sou · GTB379 · 2006-01-01 00:00:00 — hade (med det angivna undantaget 1726) ifrågasatt häradsrättens behandling av lappskatte- land och bland annat kallat den ett ofog45. Häradsrätten menade å sin sida att intrång i hanteringen av lappskatteland var olagliga och borde ställas under aktors tilltal.46 Omkring segrade i maktkampen och kunde mota ut häradsrätten från behandlingen av lappskattelanden. Det fanns inga lagar och förordningar om hur skulle hantera lappskattelanden. Därför blev administrationen täm- ligen godtycklig. I tog ifrån samen skattelandet om han förlorade sina renar. I utfärdades inrymningar med villkoret att samen måste lämna landet om det kunde användas till något nyttigare än renskötsel. På skattefjällen i övertog in- rymningarna några decennier tidigare än i Lappmarken.47 Där blev utvecklingen en annan. När avvittringen inleddes förlorade samerna stora områden, som blev tillagda enskilda hemman. Efter protester avbröt Kungl. Maj:t avvittringen 1841 och beslutade att skattefjäll måste avsättas för samernas behov. Följden blev att det utfärdades upplåtelsebrev till enskilda samer på deras rätt till ett visst skattefjäll. De juridiska frågorna kring innebörden av dessa upplåtelser var kärnan i Skattefjällsmålet. Ingen av parterna ifråga- satte dock att samerna hade ensamrätt till jakt och fiske på skatte- fjällen både före och efter 1841. Det förekom också att samer upp- lät dessa rättigheter till andra. började länsstyrel- sen begränsa samernas upplåtelserätt i inrymningsresolutionerna.48 När en nybyggare i fick insyna ängsmark till slåtter långt från nybygget kunde han inte förmenas rätt till fiske intill de stränder där han idkar höslog eller odling.49 I fick en nybyggare rätt att fiska på över en mils avstånd från nybygget . Men han fick inte någon ensamrätt.50 1974, s 339 46Häradshövding i , 1794. 49Bylund 1956, s 270 Jakt och fiske i och västra under 300 år Vid en tvist om fisket vid i ville nybygga- ren ha ensamrätt till fisket inom en fjärdedels mil från nybygget. Häradsrätten tog direkt avstånd från detta försök att skaffa sig monopol. Den grundläggande principen var att innehavaren av lapp- skatteland hade den egentliga fiskerätten även om fiskevattnet kunde brukas gemensamt. Men nybyggare kunde få ensamrätt till fiske från stranden vid själva nybygget. Principen att lappskattelandet rätt var överordnad följdes alltid av de dömande och decisiva myndigheterna när fiskerättstvister anhängiggjordes hos dem.51 Denna slutsats gäller . För del har Arell konstaterat att det inte förekom några tvister mellan nybyggare och samer om fisket –65. –1809 ökar tvisterna mellan nybyggare och samer, men häradsrätten ger inte nybyggare ensam- rätt till fisket gentemot samer. Tvisterna –78 utspelar sig enbart nybyggare emellan.52 En genomgång av dom- böckerna för 1820–1845 visar att det inte förekom några fisketvister där under den perioden.53 har granskat domböckerna för Lule och redovisat dem i notisform.54 gäller 37 tvister enbart innehavare av lappskatteland. I 27 av fallen ålägger härads- rätten parterna att samsas om vattnet. (Det utesluter inte att de är tillbaka med samma tvist. )55 I tio fall ogillas den ena par- tens talan.56 Mål mellan lappskattelandsinnehavare och nybyggare är sällsynta, men i två fall angående ett laxfiske i Lule älv uppmanas parterna att samsas.57 I Lule är mål om jakt ytterst sällsynta i häradsrätten. I ett fall tvistar samer om vildrensjakt. Ett fall gäller den halvmil där nybyggaren har rätt att jaga, i ett annat anmäler en nybyggare en same för att ha gjort åverkan på skogen med giller. 1956, s 268 f. 52Arell 1977, s 145 f, s 168 ff, s 181 ff. Om tvister i se även Korpijaakko- Labba 1994, s 129 (1741), s 145 (1737), s 154 (1758) där häradsrätten förespråkar förlikning samt s 168 (1758) då ena parten utestängs från fisket. I samtliga mål förekommer endast samer. En förbjuds göra intrång på samernas fiske 1758, s 168. 53Nilsson 1998, s 83 54Hultblad 1968, s 354 ff 55Beläggen finns i . 