sou · GTB381d5 · 2006-01-01 00:00:00 — 6 § tredje stycket Bestämmelsen är ny. Förbudet är avsett att användas i situationer när missförhållandena är så svåra att de inte kan åtgärdas. beslut om förbud enligt 13 kap. 6 § får enligt 16 kap. 4 § första stycket överklagas hos allmän förvaltningsdom- stol och gäller enligt 16 kap. 4 § tredje stycket. Reservationer och särskilda yttranden av ledamoten () Ett väl fungerande kvalitetsarbete förutsätter ett minst lika väl fungerande tillsynsarbete. Tillsynen och kvalitetsarbetet försvåras ofta av bristande samordning. Uppgifter är splittrade på olika myndigheter, vilket leder till otydligt ansvar och dåligt resurs- utnyttjande. Detta medför inte bara onödigt dubbelarbete, utan försvårar också för vårdgivare att förstå och tillgodogöra sig de kriterier som gäller för tillsynen. anser att länsstyrelsernas och till- synsverksamheter bör bilda en statlig fristående tillsynsmyndighet som bedriver tillsyn inom vårdens och hela område. En sådan lösning skulle kunna avhjälpa problemen med Social- styrelsens dubbla roller och gränsdragningen mellan Social- styrelsens och länsstyrelsernas verksamheter. Med ett samlat till- synsansvar ges också bättre förutsättningar för ett koncentrerat metod- och kompetenshöjande arbete som främjar tillsynsverk- samhetens utveckling. Vi vill betona att tillsyn ska ske på lika vill- kor, oavsett om verksamheten sker i offentlig eller privat regi. Jag reserverar mig därför vad gäller de delar av kommitténs förslag som berörs i ovanstående. Reservationer och särskilda yttranden av ledamoten () Anmälningsskyldigheten har av olika orsaker aldrig fungerat på det sätt lagstiftaren har tänkt sig. Därför måste anmälningsskyldig- heten förändras. Den bör begränsas till att gälla allvarliga barna- vårdsärenden där ingripanden kan bli aktuella. Trots att arbete bygger på frivillighet och sam- tycke är attityden till negativ. En för- är att i vissa barnavårdsärenden har möjlig- heter att ansöka om tvångsvård enligt LVU (Lagen om vård av unga i vissa fall) Även om kriterierna för att kunna tvångsomhän- derta ett barn är mycket starka, skapar repressiva möjligheter ett motstånd att ta kontakt med för att söka stöd och hjälp i ett tidigt skede. Det finns ingen anledning att bevara ett system som endast ser bra ut i lagtexten, men som de facto inte fungerar eller t o m har negativa effekter i verkligheten. Vi vill därför avgränsa och skärpa anmälningsskyldigheten till att enbart gälla brott mot barn i form av t.ex. misshandel, sexuella övergrepp, könsstympning och vid all- varlig försummelse. I dessa fall ska personal som arbetar med barn ha en ovillkorlig anmälningsskyldighet som kan leda till åtal för tjänstefel och bötesstraff om skyldigheten inte fullföljs. Den som är ansvarig för en verksamhet skall ha ett uttalat ansvar att anmäl- ningsskyldigheten fullgörs i dessa fall och skall utarbeta tydliga rutiner för hur denna typ av barnärenden skall hanteras. Av de anmälningar som trots allt görs till leder enligt endast ca hälften till utredning. I hur många fall utredningen leder till åtgärd är oklart. De vanligaste insatserna som erbjuds inom den frivilla är samtal med socialsekreterare, kontaktperson och kontaktfamilj. För alla de barn och deras familjer som av olika orsaker är i behov av samhällets stöd är det viktigt att ändra inriktning genom att utveckla en mer öppen, erbjudande och rådgivande verksamhet – gärna där barnen finns – för att i samverkan mellan olika aktörer på ett odramatiskt sätt kunna erbjuda barn och föräldrar den hjälp de behöver i ett tidigt skede. Denna öppna verksamhet bör vara skild från den myndighetsutövande. En sådan verksamhet kan med Reservationer och särskilda yttranden fördel även drivas av en utomstående aktör med offentlig finansie- ring. (det är dags att pröva nya vägar.) Jag reserverar mig till förmån för ovanstående förslag. Reservationer och särskilda yttranden av ledamöterna (), (), () och () Finansieringen föreslås lösas genom att staten