sou · GTB343d3 · 2006-01-01 00:00:00 — JO konstaterade att de alternativ som står till buds i en sådan här situation är antingen att placera barnet i familjehem eller att ansöka om vårdnadsöverflyttning enligt 6 kap. 7 § FB, dvs. på grund av brister i omsorgen. En sådan åtgärd som att flytta över vårdnaden, menade JO, låter sig inte helt enkelt göras i fall där barnet ännu inte har placerats i familjehem och där den andra föräldern inte kan överta vårdnadsansvaret. JO framhöll att det däremot ofta kan vara befogat att nämnden under ett senare skede, t.ex. efter det att en familjehemsplacering pågått och utfallit positivt, väcker frågan om att överflytta vårdnaden om barnet till familje- hemsföräldrarna. JO anförde vidare att det i de flesta fall sannolikt är så att det är till fördel om barnet kan placeras hos släktingar eller andra närstående eftersom en sådan placering normalt innebär att barnet kan behålla det nätverk som redan finns omkring det. Emellertid går det enligt JO inte att helt bortse ifrån att det finns fall där det kan befaras att en placering hos anhöriga kan medföra att barnets kontakter med andra närstående försvåras. JO vara fallet bl.a. om det föreligger konflikter mellan dessa grupper eller om förhållandet mellan dem annars är ansträngt. JO riktade inte någon kritik mot den i det inledande skedet av handläggningen valde att inte väcka talan om vårdnadsöverflyttning, utan i stället påbörjade arbetet med att ordna en familjehemsplacering för flickan. JO kunde inte heller dra någon annan slutsats av den utredning som gjorts av än att de facto fullgjort sin skyldighet att utreda förutsättningarna för en placering av flickan hos någon av sina släktingar. Nämnden placerade alltså flickan i ett familjehem utanför släktingnätverket, bl.a. på grund av att den inte ansåg att det kunde vara till gagn för flickan att, i den konfliktfyllda situation som rådde, placeras i släktinghem. Eftersom pappan sam- tyckte till placeringen aktualiserades i och med det inte någon tillämpning av LVU. JO framhöll att hon inte hade gjort några andra iakttagelser än att nämndens handläggning präglats av en vilja att komma fram till den lösning som kunde antas vara bäst för flickan (JO:s ämbetsberättelse 2001/02 s. 204 f.). Möjligheterna för domstol att vägra att upplösa den gemensamma vårdnaden och förordna om gemensam vårdnad mot en förälders vilja innebär att det kan behövas en möjlighet till tvistlösning för vissa frågor som inryms i vårdnaden. En sådan fråga gäller hos vem av föräldrarna barnet skall bo. Genom reform infördes där- för en bestämmelse som innebär att domstolen – under förutsätt- ning att föräldrarna har gemensam vårdnad om barnet – kan besluta om vem av föräldrarna som barnet skall bo tillsammans med. Av- görande skall vara vad som är bäst för barnet. Föräldrarna kan vidare avtala om boendet. Avtalet gäller om det är skriftligt och har god- känts av socialnämnden. skall godkänna ett sådan av- tal om det som har överenskommits är till barnets bästa (6 kap. 14 a § FB). Bestämmelsen anses även innefatta en möjlighet för domstol att besluta att barnet skall bo hos var och en av föräldrarna, s.k. växel- vis boende. Domstolen kan besluta om växelvis boende också mot en förälders vilja. Några av rättsföljderna av att barnet bor växelvis hos föräldrarna är bl.a. att ingen av föräldrarna normalt kan åläggas att betala under- hållsbidrag till barnet, eftersom barnet är bosatt hos båda föräldrarna (7 kap. 2 § FB). Varje förälder anses vid växelvis boende fullgöra sin underhållsskyldighet genom att svara för de direkta kostnaderna för barnet som barnet vistas hos honom eller henne. Där- emot kan var och en av föräldrarna ha rätt till ett halvt underhållsstöd om barnet bor växelvis hos dem båda (8 § lagen [1996:1030] om underhållsstöd). Om barnet bor växelvis hos föräldrarna kan vidare inte umgänge regleras och reglerna om fördelning av resekostnader gäller inte. Vid beslut om barnets boende skall barnets bästa vara