1711, 1712, 1714, 1715, 1731, 1732 (2 st), 1735, 1737 (2 st), 1747, 1753, 1754 (2 st), 1756, 1758, 1759, 1761, 1762, 1767, 1771, 1785, 1792, 1794, 1795, 1838, 1851 1712, 1733, 1774, 1762, 1766, 1777, 1824, 1825, 1826, 1827 Jakt och fiske i och västra under 300 år åläggs att inskränka sina giller för vildrenar med snaror och spjut eftersom de även drabbar tamrenar.58 Det bör noteras att en same sålde halva brukningsrätten till sitt lappskatteland med fiskerätten i sjöar samt fågel- och djurfångst- ställen till en klockare 1788. En annan same sålde sin andel i fisket på ett lappskatteland till en nybyggare 1803.59 Rättigheterna till jakt och fiske var tämligen välordnade och ett stycke in . Den som hade ett lappskatteland hade den överordnade rätten till jakt och fiske på landet. Denna rätt kunde inskränkas genom att en nybyggare som inrymts på en del av landet fick rätt att jaga och fiska till husbehov, dock inte längre än från nybygget. Genom att syna in slåtterängar längre från nybygget kunde nybyggaren få fiskerätt även där. Men han hade aldrig ensamrätt, annat än möjligen till fisket från stranden vid det egna nybygget. Mellan lappskattelanden fanns allmänningsland. I domboksmaterialet finns inga tecken på att någon fällts för att ha jagat eller fiskat på allmänningsland. Sedan tagit över hanteringen av lappskattelanden förändrades hela rättighetssystemet i . Men processen blev utdragen och lappskattelanden avskaffades inte av samma an- ledning överallt.60 Man kan ange åtminstone fyra anledningar till att lappskatteland försvann ur skattelängderna: 1) en same synade in ett nybygge på sitt lappskatteland, 2) ett land blev öde, men läns- styrelsen inrymde ingen ny innehavare, 3) samen berövades skatte- landet därför att han förlorat sina renar () eller därför att ansåg att det kunde användas till något nyttigare (), 4) samerna själva övergav systemet med lappskatte- land på grund av förändringar i renskötseltekniken. Avvecklingen av lappskattelanden var först fullbordad längst i norr. I fanns inga lappskatteland 1882, inte heller i Gällivare.61 Här kan man inte utesluta att den invandring av Kauto- 1712, 1756, 1776 1788, 1803. 60Frågan kommer att behandlas utförligt i boken (utkommer ) Bihang till prot. 2 avd. 1 band. Uppgifterna är hämtade från den så kallade lapputredning. Man bör inte underskatta dess kompetens. Ordförande var landshövding . Han var uppvuxen i Jakt och fiske i och västra under 300 år keinosamer som inletts efter 1852 kan ha spelat en viktig roll. Deras extensiva renskötselteknik kunde knappast förenas med det gamla lappskattelandssystemet. I fanns en del av det gamla systemet kvar 1882. Samerna fördelade vissa land inom byn efter gammal sedvana. I andra delar av var indelningen i lappskatteland högst levande trots att slutat att utfärda inrymningar 1862. I anges 38 land vara i bruk i en längd som gjordes upp i samband med avvittringen 1884.62 Inrymningarna var från tiden , men många var villkorliga, dvs. innehavaren måste lämna landet om krävde det. I och fanns 36 lappskatteland registrerade 1882. I tillämpades indelningen i lappskatteland års renbeteslag. Då slutade en del samer att respektera lapp- skattelanden, medan andra ville behålla dem. Det ledde till mot- sättningar och oreda i renskötseln. För att skapa ordnade förhållan- den fick lappfogden en möjlighet att återinföra lappskatte- landen i så kallade byordningar.63 Detta skedde och renskötseln i blev åter ordnad. Men hade slutat att utfärda nya inrymningar på lappskatteland 1897. in var ungefär hälften av de samer som stod upptagna för lappskatteland döda eller hade upphört med renskötsel, men ingen fick inrymmas i deras ställe. Detta orimliga tillstånd ledde till att lappskatten avskaffades 1928. Då försvann också de sista resterna av indelning i lappskatteland. Endast den som innehade ett lappskatteland kunde ha någon ensamrätt till jakt och fiske. Landshövdingen i skrev till Kungl. Maj:t 1828 att praxis i länet blivit att den som förlorar sina renar också går miste om sitt lappskatteland där han har till- gång till fiske, fågel, djurfångst.64 och utbildad lantmätare. Han var 1861–1873 anställd vid läns ekonomiska kartverk. En avsevärd del av ägnade han åt att kartlägga . 