sou · GTB389 · 2006-01-01 00:00:00 — enligt utövande av den rätt till inflytande i arbetsgivarens verksam- het som lagen ger och att underlätta förhandlingar mellan arbets- givare och arbetstagarnas företrädare genom att säkerställa att båda parter har samma faktaunderlag i sitt förhandlingsarbete. 19 § MBL tar vidare bara sikte på faktiska förhållanden75 och träffar inte mate- rial som enbart rör arbetsgivarens överväganden inför förhand- lingar med arbetstagarparten. Vidare ger 19 § MBL inte någon rätt för arbetstagarorganisation att få ut material som skulle kunna tjäna som bevismedel mot arbetsgivaren i tvisteförhandlingar eller tvister.76 I domen AD 1988 nr 151 begärde , som hade tecknat kollektivavtal med arbetsgivaren () att få ta del av styrelseprotokoll från bolagets styrelse- möte. Enligt var syftet med begäran att få information helt allmänt om SAS-styrelsens överväganden och be- slut sett från produktionsmässiga, ekonomiska och personalpoli- tiska utgångspunkter. Föreningen betonade också att man öns- kade få kännedom om vad styrelsen ägnade sig åt och vilka över- väganden den gjorde i frågor av betydelse för de anställda. Arbetsdomstolen konstaterade att styrelseprotokollen innehöll två delar; rapportdel och beslutsdel. I rapportdelen ingick, enligt arbetsgivaren, uppgifter om företagets produktionsmässiga och ekonomiska förhållanden. Beslutsdelen innehöll de beslut som sty- relsen fattat vid sammanträdet och viss redogörelse för diskussio- nerna i anslutning till dessa beslut. hävdade emellertid att man hade rätt att få ut styrelseprotokollen i dess helhet för att få kännedom om och därmed kunna ta del av till protokollen hörande rapporter och annat liknande material. Föreningen uttryckte detta så att man kan inte efterfråga handlingar vilkas existens man inte känner till. Arbetsdomstolen fann att det material som tagits in i respektive rapportdel kunde tänkas falla in under 19 § MBL, men däremot inte material som intagits under beslutsdelen. Arbetsdomstolen konsta- terade vidare att det inte fanns stöd för att lagen skulle inrymma en rätt för arbetstagarorganisationerna att få del av och kontrollera handlingar även i de delar som inte i sig själva omfattades av rätten till information, i syfte att spåra annat informationsmaterial. Arbetsdomstolen pekade också på att arbetsgivarorganisationerna 1975/76:105 Bil 1 s. 236 samt AD 1988 nr 151 och AD 1982 nr 7 76Se t.ex. AD 1982 nr 34, 1989 nr 94 och 1992 nr 16 Internationella åtaganden och gällande rätt inte har rätt att få ut material från arbetsgivaren för att kontrollera att denne efterlever lag och avtal.77 I flera fall har Arbetsdomstolen diskuterat inte bara materialets innehåll utan syftet med att arbetstagarorganisationen har begärt att få ut dessa. I domen AD 1985 nr 66 hade (), i egenskap av kollektivavtalsbärande fackförening, begärt att hos () få granska eftertexterna till de program som gjorts av utomstående företag för SVTs räkning. SIF hävdade att föreningen härigenom skulle kunna kontrollera om SVTs personalpolitik stod i överens- stämmelse med lag och avtal. Arbetsdomstolen konstaterade att syftet med SIFs begäran inte var helt klar och att föreningen inte redogjort för vad man förväntade sig att finna i informationsmate- rialet. Ett syfte föreföll emellertid ha varit att kontrollera om SVT hade lämnat SIF tillräckliga och riktiga upplysningar vid de för- handlingar som ägt rum enligt 38 § MBL. Arbetsdomstolen konsta- terade att 38 § MBL föreskriver att arbetsgivare som överväger att anlita utomstående arbetskraft skall förhandla med kollektivavtals- bärande fackförening innan så sker samt att arbetstagarorganisatio- nen i detta fall tillagts vetorätt. Vetorätten går längre än de all- männa medbestämmandereglerna, men är begränsad på så sätt att den endast ger de fackliga företrädarna möjlighet att ingripa innan arbetsgivaren förverkligat sina planer. Att i efterhand tillämpa reg- lerna i 19 § MBL i syfte att kontrollera om 38–40 §§ MBL efterlevts var