håller inne en andel som motsvarar kostnaderna för förslagen av de generella stats- bidragen till kommuner och landsting och betalar ut dessa anslag som öronmärkta stimulansbidrag till de huvudmän som vidtar åtgärder i linje med handlingsplanens förslag. Vi avvisar bestämt denna finansieringslösning och anser att staten skall anvisa erfor- derliga medel om förslagen tillstyrks av regeringen. Det är inte rimligt att låta kommuner och landsting än en gång finansiera en statlig reform. Genom förfarandet att minska det generella stats- bidraget för att sedan dela ut samma summa, fast specialdestinerat, både urholkas det kommunala självbestämmandet och införs spel- regler som är mycket svåra att hantera ute i kommunerna. När det generella statsbidraget minskas, riskerar annan god och värdefull verksamhet att försvinna från den kommunala agendan. Kommittén har uppmärksammat behovet av forskning kring den sociala barn- och ungdomsvården. De borgerliga partierna anser också att kontakten mellan forskningen och det omgivande sam- hället behöver förbättras och att mer forskning behövs. Forsk- ningen vid universitet och högskolor behöver ökas och förbättras för att få en vetenskapligt evidensbaserad utvärdering av ex. familjehemsvård. Det finns ett stort behov av behovsinriktad och tillämpad forskning inom det sociala området, bl.a. med inriktning på metoder och konsekvenser. Forskarna behöver också tillförsäk- ras bättre villkor, t.ex. behövs inrättandet av fler doktorandtjänster med en ekonomi och trygghet som är jämförbar med de normer som gäller i det omgivande samhället. Men om inte den fria, lång- siktiga forskningen är livskraftig kommer också den mer behovs- inriktade forskningen att utarmas. Det är därför viktigt att inse att alla forskningsområden har ett behov av en nyfikenhetsbaserad fri forskning, även inom området som normalt anses vikta för mer tillämpad forskning. Vi vill öka forskningsanslagen med ytterligare Reservationer och särskilda yttranden 2 miljarder utöver regeringens förslag under den kommande fem- årsperioden. En stor del av dessa anslag kan komma den sociala barn- och ungdomsvårdsforskningen tillgodo. En grupp av barn som fått större uppmärksamhet är de barn och ungdomar som har neuropsykiatriska diagnoser som damp/ADHD, Aspergers och Tourettes syndrom. Här behövs mer kunskaper både bland personal i förskola, skola, socialtjänst och bland föräldrar. Nya kunskaper behöver tillämpas. Om dessa barn inte får det bemötande de behöver kan ytterligare psykiska problem förvärra deras situation. riskerar många av dessa barn att hamna i utanförskap och kriminalitet. Enligt vissa undersök- ningar förekommer dessa diagnoser hos ca 30–bland krimi- nella. Detta borde ha belysts mer i utredningen. Många barn, ungdomar och vuxna med neuropsykiatriska svårig- heter har goda förutsättningar att leva ett bra liv, men det förut- sätter kunskap hos alla. En korrekt diagnos kan innebära en lättnad för såväl barnet som för föräldrar och andra som kommer i kontakt med barnet. Alla har rätt att få veta vad det är som orsakar de svårigheter som finns för att bättre kunna hjälpa barnet i vardagen. Diagnosen är också i bästa fall nyckeln till att få hjälp. Vi anser att det skall finnas en rätt till diagnos . Samarbetet mellan kommunernas socialtjänst och barn- och ungdomspsykiatrin är väsentlig i den sociala barn- och ungdoms- vården och måste förbättras. Vi stödjer dock inte kommitténs för- slag att tvinga socialtjänst och barn- och ungdomspsykiatrin at samarbeta i en gemensam organisation. Vi tror inte på idén att inleda ett samboförhållande med tvång. Vi anser istället att den av regeringen utsedde särskilde psykiatrisamordnaren särskilt skall utreda barn- och ungdomspsykiatrin i syfte att lägga fram förslag på en ny och förbättrad organisation. Skyddet för den personliga integriteten är utomordentligt viktigt och skall värnas. Det kan dock hända att en förälders intresse av sekretess i vissa undantagsfall kan komma att stå i