62Listan är återgiven i , Odlingsgränsen, s 56 ff 63I renbeteslag (9 §) står att lapparna inom byn skall lämnas tillfälle att uppgöra förslag till byordning. , kronobetjäningen och lappfogdens skall yttra sig och sedan fastställa byordningen. Böter på 1–kand sedan utdömas vid överträdelser. renbeteslag (§ 11) var samernas inflytande inskränkt. Byordningen skulle utfärdas av Konungens befallningshavande efter lapparnas hörande. Böterna för överträdelse sattes där till 2–. 64Brevet återgivet i , s 26. tyckte inte att detta var något bra system, men enligt egen uppgift tillämpade han det utan att veta när och varför det en gång införts. Han hade då varit landshövding . Jakt och fiske i och västra under 300 år I takt med att lappskattelanden försvann blev jakten och fisket i formellt sett fritt. Det uteslöt inte att det fanns över- enskommelser, som gjordes upp lokalt eller regionalt. Enligt den riksomfattande fiskestadgan av var fisket fritt i de delar av större insjöar till vilka strandägarerätten sig icke sträcker (§ 1) samt på hemman som är anlagda på kronomark där delning, dvs. avvittring, icke har skett. (§ 6)65 Jaktstadgan av hade en lik- nande innebörd.66 Där står (§ 4) att på oavvittrad skog samt oss och kronan vid avvittring i de norra länen tillfallen överloppsmark är jakten tillsvidare fri för varje svensk man. Men om det är annorledes bestämt genom urminnes hävd så gäller detta. (§ 5) Hela var oavvittrad. Frågan om urminnes hävd gavs inte någon betydelse i sammanhanget. Något särskilt förbehåll rörande lapparnas jakträtt förekommer icke därstädes [d vs i lagen], utan synes deras urgamla rätt hava bortglömts, konstaterade jakt- och fiskerisakkunniga.67 I hade lappskatten avskaffats . Men där hade samernas rätt markerats när de tilldelades skattefjäll efter 1841. Här uppstår en viktig fråga. Vissa lappskatteland avvecklades inte officiellt , men hur länge hade innehavarna en enskild jakt- och fiskerätt? I existerande referat av domböcker kan man hitta en del svar, men det bör understrykas att de inte är uttömmande eftersom tidigare undersökningar inte varit inriktade på just den frågan. genomgång av häradsrättens utslag i 1840–78 tyder på att indelningen i lappskatteland var under upplösning där . Sjön hade ända sedan 67Utredningen tillsattes ursprungligen för att överväga vissa fridlysningsfrågor. Detta skedde 1915, alltså 29 efter det att renbeteslag trätt i kraft. Flera av förhållandena både före och efter lagens tillkomst bör ha varit bevarade i levande minne . I utredningen ingick bland andra jägmästare från . Han var en mycket god kännare av och hade bland annat 1910 deltagit i en av de kommissioner som undersökte renbetet i . Till utredningen knöts också , som ända var regeringens främste expert på samefrågor. Efterhand fick utredningen allt fler uppgifter inom jakt- och fiskeområdet. Dess betänkanden fick beteckningen SOU 1922:16 (jakt) och SOU 1923:58 (fiske). Utredningens arkiv (7 volymer) finns i , YK 202. Jakt och fiske i och västra under 300 år givit namn åt ett vidsträckt lappskatteland, som fått sin särskilda rätt bekräftad i tvister bland annat 1740, 1758 och 1760. En klockare i ville syna in sjön under sitt nybygge . Då beskrevs den som krono och odisponerad. behandlades sjön vid tinget. Även den hade varit centrum i ett lappskatteland . beskrevs även den som krono och odisponerad. Några tvister om vildrenar förekommer även . Arell drar slutsatsen: Gällande praxis var tydligen att de vildrenar, som kom in på byns område, delades mellan [lapp]bymedlemmarna.68 I Lule avgjordes ett mål 1827 enligt principen om att innehavaren av lappskatteland hade den övergripande rätten till fiske. fick en same rätt att begagna sitt gamla fiske när han kom ner från fjällen. I