sou · GTB334d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Likabehandlingsprin- cipen i artikel 4 i den nordiska konventionen innebär att en med- borgare i ett annat nordiskt land som lagligen vistas tillfälligt eller är lagligen bosatt i landet skall likställas med landets egna medborgare. De föreslagna undantagen i 4 kap. 1 a § socialtjänst- lagen innebär därför att förutom svenska medborgare även nor- diska medborgare som kan vara unionsmedborgare genom den nordiska konventionen kommer att få en mer fördel- aktig behandling i biståndshänseende än unionsmedborgare. Detta genom att det för nordiska medborgare inte kommer att gälla någon frist för rätt till bistånd och vidare genom att det föreslagna undantaget för arbetssökande inte kan göras gällande mot nordiska medborgare. Det kan med visst fog ifrågasättas om en sådan särbehandling av nordiska medborgare är tillåten enligt EG-rätten. Enligt frirörlighetsdirektivet gäller en rätt för unionsmedborgare att uppehålla sig i en mottagande medlemsstat upp utan andra villkor eller formaliteter än att de innehar ett giltigt identitetskort eller pass, med förbehåll för en mer gynnsam be- handling som tillämpas på arbetssökande enligt domstolens rätts- praxis. Därefter finns enligt artikel 8 i frirörlighetsdirektivet en möjlighet för den mottagande medlemsstaten att ålägga unions- medborgare att registrera sig hos behöriga myndigheter. Vid utfär- dande av bevis om registrering får medlemsstaterna ställa vissa krav som krav på sjukförsäkring och möjlighet att försörja sig. Fri- rörlighetsdirektiven skall vara genomfört i svensk rätt . Bestämmelsen enligt artikel 8 om att införa ett registreringsförfarande är en fakultativ bestämmelse. Begränsnings- och kvalificeringsregler i socialtjänstlagen del är det således ännu inte bestämt om ett sådant registrerings- förfarande kommer att införas eller inte. När det gäller medborgare i de nordiska länderna har de alltsedan år 1954 när en överenskommelse träffades mellan de nordiska länderna om en gemensam nordisk arbetsmarknad, haft rätt att på samma villkor som svenska medborgare ta anställning på den svenska arbetsmarknaden. De behöver inte ha uppehålls- eller arbetstillstånd i de övriga länderna där de söker arbete (jfr prop. 1968 nr 142, s. 12). I råder också passfrihet. Några krav eller villkor om försörjning för rätten att vistas i torde inte heller kunna ställas i förhållande till nordiska med- borgare.23 När det gäller passfriheten, uppehålls- och arbetstillstånd har de nordiska medborgarna således traditionellt sett varit gyn- nade i förhållande till andra EU-medborgare.24 Enligt vår bedömning är det alltjämt så att de regelsystem som styr rätten att uppehålla sig i inte överensstämmer när det gäller nordiska medborgare och EU-medborgare. Alltjämt är de nordiska medborgarna gynnade. I vissa avseenden kan det också vara så att EU-medborgarna har mer fördelaktiga regler. I första hand tar EG-rättens diskrimineringsförbud sikte på att förhindra att medborgare från andra EU-länder särbehandlas i för- hållandet till det egna landets medborgare men innebär också ett förbud mot att gynna somliga EU-länders medborgare i för- hållande till andra EU-länders medborgare. medgav att det nordiska samarbetet fortsatte som . I själva anslutningsakten för till Europeiska unionen intogs inte några förbehåll om träffade överenskommelser eller dylikt. I en gemensam förklaring (nr 28) om nordiskt sam- arbete vid anslutningen av och till EU uttalade avtalsparterna följande. De avtalsslutande parterna registrerar att och som medlemmar av Europeiska unionen avser att fortsätta sitt nordiska samarbete både inbördes och tillsammans med andra länder och territorier, i full överensstämmelse med gemenskapsrätten och andra bestämmelser i (). Rätten till socialt bistånd anses på grund av utvecklingen av gemen- skapsrätten numera falla under gemenskapsrättens kompetens. Fråga blir om följden av detta blir att den nordiska konventionen Den gemensamma nordiska arbetsmarknaden och EU, s. 39. 