motsatsförhål- Reservationer och särskilda yttranden lande till vad som är bäst för barnet. Ett barn i riskzonen kan inte heller själv alltid antas agera i sitt eget intresse. Sekretesslagen kan i en del fall förhindra en nödvändig samverkan mellan olika aktörer som utifrån olika perspektiv har att verka för barnets bästa, exem- pelvis samverkan mellan skola och socialtjänst. Genom en lagändring i 14 kap. 2 § 6 stycket SekrL har möjlig- heterna till samverkan mellan och hälso- och sjuk- vården ökat. Vi anser att en motsvarande uppmjukning bör ske vad gäller möjligheter att samverka med bl.a. skolan. När skolpersonal till exempel inte får återkoppling från social- tjänsten om en elev som man från skolans sida visat oro inför, med hänvisning till sekretesslagen, försvåras det viktiga samarbetet över förvaltningsgränserna vilket är en viktig förutsättning för en god barn- och ungdomsvård. Vi saknar en genomgripande belysning av sekretesslagens möj- ligheter och svårigheter i utredningen. Eftersom kommitténs slut- sats är att de olika aktörer som finns omkring ett barn behöver samordna sina insatser för bästa möjliga resultat och att det också måste ske tidigare än , borde allt som hindrar samarbete och samordning noga klarläggas. Ökade befogenheter för tillsynsmyndigheter att rikta bindande föreskrifter gentemot institutionsvård innebär inte automatiskt ökad vårdkvalitet. Vi avvisar kommitténs förslag om att ge Social- styrelsen bemyndigande att meddela föreskrifter i socialtjänst- förordningen gällande bl.a. personalens kompetens. En styrning på sådan detaljnivå som vilken utbildning kokerskan skall ha kan innebära att också god personal med livserfarenhet, omdöme och empati helt utesluts från arbetet med barn och unga. Eftersom det tidigare inte funnits någon anvisning över huvud taget, anser vi att de synpunkter kan ha gällande bl.a. personals utbildning kan meddelas via Allmänna råd. Kommittén tar upp de stora svårigheter som finns beträffande rekrytering och bibehållandet av familjehem och föreslår flera olika Reservationer och särskilda yttranden åtgärder för att komma till rätta med problemen. Vi instämmer i dessa. Framförallt vill vi peka på nödvändigheten att villkoren för familjehemsföräldrars och kontaktpersoners arbetslöshets- och socialförsäkringar utreds . Kommittén visar dock en besyn- nerlig klåfingrighet när man föreslår att det skall regleras i social- tjänstförordningen att betalning till sådana familjehem skall ske direkt från kommun till familjehem. Vi har uppfattningen att detta är något som det enskilda familje- hemmet själva ska kunna avgöra och avvisar kommitténs förslag. bör skriva avtal direkt med det aktuella familje- hemmet, men hur ekonomin regleras mellan socialnämnd och familjehem bör de själva besluta om, utan reglering i socialtjänst- förordningen. Kommittén noterar att en del barn och ungdomar som är i stark konflikt med sina föräldrar, kan tveka om eller inte våga söka hjälp hos eftersom det per automatik innebär att deras föräldrar kommer att informeras. Socialtjänstlagen stipulerar att föräldrarna skall informeras så snart en utredning inleds och det kan vara till extra men för exempelvis flickor i patriarkala miljöer. Problematiken är komplicerad och det krävs sannolikt åtgärder på flera fronter konstaterar kommittén. Vi noterar att kommittén visserligen beskriver problembilden, men inte för frågan längre än själva konstaterandet att frågan är angelägen. Kommittén borde ha berört problematiken mer och också haft uppfattningen om att åtgärder ska vidtas. Vår uppfattning är att frågan är så pass omfat- tande och viktig att den bör omfattas av en egen särskild utredning. Vi reserverar oss därför vad gäller de delar av kommitténs förslag som berörs i ovanstående. Skolans roll borde ha betonats mer i utredningen. Alla barn är i skolan och därför är skolans roll av mycket stor vikt i det förebyggande arbetet. En bra skola som ställer tydliga och relevanta krav på eleverna är en bra start i livet. De