avgörande för domstolens bedömning. Domstolen skall fästa avseende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna, och risken för att barnet utsätts för övergrepp m.m. skall beaktas. Vidare gäller att hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. Även andra omständigheter som rör barnets fysiska och psykiska välbefinnande och utveckling skall självfallet också beaktas. För att kunna göra en bedömning av vad som är till barnets bästa måste domstolen i regel införskaffa utredning i någon form. Vad som är nödvändigt i fråga om utredning får avgöras från fall till fall. Givetvis behöver utredningen så gott som alltid vara mer omsorgsfull om föräldrarna är oense i boendefrågan än om de är ense. I domstolens officialprövningsplikt ligger visserligen att dom- stolen även vid enighet skall fatta sitt beslut efter vad som är bäst för barnet. När föräldrarna är överens har domstolen dock, enligt förarbetena till lagstiftningen, normalt inte anledning att ifrågasätta överenskommelsen. Är föräldrarna ense om hur boendefrågan skall lösas, kan den lösning som de valt i allmänhet antas vara bäst för barnet (prop. 1997/98:7 s. 56, bet. LU12 s. 37 f., rskr. 229–230). 3.2.1Växelvis boende eller umgänge? Av lagstiftningen framgår inte när ett barn skall anses bo växelvis hos var och en av föräldrarna. används begreppet växelvis bo- ende endast i lagen (1996:1030) om underhållsstöd. Med växelvis boende avses att barnet vistas ungefär lika mycket och har ett varaktigt boende hos båda föräldrarna. Var gränsen mellan växelvis boende och umgänge går är beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. HD har i en dom uttalat att det normalt är fråga om umgänge, och inte varaktigt boende, när barnet vistas hos den ena föräldern endast en tredjedel av tiden. Även om skillnaden mellan vistelsetiderna hos de båda föräldrarna är mindre bör bedömningen ofta bli densamma, om det inte finns faktorer som klart pekar i en annan riktning. Detta gäller i särskilt hög grad när barnet den över- vägande delen av tiden vistas hos en förälder som är ensam vårdnads- havare och därmed har hela ansvaret för barnets personliga för- hållanden. Faktorer utöver vistelsetiden som kan få betydelse vid bedömningen är var barnet är folkbokfört, hur barnets boende är ordnat, var barnet förvarar sina tillhörigheter och hur barnets för- sörjning har fördelats mellan föräldrarna (NJA 1998 s. 267). 3.2.2Hur många barn bor växelvis? Det finns inga säkra uppgifter om hur många barn som bor växelvis hos båda föräldrarna. Men i Undersök- ningar av levnadsförhållanden () 2001–02 uppskattas av barnen till separerade föräldrar ha ett växelvis boende (av flickorna och av pojkarna).1 Bland de övriga barnen bor mestadels hos sin mamma och mestadels hos sin pappa. Enligt ULF-undersökningen är det vanligast bland de växelvis bo- ende barnen att bo hos mamma och hos pappa. Bland de äldre barnen blir det vanligare med längre perio- der och då oftast tvåveckorsperioder. Det är inte många som byter , men det förekommer. 3.2.3Vilka förutsättningar bör föreligga för att växelvis boende skall vara till barnets bästa? Frågan om hur barn påverkas av att bo växelvis hos båda föräldrarna har tagits upp i flera sammanhang. Fördelar med ett växelvis boende som framhållits är bl.a. att barnet får behålla ett kontinuerligt var- dagsliv med båda föräldrarna, att det inte behöver längta och att det har bättre tillgång till båda föräldrarna. En annan viktig aspekt är att barnet mer sällan drabbas av lojalitetskonflikter genom att ingen av föräldrarna favoriseras. Farhågor som förts fram mot växelvis bo- ende är bl.a. att det kan bli rättviseaspekter eller ekonomiska hän- syn som styr föräldrarnas val av boendeform för barnet, i stället för hänsynen till barnets bästa. Vidare att barnet kan bli splittrat av att inte ha en fast punkt och att det kan innebära praktiska svårigheter för barnet som hindrar det från att ha naturliga och lättillgängliga kamratrelationer och fritidsintressen. 