen som skett . Många nämnde nedläggningen av finska klasser i sina hemkommuner och ansåg även att moders- målsundervisningen hade reducerats kontinuerligt. Modersmålsundervisningen, om den alls arrangerades, hade ofta placerats olämpligt i barnens schema, vilket inte ökade viljan bland barnen att fortsätta läsa finska. En kvinnlig informant från en Stockholmsförort berättade att när finska klasser lades ned märktes detta även i antalet barn som hon var dagmamma till. Föräldrarna valde att flytta dit där det fortfarande fanns möjlighet att sätta bar- nen i en finsk klass eller friskola och då försvann även de yngre barnen från området. I en större Mälardalsort flyttades undervis- ningen till en skola som låg avsides, en bit bort från kommunens centrum. Informanten bosatt i kommunen konstaterade att många föräldrar kände sig motarbetade av kommunen när de försökte flytta undervisningen till en mer central skola. Suomen tunteja ja opetusta on vähennetty huomattavasti. Ei sitä enää kuule että kenenkään lapset kävisivät suomen tunneilla. (Undervisning och lektioner i finska har förminskats avsevärt. Man hör aldrig att någons barn skulle gå på lektioner i finska.) 31 Finska föräldrar arrangerade skolstrejker i ett tiotal kommuner i början och mitten av , då motståndet från kommunerna och utbildningsväsendets ansvariga mot de finska/tvåspråkiga klasserna tydligt ökade (Lainio & Wande 1996:363). En informant ansåg att nedläggningen av undervisningen i finska inte nödvändigtvis behövde vara enbart negativ eftersom hon hade upplevt att barnet hade blandat ihop språken ett tag. Hon undrade ifall även andra föräldrar haft liknande upplevelser och lyft ut sina barn ur de finska klasserna. Ytterligare en informant ansåg att ut- vecklingen tyvärr var naturlig med tanke på de minskade finansiella ramar som skolorna kunnat röra sig inom. Några regionala skillnader var svåra att upptäcka i informanter- nas berättelser om försvårandet av finskans möjligheter i den kommunala skolan. Ett speciellt drag var att endast informanter från de övriga kommunerna i tog upp föräldrarnas roll i minskningen av undervisningen i finska. Det minskade antalet barn i modersmålsundervisningen berodde enligt deras åsikt inte enbart på att kommunerna drog ner på undervisningen utan även på att föräldrarna inte stöttade sina barn så att dessa fortsatte läsa finska. I de andra regionala grupperna var svaren tämligen lika var- andra och andra tendenser kunde inte urskiljas. Den allmänna uppfattningen man får från ovannämnda svar för båda frågorna är att äldre informanter har upplevt kommunernas stöd mot finskan i skolan som dåligt eller obefintligt, ofta rentav som ett aktivt motstånd mot finskan. Att hitta något positivt i kommunernas agerande var svårt för informanterna. Däremot var det betydligt lättare att berätta kritiskt om nedläggningar, försäm- ringar och minskat intresse. Många informanter ansåg att finskans ställning inom skolvärlden aktivt hade försämrats av kommunerna och att deras röster som föräldrar inte hade hörts.32 Den bild dessa informanter förmedlar om finskans ställning i skolan och om utvecklingen under det senaste årtiondet är alarmerande. En viss uppgivenhet kunder urskiljas från svaren, finskan i skolan ansågs vara nästan förlorad, förutom i friskolorna. 6.7.6De äldre om barnens syn på finskan I en sista fråga som ingick i helheten som handlade om barnens skolgång tillfrågades informanterna om hur viktig de trodde deras barn och barnbarn ansåg att finskan i är. I sin originalform lyder frågan på följande sätt: Mitä mieltä lapsesi ovat suomen kielen tarpeellisuudesta Ruotsissa/Hur viktig tycker barnen att finskan är i ? 32 Denna utveckling stöds av flera analyser, bl.a. Municios (1993). b. Entä lapsenlapset?