sou · GTB3112 · 2006-01-01 00:00:00 — I denna studiecirkel är latinamerikansk litteratur i fokus och målet är delvis att hålla sig à jour med den lit- terära utvecklingen i , men också att introducera andra generationen latinamerikanska unga män och kvinnor till den latin- amerikanska litteraturen och kulturens rikedom samt delvis som ett instrument för att förbättra språkförmågan hos andra generatio- nens latinamerikanska ungdomar. Dock medgav ett antal ledande föreningsmedlemmar att studiecirkeln i litteratur attraherade väl- digt få unga män och kvinnor. Men trots denna begränsning påpe- kade de att de latinamerikanska barnen i området avsevärt har för- bättrat sin språkförmåga i spanska och att denna förbättring först Folkbildning i "integrationens" tjänst och främst kan tillskrivas den lokala radion. (4) Föreningen har också ett begränsat internationellt solidaritetsarbete. Till exempel stödjer föreningen en skola i det palestinska flyktinglägret i i och en skola i . Dessutom är de involverade i flera välgörenhets- och utvecklingsarbeten i olika latinamerikanska länder. Men fritidsaktiviteterna för barn och unga män och kvinnor i bostadsområdet börjar bli en av föreningens huvudaktiviteter. Dessa aktiviteter har, enligt föreningens medlemmar, ökat med tiden och de poängterade att invandrarföreningarnas roll i detta område endast kommer att öka om de nuvarande trenderna håller i sig. Kommunen har minskat sin tilldelning av bud- geten till fritidsaktiviteter, trots ett ökande behov av sådana aktivi- teter i området. Istället för att öka mängden av fritidsaktiviteter, väljer kommunen att behålla ett i det närmaste symboliskt utbud av aktiviteter i området. Med andra ord, i strävan att balansera sin budget, prioriterar kommunerna inte ungdomsaktiviteter. Detta, betonar de, har negativt påverkat barnen och de unga medlem- marna i gruppen, vilket är tydligt i uttalandet nedan: Vi är i allt högre grad tvungna att organisera fritidsaktiviteter för våra barn och ungdomar. Vi organiserar bland annat läxhjälp, idrotts- och andra kulturella aktiviteter, som musik och dans, för att tillhandahålla meningsfull social aktivitet för våra barn. Men våra insatser varken erkänns eller belönas. Vi rör oss med begränsade resurser. känns det som att vi behöver böna och be för att organisera dessa aktiviteter. Det är intressant att notera att en av informanterna påpekade att fritidsaktiviteter, vilka sorts av aktiviteter barn är involverade i och hur många aktiviteter de är delaktiga i, är en indikation på klass. En hobbys kostnad eller fritidsaktiviteter är, enligt honom, utom räckhåll för majoriteten av de boende i området, och detta är, enligt medlemmarna, en icke-fråga – den hanteras varken av politi- ker på den lokala eller nationella nivån. Det är inte heller en fråga som hanteras av . I deras praxis tar de inte fritidsakti- viteter med i beräkningen som en legitim kostnad eller i beräk- ningen av standardnormen av stöd till bidragsberoende medlemmar i gruppen. Det är tydligt i ovanstående beskrivning av den latin- amerikanska kulturföreningens aktiviteter att exkluderingen av utrikes födda uppfattas som ett fattigdoms- eller klassproblem. Utrikes föddas exkludering konstruerades som ett strukturellt Folkbildning i "integrationens" tjänst problem, varigenom utrikes födda konstrueras som den nya stig- matiserade arbetarklassen i . Invandrarföreningars arbete: Kamp och gränssättning Invandrarföreningars aktiviteter kan studeras och beskrivas på ett flertal olika sätt. Då syftet med denna studie är att analysera den intersubjektiva kunskap som föreningarnas arbete är grundat på, blir det meningsfullt att fokusera på hur föreningarna uppfattar sitt eget arbete. Jag skulle vilja framhålla att hur dessa föreningar kon- struerar sitt arbete beror på interna spänningar och extern påver- kan, som är förankrat i en önskan om att behålla en känsla av kon- tinuitet (intern påtryckning) och på samma gång förhandla eller motstå extern påverkan för att