1 I ULF-undersökningen 1992–93 uppskattades att andelen barn som bodde växelvis var . I det följande redogörs för några studier/utlåtanden som bl.a. be- handlar frågan om vilka förutsättningar som bör föreligga för att växelvis boende skall vara till barnets bästa. Barnpsykiatriskt utlåtande i Ds 1999:57 Regeringen gav, inom ramen för utredningsuppdraget rörande auto- matisk gemensam vårdnad, i uppdrag till den barnpsykiatriske exper- ten att belysa frågan om växelvis boende ur barnets perspektiv. Förutom att överväga vilka för- och nackdelar som växelvis boende kan ha för barnet låg i uppdraget att belysa frågan huruvida växelvis boende bör undvikas om barnet understiger en viss ålder och i vilka situationer växelvis boende kan vara olämp- ligt eller mindre lämpligt. Små barns påverkan av växelvis boende var en fråga som särskilt skulle belysas av experten. Uppdraget redovi- sades i en bilaga till departementspromemorian Gemensam vårdnad för ogifta föräldrar (Ds 1999:57). Nedan följer ett utdrag ur ut- låtandet. Det finns knappast någon forskning, som utvisar effekter av s.k. växelvis boende. De uppgifter som finns tyder på att sådant boende har gynnsamma effekter och upplevs positivt av barnet. Det är dock rimligt att tro att detta, åtminstone till en del, är effekter av att när det prövats så har det skett med föräldrar som varit över hövan duktiga på att samarbeta om och prioritera sina barns behov. Å andra sidan finns inga uppgifter eller data som talar för att växelvis boende skulle vara negativt ur barnets synpunkt. Från barnpsykologisk-utveck- lingspsykologisk och teoretisk utgångspunkt kan man dock föra vissa resonemang: Det mycket lilla barnet, dvs. barn , har ännu ej uppnått s.k. objektkonstans och är osäkert beträffande kontinuitet, och varaktighet. I denna ålder är barn därför för sin ut- veckling beroende av en stabil situation, återkommande och igen- kännbara rutiner och trygga, stabila primära (föräldra)relationer. Detta talar för att växelvis boende ej är att rekommendera för de allra yngsta. Barn är under hela sin uppväxt beroende av sin omgivning, av sina kamrater, sin igenkända miljö, sina invanda möjligheter. Växelvis boende bör därför förutsätta att föräldrarna anpassar sitt boende så att de bor nära varandra och så att barnet kan behålla sin miljö, sina kamrater, sina vanor på ett för åldern naturligt sätt, när det byter bostad. Om olika arrangemang med skjutsningar etc. måste till för att det enkla vardagslivet skall fungera, så kommer det att hämma barnets möjligheter och utveckling. För skolbarn är det givetvis en förutsättning att barnet går i samma skola oberoende av om det bor hos mamma eller pappa. För barn är hemmiljön och föräldra- kontakten mycket viktig, under det att kamratrelationer och möjlig- heter att ta del av fritidsaktiviteter, föreningsliv och liknande är av stor vikt för tonåringen. Ett växelvis boende som innebär byte av miljö är därför mer påfrestande för tonåringen. Växelvis boende skall vara till för barnets behov och inte för att skapa rättvisa mellan föräldrar. Om det senare skulle vara fallet, så drabbas barnet genom att det blir en bricka i ett spel och barnets önskningar om flexibilitet i det växelvisa boendet blir lätt en ammunition i detta spel. Ur ett barnperspektiv är det självklart att barnets boende och inte minst växelvis boende inte borde vara något som bestämdes en gång för alla, utan att det finns möjlighet att förändra boendet i enlighet med de behov som barnet har i olika skeden av sin uppväxt och ut- veckling. gav , med anledning av motionsyrkanden, regeringen till känna att studier bör genomföras beträffande hur små barn påverkas vid växelvis boende. Enligt tillkännagivandet borde också utredas hur föräldrar bäst kan informeras och stödjas så att barnets behov får styra hur boendet och umgänget utformas (bet. 1998/99:SoU6, rskr. Med anledning av till- kännagivande gav regeringen i upp- drag att genomföra studier och sammanställa kunskap om hur