ett mål 1838 hävdar en innehavare ensamrätt till fiske på sitt lappskatteland. Häradsrätten rekommen- derar förlikning enligt vedertagna normer. Förlikning enligt de gamla principerna för rätten på lappskatteland ingås även i ett mål 1851.69 Som tidigare nämnts upprätthöll häradsrätten lappskattelandets rätt vid en tvist om fiske i i 1840. har också observerat fiskefrågorna i en del av inrymningar av nybyggare i det området . Vid en inrymning i får nybyggaren rätt till husbehovsfiske i vissa sjöar, men inget nämns om ensamrätt. Detsamma gäller in- rymningar i de två följande åren. Vi kan alltså konstatera att lappskattelandens särskilda rätt respekteras i en del mål vid häradsrätter i ännu . Sådana utslag kan ha förekommit även . I levde lappskattelanden kvar längst, men vi har ingen forskning som ger någon information om hur häradsrätten behandlade jakt- och fiskerätten . Det är mycket tidsödande att ta reda på om det ens är möjligt att finna några svar. I stort sett hela arkiv försvann vid stadsbrand 1888. I de få inrymningar som är bevarade nämns inte jakt- och fiskerätt, men den kan ha varit förutsatt. För att ta reda på om problemet är lösbart måste man gå igenom alla domböcker för området och perioden samt ha turen att finna rätt sorts mål i protokollen. Enstaka dom- stolsutslag kan också ha tagits fram i lokalhistoriska undersökningar 68Arell 1973, s 183 ff, citatet s 186 69Hultblad 1968, s 393, s 397, s 399, s 423 med hänvisning till domböckerna för respektive år 70Bylund 1956, s 271 Jakt och fiske i och västra under 300 år av studiecirklar eller enskilda amatörforskare. En inventering av så- dana studier kan eventuellt ge utdelning. Att jakten och fisket i ansågs bli fritt när lapp- skattelanden försvann är anledningen till att myndigheterna inte engagerade sig nämnvärt i frågan. Men att samernas rätt glömts bort i jaktstadgorna betydde inte att de ansågs vara rättslösa i för- hållande till staten. I förarbetet till avvittringsstadga be- tonade flera juridiskt högt kvalificerade riksdagsmän att samerna hade en rätt, som kronan inte fick kränka.71 I Första kammaren underströk juristen att kronan inte har fullständig äganderätt till jord. kan inte överlåtas till nybyggarna med bättre rätt än Kronan själv äger den, och i detta avseende med en inskränkt rätt.72 framhöll att Kronan själv icke har full och oinskränkt disposi- tionsrätt till dessa marker. Kronan har nämligen redan förut upp- låtit en del av denna dispositionsrätt till lappbefolkningen.73 I andra kammaren framhöll justitierådet att kro- nan inte har rätt att avvittra i som på andra platser därför att den inte får kränka lapparnas rätt. Han menade att svenska statens rätt att till enskilda bortskänka skogstrakter i måste inskränkas av statens skyldighet mot lapparna att uppfylla deras rättsanspråk på detta land.74 Även juristen understryker att samerna har den äldsta rätten i Lapp- marken och kronan kan icke avhända sig bättre rätt än vad den själv äger.75 Men i den avvittringsstadga som utfärdades manifesteras än en gång myndigheternas ointresse för jakt- och fiskefrågorna. De nämns över huvud taget inte i stadgan. I anslutning till de svenska samernas rättigheter i hamnar jakten och fisket sent omsider på regeringens och dag- ordning. Frågan nämndes helt kort i samband med ett lagförslag som föll 1871, men återkom i debatten inför den lag som trädde i 71SFS 1873, nr 26. Stadgan var inte lag i den meningen att den lagstiftande församlingen fått ta ställning till texten. Regeringen bröt bara ut två delfrågor och lät behandla dem. Sedan utfärdade Kungl. Inte heller i avvittringsstadgan för 1850 nämns jakt och fiske. FK I, s 442 FK I, s 437 AK II, s 247 AK II, s 255 Jakt och fiske i och västra under 300 år Där heter det att å de trakter, vilka vartdera rikets lappar efter gammal sedvana hitintills hava besökt hade de rätt till jakt och fiske lika med rikets egna undersåtar. I gällde detta månaderna maj–september. Kort därefter avlämnades det betänkande