sou · GTB316 · 2006-01-01 00:00:00 — Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Detta direktiv träder i kraft som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Ordförande På rådets vägnar (1)EGT nr C 163, 30.6.1992, s. 6 och EGT nr C 178, 30.6.1993, (2)EGT nr C 332, 16.12.1992, s. 13. (3)EGT nr C 115, 26.4.1993, s. 96 och beslut av (EGT nr C 91, 28.3.1994). (4)EGT nr L 33, , s. 16. (5)EGT nr L 386, 30.12.1989, s. 1. Direktivet ändrat genom direktiv /30/EEG (EGT nr L 110, 28.4.1992, s. 52). (6)EGT nr L 322, 17.12.1977, s. 30. Direktivet senast ändrat genom direktiv /646/EEG (EGT nr L 386, 30.12.1989, s. 1). (7)EGT nr L 375, 31.12.1985, s. 3. Direktivet senast ändrat genom direktiv /220/EEG (EGT nr L 100, , s. 31). (8)EGT nr L 124, , s. 16. Direktivet senast ändrat genom direktiv /16/EEG (EGT nr L 75, 21.3.1992, s. 48). (9)EGT nr L 166, 28.6.1991, s. 77. (11) EGT nr C 332, 16.12.1992, s. 13. (13) EGT nr L 33, , s. 16. (18) EGT nr L 166, 28.6.1991, s. 77. Förteckning över de undantag som avses i artikel 7.2 1.Insättningar gjorda av finansinstitut enligt definitionen i arti- kel 1.6 i direktiv /646/EEG. 2.Insättningar gjorda av försäkringsföretag. 3.Insättningar gjorda av statliga och centrala administrativa myndigheter. 4.Insättningar gjorda av regionala, lokala och kommunala myn- digheter. 5.Insättningar gjorda av företag för kollektiva investeringar. 6.Insättningar gjorda av pensionsfonder. 7.Insättningar gjorda av styrelseledamöter och andra medlem- mar av kreditinstitutets ledning, av bolagsmän som personligen svarar för företagets skulder, av personer som äger av kreditinstitutets kapital, av personer med ansvar att utföra enligt lagen föreskriven revision av kreditinstitutets bokföring och av insättare med liknande ställning i andra företag inom samma grupp. 8.Insättningar gjorda av nära släktingar och tredje man som handlar för de insättares räkning som avses i 7. 9.Insättningar gjorda av andra företag inom samma grupp. 10.Insättningar som inte är gjorda i någons namn. 11.Insättningar för vilka samma kreditinstitut på individuell grund har gett insättaren räntesatser och finansiella fördelar som har bidragit till att förvärra institutets finansiella ställning. 12.Skuldebrev som samma kreditinstitut har ställt ut och skul- der enligt egna accepter eller egna växlar. 13.Insättningar gjorda i andra valutor än -medlemsstaternas valutor, Insättningar gjorda av företag som är av en sådan storlek att de inte är tillåtna att upprätta en balansräkning i förkortad form enligt artikel 11 i rådets fjärde direktiv (78/660/EEG) av grundat på artikel i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag (1). (1) EGT nr L 222, , s. 11. Direktivet senast ändrat genom direktiv /605/EEG (EGT nr L 317, 16.11.1990, s. 60). Om en filial ansöker om att få ansluta sig till en värdmedlemsstats system för kompletterande täckning, skall värdmedlemsstatens system bilateralt med systemet i den medlemsstat som är filialens hemland införa lämpliga regler och förfaranden för utbetalning av kompensation till filialens insättare. Följande principer skall vara tillämpliga på både utarbetandet av dessa förfaranden och fast- ställandet av de villkor för anslutning som är tillämpliga på en sådan filial (som avses i artikel 4.2): a)Värdmedlemsstatens system skall bibehålla full rätt att ålägga de anslutna kreditinstituten sina objektiva och allmänt tillämpade regler; den skall kunna kräva tillhandahållande av relevant informa- tion och ha rätt att kontrollera sådan information hos de behöriga myndigheterna i den medlemsstat som är kreditinstitutets hem- land. b)Värdmedlemsstatens system skall tillmötesgå fordringar på kompletterande kompensation efter det att de behöriga myndig- heterna i den medlemsstat som är hemland har förklarat att insätt- ningarna är indisponibla. Värdmedlemsstatens system skall ha fort- satt