elever som har behov av särskilt stöd ska få detta . Reservationer och särskilda yttranden samarbeta med barn, föräldrar och . Vi är övertygade om att varje individ själv kan bestämma bäst hur den vill leva sitt liv. Men en nyckel till att kunna fatta kloka beslut är insikter om hur världen omkring en fungerar. Utbildning och bildning i ordens vida bemärkelse är avgörande för detta I förebyggande syfte ger lagen en möjlighet att erbjuda ungdomar som bedöms vara i riskzon till en ogynnsam utveckling en kontaktperson. En vuxen som den unge kan ha för- troende för och som kan vara ett komplement till den övriga vuxenvärlden. Ofta räcker det inte till. Kontaktperson erbjuds ibland alltför sent i den unges karriär och är dessutom helt frivil- lig. Den motsträvige tonåring som verkligen skulle behöva en stadig och stabil vuxenkontakt kan således tacka nej till erbjudan- det, eller hantera sin kontakt efter eget skön. Systemet med kon- taktperson på frivillig basis bör därför kompletteras med möjlighet till övervakning. Den unge ska där har skyldighet att sammanträffa med sin övervakare med regelbundenhet och kan ha övervakningen kompletterad med föreskrifter eller förhållningsregler om levnads- sätt, t.ex. deltagande i skolundervisning m.m. I kommitténs förslag talas mycket om familjecentraler för att ge fler barn och föräldrar möjlighet att få stöd. Vidare sägs att de öppna förskolorna är en central del av familjecentralerna. Vi delar uppfattningen att alla som kan samverka med att ge stöd åt barn och unga och deras familjer är av godo. Dock finns flera välfunge- rande samverkansmodeller och mötesplatser runt om i landet utan att de för den skull kallas familjecentraler eller öppen förskola. Vi tror att kommunerna har egen kapacitet att i samverkan med intresseorganisationer, föreningsliv bygga det nätverk som behövs. Avslutningsvis vill vi framhålla att trygga föräldrar ofta är garanten för att barn ska få en trygg uppväxt. Föräldrarna är viktiga och betydelsefulla för barns möjligheter till ett gott och utveck- lande liv. Föräldrar som känner att de har makt över sina egna liv känner också större trygghet och säkerhet och är det bästa för att ge barn i vårt land en ljus och trygg uppväxttid. Reservationer och särskilda yttranden av ledamoten () I kommitténs direktiv kan man läsa: Det står utredningen fritt att inom ramen för uppdraget ta upp även andra frågor som aktualise- ras under utredningsarbetet. Tidigt i kommitténs arbete aktualise- rades frågan om för hållandet mellan socialförvaltningen och Barn- och ungdomspsykiatriska kliniker (BUP). Trots att det inte var meningen att BUP särskilt skulle behandlas, fick ämnet, som var mycket komplicerat ett helt eget kapitel (kapitel 9 ). Vi gjorde även tappra försök att finna förslag till lösningar - se kap. 14.6.1. Tyvärr fick jag inte lägga in en text om den stora möjlighet som finns med ökade resurser hos primärvården. Samhället kan spara miljarder på att erbjuda psykologsamtal på vårdcentralerna. I kommer man att ha en psykolog knuten till varje vårdcentral. På har projekt med psykolog på vårdcentraler medfört att antalet läkarbesök minskat. Vi behöver psykologer, sade chefsläkare under politikerdagarna i – Läkare har inte den kompetensen. Ärenden som rör barns och ungdomars psykiska hälsa skulle med mera psykologiska resurser i primärvården (inklusive BVC) vara en stor avlastning för BUP, och spara både lidande och pengar. I , Det gäller livet, skriver man: Vi anser att Ungdomsmottagningarna har en viktig roll att fylla i före- byggande arbete och för att tidigt fånga upp och ge stöd åt ungdomar med psykiska problem. Det är därför av största vikt att ungdoms- mottagningarna får fortsatta möjligheter att verka och utvecklas. Tyvärr har ungdomsmottagningarna orättvist inte tagits på fullt allvar. De har inte haft samma status som barn- och ungdoms- psykiatrin. Många tror att ungdomsmottagningen är ett ställe för tjejer med lättare bekymmer. Med utökade psykologiska resurser skulle de