som låg till grund renbeteslag. Där står att lag gäller ej allenast norska flyttlappar under deras uppehåll härstädes, men jämväl de svenska, mellan rikena flyttande lapparna, då dessa vistas här i landet.76 Betänkandet observerade också att samernas rätt till jakt och fiske i inte varit reglerad i lag . Det skriver att samerna av ålder utövat jakt och fiske på den mark där de vistats. Deras befogenhet därtill har inom lag- stiftningen varit snarare förutsatt än uttryckligen erkänd. Efter gäl- lande rätt är fördenskull omfånget av nämnda befogenhet obestämt och tarvar att närmare angivas.77 Därför borde samernas rättighet att jaga och fiska på de för lapparna avsatta land skrivas in i lagen. Detta gjordes också i 1886 och renbeteslagar. Den provisoriska odlingsgränsen hade fastställts 1871 och den definitiva 1890. Trots detta skedde inga förändringar i praxis när 1886 och renbeteslagar trädde i kraft. Samerna hade års lag kunnat utöva jakt och fiske å enskild mans ägor opåtalt av denne.78 Den bofasta befolkningen fortsatte att uppfatta jakten som fri. Kännedomen om renbetesförfattningarnas special- stadganden synes ha vunnit föga utredning bland den bofasta be- folkningen, skriver jakt- och fiskerisakkunniga. Inte ens de tjänstemän som tillsatts för att övervaka lagarna kände till dem, enligt utredningen. Denna okunskap verkar ha funnits även på högsta länsnivå. Landshövdingen i skriver 1890 att i länets avlägsna fjälltrakter ligga oerhörda vidder av bästa ripmark öppna för varje svensk jägare.79 skriver en ny lands- hövding i samma län att villebrådet inom betraktas som ett commune bonum [en allmän egendom] och att det skall bli bättre ordning när avvittringen är avslutad. Han verkar helt omedveten om att jakten ovanför odlingsgränsen är reglerad i en lag.80 I hade landshövdingen åren närmast agerat helt enligt lagen: Inom renbetslanden utarrenderas rätt till jakt Bihang till protokoll 2 saml. 2 avd. 1 band, s 77 77A.a, s 105 78SOU 1922:16, s 84 Jakt och fiske i och västra under 300 år och fiske på de områden där dessa förmåner ej anses böra reserveras uteslutande för lapparnas behov. Avgifterna på hade redovisats till jämtländska lappväsendets fond.81 Sedan blivit avvittrad kunde jaktstadgan inte ens formellt åberopas som ett medgivande för fri jakt. Till detta kom renbeteslagarna 1886 och 1898, som fastslog samernas ensamrätt till jakt på vissa områden. jaktlag lade man dessutom till en förtydligande formulering om att jakten bara var fri på oavvittrad mark, som ej blivit till lapparnas uteslutande be- gagnande anvisad (§ 7).82 Men det fick ingen effekt förrän in , skriver jakt- och fiskerisakkunniga. Allt intill senaste tid [1922], då viss ändring härutinnan försports, har intet åtgjorts för att göra allmänheten uppmärksam på gällande föreskrifter, vilka även delvis synes hava varit tjänstemännen främmande.83 Det borde ytter- ligare markeras att jakten inte var fri i , menade utred- ningen. Så skedde också genom att man ändrade jaktlagen 1927 och tog bort alla hänvisningar till fri jakt på oavvittrad mark i paragraf 7.84 Året därpå kom den nya renbeteslagen, vilket bör ha gett samernas särskilda rättigheter ytterligare genomslag hos tjänstemän och befolkningen i övrigt. Fiskerätten förändrades på i stort sett samma sätt som jakträtten. När lappskattelanden försvunnit kunde man hänvisa till fiskeristadga som föreskrev att hemman hade fritt fiske på allmänna kronovatten till dess delning [avvittring] skett.85 Detta gällde , i hade samerna även i fråga om fiske en star- kare ställning på sina skattefjäll efter 1841. fiskerilag betonades i paragraf 13 att för lapparnas rätt till fiske i vissa delar av riket gäller vad särskilt är stadgat (dvs. i renbeteslagen 1886).86 Men i verkar de som ville fiska fritt ha skjutit paragraf 7 i samma lag i förgrunden. Där fanns samma formulering som stadga om att fisket var fritt för hemman som var anlagda på oavvittrad mark. Enligt jakt- och fiske- sakkunniga tolkades denna paragraf