därför inte tillåtet. SIF hävdade också, i andra hand, att de namnuppgifter som fanns i eftertexterna skulle vara av betydelse för SIFs verksamhet för att förmå SVT att minska andelen externproducerade program. Detta syfte ansåg AD i och för sig vara sådant att det omfattades av 19 § MBL. Arbetsdomstolen förstod emellertid inte hur detta syfte skulle kunna uppnås genom att SIF gavs möjlighet att granska efter- texterna, men ville ändå inte utesluta att de uppgifter som SIF be- gärt att få ut i något hänseende skulle kunna vara av betydelse för SIFs möjligheter att tillvarata sina medlemmars gemensamma intressen gentemot SVT. Arbetsdomstolen konstaterade emellertid att det material som SIF begärt att få ut inte fanns tillgängligt utan skulle behöva sammanställas av SVT. Att göra denna sammanställ- ning skulle medföra så stora kostnader och så mycket arbete att SVT 77 AD 1981 nr 166 och AD 1985 nr 66 Internationella åtaganden och gällande rätt inte ansågs ha skyldighet att lämna ut materialet (jfr 19 § andra stycket MBL). I AD 1981 nr 166 behandlades frågan om en arbetstagarorganisa- tion med stöd av 19 § MBL hade rätt att få ut handlingar som skulle användas som bevisning i en rättstvist. Denna fråga besvarades nekande av Arbetsdomstolen. I domskälen konstaterades att hand- lingen var avsedd att användas endast i rättstvisten och att den saknade betydelse för arbetstagarsidans bedömning av arbets- givarens verksamhet. Någon rätt att ta del av handlingen förelåg därför inte enligt 19 § MBL. Domstolen uttalade också att frågan om editionsföreliggande i rättstvister är reglerad i 18 § MBL. Denna paragraf föreskriver emellertid endast att part som åberopar skriftlig handling skall hålla handlingen tillgänglig för motparten. Den ger inte en part rätt att få ut handling från motpart för att åberopa denna som bevis. Mot bakgrund av ovanstående resonemang fann Arbetsdomstolen att det inte fanns någon skyldighet för arbets- givaren att lämna ut begärd handling. Arbetsdomstolen har i AD 1992 nr 16 haft att ta ställning till en begäran från en arbetstagarorganisation om att få ta del av upp- gifter om enskilda arbetstagares inplacering i lönetariff enligt ett kollektivavtal. Tvisten stod mellan å ena sidan Svenska teaterför- bundet och å andra sidan och (). anförde att det fanns två huvudsakliga skäl för begäran. Det första var att förbundet skulle kunna bedöma, utifrån synpunkter som avser lönebildningen inom avtalsområdet, hur arbetsgivaren tillämpade bestämmelserna i § 4 i det s.k. engagemangsavtalet. Enligt denna paragraf inplaceras artister, förflutit från vederbörandes första medverkan som artist, i någon av gagetarifferna I–VII. Från tariff I till II sker en viss automatisk uppflyttning, men i övrigt ankommer det på arbetsgivaren att utan bundenhet vid avtalade kriterier själv avgöra i vilken tariff artisten skall placeras in. andra grund för sin begäran var att förbundet ansåg sig behöva uppgifterna för att kunna dra slutsatser om de be- dömningsgrunder som arbetsgivaren tillämpade vid tariffinplacering. Dessa bedömningsgrunder kunde sedan användas för att ge med- lemmar i förbundet råd om vilka åtgärder de borde vidta för att komma i fråga för uppflyttning inom tariffsystemet. Arbetsdomstolen konstaterade i domen följande: intresse av de begärda uppgifterna ligger således i allt väsenligt inom ramen för vad som utgör frågor om lönen (gaget) till Internationella åtaganden och gällande rätt förbundets medlemmar vid medverkan som artister i bolagets verk- samhet. Dessa frågor hör inte till det område, avseende kollektivavtals- bärande arbetstagarorganisationers rätt till medinflytande i arbetsgiva- rens verksamhet, inom vilken arbetsgivarens informationsplikt enligt 19 § medbestämmandelagen är avsedd att gälla. Förbundet kan följakt- ligen inte med hänvisning till sitt intresse av nu berört slag stödja sin begäran om utlämnande av ifrågavarande uppgifter på denna bestäm- melse. Arbetsdomstolen anförde vidare att föreföll hävda att