/Hur är det med barnbarnen? De äldre informanternas svar kan karakteriseras med att de oftast handlade om personliga faktorer ur ett begränsat eller personligt perspektiv. Utgångspunkten hur viktigt finskan är i blev ofta hur viktigt finskan är för barnen eller barnbarnen. I några fall upplevde informanterna svårigheter med att beskriva sina barns och barnbarns tankar kring finskan eftersom de inte hade diskuterat saken med dem och de var således tvungna att framföra antaganden och gissningar om sina avkomlingars tankar. En utgångspunkt som visade finskans vikt för informanternas barn var hur de kunde använda språket i arbetet. En manlig infor- mants dotter arbetade som polis och hade haft stor nytta av sina språkkunskaper ute på fältet. Finskan för henne var framför allt ett redskap att kunna hjälpa människor hon mötte i sitt arbete. Lik- nande erfarenheter hade en annan informants dotter som var verk- sam inom sjukvården. För henne var finska språket väldigt viktigt i det dagliga arbetet. Några andra informanter konstaterade också att deras barn hade haft nytta av finskan i olika sammanhang både i arbetet och på det privata planet. För många andra var finskans betydelse mera av den abstrakta naturen. Den känslomässiga vikt som fästs vid finskan antogs spela en stor roll för informanternas barn. Språket var en del av deras ur- sprung och identitet och avsaknaden av ordentliga språkkunskaper utgjorde en besvikelse. Kyllä lapset on kokeneet sen suurena palveluksena itselleen, että vanhemmat ja koulu ovat opettaneet heille suomen kielen. Nuorinta lapsista harmittaa taas oman kielen kehnous, koska hän ei saanut opetusta koulussa. (Barnen har upplevt det som en stor tjänst att föräldrarna och skolan har lärt dem det finska språket. Det yngsta barnet grämer sig i sin tur över sina bristfälliga kunskaper eftersom hon inte fick undervisning i skolan.) I några enstaka fall konstaterade informanterna att de inte trodde finskan betydde särskilt mycket för deras barn. En förklaring till detta var att barnen inte hade behövt använda finska när de hade tagit steget ut i vuxenlivet bort från hemmet. Att deras partners var helt svenskspråkiga spelade även det en roll, eftersom finskan aldrig kom till användning i deras egna hem. En försvenskning av den yngre generationen hade skett vad gäller dessa informanters barn. En helt annan åsikt hade en informant, far till tre barn. Enligt honom var finskan i familjen en självklarhet och den hade aldrig ens behövt diskuteras. Barnen hade fört språket vidare i sina egna familjer och uttryckte uppskattning för sina finska rötter. I en an- nan familj hade den vuxna sonen prenumererat på finskspråkiga tidningar för att kunna upprätthålla och uppdatera sina kunskaper. För många andra var finskan på samma sätt en naturlig del av um- gänget med barnen och barnbarnen. Många barnbarn till äldre manliga informanter var helt enkelt för unga för att kunna uttrycka sig om finskans betydelse. Mor- och farfäder fick oftast nöja sig med uppfattningar de fått under ge- mensamma lekstunder och försökte beskriva barnens inställning genom dessa upplevelser. Viktiga för barnbarnen var deras egna språkkunskaper, som möjliggjorde kommunikationen med t.ex. mor- och farföräldrar och andra släktingar. Några barnbarn hade även uttryckt tacksamhet för att de haft en möjlighet att delta i undervisningen i finska i skolan. I en familj hade ett barnbarn självt reagerat på bristen på modersmålsunder- visning och uttryckt sin vilja att lära sig sina morföräldrars och moders språk. Att ordna modersmålsundervisning för en fjärde- klassare var svårt och modern i familjen fick till slut ge upp när inte ens diskussioner med skolans rektor hjälpte. Uppskattningen av ett annat modersmål kommer ofta i något senare ålder när barnen blir medvetna om kommunikationens roll och sina rötter. Som en äldre man med tvåspråkiga barnbarn uttrycker det: Mitä vanhemmaksi lapsenlapset ovat tulleet, sitä tärkeämmäksi suomen kieli on heille tullut. (Ju äldre barnbarnen har blivit, desto viktigare har finskan blivit för dem.) Äldre kvinnliga informanter delade med sig av liknande upplevelser av sina barns uppskattning av finskan och vikten av den i . Om möjligt var svaren något mer uppdelade, antingen beskrev informanterna sina barns attityder väldigt positivt eller konsta- terade de att finskan inte spelade någon som helst roll för barnen. Även i en och samma familj kunde åsikterna kring finskan variera från barn till barn. En usko että mun poikani on lainkaan kiinnostunut suomen kielestä tai kokee että sillä on jotain tekemistä hänen kanssaan. (Jag tror inte att min son är alls intresserad av finskan eller tycker att det har något med honom att göra.) Majoriteten av de kvinnliga informanterna berättade att deras barn uppskattade finskan väldigt högt. Finskan beskrevs med orden speciellt