24Jfr , s. 42. Begränsnings- och kvalificeringsregler i socialtjänstlagen måste omförhandlas för att säkerställa att nordiska medborgare inte blir bättre ställda än andra EU-medborgare. Detta skulle sär- skilt kunna bli aktuellt när begränsande regler som endast drabbar medborgare från vissa länder i detta fall unionsmedborgare från icke nordiska länder införs. Det undantag som vi föreslår framgår uttryckligen av EG:s sekundärrätt. Vår utgångspunkt är att den fördelaktiga behand- lingen av nordiska medborgare har sin grund i att deras rätt att uppehålla sig i är mer gynnsam än unionsmedborgarens.25 Detta gäller även . En rimligare tolkning blir därför enligt vår bedömning att så länge den nationella lagstiftningen i denna del, dvs. den nordiska konventionen, inte innefattar att den fria rör- ligheten för EU-medborgare hindras så innebär de föreslagna reglerna inte något brott mot diskrimineringsförbudet.26 Vi vill tillägga att denna bedömning kan diskuteras och inte på något sätt är självklar. Det bör i sammanhanget uppmärksammas att den nordiska konventionen uppenbarligen inte ansetts utgöra något hinder mot att i införa regler av det slag som vi föreslår. 7.5.3Undantagsreglering för tredjelandsmedborgare? Med tredjelandsmedborgare i detta sammanhang avses personer som inte är unionsmedborgare enligt artikel 17.1 i fördraget och inte heller på annan grund i egenskap av familjemedlem till en unionsmedborgare omfattas av den föreslagna undantagsregle- ringen. Vi har inte föreslagit någon särskild undantagsreglering när det gäller tredjelandsmedborgare. Inte heller tredjelandsmedborgare som vistas här tillfälligt, med eller utan visum, bör komma ifråga för bistånd. Att särskilda undantag införs för unionsmedborgare sammanhänger med att unionsmedborgare tillerkänns en förhållan- devis långtgående rätt att uppehålla sig i enligt EG-rätten. Tredjelandsmedborgares rätt att uppehålla sig i är betydligt mer begränsad och styrs av svensk rätt under förutsättning av att 25Även om det i enskildheterna det kan förhålla sig tvärtom t.ex. när det gäller behandlingen av familjemedlemmar (jfr , s. 40). 26Jfr Mål 118/75 och och , s. 44. Begränsnings- och kvalificeringsregler i socialtjänstlagen tredjelandsmedborgaren inte är familjemedlem till en unionsmed- borgare som flyttar till Sverige.27 Till att börja med gäller krav på visering för att resa in och vistas i . Enligt 2 kap. 1 § utlänningslagen (1989:529) UtlL, får visering ges , om inte annat följer av föreskrifter som regeringen meddelar. För att visering skall medges krävs att utlänningen kan försörja sig här, inte kan antas komma att begå brott eller bryta mot utlänningslagens bestämmelser. Enligt 1 kap. 3 § andra stycket UtlL har regeringen bemyndigande att föreskriva undantag från viseringskrav. Dessa undantag framgår av 4 § UtlF. Tredjelandsmedborgare skall som huvudregel ha uppehålls- tillstånd för att få vistas än i . Flyktingar och skyddsbehövande är tillförsäkrade en rätt till uppehållstillstånd. För andra än flyktingar och skyddsbehövande regleras möjligheterna att få uppehållstillstånd i 2 kap. UtlL. Uppe- hållstillstånd får huvudsakligen ges på tre olika grunder, dels till anhöriga, dels av humanitära skäl, dels av arbetsmarknadsskäl. Huvudregeln är att en utlänning som vill ha uppehållstillstånd i skall ha utverkat ett sådant tillstånd före inresan till (2 kap. 5 § UtlL). För tredjelandsmedborgare gäller också att de skall ha arbetstillstånd för att kunna arbeta i , om de inte har permanent uppehållstillstånd (1 kap. 5 § andra stycket UtlL). Regeringen kan föreskriva undantag från denna regel. Mot bakgrund av vad som anförts om de begränsningar som gäller enligt svensk rätt för tredjelandsmedborgare att vistas i landet har vi inte funnit skäl att föreslå någon särskild undantags- reglering när det gäller tredjelandsmedborgare. 