bedömningsgrunderna för tariffinplaceringen skulle vara att hänföra till det område för arbetsgivarens ensidiga beslutanderätt som faller under reglerna i 11 och 12 §§ MBL, i följd varav det skulle ha varit fråga en fråga om medinflytande. Arbetsdomstolen sade sig inte dela denna bedömning eftersom ju tariffinplaceringen enligt engagemangsavtalet hade överlåtits på arbetsgivaren (se ovan). Arbetsdomstolen tog därefter upp frågan om huruvida de begär- da uppgifterna skulle kunna användas för rådgivning gentemot förbundets medlemmar. Domstolen konstaterade att rätten till information enligt 19 § MBL begränsas till vad arbetstagarorganisa- tionen behöver för att ta tillvara sina medlemmars gemensamma intressen i förhållandet till arbetsgivaren. framhöll bl.a. att man planerade att sammanställa de uppgifter man fick ut för att kunna dra slutsatser om vilka bedömningsgrunder som tillämpats vid tariffinplaceringen. Arbetsdomstolen fann dock att (m)ed hänsyn till den frihet som enligt engagemangsavtalet getts åt bolaget att bestämma om tariffinplaceringen, ter sig detta som en föga ändamålsenlig metod att söka skaffa underlag för rådgivning till för- bundets medlemmar i det av förbundet uppgivna hänseendet. Arbets- domstolen avslutade med att konstatera att man i målet inte prövat om skäl för utlämning hade förelegat om de enskilda arbetstagarna samtyckt till att uppgifterna lämnades ut. I rättsfallet AD 1989 nr 94 var det fråga om en begäran att få ta del av uppgifter om enskilda arbetstagare. Svenska Elektrikerför- bundet begärde i detta fall att med stöd av 19 § MBL få ta del av uppgifter om enskilda arbetstagares utbildning, anställningstid, lön och andra eventuella anställningsförmåner som arbetstagarorgani- sationen begärt för att använda som underlag för sina bedömningar och ställningstaganden vid förhandlingar med arbetsgivaren i en intressefråga avseende införandet av ett nytt lönesystem hos arbetsgivaren. hade begär att få ut uppgifter om 17 tekniker som var anställda hos ONOFF. Internationella åtaganden och gällande rätt 17 tekniker var åtta medlemmar i , medan resten var oorganiserade. ONOFF var i sin tur medlem i Handelns . Bolaget vägrade att lämna ut uppgifter såvitt avsåg oorganiserad arbetskraft. Förbundet begärde att arbetsgivaren skulle sammanställa de begärda uppgifter- na i en handling och därefter lämna ut denna till förbundet. För- bundets begäran ansågs därför vara en begäran om arbetsgivarens biträde med viss utredning (jfr 19 § andra stycket MBL). Dom- stolen hänvisade i sina domskäl till vad som sagts i AD 1981 nr 166 (se ovan) och konstaterade av de uppgifter som begärts ut avsåg uppgifter om enskilda arbetstagare och endast var intressanta för förbundet om de lämnades på individnivå, dvs. med uppgifterna knutna till varje enskild arbetstagare. Informationen kunde därför inte anses vara av sådan generell natur som åtminstone typiskt sett hör till området för arbetsgivarens informationsskyldighet enligt 19 § medbestämmandelagen. Arbetsdomstolen fortsatte emellertid med att konstatera att det är vanskligt att fälla ett avgörande beträffande tillämpligheten av 19 § MBL bara med ut- gångspunkt i uppgifternas karaktär. Arbetsdomstolen redogjorde därefter för innebörden av 18 respektive 19 § MBL och framhöll att 18 § MBL är avsedd att tillämpas i en förhandlingssituation och innehåller en ömsesidig editionsplikt medan 19 § MBL utgör en del av det system för arbetstagarens medinflytande i främst företagsled- nings- och arbetsledningsfrågor i arbetsgivarens verksamhet, som har tillskapats genom medbestämmandelagen och som där i princip har förbehållits de kollektivavtalsbärande arbetstagarorganisationerna. Domstolen konstaterar vidare att det i förarbetena inte finns något som indikerar att 19 § MBL skulle kunna användas för att förse en arbetstagarorganisation med uppgifter eller handlingar, avsedda som underlag för organisationens utredning och ställningstaganden i rättstvister med arbetsgivaren (jfr AD 1981 nr 