oinskränkt rätt att, innan utbetalning av en kompletterande kompensation sker enligt systemets egna normer och förfaranden pröva om en insättare har rätt att få en sådan kompensation. c)Systemen i de medlemsstater som är hemland respektive värdland skall ha ett nära samarbete för att säkerställa att insättare snabbt får en korrekt kompensation. De skall särskilt komma över- ens om hur förekomsten av motkrav som kan komma att ge upp- hov till kvittning enligt endera systemet kommer att påverka den kompensation som varje system skall betala ut till insättaren. d)Värdmedlemsstatens system skall vara berättigat att kräva bi- drag av filialer för kompletterande täckning på en lämplig grundval som tar hänsyn till den garanti som systemet i den medlemsstat som är hemland ger. För att underlätta inkrävandet av sådana bidrag skall värdmedlemsstatens system vara berättigat att anta att dess åtagande under alla omständigheter är begränsat till det belopp med vilket den garanti det ger överstiger den garanti som hem- landet ger, oavsett om hemlandet faktiskt betalar kompensation för insättningar inom värdmedlemsstatens territorium. Förteckning över de kreditinstitut som avses i artikel 12 a)Särskilda kategorier av spanska kreditinstitut, vars legala status är föremål för reformering och som är auktoriserade som - Entidades de Financiación o Factoring, - de Arrendamiento Financiero, - de Crédito Hipotecario. b)Följande spanska statliga institutioner: c) Följande grekiska kooperativa kreditinstitut: -Det kooperativa kreditinstitutet i , -Det kooperativa kreditinstitutet i , -Det kooperativa kreditinstitutet i Xylocastron och de kooperativa kreditinstitut av liknande karaktär som finns förtecknade nedan och som är godkända eller kommer att god- kännas den dag som detta direktiv antas -Det kooperativa kreditinstitutet i , -Det kooperativa kreditinstitutet i , -Det kooperativa kreditinstitutet i Magnissia, -Det kooperativa kreditinstitutet i , -Det kooperativa kreditinstitutet i , -Det kooperativa kreditinstitutet i . och rådets direktiv nr 97/9/EG av om system för ersättning till investerare och europeiska unionens råd har antagit detta direktiv med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 57.2 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (1), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), med beaktande av Europeiska monetära institutets yttrande (3), i enlighet med det i artikel 189b i fördraget angivna förfarandet (4), och mot bakgrund av det av förlik- ningskommittén godkända gemensamma utkastet, och med beaktande av följande: 1.Rådet antog direktiv /22/EEG om inve- steringstjänster inom värdepappersområdet (5). Detta direktiv utgör ett viktigt verktyg för att förverkliga den inre marknaden för värdepappersföretag. 2.I direktiv /22/EEG fastställs de försiktighetsregler som vär- depappersföretag ständigt måste iaktta, i synnerhet de regler som syftar till att i största möjliga utsträckning skydda investerarnas rättigheter vad avser deras medel eller instrument. 3.Inget tillsynssystem kan dock garantera fullständig säkerhet, i synnerhet inte när det är fråga om bedrägerier. 4.Skyddet för investerare och ett fortsatt förtroende för det finansiella systemet är viktiga beståndsdelar för att den inre mark- naden på det här området skall fullbordas och fungera på ett riktigt sätt. Därför är det nödvändigt att varje medlemsstat förfogar över ett system för ersättning till investerare som garanterar en lägsta gemensam skyddsnivå, åtminstone för små investerare, om ett vär- depappersföretag inte skulle vara i stånd att fullgöra sina skyldig- heter gentemot sina investeringskunder. 5.Små investerare skulle då kunna köpa investeringstjänster från värdepappersföretagens filialer inom gemenskapen, eller genom att anlita gränsöverskridande tjänster, med samma förtroende som om de anlitade inhemska värdepappersföretag, i vetskap om att de skulle vara berättigade till en lägsta gemensam skyddsnivå om ett värdepappersföretag inte skulle vara i stånd att fullgöra sina skyl- digheter gentemot sina investeringskunder. 