27 Jfr dock vad som sägs i direktiv /109 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare under avsnitt 3.7. Begränsnings- och kvalificeringsregler i socialtjänstlagen Vår bedömning: Trots att rätt till bistånd inte finns på grund av begränsningsregeln kan socialnämnden vara skyldig att bevilja sådana biståndsinsatser som krävs för att personer som är nöd- ställda inte far illa. Detta följer redan av att det enligt vårt förslag föreligger rätt till bistånd i en akut nödsituation. Det kan t.ex. handla om att tillgodose behov i avvaktan på att den hjälp- sökande kan återvända till sitt hemland. Vi har funnit att barns och andra gruppers behov härigenom är tillräckligt tillgodo- sedda. Vi har därför inte funnit anledning att föreslå några särskilda åtgärder med anledning av den föreslagna begräns- ningsregeln. 7.6.1Bistånd i akuta nödsituationer Den förslagna undantagsregleringen innefattar uttryckligen en rätt till bistånd om det är fråga om en akut nödsituation. Kommunens yttersta ansvar enligt 2 kap. 2 § socialtjänstlagen kommer således att kvarstå även i dessa fall. Begreppet bistånd i akuta nödsituationer har berörts och prövats av Regeringsrätten i ett antal avgöranden (jfr bl.a. RÅ 1995 ref. 70, RÅ 1996 ref. 13 och RÅ 1996 not. Till viss vägledning kan vidare ligga regeringens ställningstagande när det gäller det humanitära biståndet (Skr. 2004/05:52 Regeringens politik för humanitärt bistånd). Med humanitärt bistånd menar regeringen i skrivelsen insatser för att rädda liv, lindra nöd och upprätthålla mänsklig värdighet. Detta får enligt vår uppfattning anses utgöra en miniminivå på de insatser som är skyldig att utge enligt socialtjänstlagen även i de fall då någon rätt till bistånd enligt undantagsregeln inte föreligger. Huvudprincipen är att den enskilde alltid skall kunna ta ansvar för sitt eget och sin familjs liv. När utländska medborgare, som tillfälligt vistas i ett annat land, hamnar i akuta nödsituationer är det medborgarskapslandets ambassad eller konsulat som i första hand har ansvaret för sina medborgare.28 Den hjälpsökande skall först ha uttömt dessa möjligheter och även andra möjligheter som står den enskilde till buds. En insats som lämnas som akut bistånd 28 Motsvarande gäller enligt lagen (2003:491) om konsulärt ekonomiskt bistånd för svenskar som beger sig utomlands och är bosatta i . Begränsnings- och kvalificeringsregler i socialtjänstlagen måste vara begränsad i tiden och avse de mest grundläggande behoven. Exempel på detta kan vara en resa hem, matpengar för , sociala tjänster t.ex. hemtjänst i form av om- vårdnad någon eller i avvaktan på att personen klarar en hemresa. Det kan uppstå situationer där socialnämnden trots att rätt till bistånd enligt den föreslagna huvudregeln inte finns är skyldig att bevilja sådana biståndsinsatser som krävs för att säkerställa att barn eller andra personer som är nödställda inte far illa. Detta följer redan av att rätt till bistånd finns i en nödsituation. Det kan handla om att tillgodose behov i avvaktan på att den hjälp- sökande kan återvända till sitt hemland. Vi kommer att ytterligare uppmärksamma dessa frågor i avsnitt 7.6.3 och 7.6.4. Enligt bestämmelserna i 8 kap. 4 § socialtjänstlagen kan avgifter tas ut från den enskilde bl.a. i samband med hemtjänst. Av 8 kap. 4 § framgår att med avgiftsunderlag avses den inkomst som den enskilde kan antas komma att få fördelat med lika belopp . Avgiftsunderlaget skall be- räknas med utgångspunkt utifrån aktuella förvärvs- och kapital- inkomster som är skattepliktiga enligt inkomstskattelagstiftningen med tillägg av vissa typer av ersättningar som är undantagna från beskattning i (se prop. 