kunna ta hand om de ungdomar som inte söker sig till och inte heller platsar inom vare sig barn- och ungdomspsykiatrin eller vuxenpsykiatrin, men som ändå är i stort behov av hjälp. Psykoterapeutisk behandling inom ramen för ungdomsmottagningarna, är ett viktigt förebyggande arbete och dessutom en jämförelse billig verk- samhet. Reservationer och särskilda yttranden SOU 2005:81 Exempel på problem som kan förebyggas eller behandlas kan vara kriminalitet, psykisk ohälsa, ätstörningar, själmordstankar/ handlingar, identitetsproblem, sexuella övergrepp, ångest, fobier. För barn i åldrar mellan BVC och Ungdomsmottagningar finns exempel på primärvårdssatsningar, t.ex. Bomhus barnhälsa i . Enligt kommitténs direktiv bör relationen mellan och andra huvudmän belysas. I långa tider har man mellan landsting och kommuner stridit om vem som skall slippa betala. Som ett förslag till lösning har i riks- dagen beslutats om möjligheten att bilda gemensamma nämnder. Tyvärr har det ännu inte kommit ut så mycket av detta lovvärda förslag. pekade på vikten av att huvudmän samsas. Så, jag vill vädja till den pågående utredningen turen och uppgiftsfördelningen inom samhällsorganisationen – allmänt kallad att noga ta del av vårt betän- kande. Det rör Barn och Ungdomar – vår framtid – och ingen får frånsäga sig ansvar. Reservationer och särskilda yttranden av sakkunniga , Kommuner och Landsting Den sociala barn- och ungdomskommittén har haft ett omfattande uppdrag som krävt ett mycket brett angreppssätt där i stort sett alla områden som berör utsatta barn och ungdomar berörts. Jag kommer dock att i mitt särskilda yttrande enbart uppehålla mig vid de två frågor där jag har invändningar av mer principiell karaktär. I utredningen föreslås att skall ges bemyndigande att meddela föreskrifter om vilken kompetens som skall krävas för arbetsuppgifter inom den kommunala sociala barn- och ungdoms- vården. Kommunerna har möjligheter att organisera sina verksamheter utifrån kommunens egna förutsättningar och kan då utgå från lokala resurser och behov. Detta innebär ofta att större kommuner rekryterar personal med specialistkompetens inom vissa områden medan andra, mindre kommuner, som också är merparten av landets 290 kommuner, kan behöva en bredare kompetens hos sin personal. finns detta uttryckt i socialtjänstlagens 3 kap. 3 § För utförande av socialnämndens uppgifter skall det finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet. Kommunerna har också att ta hänsyn till socialtjänstlagens bestämmelse angående kvalitet i samma paragraf där man slår fast att insatserna inom skall vara av god kvalitet och att kvaliteten i verksamheten systematiskt och fortlöpande skall säkras. Som stöd för detta arbete finns allmänna råd om kvalitetssystem inom individ- och familje- omsorg där man bland annat anger att ledningen bör säkerställa att all personal har adekvat kompetens och personlig lämplighet för arbetsuppgifterna. Som framgår har de senaste årens diskussion om kunskapsför- stärkningen inom också inneburit att man mer än tidigare uppmärksammat kompetensfrågorna. Det finns därför enligt min uppfattning ingen anledning att genom tvingande och detaljerade regler låsa kommunernas möjligheter att rekrytera den Reservationer och särskilda yttranden personal som vid ett givet tillfälle kan anses lämplig, utifrån före- kommande organisation och kompetens hos befintlig personal. Det är helt oacceptabelt att finansiera nya statliga satsningar med en reducering av det generella bidraget. Enligt förslaget skall ansla- get 48:1 Kommunalekonomisk utjämning minskas med . Dessa pengar skall sedan betalas ut i form av riktade bidrag, dvs. ett nollsummespel på kommun- och landstingsnivå. Finansieringen av förslagen innebär alltså ingen resursförstärkning till kommuner och landsting, möjligtvis en omfördelning mellan olika kommuner respektive landsting samt mellan olika verksamheter. Om staten vill genomföra dessa satsningar är den gängse metoden att reglera enligt den kommunala