166) eller i intresse- tvister med denne. Arbetsdomstolen drar därför slutsatsen att en begäran att få ut information från motparten för att få underlag för bedömningar och ställningstaganden vid förhandlingar i rättstvister och intressetvister, endast kan grundas på 15 och 18 §§ MBL, men inte på 19 § MBL. Domstolen reserverar sig dock för fall då tvistefrågan i en rättstvist eller intressetvist har ett nära samband med en kollektivavtalsbärande organisations rätt till medinflytande i arbets- givarens verksamhet. Eftersom så inte ansågs ha varit fallet i det aktuella målet avslog domstolen förbundets begäran att få uppgifter från arbetsgivaren. Internationella åtaganden och gällande rätt I domen AD 1985 nr 21 konstaterade domstolen att icke- kollektivavtalsbärande fackförening inte kan härleda någon rätt till information från 19 § MBL. I vissa fall har Arbetsdomstolen också haft att pröva vilken informationsskyldighet som kan tänkas följa med ett ingånget kollektivavtal om i avtalet inte intagits regler om informations- skyldighet. I AD 1995 nr 73 tvistade (för- bundet) mot HAO Handelsarbetsgivarna () och . HAO och förbundet träffade 1993 en uppgörelse om nytt detaljhandelsavtal vilken bl.a. innebar att vissa individuella lönehöj- ningar skulle bestämmas genom överenskommelse mellan de lokala parterna inom ramen för som bestämts av de centrala par- terna. Den skriftliga avfattningen av avtalet innehöll inga regler om skyldighet för arbetsgivare att lämna ut löneuppgifter. Förbundet menade att det trots det förelåg en skyldighet för bolaget att lämna ut uppgifter om arbetstagarnas löner. Bolaget lämnade ut uppgifter om organiserad arbetskraft men vägrade såvitt avsåg oorganiserad arbetskraft. Förbundet krävde därför skadestånd av bolaget i Arbets- domstolen. I målet var ostridigt att några regler om utlämnande av uppgifter inte fanns i avtalet liksom att denna fråga aldrig varit föremål för diskussion mellan parterna före avtalets ingående. Ordföranden i förbundet, som företrädde arbetstagarsidan vid förhandlingarna om nytt avtal, hördes i målet upplysningsvis och framhöll att det var en självklar förutsättning för avtalets ingående att arbetsgivaren skulle lämna ut uppgifter om oorganiserade arbetstagares löner. Förbun- det såg av denna anledning inget skäl att föra in ett uttryckligt för- ordnande härom i själva avtalet. Arbetsdomstolen konstaterade att det saknades regler om utläm- nande av löneuppgifter i avtalet och att det inte kunde anses ha förelegat någon gemensam partavsikt av den innebörden att arbets- givaren skulle ha ålagts påstådd informationsskyldighet. Domstolen konstaterade också att det var en utbredd uppfattning på arbets- marknaden att arbetsgivare av integritetsskäl inte lämnar ut upp- gifter om oorganiserade arbetstagares löner. Även om förhand- lingarna om de lokala potterna säkerligen skulle komma att under- lättas av att arbetstagarsidan fick de begärda upplysningarna fann domstolen inte att dessa var nödvändiga för att parterna skulle kunna genomföra förhandlingarna. Domstolen fann slutligen att i avtalet inte heller kunde tolkas in en rätt att få ut upplysningar om oorganiserade arbetstagares förhållanden. Internationella åtaganden och gällande rätt 2.12.2.2 Information med stöd av reglering i kollektivavtal Det förekommer att i kollektivavtal tas in s.k. gransk- ningsklausuler genom vilka arbetstagarorganisationer ges rätt att få insyn i bl.a. löneuppgifter. I 21 § 6 mom i mellan och Svenska Transportarbetareför- bundet () föreskrivs således följande: På därom i förväg gjord framställning från är arbetsgivaren skyldig, att då anledning föreligger, förete avlöningslistor, arbetstidskort, arbetstidsschema samt andra hand- lingar, som organisationen behöver för att tillvarata arbetstagarnas gemensamma intressen i förhållande till arbetsgivaren. Den ovan angivna klausulen ger rätt att få ta del av handlingar som förbundet behöver för att tillvarata arbetstagarnas gemensamma intressen i förhållande till