ibland som om fisket var fritt så länge minsta del av en socken var oavvittrad.87 Även ifråga om 83SOU 1922:16, s 84 87SOU 1923:58, s 76 Jakt och fiske i och västra under 300 år fisket blev förhållandena mer lagenliga och när den nya renbeteslagen trätt i kraft . är älgjakten i en stor fråga och man skulle kunna tänka sig att detta gällde också när älgen etablerade sig i området . Det har inte gått att hitta några särskilda tecken på att så var fallet. Fridlysningsperioderna gällde såväl samer som bofasta. Den lovliga jakten inskränktes till någon enstaka vecka . Den gällde för alla kategorier på den mark där de hade jakträtt. Men innehavarna av vissa upplåtelser på kronomark fick ingen rätt till älgjakt. Beteckningen på upplåtelserna varierade, men deras ställning kan närmast jämföras med arrendatorers i andra delar av . Undantag för älgjakt gjordes redan i själva upplåtelserna som utfärdades och början av 1900-talet.88 jaktlag (§ 6) infördes att innehavare av eller odlingslägenhet på kronojord i de nordligaste länen inte hade rätt att jaga älg.89 På grund av att upplåtelserna fått en del nya beteck- ningar ändrades detta 1927 till att förbudet mot älgjakt gällde inne- havare av , odlingslägenhet, kolonat eller fjällägenhet.90 En översikt över administrativ och rättslig praxis angående samer- nas jakt och fiske kan lämpligen delas in i ett antal skeden. 1)Före senare delen av fördelade samerna själva jakt- marker och fiskevatten inom lappbyns ram. Bönder från den odlade bygden gjorde från medeltiden och framåt fiskefärder långt upp i . Dessa avtog i takt med att kronan beskattade dem allt hårdare och när det blev brist på manfolk i kustlandet . 2)utfärdades inrymningar på lapp- skatteland av häradsrätten. De gav innehavaren ensamrätt till resur- serna på landet. Detta gällde både och de jämtländska skattefjällen. När kolonisation av svenskt folk började tillåtas och uppmuntras av kronan gavs nybyggarna ingen egen jakt och fiske- rätt. De fick försöka komma överens med innehavaren av lapp- skattelandet. 88En redogörelse för de varierande upplåtelseformerna kommer att överlämnas till Gräns- för renskötselområdet 31/4 2005. Jakt och fiske i och västra under 300 år 3)När ett nytt nybyggesplakat för utfärdades fick nybyggaren rätt att jaga och fiska till husbehov inom från nybygget. Men han fick aldrig ensamrätt. Innehavaren av lappskattelandet hade fortfarande den överordnade rätten. 4)Från cirka 1800 tog över hanteringen av lapp- skattelanden. Administrativ praxis blev tämligen godtycklig efter- som det inte finns några lagar och förordningar som reglerade be- handlingen av landen. De började efterhand avvecklas av flera olika skäl. 5)Trots att innehavarna av lappskatteland fick allt svagare rätt till landet dömde häradsrätten åtminstone enligt de gamla principerna om lappskattelandsinnehava- rens överordnade rätt till jakt och fiske. Men här finns betydande osäkerhet, särskilt vad gäller , på grund av att allt käll- material inte har granskats. 6)som administrativ och rättslig praxis blev mer svåröverskådlig i blev den mer välordnad i Jämtland- sedan samernas ensamrätt till skattefjällen bekräftades i Kungl. Maj:ts brev 1841. 7)Vad som gällde i till 1886 är osäkert. Det finns ingen forskning som granskat härads- rättens praxis. Enligt fiskeristadga och jaktstadga var fiske och jakt fritt på oavvittrad mark och endast begränsade delar av var avvittrade . påpekades att samernas jakt och fiskerätt hade glömts bort i stadgorna. Möjli- gen kan häradsrätten ha börjat tillämpa stadgorna och slutat att döma till innehavarens fördel på de lappskatteland som fanns kvar. Men det bör understrykas att detta bara är en hypotes som måste prövas i vidare forskning. 8)Trots att samernas jakt- och fiskerätt reglerades i 1886 (och 1898) års renbeteslag tillämpades inte lagarna i praktiken i Lapp- marken. Även tjänstemän fortsatte att hävda att jakt och fiske var fria i området. Först började respekten för lagar och förordningar upprätthållas.