åstadkomma beteendeförändringar. Folkbildningsinstitutionen konstruerar, som tidigare noterades, kulturell skillnad som den huvudsakliga orsaken till underord- ning av utrikes födda. Dessutom sammanvävs kulturell skillnad med förmågan att utföra en specifik uppgift – att delta i den demo- kratiska processen. Denna kunskap om den används i sin tur för att legitimera exkludering från olika sociala arenor och institutioner. Underordningen av invandrarföreningar påverkar i olika avseenden deras arbete. Jag vill betona att denna relation inte ska förstås som att föreningarna är passiva offer. Som jag ska visa nedan motstår de snarare sin underordning på många olika sätt och arbetar kreativt runt denna relation. Instabilitet hos invandrarföre- ningar, som studieförbunden uppfattar som tecken på brist på organisatorisk kompetens och demokratisk tradition, kan i sig vara en form av motstånd. I denna studie kan man identifiera tre huvudsakliga strategier eller förhållningssätt i invandrarföreningar- nas arbete: (a) defensivreaktiv (b) offensivproaktiv och, slutligen, (c) en kombination av dessa bägge kategorier, med en tyngdpunkt på den sistnämnda. Den interreligiösa studiecirkelns arbete är ett bra exempel på en defensivreaktiv strategi. Ambitionen var, som beskrevs ovan, inte specifikt att mobilisera gruppen, utan att bemöta den negativa stämningen i området mot det islamiska samfundet. Folkbildning i "integrationens" tjänst en reaktion på externa omständigheter. Några boende i området var oroade av den negativa allmänna uppfattningen om islam och bestämde sig för att snabbstarta en intern dialog mellan de olika religionerna. För att få igång denna process sammanförde den interreligiösa studiecirkeln medlemmar i de bägge samfunden för att påbörja en dialog och överbrygga klyftan mellan grupperna. Denna dialog begränsades dock till studiecirkelns medlemmar. Även om den interreligiösa studiecirkeln framhöll att dess syfte inte var att försvara , utan att lära sig om islam, betonade prästen dock att han uppmuntrade sina församlingsbor att ge honom frågor, som han i sin tur kommunicerade till muslimska medlemmar i studiecirkeln. Således ger studiecirkeln det islamiska samfundets aktiva medlemmar, möjligheten att indirekt ha en dia- log med de icke-muslimska boende i området. Föreningen lierade sig med studieförbundet , ett kristet studieförbund religiösa samfundet i , för att på ett mer trovärdigt sätt kunna fram- hålla sin sak och sina intressen. Det är uppenbart att de muslimska cirkelmedlemmarna intog en defensiv hållning och slöt leden. Ett tecken på denna defensiva hållning var medlemmarnas motvillighet att uttrycka sina individuella åsikter i frågor som togs upp i cirkeln. Istället tenderade de att hänskjuta dem till de islamiskt skriftlärda. Denna reaktiva tendens att sluta leden är främst en konsekvens av stigmatisering och upplevt hot. Det är i sammanhanget viktigt att framhålla att den muslimska gruppen i och i Västvärlden utsätts för diskriminering och rasism. Enligt Ratcliffe (2004) har diskrimineringen och marginali- seringen av andra generationens invandrare i och i desillusionerat unga män och kvinnor och gjort dem mottagliga för radikal politisk islam. Stigmatiseringen av islam och klimatet efter 9/11, i synnerhet kriget mot terrorismen, har ytterligare förvärrat situationen eller positionen för muslimska grupper i . Det är dock viktigt att framhålla, menar , att denna situation har tvingat majoritetssamhället, sär- skilt i och , att engagera sig och stärka liberala religiösa moskéer, föreningar och imamer. har det muslimska samfundet, som följd av händelserna 9/11, påbörjat en intern dialog om vad det innebär eller kan innebära att vara i dagens . Utgångspunkten för dessa dialoger är att uppnå enighet kring hur ett västerländskt muslimskt subjekt skulle kunna se ut. Närva- ron av denna fråga är särskilt tydlig i den interreligiösa studiecir- Folkbildning i "integrationens" tjänst keln, där representanterna för den