finansieringsprincipen. Jag anser med andra ord att anslaget 48:1 Kommunalekonomisk utjämning skall ökas med ett belopp som motsvaras av kostnaderna för satsningen. De riktade bidragen är avsedda för förstärkt samverkan vid före- byggande stöd, familjehemsutveckling och kunskapsutveckling inom den sociala barn- och ungdomsvården. Huvuddelen av dessa förslag är i realiteten ambitionsökningar, inte minst när det gäller de som föreslås till kunskapsutveckling. Ingenstans framgår heller vad som föranlett kommitténs uppfatt- ning att nedprioriteringar inom andra områden, som skola, vård och omsorg, skall genomföras eller vilka fördelar ett riktat bidrag har. Riktade bidrag strider mot kommunernas självbestämmande och hämmar effektivt utnyttjande av resurser. De innebär även ökad administration och att man fokuserar detaljer och inte ser helheten. Den lokala nivån med sin kunskap om invånarna och deras behov är enligt min mening bäst skickad att avgöra hur resurserna skall prioriteras mellan olika verksamheter. Vad gäller förslaget om länsstyrelsernas avgifter för tillstånds- prövning kommer dessa avgifter sannolikt i slutändan att vältras över på kommunerna. & , A. (2002), Kvalitetsprojekt. På resa mellan ideal och verklighet. En uppföljningsrapport om familje- hemsplacerade barn och ungdomar i , , . (1984), Små barn på barnhem. för psykologi, , , . (1988), En uppföljning av barn som skilts från sina föräldrar. Meddelande från 1988:1. (1995), Barn i samhällsvård. , G. m.fl. (1996), , . Barnet i den sociala barnavården. av socialt arbete (CUS), Liber , G. m.fl. (2001), Haverier i social barnavård? Fem fallstudier, socialt arbete (CUS), , . & Bangura , M. (2001), Vad vet vi om insatsen kontaktperson/-familj? CUS/ , , . (2003), Institutionsbehandling av ungdomar. m.fl. (2004), , social work practice, . (2000), Dartington projektet: en försöksverksamhet för att stärka och utveckla familjevården. Rapport 2000:2, . (2004), Organiseringen av individ och familjeomsorgen i , 17:2004. (2002), Vad händer med unga lagöver- trädare, Rapport 2002:19. (2003), Stöld, våld och droger bland ungdomar i årskurs nio, Rapport 2003:5. ( 2003), Föräldrastöd i teori och praktik. Rapport 2003:6, . (2003), Kompetensutveckling inom individ och familjeomsorg – exempel och erfarenheter, , , , . (2003), Från barndom till vuxenliv En översikt av longitudinell forskning, , . (1990), Fosterbarns anpassning – en relations- problematik. (1990), Fosterbarns anpassning, nr 21, 1990. (1994), Fosterbarns anpassning II Delstudie 1, , , . (1980), Yt- och djupanpassning hos fosterbarn, , Rapport nr 50, Barnbyn , Social- förvaltning. Claezon, I. (1996), Mot alla odds barn till narkotikamissbrukare berättar om sin uppväxt, , . Claezon, I. (2004), Tvångsomhändertaganden. (2003), Anmälningsplikten som instrument för att identifiera barn som behöver samhällets skydd. Avdelningen för barn- och ungdomspsykiatri Rapport nr 26, , . Devillaz, M. & , E. (2005), Ny kontakt Ett samarbets- projekt mellan och Statens institutionsstyrelsen, Allmän 2005:03. (2003), Kritisk utredningsmetodik. ( 2004), Barnens bästa en modell för strukturerade utredning, dokumentation och utvärdering. Fastman, N. (2004), Fungerar familjehemsvården för ungdomar, Stiftelsen , . , I. , E. (2003), Vårdmötet – ur brukarens perspektiv – En delutvärdering av ett samarbetsprojekt mellan kommun och landsting i , , , . Förstärkt familjehemsvård (1997), RFF:s riktlinjer och etiska regler. Glingvall-Priftakis, G. & , K. (1995), Sexuella övergrepp mot barn, 1995:21. Granlöf, S. (2002), En kunskapsbaserad socialtjänst – BBiC – Ett kunskapsprojekt i . kurs i socialt arbete, . , K. m.fl. (2000), Funktionell familjeterapi. Socialveten- skaplig tidskrift, nr 3, sid. 231–243. , K. m.fl. (2001), Ett nytt sätt att arbeta med fosterhem. Socionomen, nr 2, sid. 40–44. , K. m.fl. (2005), Preventiva insatser vid antisocialt beteende hos barn med hjälp av . Socionomen, Forsknings supplement nr 17, del 2, nr 1, sid. 13–20. Hedenbro, M.