arbets- givaren. Så som klausulen utformats är det således oväsentligt om den arbetstagare som informationen rör är medlem i den kollektiv- avtalsbärande organisationen eller inte. Arbetsdomstolen har haft att pröva giltigheten av den aktuella klausulen. I mål AD 2000 nr 19 tvistade () med om vad som är skälig ledighet för facklig förtroendeman som skall utföra sådan lönegranskning som avses i 21 § 6 mom i transportavtalet. BA yrkade i detta fall att Arbetsdomstolen skulle fastställa att det inte var skäligt att med stöd lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen (förtroendemannalagen) medge betald ledighet för facklig förtroendeman för att utföra lönerevision hos den egne arbetsgivaren i den omfattning och på det sätt som krävts av . Därutöver framställde BA krav på all- mänt och ekonomiskt skadestånd. Arbetsdomstolen prövade målet och fann att den av fackföreningen var skälig och att förläggningen av den inte medfört betydande hinder för arbetets behöriga gång. I mål AD 2000 nr 100 väckte talan mot BA och Blondie Fjärr i (Blondie) och yrkade allmänt skadestånd på grund av kollektivavtalsbrott. Grunden för talan var att Blondie, i strid med den ovan nämnda regleringen i 21 § 6 mom transportavtalet (dåvarande 21 § 5 mom), hade vägrat lämna ut handlingar till . Förbundet yrkade därför också att Blondie skulle åläggas att lämna ut begärda Internationella åtaganden och gällande rätt Därutöver yrkade allmänt skadestånd med visst belopp. Blondie invände att transport inte yrkat skadestånd på det sätt som föreskrevs i 21 § transportavtalet samt att förbundet inte heller vid tvisteförhandlingarna uppfattat något yrkande om skadestånd, vilket i så fall skulle ha föranlett bolaget att göra preskriptionsinvändning. Blondie hävdade därför att förbundets talan borde avvisas. Om Arbetsdomstolen inte delade denna bedömning bestred bolaget ändå att utge skadestånd eftersom de förutsättningar i transportavtalet som villkorar när lönegranskning får ske, inte var uppfyllda. AD fann att transport- arbetareförbundet fullgjort sin förhandlingsskyldighet och att skäl för avvisning således inte förelåg. Arbetsdomstolen fann också att haft anledning, i avtalets mening, att göra en framställning om företeende av handlingar. Blondie för- pliktades därför att lämna ut begärda handlingar till transport- arbetareförbundet samt att betala skadestånd med av förbundet yrkat belopp. I Arbetsdomstolens mål 2001 nr 82 tvistade transportarbetare- förbundet ånyo med BA och med G & A. i (åkeriet). I målet påstod att åkeriet på flera punkter brutit mot gällande kollektivavtal, bl.a. genom att inte utbetala avtalad övertidsersättning samt genom att inte utge av förbundet i enlighet med 21 § 6 mom (dåvarande 21 § 5 mom) transportavtalet. Åkeriet invände att preskription enligt 21 § 5 mom (dåvarande 21 § 4 mom) tran- sportavtalet medförde att bolaget inte var skyldigt att lämna ut handlingar annat än för viss begränsad tid. Arbetsdomstolen under- kände denna invändning och fann att med stöd av den åberopade klausulen i kollektivavtalet haft rätt att få ut begärda handlingar. I 55 § MBL föreskrivs att s.k. allmänt skadestånd kan utgå för vissa former av kränkningar. Allmänt skadestånd kan dock bara till- erkännas den part som har de i MBL föreskrivna rättigheterna.78 Denna inställning har kommit till uttryck även i Arbetsdomstolens praxis. Så har t.ex. slagits fast att bara den som är avtalspart eller direkt berättigad enligt lag eller kollektivavtal kan ha rätt till 1975/76:105 Bil. 1, s. 420 Internationella åtaganden och gällande rätt allmänt skadestånd enligt 55 § MBL.79 Utanförstående arbetstagare i vars anställningsavtal kollektivavtalets normer influtit är således aldrig berättigade till allmänt skadestånd på grund av kollektivav- talsbrott, eftersom de inte anses kunna grunda några rättigheter på själva kollektivavtalet, se vidare avsnitt 5.1.3. Däremot kan den kollektivavtalsbärande fackföreningen få allmänt skadestånd om arbetsgivaren underlåter att tillämpa kollektivavtalet på utanför- stående arbetstagare. Skälet härtill är att arbetsgivaren gentemot fackföreningen anses ha förbundit sig att tillämpa kollektivavtalet även på oorganiserad och minoritetsorganiserad arbetskraft. 