viktigt för dem (SSÄK61), och bra och nödvändig sak för honom (MCÄK67a). Barnen uppskattade det faktum att de hade fått lära sig finska och ville upprätthålla sina språkkunskaper i möjligaste mån. En informant berättade att hennes barn hade haft nytta av språk- kunskaperna på arbetsplatsen. En annan nämnde att dottern ofta fått agera som tolk även utanför sina arbetsuppgifter. Oftare hade språket dock ett slags abstrakt värde för barnen. Dottern till en informant ansåg att finskan var viktig för henne ur emotionell syn- vinkel. Finskan definierade hennes identitet och var hennes star- kaste känslospråk. Detta hade lett till att dottern hade ansträngt sig för att behålla och utveckla sin finska. Tvåspråkighet och finska rötter var anledningar att vara stolt över sig själv för en informants barn, och dessutom hade de upplevt att språkkunskaper även kunde vara till fördel ur praktisk synvinkel. Omasta tunnepuolesta se kielitaito on ollut hänelle [tyttärelle] tärkeä. Identiteetin vuoksi hän on halunnut oppia parempaa suomea. (På grund av de emotionella anledningarna har språkkunskaper varit viktiga för henne [dottern]. Identiteten har varit orsaken till att hon har velat lära sig en bättre finska.) En äldre kvinnlig informant berättade om sin dotter som arbetade aktivt och engagerade sig ideellt för att få ett finskspråkigt äld- reboende till kommunen. För henne och familjen spelade finskan således en anmärkningsvärd roll även ur samhällssynpunkt. Många andra informanter ansåg att deras barn fortfarande betraktade fins- kan som viktig och oumbärlig. I några fall kunde informanterna inte berätta vad deras barnbarn ansåg om finskan. Vissa informanter ville inte ge sig på gissningar om barnbarnens åsikter, andra konstaterade att barnbarnen fortfa- rande var för unga för att uttala sig om detta. Ungefär hälften av informanterna med barnbarn kunde däremot sammanfatta sina barnbarns idéer kring finskans betydelse. Fem av sex informanter berättade att deras barnbarn hade uttryckt sin vilja att lära sig finska. Detta gällde speciellt för de äldre barnbarnen, som i några fall hade känt att tillfället att lära sig sina föräldrars språk redan hade passerat när de började intressera sig för finskan. Att ordna modersmålsundervisning på högstadiet var svårt för ungdomar som inte hade skaffat sig några kunskaper om språket innan 12–. Finskan verkade framför allt vara ett kom- munikationsmedel med äldre släktingar till barnbarnen. I några fa- miljen hade kommunikationen mellan generationerna blivit försvå- rad eftersom barnbarnen inte lärt sig sina mor- och farföräldrars språk. Många föräldrar, alltså informanternas barn, hade önskat att den äldre generationen skulle lära barnbarnen finska, men i flera fall visade det sig att vara svårt om inte omöjligt eftersom barnbarnen och mor-/farföräldrarna träffades så sällan. En informant, mormor till två barn, berättade om sin dotterson som trots sin amerikansk- koreansk-sverigefinska bakgrund hade valt att kalla sig för en finne. För honom kunde det finska språket tolkas vara väldigt viktig ur identitetssynpunkt trots att barnet självt var för ungt för att ut- trycka det direkt. 6.7.7De yngre informanternas språkbruk med föräldrar resp. mor-/farföräldrar Som vi nämnde ovan, ställdes de yngre informanterna inför något annorlunda frågor kring skolgången och språkbruket inom famil- jen. De första frågorna lydde som följer: 27.Asuvatko vanhempasi ja isovanhempasi Ruotsissa? (missä, kunta? )/Bor dina föräldrar och far-/morföräldrar i , var (kommun?) Kerro hieman heistä/Berätta lite om dessa! 28.Käytätkö suomea vanhempiesi kanssa, entä isovanhempiesi kanssa?/Använder du finska med dina föräldrar och hur är det med far-/morföräldrar? 29.Jos vanhempasi kasvoivat Ruotsissa, saivatko he kotikielenopetusta?