6.I avsaknad av en lägsta gemensam skyddsnivå och för att kunna ge investerarna ett gott skydd, kan en värdmedlemsstat anse sig ha goda skäl att tvinga värdepappersföretag inom gemenskapen som bedriver verksamhet genom en filial eller genom att tillhanda- hålla tjänster i värdlandet att ansluta sig till värdlandets ersättnings- system, om dessa företag inte är anslutna till ett ersättningssystem för investerare i hemlandet, eller om detta system inte anses erbjuda ett likvärdigt skydd. Ett sådant krav skulle kunna inverka menligt på den inre marknadens funktion. 7.Även om de flesta medlemsstater har system för ersättning till investerare omfattar dessa som regel inte alla vär- depappersföretag med en enda auktorisation enligt direktiv /22/EEG. 8.Alla medlemsstater bör därför åläggas att inrätta ett eller flera system för ersättning till investerare som alla värdepappersföretag i fråga skall vara anslutna till. Varje system måste omfatta de medel eller instrument som ett värdepappers- företag förfogar över med avseende på en investerares inve- steringstransaktioner och som, om företaget inte skulle vara i stånd att fullgöra sina skyldigheter gentemot sina investeringskunder, inte kan återställas till investeraren. Detta påverkar inte på något sätt de regler och förfaranden som är tillämpliga i varje medlems- stat vad gäller de beslut som skall fattas i händelse av obestånd eller när ett värdepappersföretag träder i likvidation. 9.Definitionen på ett värdepappersföretag innefattar de kredit- institut som är auktoriserade att tillhandahålla investeringstjänster. Dessa kreditinstitut bör också vara skyldiga att ansluta sig till ett system för ersättning till investerare med avseende på sin invester- ingsverksamhet. Men det är likväl inte nödvändigt att föreskriva att dessa kreditinstitut skall ansluta sig till två system, om ett av systemen uppfyller kraven såväl i detta direktiv som i Europa- parlamentets och rådets direktiv /19/EG (6) av om system för garanti av insättningar. För de värdepappersföretag som också är kreditinstitut kan det dock i vissa fall vara svårt att upprätthålla en skillnad mellan de insättningar som omfattas av direktiv /19/EG och de medel som innehas i samband med inve- steringsverksamheten. Medlemsstaterna bör därför ges möjlighet att bestämma vilket av de två direktiven som skall tillämpas. 10.I direktiv /19/EG ges medlemsstaterna rätt att undanta kreditinstitut från skyldigheten att tillhöra ett system för garanti av insättningar när kreditinstitutet tillhör ett system som skyddar själva kreditinstitutet, och särskilt garanterar dess solvens. När ett kreditinstitut som tillhör ett sådant system också är ett värde- pappersföretag bör medlemsstaterna även ha rätt att på vissa villkor befria företaget från skyldigheten att vara anslutet till ett system för ersättning till investerare. 11.En harmoniserad miniminivå för ersättningen på 20 000 ecu per investerare bör vara tillräcklig för att skydda små investerares intressen om ett värdepappersföretag inte skulle vara i stånd att fullgöra sina skyldigheter gentemot sina investeringskunder. Det förefaller därför rimligt att fastställa den harmoniserade minimi- nivån till 20 000 ecu. Emellertid kan det bli nödvändigt med begränsade övergångsbestämmelser, liksom i direktiv /19/EG, i syfte att göra det möjligt för systemen för ersättning att inrätta sig efter denna nivå eftersom denna också skall gälla i de medlems- stater vilka, när detta direktiv antas, inte har tillgång till något sådant system. 