2000/01:149, s. 46). Avgiftsbestämmelserna har inte utformats utifrån ett EU- perspektiv utan utifrån en tänkt förutsättning att avgiftsbetalaren har inkomst och betalar skatt i . Regeringen bör därför överväga att möjliggöra avgiftsbeläggning även när det gäller per- soner som inte är skattskyldiga i men kan komma ifråga för t.ex. hemtjänst under en begränsad övergångstid. Det finns även andra möjligheter enligt lagen att åstadkomma att enskilda får behövlig hjälp även om en rätt till bistånd inte finns enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen. En kommun får ge bistånd utöver vad som följer av 4 kap. 1 § om det finns skäl till det. Detta följer av bestämmelserna i 4 kap. 2 § socialtjänstlagen. Det är fråga om s.k. frivilligt bistånd (jfr prop. 2000/01:80, s. 165 och 267). Ett beslut om frivilligt bistånd enligt 4 kap. 2 § kan endast överklagas enligt reglerna om laglighetsprövning enligt kommunallagen (1991:900). Ett beslut om att bevilja bestånd enligt 4 kap. 2 § kan också förenas Begränsnings- och kvalificeringsregler i socialtjänstlagen med villkor om återbetalning enligt bestämmelserna i 9 kap. 2 § socialtjänstlagen. Enligt tolkning29 motsvarar 4 kap. 2 § närmast 5 § socialtjänstlagen (1980:620) i den lydelse som gällde . Av förarbetena till den lagen (1979/80:1, s. 527) framgår att socialnämnden med stöd av denna bestämmelse kunde ge den enskilde ekonomisk eller annan hjälp om förhållan- dena inte var sådana att den enskilde kunde kräva att få hjälp enligt bestämmelserna om rätt till bistånd. Vi gör samma tolkning som . Enligt vad som framkommit tillämpas bestämmel- sen mycket sällan och har inte varit föremål för prövning av Regeringsrätten. Vår bedömning är att denna bestämmelse endast undantagsvis kan bli aktuell att tillämpa mot bakgrund av den pröv- ning som kommer att göras enligt förslagets 4 kap. 1 a §. 7.6.3Finns behov av särskilda åtgärder för att motverka negativa konsekvenser för barn? är samhällets yttersta skyddsnät. Barn som far illa måste uppmärksammas så att de får adekvat stöd, hjälp och skydd på ett tidigt stadium. Det yttersta ansvaret särskiljer arbete från andra myndigheters ansvar. I socialtjänstlagen påpekas visserligen att detta ansvar inte innebär någon inskränkning i andra huvudmäns ansvar. Men det yttersta ansvaret kan ofta betyda att kommunen blir skyldig att ge insatser i avvaktan på att någon annan ansvarig tar vid. Enligt 5 kap. 1 § socialtjänstlagen har särskilda skyldigheter att verka för att barn och ungdom växer upp under goda och trygga förhållanden. Sålunda skall socialnämnden enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Av 1 kap. 2 § följer också att när åtgärder som rör barn vidtas skall det särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. Mot bakgrund härav finner vi att det enligt den nuvarande lagstiftningen finns en skyldighet för socialnämnden oavsett om rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § finns eller inte att agera för barnets bästa. Vi finner därför att barnens behov är tillräckligt till- godosedda genom den gällande lagstiftningen och finner inte att det finns något behov av att föreslå särskilda åtgärder med 29 , Ekonomiskt bistånd Stöd för rättstillämpning och handläggning, s. 37. Begränsnings- och kvalificeringsregler i socialtjänstlagen anledning av förslaget. Vi vill betona att vid hantering av ärenden enligt socialtjänstlagen där barn är berörda måste barnperspektivet alltid upprätthållas. Detta gäller särskilt vid bedömningen om det finns behov av akut bistånd med hänsyn till barnens bästa. 