muslimska gruppen är motvilliga till att uttrycka sina åsikter i frågor utan att ha konsulterat islamiskt skriftlärda inom området, delvis för att undvika konflikt och ankla- gelse inom gruppen om en felaktig representation av islam. Efter- som gruppen i sig är heterogen, finns det olika och konkurrerande perspektiv på vad det betyder att vara ett praktiserande muslimskt subjekt i Västvärlden , men det beror troligtvis också på hur kunniga deltagarna är i de olika områdena av islamisk teologi, juri- dik etc. En offensivt proaktiv strategi är tydligt i den mångetniska före- ningen Dallos arbete. Det är särskilt märkbart i deras sätt att beskriva sitt arbete, vilket till exempel framkommer i hur de hante- rar frågan om utrikes föddas marginalisering, och vad som bör göras för att rätta till detta problem. Som jag påpekade ovan, för- står man denna exkludering i första hand som ett strukturellt pro- blem, vilket förvärrats av diskriminering och rasism. I min gransk- ning av de traditionella folkbildningsinstitutionernas verksamhets- planer nämns överhuvudtaget inte frågor om rasism och strukturell diskriminering. Däremot betonas i dessa dokument att folkbild- ningen bör bekämpa alla former av fördomar och rasism. Men den rasism som här avses är högerextrema gruppers rasistiska ideolo- gier. Detta som strukturell diskriminering allt mer lyfts fram som en betydande faktor i underordningen av utrikes födda, i synnerhet av icke-européer. I beskrivningen av Dallos arbete kunde vi se hur deltagarna påpekade behovet av att fokusera på de institutionella praktikerna ur ett antirastiskt perspektiv. Dallo, till skillnad från övriga invand- rarföreningar som undersökts här, organiserar inga kulturella akti- viteter. Trots den kulturella inriktningen på många invandrarföre- ningars aktiviteter, är det viktigt att framhålla att samtliga med- lemmar jag intervjuade ser rasism och diskriminerande praktiker som en viktig orsak till den sociala exkluderingen som drabbar många utrikes födda. De anser, att den förståelse som ser etniska minoriteters exklu- dering som en konsekvens av deras kultur inte är något annat än en rökridå eller ett svepskäl för att slippa ta tag i grundorsakerna till marginaliseringen av utrikes födda. Dallo anser, till skillnad från Folkbildning i "integrationens" tjänst många andra invandrarföreningar, att deras roll är att förändra den dominerande uppfattningen om utrikes föddas sociala exkludering. Men denna uppgift är, som de understryker, en kamp i motvind, som ständigt möter motstånd. Vi har faktiskt massor med lösa kontakter, men den föreningsparaply- organisation som vi samarbetar tätast med är Safier [...] Det är en paraplyorganisation för föreningar i området och jag har träffat några medlemmar och jag vet inte hur många de är [] Jag vet faktiskt inte, ordföranden har vi bra kontakt med och vissa medlemmar. Sedan har vi samarbetet med vissa representanter för en annan paraplyorganisa- tion som heter Respekt, men på något vis så är de skolastiska och så vidare, så vi är inte på samma våglängd. [] Jag ser att de inte är riktigt ärliga. Det går inte. De spräcker oss . De hungriga hundarna slänger över köttbenet och de slåss om det köttbenet. Varje gång det tas initiativ så köps de upp eller så uppstår det konflikter eller sådant. Jag ser att det alltså inte går. Det ligger i sakens natur att psykologiska minoriteter är överkänsliga. Det behövs inte mycket för att hetsa upp de mot varandra. Och just med tanke på att jag har sett att man initierar framväxten av vissa invandrarrörelser för att motverka riktiga gräsrotsrörelser. Systemet ligger ett steg före oss. Ovanstående uttalande identifierar även dynamiken inom olika invandrarföreningar och kampen om hur utrikes födda represente- ras, inte bara av externa krafter, utan också av interna aktörer. Det framstår klart i uttalandena ovan att det finns interna strider, inom såväl som mellan, olika invandrarföreningar, över hur föreningens medlemmar ska representera sig