12.Samma nivå har fastställs i direktiv /19/EG. 13.För att stimulera investeraren att välja värdepappersföretag med urskillning bör medlemsstaterna tillåtas att ställa krav på att investeraren själv bär en del av den förlust han har gjort. Skyddet för investeraren bör dock under alla omständigheter uppgå till av en förlust så länge som den utgivna ersättningens nivå inte när upp till miniminivån inom gemenskapen. 14.Vissa medlemsstaters system erbjuder en högre skyddsnivå än den lägsta gemensamma skyddsnivån i detta direktiv, men det förefaller inte lämpligt att kräva en ändring av dessa system på denna punkt. 15.Om system som erbjuder investerarna en högre skyddsnivå än den harmoniserade miniminivån behålls inom gemenskapen kan detta, inom samma territorium, leda till skillnader i ersättning och ojämlika konkurrensvillkor mellan de inhemska värdepappers- företagen och filialer från andra medlemsstater. I syfte att råda bot på dessa olägenheter bör filialer tillåtas att ansluta sig till sin värd- medlemsstats system så att de kan erbjuda sina investerare samma skydd som systemen i de länder i vilka de är belägna. Därför bör kommissionen i sin rapport om tillämpningen av detta direktiv ange i vilken utsträckning filialerna har använt sig av denna möjlig- het, liksom vilka eventuella problem de kan ha haft eller eventuella problem som har uppstått i systemen för ersättning till investerare när bestämmelserna genomförs. Möjligheten att låta hemländernas system erbjuda kompletterande skydd av denna typ på de villkor som systemet ställer bör dock inte uteslutas. 16.Störningar på marknaden kan uppstå om filialer till vissa värdepappersföretag som har sitt säte i en annan medlemsstat än i hemlandet erbjuder en högre skyddsnivå än de värdepappersföretag som är auktoriserade i värdmedlemsstaten. Det är inte lämpligt att nivån på eller omfattningen av skyddet i systemet för ersättning blir ett konkurrensmedel. Därför är det nödvändigt att, åtminstone inledningsvis, slå fast att varken nivån på eller omfattningen av det skydd som erbjuds av ett hemlands system till de investerare som har anlitat filialer i en annan medlemsstat får överstiga vare sig den högsta nivå eller den största omfattning som erbjuds av mot- svarande system i värdmedlemsstaten. Eventuella störningar på marknaden skall utredas på ett tidigt stadium med utgångspunkt från den erfarenhet som förvärvats och mot bakgrund av utveck- lingen i finanssektorn. 17.Om en medlemsstat anser att vissa typer av investeringar eller särskilt angivna investerare inte har behov av något särskilt skydd, bör den ha möjlighet att undanta dessa från skydd enligt systemen för ersättning till investerare. 18.Flera medlemsstater har system för ersättning till investerare som hanteras av särskilda professionella organisationer, medan andra medlemsstaters system har upprättats och administreras med hjälp av lagstiftning. Denna skillnad i rättslig ställning ger problem endast i ett avseende, och det är den obligatoriska anslutningen till och uteslutningen från systemen. Därför är det nödvändigt att vidta åtgärder för att begränsa de befogenheter som ryms inom systemen i detta avseende. 19.Investerare bör ersättas utan onödigt dröjsmål så snart det konstaterats att kravet är berättigat. Det måste inom själva syste- met finnas möjlighet att fastställa vad som är en rimlig frist inom vilken krav skall framställas. Att denna frist har löpt ut bör dock inte anföras som skäl mot en investerare som haft giltig anledning att inte göra sina krav gällande. 20.Information till investerarna om metoderna för ersättning är ett väsentligt inslag i skyddet. Enligt artikel 12 i direktiv /22/EEG är värdepappersföretag skyldiga att, innan de gör några affärer med investerarna, informera dem om en eventuell tillämp- ning av ett ersättningssystem. Därför skall det i detta direktiv fast- ställas regler om information till personer som avser att göra inve- steringar om de ersättningssystem som gäller för deras invester- ingstransaktioner. 