7.6.4Finns behov för att motverka negativa konsekvenser för andra grupper? I socialtjänstlagen finns bestämmelser där kommunens skyldig- heter tydliggjorts vad gäller dels uppsökande och upplysande verk- samhet på äldre- och handikappområdet, dels att planera sina insatser för personer med funktionshinder (5 kap. 4 8 §§). För att rätt till insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade skall finnas krävs att den hjälp- sökande är bosatt i en kommun i landet. Rätten till tillfälliga insatser får enligt praxis i huvudsak – för funktionshindrade per- soner som inte är bosatta i – tillgodoses genom kommu- nens yttersta ansvar enligt socialtjänstlagen. skall också aktivt sörja för att missbrukare får den hjälp och vård som han eller hon behöver för att komma ifrån sitt missbruk (5 kap. 9 §). bör vidare underlätta för dem som vårdar närstående som är långvarigt sjuka eller äldre eller som har funktionshinder (5 kap. 10 §). bör slutligen verka för att brottsoffer får stöd och hjälp och särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation (5 kap. 11 §). Enligt gällande lagstiftning finns således en skyldighet för social- nämnden att agera till förmån för nämnda gruppers bästa. Mot bakgrund av de förslag vi lagt är det särskilt viktigt för social- nämnderna att vid avslagsbeslut beakta att dessa gruppers intressen tillvaratas. Inte heller på dessa områden bedömer vi att det behövs några särregler. 8Kvalificeringsregler för rätten till insatser enligt LSS Enligt våra direktiv skall vi undersöka behovet och möjligheten av att införa en kvalificeringsregel som innebär att endast den som vistats i eller som ägnar sig åt viss aktivi- tet, t.ex. arbete eller studier, skall vara berättigad till insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och insatser till vissa funktionshindrade, LSS. I avsnitt 7 har vi föreslagit att det i socialtjänstlagen skall införas en kvalificeringsregel som innebär att personer och deras familje- medlemmar, som har rätt att uppehålla sig i till följd av gemenskapsrätten för att söka arbete inte har rätt till bistånd i andra fall än i en akut nödsituation. Vi föreslår också att samma regel skall gälla för personer och deras familjemedlemmar som till följd av gemenskapsrätten har rätt att uppehålla sig här utan andra villkor eller formaliteter än kravet på att inneha ett giltigt identitetskort eller pass under uppehållets . Den föreslagna kvalificeringsregeln – som innebär ett in- förande av artikel 24.2 i frirörlighetsdirektivet1 om rätten att undanta vissa EU-medborgare från rätten till bistånd – skall dock inte gälla för arbetstagare eller egenföretagare, personer som be- håller sådan ställning eller deras familjemedlemmar. Dessa grupper kan enligt bestämmelserna i direktivet inte bli föremål för några begränsnings- eller kvalificeringsregler av nu avsett slag. Vi kommer i det följande att analysera behovet och möjligheten av att införa en motsvarande kvalificeringsregel när det gäller rätten till insatser enligt LSS. Utöver den EG-rättsliga analys som redo- 1 Rådet antog och rådets direktiv /38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven /221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG. Kvalificeringsregler för rätten till insatser visats i avsnitt 3 och som i huvudsak är relevant även när det gäller den EG-rättsliga kvalificeringen av insatser enligt LSS är det nöd- vändigt att göra en bedömning av hur insatser enligt LSS skall kvalificeras enligt rådets förordning (EEG) 1408/71 av om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemen- skapen.2 8.2Omfattas insatser enligt LSS av förordning 1408/71? Vår bedömning: Rättsläget i fråga om insatser enligt LSS omfattas av förordning 1408/71 är enligt vår bedömning oklart. Om insatser enligt LSS skulle omfattas av förordning 1408/71 talar det mesta för att insatserna skulle bedömas som vård- förmåner. Det står helt klart att insatser enligt LSS ingår i begreppet sociala förmåner enligt artikel 7.2 i förordning 1612/68 (jfr vidare av- snitt 3.4.2). Frågan är om sådana insatser också kan klassificeras som sociala trygghetsförmåner och sålunda omfattas av förord- ning 1408/71. Från förordningens tillämpningsområde undantas uttryckligen social hjälp. Mycket talar för att social hjälp är ett synonymt begrepp med det EG-rättsliga begreppet socialt bistånd. 