/Om du har föräldrar uppvuxna i , fick de hemspråksundervisning i skolan? Vad gäller de yngre informanterna hade alla förutom en en eller båda föräldrarna bosatta i . I de flesta fallen bodde infor- manterna hemma hos sina föräldrar eller de hade stannat kvar på samma ort efter flytten från föräldrahemmet. Eftersom medelål- dern på de yngre informanterna var , ledde det antagligen i praktiken till att informanterna fortfarande hade mycket kontakt med sina föräldrar. Därför var det naturligt att fråga om deras språkbruk med föräldrarna. Ett iögonfallande faktum är att ungefär en fjärdedel av de yngre informanterna hade en förälder som var född i ett utomeuropeiskt land/region, i dessa fall , eller . Alla dessa fem informanter hade finskfödda mödrar och fäder som kom från ett av ovannämnda landen. De flesta informanternas föräldrar hade kommit till eller , men några var födda i . Några informanter hade en eller flera mor- eller farföräldrar i , men de flesta av dessa var kvar i eller hade redan Några informanter berättade att deras mor- eller farföräld- rar hade bott i men återvänt till hemlandet efter några årti- onden. Även andra slags flyttningsmönster beskrevs. Några infor- manter berättade att deras mormödrar hade flyttat till un- der , efter att de hade blivit änkor i . Tryggheten för dem fanns således hos det utvandrade barnets, of- tast dotterns familj i . När man tittar på de yngre informanternas språkbruk med för- äldrarna och den äldre generationen fanns det några tendenser, som skiljde sig åt mellan de manliga och de kvinnliga informanterna. I den manliga gruppen konstaterade alla förutom en informant att de använde finska i nästintill alla situationer med sina föräldrar (eller den finskspråkiga föräldern). Hemspråket för dessa var nästan ute- slutande finska, speciellt med mor-/farföräldrarna. Endast en in- formant konstaterade att han försökte använda finska med sin mor men att diskussionerna i praktiken ofta blev svenskspråkiga. En annan informant berättade att det fanns tillfällen då man började blanda språken i en diskussion, när man inte hittade de rätta orden. Men det primära valet av språk var alltid finska. I den kvinnliga informantgruppen fanns det något mer variation i språkbruket. Drygt hälften av informanterna ansåg att finska var deras främsta språk i kommunikationen med föräldrarna och även med mor- och farföräldrar. I den mån de senare fortfarande var vid liv, skedde kommunikationen enbart på finska. I den kvinnliga gruppen berättade drygt en tredjedel av informanterna om ett mer varierande språkbruk med sina föräldrar. Föräldrarna har varit noga med att vi barn skulle ha kvar finskan i alla fall någorlunda starkt. Kotona käytän sekä suomea että ruotsia, mutta jos sattuu puhumaan ruotsia, niin isä saattaa huomauttaa siitä. juttu on meidän sisarusten välisten keskustelujen kanssa. (Hemma använder jag både finska och svenska, men om man pratar svenska kan det hända att pappa påpekar det. Samma gäller för samtalen mellan oss syskon) SLYK19a Antingen växlade man språk beroende på diskussionsämne – om de finska orden inte räckte till, tog man till svenskan – eller infor- manterna använde olika språk med olika föräldrar. Här kunde inget mönster urskiljas utan dessa informanter verkade använda finska respektive svenska med sina båda föräldrar i lika utsträckning. En kvinnlig informant berättade att hon kommunicerade med sina för- äldrar enbart på svenska, men att dessa svarade och tilltalade henne alltid på finska. I kommunikationen med morföräldrarna var hon tvungen att använda finska eftersom morföräldrarna inte behärs- Allt som allt förekom svenska oftare i de kvinnliga informanternas språkbruk med deras föräldrar. En övervägande andel av informanternas föräldrar hade flyttat till i vuxen ålder, vilket ledde till att dessa inte hade fått nå- gon form av hemspråksundervisning i . De flesta föräldrarna hade varit och kommit till för att arbeta. Några av dessa hade gått på en kurs i svenska antingen genom ar- betsgivaren eller någon utbildning. Ett par informanter berättade att en av deras föräldrar var född i . Båda dessa var dock osäkra på om föräldern fått hemspråksundervisning. Samma gällde för informanterna vars föräldrar hade kommit till i tonåren. Informanternas kännedom om föräldrarnas skolgång var således något bristfällig. 6.7.8De yngre om modersmålsstöd i förskolan På samma sätt som med de äldre informanterna har vi även för de yngre behandlat frågorna kring förskolans modersmålsstöd som en större helhet. Frågorna i sin originalform lyder: 30.Saitko äidinkielentukea esikoulussa?/Fick du modersmålsstöd i förskolan? Miksi, miksi ei?/Varför, varför inte? 31.Saiko perhe informaatiota esikoulun äidinkielentuesta? näin on, miten?/Fick familjen information om modersmålsundervisningen i förskolan? I så fall hur?