själva – med andra ord en kamp om inramningen av de frågor och problem som gruppen möter i det svenska samhället. Det är här nödvändigt att betona att det finns en rad invandrarföreningar som inte delar Dallos syn och i informellt samtal identifierar ordföranden ett antal invandrarföre- ningar som Uncle , som enligt honom är eftergivna i underordningen och upprätthåller status quo i relationen mellan utrikes födda och majoritetssamhället. Dessa föreningar används, enligt honom, för att få utrikes födda att acceptera sin position som underordnade. Bidrag är ett av de sätt som externa aktörer, som kommunen, kontrollerar invandrar- föreningars arbete, eftersom de i hög grad är beroende av bidrag från kommun och organisera sina verksam- heter. Dallo ser därmed sin funktion som att vara röst och för- kämpe för de utrikes föddas som upplever sig diskriminerade av privata eller offentliga institutioner. Eller som en av medlemmarna formulerar föreningens funktion: Det är vår uppgift, vi som kan Folkbildning i "integrationens" tjänst systemet, vet hur det fungerar, att tala för de svaga. Ur förening- ens perspektiv är problemet inte den utrikes födde och dennes kultur, utan den rasism och den strukturella diskriminering som marginaliserar icke-européer. Den latinamerikanska kulturföreningens arbete kan uppfattas som offensivreaktiv. Den är reaktiv på externa krafter och offensiv för att den mobiliserar sina resurser som en följd av interna behov och påtryckning. Denna dubbla funktion kommer till uttryck i hur medlemmarna arbetar, i synnerhet i vilka typer av aktiviteter de organiserar och hur de legitimerar sitt arbete i relation till sina före- ställningar om sin målgrupp och dess behov. Det interna offensiva arbete föreningen är engagerad i, består i preventiva aktiviteter eller samhällsarbete som riktar sig till unga män och kvinnor med målet att engagera dem i meningsfulla aktiviteter. De höga bortfallstalen bland barn med invandrarbakgrund och de begränsade fritidsakti- viteterna för unga i området leder, hävdar de, till antisocialt bete- ende och förstärker ytterligare den stigmatiserade bilden av bostadsområdet och dess invånare. Fritidsaktiviteten, understryker de, har blivit en klassfråga. Därmed, betonar de, är behovet av dessa aktiviteter en följd av att kommunen abdikerar från sitt ansvar – att tillhandahålla kvalitetsutbildning och meningsfulla fritidsaktiviteter för barn, också i marginaliserade områden. Ur medlemmarnas per- spektiv var organiseringen av fritidsaktiviteter följaktligen mer eller mindre påtvingad. En andra aspekt av föreningens offensiva arbete är den partikula- ristiska inriktning som präglar en del av dess aktiviteter. Det vill säga bevarandet av den latinamerikanska kulturen, historien och språket, som i sig är problematiskt på grund av kollektivets hetero- genitet. Arbetet kompliceras ytterligare av ambitionen att främja socialistiska ideal, vilket per definition överskrider kulturell och etnisk partikularitet. Den latinamerikanska föreningen försöker i allt sitt arbete integrera ett socialistiskt politiskt perspektiv. Man kan säga att föreningens ambition är att vara ett forum för repro- duktion av en socialistisk ideologi, i synnerhet andra generationens latinamerikanska ungdomar. För att åstadkomma detta har de behövt liera sig med etablerade sociala rörelser och därmed för- ändra systemet inifrån. I beskrivningen av föreningens arbete Folkbildning i "integrationens" tjänst framträder ett dilemma som många andra invandrarföreningar möter i sitt arbete: att bevara sin föreställda gemenskap, språkliga eller religiösa identitet, eller att mobilisera och arbeta för en panet- nisk solidaritet som överskrider etniska partikulariteter. Med andra ord, ska föreningen arbeta för en universalistisk eller en partikula- ristisk orientering i sitt arbete för att inkluderas av utrikes födda? Dilemmat är påtagligt i den latinamerikanska föreningens arbete. De försöker göra allt detta. Men, som en av föreningsmedlem- marna