8.2.2Något om insatserna enligt LSS Rätt till insatser enligt LSS förutsätter att man ingår i den person- krets som anges i 1 § LSS. Personkretsen beskrivs i tre punkter. De första två punkterna avser personer med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd samt personer med betydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada i vuxen ålder som orsakats av yttre våld eller kroppslig sjukdom. 2 Förordningen kompletteras av rådets förordning (EEG) nr 574/72 av om tillämpningen av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda eller deras familjer flyttar inom gemenskapen. Förordningen finns i en kodifierad version genom rådets förordning (EG) nr 118/97 av . Kvalificeringsregler för rätten till insatser Den tredje punkten avser personer med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på nor- malt åldrande, om de är stora och förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service. De insatser för särskilt stöd och service som kan komma i fråga för den som tillhör personkretsen enligt 1 § anges i 9 § LSS, bl.a. biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans samt andra insatser, jämför vidare under avsnitt 5.2.3. Därutöver krävs att personen behöver sådan hjälp i sin livsföring och att behovet inte tillgodoses på annat sätt (7 § LSS). med LSS infördes lagen (1993:389) om assistansersätt- ning (). Genom den lagstiftningen betalar staten i vissa fall kostnaderna för mer omfattande insatser i form av personlig assistent. En rätt till en sådan statlig ersättning förutsätter bl.a. att den funktionshindrade har behov av personlig assistent för sin dagliga livsföring under i genomsnitt i veckan.3 Då fråga är om en statlig ersättning handläggs frågor om assistans- ersättning enligt inte av kommunerna utan av Försäkrings- kassan. Enligt 3 § har den som omfattas av 1 § LSS, dvs. den som ingår i personkretsen enligt LSS, rätt att för sin dagliga livsföring få assistansersättning om han eller hon har behov av personlig assis- tans för sina grundläggande behov under i genomsnitt i veckan.4 I 4 § föreskrivs vissa undantag som innebär att assistansersättning inte lämnas bl.a. för tid då den funktionshindrade vistas i eller deltar i daglig verksamhet enligt 9 § 10 LSS. 3Av 9 § 2. LSS framgår att det förutom biträde av personlig assistent som anställs av kom- munen även kan utgå ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans, till den del behovet inte täcks av beviljade timmar enligt . Den personliga assistenten får då anställas av den hjälpsökande. 4Begreppet personlig assistent i har samma betydelse som i 9 a § LSS. Kvalificeringsregler för rätten till insatser 8.2.3Vård- och kontantförmåner samt särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner enligt förord- ning 1408/715 Av bestämmelserna i artikel 4.1 i förordning 1408/71 framgår klart att förordningen gäller all lagstiftning i medlemsstaterna och de grenar av social trygghet som räknas upp i a h i denna artikel. De grenar av social trygghet som räknas upp i artikel 4.1 är följande. Förmåner vid sjukdom och moderskap (a), invaliditet (b), ålder- dom (c), förmåner till efterlevande (d), förmåner i anledning av olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar (e), dödsfallsersättningar (f), förmåner vid arbetslöshet (g) och familjeförmåner (h). Social och medicinsk hjälp omfattas däremot inte av förordningens tillämpningsområde enligt artikel 4.4. Enligt artikel 4.2a i nämnda förordning gäller också att särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner är undantagna från förordningens tillämpningsområde under de förutsättningar som anges i artikel 4.2a.