21.En oreglerad användning i marknadsföringssyfte av uppgifter om belopp och omfattning i ersättningssystemet skulle kunna påverka stabiliteten i det finansiella systemet eller investerarnas förtroende, och medlemsstaterna bör därför fastställa regler som begränsar användningen av sådana uppgifter. 22.I princip åläggs genom detta direktiv alla värdepappersföretag att ansluta sig till ett system för ersättning till investerare. Emeller- tid har medlemsstaterna rätt att, enligt de direktiv som handlar om anslutningen av värdepappersföretag vilka har sina huvudkontor i tredje land, särskilt enligt direktiv /22/EEG, avgöra huruvida och på villkor filialer till värdepappersföretag skall få utöva sin verk- samhet på deras territorier. Sådana filialer har dock inte rätt att fritt tillhandahålla tjänster i enlighet med artikel 59 andra stycket i för- draget, inte heller kan de få tillstånd att etablera sig i andra med- lemsstater än dem i vilka de redan är etablerade. Följaktligen skall en medlemsstat som har givit sådana filialer tillträde avgöra hur principerna i detta direktiv skall tillämpas på filialerna i enlighet med artikel 5 i direktiv /22/EEG, i syfte att skydda investerarna och upprätthålla det finansiella systemets integritet. Det är mycket viktigt att investerare som anlitar sådana filialer har full kännedom om vilka metoder för ersättning som gäller för dem. 23.Det är inte nödvändigt att i detta direktiv harmonisera finan- sieringsmetoderna för systemen för ersättning till investerare, under förutsättning dels att kostnaden för dessa system i princip bärs av värdepappersföretagen själva, dels att den finansiella kapa- citeten hos systemen står i rimlig proportion till deras åtaganden. Detta får dock inte innebära att stabiliteten i det finansiella syste- met i medlemsstaten i fråga äventyras. 24.Detta direktiv innebär inte att medlemsstaterna eller deras behöriga myndigheter görs ansvariga gentemot investerarna, under förutsättning att ett eller flera system för ersättning till eller skydd av investerare har upprättats och officiellt blivit godkända i enlighet med de villkor som anges i detta direktiv. Sammanfattningsvis förefaller det nödvändigt med en har- moniserad miniminivå för ersättning till investerare för fullbordan- det av den inre marknaden beträffande värdepappersföretag, efter- som detta gör det möjligt för investerare att med större förtroende göra affärer med värdepappersföretag, särskilt vad avser företag vil- kas hemland är en annan medlemsstat och att undvika de svårig- heter som kan uppstå till följd av tillämpningen av värdländernas inhemska bestämmelser om skydd för investerare, vilka inte är samordnade på gemenskapsnivå. Ett bindande gemenskapsdirektiv är därför den enda lämpliga metoden för att nå det uppsatta målet, i den allmänna avsaknaden av system för ersättning till investerare som motsvarar den nivå som anges i direktiv /22/EEG. I detta direktiv anges dock bara den harmoniserade miniminivå som krävs, och medlemsstaterna ges frihet att föreskriva större omfattning av eller högre nivå på skyddet om de så önskar och ges även behövlig frihet vad gäller organiserandet och finansieringen av systemen för ersättning till investerare. I detta direktiv avses med 1.värdepappersföretag: ett värdepappersföretag enligt defini- tionen i artikel 1.2 i direktiv /22/EEG, som är - auktoriserat i enlighet med artikel 3 i direktiv /22/EEG, eller - auktoriserat som kreditinstitut i enlighet med direktiv /780/EEG (7) och direktiv /646/EEG (8) och vars auktorisa- tion omfattar en eller flera investeringstjänster upptagna i avsnitt A ibilagan till direktiv /22/EEG. 2.investeringsverksamhet: varje investeringstjänst såsom detta begrepp definieras i artikel 1.1 i direktiv /22/EEG samt den tjänst som avses i punkt 1 i avsnitt C i bilagan till det direktivet. 