påpekar, med begränsade resurser. I beskrivningen ovan är det uppenbart att folkbildningens integra- tionspraktik är baserad på folkbildningens verksamhet i stort. Folkbildningsinstitutionen legitimerar och rättfärdigar sin praktik genom att använda kodord som dialog, demokratisk utbildning, organisering, social jämlikhet och rättvisa. Men dessa kodord fun- gerar även som distinktioner, för att markera den egna praktikens särart i relation till andra institutionella praktiker. Folkbildningen använder fortfarande ett språk som är en produkt av upplysnings- filosofin och filosofins moderniseringsprojekt (1991). Men det är viktigt att betona att även om detta språk inte har för- ändrats i sig, så har dess innebörd förskjutits. Denna förskjutning är tydlig i synen på hur de Andra, invandrarna, ska organiseras. Denna organisering medför inte att utrikes födda mobilisera som ett kollektiv, för att utmana maktstrukturen och/eller kräva social rättvisa. Den går snarare ut på att fostra utrikes födda och inklu- dera de Andra i existerande demokratiska strukturer. Det är tydligt att folkbildningsinstitutionerna uppfattar exklude- ringen av utrikes födda som en produkt av deras olikhet; en olik- het som är en kulturell skillnad och avviker från . Det är denna skillnad från – i detta sammanhang identifierad som demokratiska värderingar, etos och kulturella dispositioner – som antas utgöra huvudorsaken till exkluderingen av utrikes födda i det svenska samhället. Som ett exempel på detta kan vi se, att exklude- ringen av invandrarföreningar från den beslutsfattande processen i studieförbunden legitimeras av påståendet att utrikes födda, i syn- nerhet icke-européer, kommer från odemokratiska och patriarkala kulturer. På liknande sätt reflekterar idén om kulturell dialog implicit att kulturell skillnad mellan utrikes födda och det Folkbildning i "integrationens" tjänst svenska majoritetssamhället i sig är ett problem. Ambitionen är att överbrygga denna kulturella klyfta, vilket betyder att få den utri- kes födde att inse begränsningarna i sin kultur, och med hjälp av upplysning få denne att själv vilja förändra sina attityder, beteen- den och anpassa sig. Denna kunskap om den Andres kultur skulle i bästa fall, enligt förhoppningen, reducera fördomarna hos den dominerande etniska gruppen och, således, förbättra utrikes föddas möjligheter i det svenska samhället. Idén om en dialog, såsom den kommer till uttryck i detta sammanhang, är välmenande men laddad med faror. Den tenderar att essentialisera kulturskill- nader och skapa endimensionella bilder av olika etniska grupper. Inbyggt i kulturbristparadigmet är dessutom ett antagande om att rasism, diskriminering och social marginalisering av den kultu- relle är en konsekvens av okunnighet, som antas försvinna genom mer dialog och fördjupad kunskap om olika kulturer. Detta antagande ger dessutom intrycket att studieförbunden svarar mot utrikes föddas behov. Men man kan också tolka detta som en övning i social kontroll, som lockar de utrikes födda grup- perna att ställa sig i linje, acceptera och därmed vara delaktiga i sin egen underordning. Folkbildningens integrationspraktik kan förstås som en form av styrning, vars logik är att forma, mobilisera och arbeta genom indi- viders önskningar och strävan, behov och livsstilar – för vissa ändamål och i en viss riktning. Den bygger på sortering, klassifice- ring och utestängande gränssättning. Den styrning som folkbild- ningens integrationsarbete innebär påtvingar homogenitet. Men den individualiserar , genom att göra det möjligt att mäta klyftor, fastställa nivåer, fixera specialiteter och göra skillnader användbara genom att passa ihop dem med varandra. Därmed går folkbildningspraktikens normalisering av den ut på att frigöra de utrikes födda från vad som uppfattas som primitiva, bakåtsträvande kulturer och därpå inkludera dem i existerande, demokratiska strukturer. Denna strävan kan således ses som en fortsättning av folkbild- ningens projekt