små barn påverkas av växelvis boende samt att utreda hur berörda parter bäst kan få information och stöd så att barnets bästa kan tillgodo- ses. Uppdraget redovisades i kunskapsöversikten Växelvis boende som överlämnades till regeringen . En revide- rad upplaga av kunskapsöversikten har kommit ut . Översik- ten utarbetades av en grupp vid Individ- och familje- enhet. Gruppen hade en referensgrupp knuten till sig bestående av forskare, psykologer, familjerättssekreterare, läkare och BO, alla med särskild kunskap om barn. Sammanfattningsvis kan nämnas följande slutsatser ur denna översikt. Sammanställningar av forskning visar att det inte går att dra några en- tydiga slutsatser om vilken boendeform som är bäst för barn till sepa- rerade föräldrar, samt om – och i så fall när – det är lämpligt att barn bor växelvis hos båda föräldrarna. Det mesta av forskningen är inte relevant för svenska förhållanden eller bygger på ett speciellt urval av barn och föräldrar. När det gäller anknytningen mellan barn och föräldrar finns det inte särskilt mycket forskning som är tillämplig på frågan om växelvis bo- ende. Det mesta pekar dock på att mycket små barn (under första lev- nadsåret) i regel mår bäst av att ha en någorlunda kontinuerlig kontakt, utan längre avbrott, med åtminstone en vårdande vuxen. Det finns också goda skäl att tro att anknytningen till den andra föräldern inte behöver ta skada av att hans eller hennes samvarotid med barnet inte är lika stor från början, utan ökar successivt. När det gäller små barn är det också rimligt att anta att korta och täta byten är bättre än att barnet växlar mellan föräldrarna . Förhoppningsvis ökar möjligheten att föräldrarna kan komma fram till en god lösning för barnet om de kan känna sig trygga med att chansen till en djup och nära relation med barnet inte är beroende av att de delar allting lika från första början. Växelvis boende kan fungera bra för vissa barn och föräldrar men inte för andra. Det kan fungera bra men inte under en annan. Utgångspunkten måste alltid vara barnets behov och inte de vuxnas. Mot växelvis boende talar stora konflikter mellan föräldrarna. Deras förmåga till gott samarbete kan ses som en viktig förutsättning, liksom att det finns utrymme för flexibilitet utifrån barnets behov. Vidare är det en förutsättning att föräldrarna bor tillräckligt nära var- andra så att barnet kan behålla sina kamrater och sin sociala närmiljö i övrigt. Förskola och skola är viktiga inslag i barns liv. Barn kan inte gå i två skolor och inte heller i två förskolor. Barn har svårare än vuxna att upprätthålla många relationer . Att närvara i olika grupper gör att man inte är riktigt med i det som händer på någotdera stället. Med stigande ålder blir barnet mer och mer beroende av att ha nära till kamrater och fritidsaktiviteter. Ytterligare förutsättningar för växelvis boende är att föräldrarna själva kommit fram till denna lösning – inte att den valts efter andras ingri- pande eller påtryckningar – samt att de ekonomiska frågorna som följer med denna boendeform inte skapar konflikter. De föräldrar som har goda erfarenheter av växelvis boende och anser att det fungerar bra för barnen karaktäriseras av att de ansträngt sig för att ha barnets bästa i fokus och att sätta sina egna behov och konflikter åt sidan. De ser sig alltid som föräldrar, oavsett om barnet är närvarande eller inte, ser att den andra föräldern är viktig för barnet och uppmuntrar kontakten dem emellan. Det finns utrymme för flexibilitet – föräldrarna kan hjälpas åt att hitta lösningar utifrån barnets behov och behöver inte strikt hålla sig till principen om att barnen skall vara hos dem . trädde nya regler i kraft som gjorde det möjligt för föräld- rar att få maximalt ett halvt underhållsstöd var om barnet bor växel- vis hos dem båda (8 § lagen [1996:1030] om underhållsstöd). I sam- band med att utvärderade reformen genom- fördes en intervjuundersökning med 31 föräldrar som valt växelvis boende och 29 föräldrar som