2.12.4Lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister Lagen om rättegången i arbetstvister (LRA) äger tillämpning på rättegången i tvister om kollektivavtal och andra tvister rörande förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare (arbetstvister). I lagen regleras således vilka nationella domstolar som är behöriga att pröva arbetstvister (2 kap. LRA). I fjärde kapitlet i LRA behandlas rättegången i Arbetsdomstolen. Av 4 kap 5 § LRA slås fast att i tvist om kollektivavtal kan den kollektivavtalsbärande organisatio- nen utföra talan vid Arbetsdomstolen för den som är eller har varit medlem i organisationen. I 4 kap 7 § första stycket LRA uttalas dock att en talan inte får upptas till prövning av Arbetsdomstolen förrän förhandling, som kan påkallas enligt MBL eller som anges i kollektivavtal, har ägt rum rörande tvistefrågan. Från kravet på förhandling görs emellertid i vissa fall undantag om frågan rör ogiltigförklaring av kollektivavtal eller fråga om befrielse från viss klausul i avtalet (31 § MBL första och tredje stycket) samt om frågan rör tvist huruvida stridsåtgärd vidtagits i strid mot lag eller kollektivavtal. Om talan avser fråga om en stridsåtgärd är olovlig får den dock aldrig upptas innan den överläggningsskyldighet som föreskrivs i 43 § MBL har fullgjorts. Av 4 kap 7 § andra stycket LRA framgår att domstolen under vissa förhållanden kan pröva interimistiska frågor utan att föreskriven förhandlingsskyldighet fullgjorts. Målet får dock inte avgöras slut- ligt innan förhandling ägt rum. I 4 kap 7 § tredje stycket LRA föreskrivs slutligen att om för- handling eller överläggning som avses i första eller andra stycket inte ägt rum så får talan ändå upptas till prövning, om mot för- 79 Se t.ex. AD 1983 nr 188 och 1979 nr 80 Internationella åtaganden och gällande rätt handlingen eller överläggningen förelegat hinder som inte berott av käranden. 2.13.1Förordning (1976:1021) om statliga kollektivavtal m.m. I den ovannämnda förordningen regleras kollektivavtalens tillämp- ning inom det statliga området. Med det statliga området avses i detta fall myndigheter under regeringen (1 § förordningen). Av 7 § i förordningen framgår att myndighet som är bunden av kollektiv- avtal skall, inom yrkesgrupp och område som avses i avtalet, tillämpa detta även på arbetstagare som ej omfattas av avtalet eller annat tillämpligt kollektivavtal. Detta innebär att kollektivavtal inom den statliga sektorn enligt offentlig föreskrift skall tillämpas även på oorganiserade och minoritetsorganiserade arbetstagare. Någon särskild möjlighet att sanktionera ett kollektivavtalsbrott inom den offentliga sektorn föreligger dock inte enligt förordningen. Sank- tionsmöjligheterna återfinns i stället i MBL och kollektivavtal. 2.13.2Lag (1994:260) om offentlig anställning Lagen om offentlig anställning () är enligt 1 § tillämplig på arbetstagare hos och dess myndigheter samt på arbets- tagare hos myndigheter under regeringen. Enligt 2 § skall dock vissa av föreskrifterna i lagen tillämpas även på arbetstagare hos kommuner och landsting. Detta gäller t.ex. 42 § första stycket som föreskriver att 2, 21 och 22 §§ MBL inte skall tillämpas i anställningsförhållanden som avses med . Detta innebär i praktiken att MBLs regler om tystnadsplikt inte kommer att tillämpas på offentligt anställda. I stället tillämpas vad som i tryck- frihetsförordningen och sekretesslagen föreskrivs om offentlighet och sekretess. Internationella åtaganden och gällande rätt I tillämpar vi den s.k. offentlighetsprincipen. Innebörden av denna princip är att såväl svenska medborgare som utlänningar fritt skall ha rätt att ta del av allmänna handlingar. Detta slås fast i 2 kap. 1 § och 14 kap. 5 § andra stycket Tryck- frihetsförordningen (TF).