att civilisera underordnade grupper och moder- nisera samhället. Kulturbristparadigmet har en lång historia i västerländskt tänkande. Föreställningen om utrikes föddas olik- het, i synnerhet icke-européer, har förändrats med tiden och starkt utmanats ur bland annat en postkolonial teoretisk ansats (se bland annat det arbete som , , och bedrivit inom detta område). Folkbildning i "integrationens" tjänst andra och (1991) riktat en liknande kritik mot detta paradigm. Men trots denna uppsjö av kritiska studier är det fortfarande kulturbristparadigmet som lig- ger till grund för en stor del av folkbildningens integrationsarbete – liksom i liknade åtgärder som andra institutioner bedriver. Invandrarföreningarna använder detta paradigm på ett strategiskt eller pragmatiskt sätt, dels för att motverka interna spänningar inom invandrargrupper, vilket är tydligt i de olika aktiviteter som jag har studerat. Det används också för att komma runt institutio- nella begränsningar, eller de finansieringsproblem som många före- ningar upplever till följd av kommunala nedskärningar. Men denna kulturella fokusering är inte helt problemfri. Föreningar som grun- dar sin existens på en kulturell/etnisk identitet, öppnar sig själv för intern och extern kritik. Den kan tas över av gruppernas olika fraktioner med olika dagordningar. Vilket programmet än må vara, vill jag poängtera, att det är beroende av och ett uttryck för utrikes föddas underordnade position i samhället. En kulturalistisk orien- tering i vissa invandrarföreningars aktiviteter är, enligt min erfa- renhet, delvis en konsekvens av en romantisering av Hemlandet, som håller drömmen om att återvända hem vid liv, och del- vis en konsekvens av den organisatoriska struktur inom vilken invandrarföreningar arbetar. Men det är viktigt att framhålla att beroende på de aktiva medlemmarna och deras handlande kan studiecirklarna fun- gera som ett forum för diskussion och kollektivt handlande, för att ta itu med frågor och problem som gruppen konfronterar. Detta framgår också i min översiktliga beskrivning av de olika förening- arnas arbete. Dessutom är inte – och bör inte – medlemmarna i invandrarföreningar uppfattas som altruistiska. De har sina egna agendor och ambitioner. De fungerar ofta som talespersoner för utrikes födda. Således kan de ha ett eget intresse av att behålla sin position som kulturella tolkar mellan institutionerna och grup- pen. Det kan ligga i deras intresse att bevara kulturbristparadig- met, och de är inte sällan både väl medvetna om och väl anpassade till de sociala och politiska program som artikuleras av olika insti- tutioner, och som ständigt konfronterar dessa grupper. Dessa frå- gor är ett problem, men också en möjlighet, påpekar medlemmarna. De förser föreningarna med finansiella medel för att mobilisera sina medlemmar. Problemet är dock att villkoret för detta finansiella stöd oftast är förenat med en agenda som varken de eller deras medlemmar uppfattar som viktig för just dem. Folkbildning i "integrationens" tjänst Alla de aktiva föreningsmedlemmar som intervjuats var överens om att rasism och strukturell diskriminering är det avgörande pro- blem för deras medlemmar, och de konfronteras med dessa förete- elser på praktiskt taget varje social arena. Rasismen och diskrimine- ringen kommer till uttryck i det höga arbetslöshetstalet, i bostads- segregationen och i höga bortfallet bland ungdomar i segregerade skolor, anser de. Invandrarföreningars pragmatism och flexibilitet ses som ett problem av de etablerade institutionerna. Men detta kan vara ett uttryck för det statligt toppstyrda emancipationspro- jekt, som realiseras bland annat genom studieförbunden – och som i många fall uppfattas som tämligen irrelevant av utrikes födda själva. Och den yttersta formen av motstånd är icke-deltagande, vilket kan komma till uttryck i ombildning av föreningen med nytt ledarskap, namn och agenda. Man kan utan tvekan kritisera många av de aktiviteter som dessa föreningar organiserar.