inte valt denna boendeform. Endast i ett fall var det växelvisa boendet ett resultat av ett domstolsutslag. Följande framkom vid intervjuerna (Rapporten vid växelvis boende, RFV analyserar 2003:1). Under vilka omständigheter fungerar växelvis boende bra och när funge- rar det mindre bra? De intervjuade personerna som har barnen boende växelvis är i allmänhet nöjda med lösningen och tycker att det fungerar bra för såväl föräldrar som barn. Det går dock, enligt rapporten, att ur- skilja ett antal faktorer som är väsentliga för att det växelvisa boendet ska upplevas som lyckat. Det mest kritiska är att föräldrarna kan sam- arbeta och att relationen dem emellan inte är alltför infekterad. Intervju- personerna uppger att det är viktigt att kunna samarbeta vad gäller skola, förskola, dyrare inköp av kläder och utrustning samt veckopeng. De föräldrar som upplever att växelvis boende är problematiskt för dem själva och för barnet har i allmänhet svårare att samarbeta. Föräldrarna uppger också att skillnader i synen på uppfostran skapar problem, det upplevs som mycket påfrestande att uppfostra barnen om den andra föräldern har andra principer. Flera intervjuade föräldrar upplever det också som svårt att dela rättvist på utgifterna för barnet. Att avgöra vad barnet behöver och vem som ska göra inköp av kläder och utrust- ning, när inköpen ska göras och vad det får kosta, kan skapa konflikt- situationer mellan föräldrarna. Det finns också exempel där föräldrarna är nöjda, men där barnen inte upplevs vara tillfreds med växelvis bo- ende. I dessa fall handlar det om att barnen inte trivs med den andra föräldern eller den andra förälderns nya partner, eller att barnet blir oroligt av att regelbundet byta bostad. I vissa fall har man avbrutit växelvis boende och övergått till att barnet bor enbart hos en av föräldrarna. Orsakerna till detta kan vara att en av föräldrarna flyttat eller bildat ny familj. I andra fall handlar det om äldre barn som upplever flyttandet som jobbigt och opraktiskt och därmed föredrar att bo hos en av föräldrarna. Även för små barn har växelvis boende avbrutits då föräldrarna ansett att barnet inte mått bra av att växla bostad. I något fall beskrivs huvudorsaken vara att barnet var mammigt och inte trivdes hos pappan. I tidskriften nr 3/1996 publicerades en forsk- ningssammanställning som gjorts av , professor i sociologi. I arbetet granskades undersökningar som jämfört effekter- na, vad gäller anpassning och utveckling, av skilda vårdnads- och boendeformer för barn till separerade föräldrar. Till största delen bestod materialet av nordamerikanska undersökningar. I flera undersökningar hade man funnit bl.a. att barn med växelvis boende visade gynnsammare utveckling, högre tillfredsställelse, bättre anpassning, bättre jag-styrka och självkänsla samt att de hade färre konflikter med sina föräldrar än barn där ena föräldern hade ensam vårdnad. De barn som bodde växelvis hade också bättre tillgång till båda föräldrarna och var mer nöjda med kontakten med båda för- äldrarna. I det avslutande avsnittet Policyrekommendationer och prak- tiska råd anges bl.a. att kontraindikationer mot växelvis boende kan vara en hög konfliktnivå och olika former av olämplighet hos den ena av föräldrarna. Föräldrarna måste kunna kommunicera öppet om det man anser vara bäst för barnet. Vidare att det för mindre barn kan vara bäst att börja med tätare växlingar mellan föräldrarna för att senare övergå till vecka/vecka eller längre tidsintervall. Det pekas också på att föräldrarna bör bo nära varandra. 4.1Barnets rätt till umgänge med en förälder Barnet har rätt till umgänge med den förälder som det inte bor till- sammans med. Barnets föräldrar har ett gemensamt ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som barnet inte bor till- sammans med så långt möjligt tillgodoses. Särskilt förordnade vård- nadshavare har ett motsvarande ansvar (6 kap. 15 § första och andra stycket FB). Om barnet står under vårdnad av båda föräldrarna och skall um- gås med en förälder som det inte bor tillsammans med, skall den andra föräldern lämna sådana upplysningar om barnet som kan främja umgänget, om inte särskilda skäl talar mot det (6 kap. 15 § fjärde stycket FB). Domstolen skall besluta om umgänge efter vad som är bäst för barnet. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall det – lik- som beträffande frågor rörande vårdnad och boende – fästas särskilt avseende vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Risken för att barnet utsätts för övergrepp, olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa skall beaktas. Hänsyn skall också tas till barnets egna vilja med beaktande av barnets ålder och mognad (6 kap. 2 a § andra stycket, 2 b § och 15 a § första stycket FB). Domstolen kan besluta om villkor för umgänget om det behövs för att det skall fungera väl. Sådana villkor kan t.ex. vara att en kon- taktperson skall närvara vid umgänget eller vid hämtning och läm- ning av barnet eller att umgänget endast får ske på en viss plats. Talan om umgänge får föras av en förälder som vill umgås med sitt barn. Enligt rättsfallet RH 2000:99 har även boföräldern rätt att föra talan om begränsning av ett tidigare beslutat umgänge. För- äldrarna kan vidare avtala om umgänget. Avtalet gäller om det är skriftligt och det har godkänts av socialnämnden. skall godkänna ett sådant avtal om det som har överenskommits är till barnets bästa (6 kap. 15 a § FB). Om barnet bor tillsammans med endast en förälder, skall den föräldern ta del i kostnaderna för de resor som föranleds av barnets behov av umgänge med den andra föräldern (6 kap. 15 b § FB). Umgänget är till för barnet. Det är barnets intresse och behov av umgänge som skall tillgodoses. En förälder har således inte någon absolut rätt till umgänge med sitt barn och barnet har i princip ingen plikt att umgås med en förälder. I praktiken kan dock ett barn inte motsätta sig umgänge om sådant bedöms vara till barnets bästa. En dom om umgänge kan verkställas mot ett yngre barns vilja och, i vissa fall, även mot ett äldre barns vilja. Ett beslut om umgänge skall grunda sig på vad som är bäst för barnet. Prövningen skall göras med beaktande av samtliga omstän- digheter i det enskilda fallet. Hänsyn måste tas till bl.a. barnets ålder och mognad, barnets anknytning till umgängesföräldern och för- äldrarnas förhållande till varandra. Om umgänget blir en konflikt- skapande faktor mellan föräldrarna finns det stor risk för att barnet tar skada. Domstolen får i sådana fall göra en avvägning mellan å ena sida barnets behov och intresse av att få umgås med föräldern och å andra sidan barnets behov av trygga uppväxtförhållanden (prop. 1981/82:168 s. 75, bet. 1982/83:17, rskr. Barnets egen önskan skall också tillmätas betydelse i förhållande till dess ålder och mognad. Det är föräldrarnas gemensamma ansvar att barnets behov av um- gänge med den förälder det inte bor tillsammans med tillgodoses, oberoende av om de har gemensam vårdnad eller inte. Den förälder som barnet bor tillsammans med har ett ansvar för att underlätta för barnet och uppmuntra barnet att umgås med den andra föräldern. Även den förälder som barnet inte bor tillsammans med har ett an- svar för att barnets behov av umgänge med honom eller henne blir tillgodosett. 4.1.3Risken för att barnet far illa skall beaktas Utgångspunkten för reglerna om umgänge är att det är viktigt att barnet har kontakt med båda föräldrarna även om dessa inte bor till- sammans. Men även om det är viktigt för ett barn att ha nära och goda relationer till båda föräldrarna fastän dessa bor isär, är det givet- vis också viktigt för barnet att inte fara illa när barnet umgås med en förälder som det inte bor tillsammans med. Intresset av att för- hindra det senare får inte offras för att tillgodose det förra. Bedöm- ningen skall, enligt förarbetena, inte utgå från att en förälder i prin- cip har rätt till umgänge med mindre att det kan slås fast att för- äldern är olämplig därtill.