3.instrument: de instrument som är upptagna i avsnitt B i bila- gan till direktiv /22/EEG. 4.investerare: varje person som har anförtrott ett värdepappers- företag pengar eller instrument i samband med en investerings- tjänst. 5.filial: ett driftställe som är en rättsligt osjälvständig del av ett värdepappersföretag och som tillhandahåller investeringstjänster som värdepappersföretaget har auktorisation att tillhandahålla. Alla driftställen som har inrättats i samma medlemsstat av ett värde- pappersföretag med huvudkontor i en annan medlemsstat skall betraktas som en enda filial. 6.gemensam investeringsverksamhet: en investeringsverksamhet som utförs för två eller flera personers räkning eller som två eller flera personer har rättigheter till och som tecknas av en eller flera av dessa personer. 7.behöriga myndigheter: de myndigheter som definieras i artikel 22 i direktiv /22/EEG. Dessa myndigheter får, i förekommande fall, vara de som definieras i artikel 1 i rådets direktiv /30/EEG av om gruppbaserad tillsyn över kreditinstitut (9). Varje medlemsstat skall säkerställa att ett eller flera system för ersättning till investerare införs och officiellt erkänns inom dess territorium. Förutom under sådana omständigheter som avses i andra stycket och i artikel 5.3, får inget värdepappersföretag som är auktoriserat i medlemsstaten bedriva investeringsverksamhet om det inte är anslutet till ett sådant system. En medlemsstat kan dock undanta ett kreditinstitut som om- fattas av detta direktiv från skyldigheten att vara anslutet till ett system för ersättning till investerare, då kreditinstitutet enligt arti- kel 3.1 i direktiv /19/EEG redan är undantaget från skyldigheten att vara anslutet till ett system för garanti av insättningar, under förutsättning att det skydd och den information som ges till insät- tare också ges investerare på samma villkor och investerare därmed åtnjuter ett skydd som åtminstone är likvärdigt med det skydd som ges enligt ett system för ersättning till investerare. En medlemsstat som utnyttjar denna möjlighet skall informera kommissionen om detta. Den skall särskilt lämna information om dessa skyddssystems egenskaper och vilka kreditinstitut som om- fattas av dem med avseende på syftet med detta direktiv samt om senare ändringar i den information som har tillhandahållits. Kom- missionen skall informera rådet om detta. Ett system skall tillhandahålla skydd för investerare enligt artikel 4 antingen om - de behöriga myndigheterna har konstaterat att ett värde- pappersföretag, enligt deras uppfattning, och av skäl som direkt hör samman med dess finansiella ställning, verkar sakna förmåga att kunna uppfylla sina förpliktelser med anledning av investerares krav och att denna oförmåga inte endast är tillfällig, eller -en rättslig myndighet av orsaker som direkt hör samman med ett värdepappersföretags finansiella ställning har meddelat ett avgö- rande som innebär att investerares möjlighet att framställa krav mot företaget tillfälligt upphävs, beroende på om konstaterandet eller avgörandet inträffar först. Skydd skall tillhandahållas för krav som uppkommer på grund av ett värdepappersföretags oförmåga att -betala tillbaka pengar som tillkommer eller tillhör investerare och som innehas för deras räkning i samband med investerings- verksamhet, eller -till investerare lämna tillbaka finansiella instrument som tillhör dem och som innehas, handhas eller förvaltas för deras räkning i samband med investeringsverksamhet, enligt de rättsliga och avtalsmässiga villkor som är tillämpliga. Sådana krav på kreditinstitut som avses i punkt 2 som i en viss medlemsstat skulle omfattas av både detta direktiv och direktiv /19/EG skall av den medlemsstaten hänföras till ett system enligt något av dessa direktiv efter vad den staten finner lämpligt. Inget krav skall kunna ge ersättning mer än en gång enligt dessa direktiv.