sou · GTB398 · 2006-01-01 00:00:00 — Reglering av området för djurens hälso- och sjukvård och närliggande områden alltför bristfälliga för att en mer systematisk bekämpning skall kunna genomföras. I enlighet med 4 § första stycket punkten 4 veterinärinstruk- tionen har meddelat föreskrifter om anmälnings- pliktiga sjukdomar20. Föreskrifterna innehåller en bilaga med alla de sjukdomar som omfattas av anmälningsplikt, såväl sådana som omfattas av epizootilagen och zoonoslagen som sjukdomar som inte omfattas av dessa lagar men som är anmälningspliktiga med stöd av provtagningslagen. 20 föreskrifter (SJVFS 2002:16) om anmälningspliktiga djursjuk- domar. 3Yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård För att få en bild av vilka, såväl myndigheter som enskilda aktörer, som kan påverkas av en behörighetsreglering inom djurens hälso- och sjukvård lämnas i detta kapitel en redogörelse för de myndig- heter och organisationer som är verksamma inom detta område eller inom andra områden med veterinärmedicinsk anknytning. I kapitlet ges en översiktlig bild av de myndigheter (avsnitt 3.1), de organisationer (avsnitt 3.2) och de yrkesgrupper som är verksamma i eller har anknytning till området för djurens hälso- och sjukvård (avsnitt 3.3). Slutligen redovisas vissa andra verksamheter med veterinärmedicinsk anknytning (avsnitt 3.4). 3.1Myndigheter m.m. med anknytning till djurens hälso- och sjukvård I har flera myndigheter ansvar för frågor som berör djurens hälso- och sjukvård. Internationellt är det betydligt vanligare att en myndighet har hand om hela livsmedelskedjan jord till bord och därmed sammanhängande frågor som exempelvis djurskydd och djurhälsa. Med den svenska modellen får myndigheterna överlappande ansvarsområden. är en central förvaltningsmyndighet med ansvar för jordbrukets och rennäringens områden. skall enligt förordningen (1998:415) med instruktion för bl.a. säkerställa ett gott djurhälsotillstånd hos husdjuren samt förebygga spridning av och bekämpa smittsamma djursjukdomar. är vidare huvudman för distrikts- veterinärorganisationen och central tillsynsmyndighet för veteri- Yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård närernas yrkesutövning utom för veterinärerna inom besiktnings- veterinärorganisationen som står under tillsyn. På ansvarar djuravdelningen för veterinära frågor. Inom ansvarsområdet för avdelningen finns bl.a. tillsynen över veterinärer, veterinära behörighetsfrågor, smittskyddsarbete, djursjukdata och veterinära läkemedelsfrågor. har ett övergripande och samordnande ansvar för tillsynen över den veterinära yrkesutövningen. Detta innebär bl.a. att , och då främst djuravdelningen, är ett stöd för länsstyrelserna som utövar den operativa tillsynen över veterinärerna. Djuravdelningen utfärdar i detta syfte riktlinjer och vägleder länsstyrelserna på annat sätt, genom t.ex. seminarier och yttranden. I tillsynsuppdraget ingår också att yttra sig över ärenden hos och som tillsynsmyndighet kan också anmäla veterinärer till Veterinära ansvars- nämnden eller till åtal om det finns anledning till detta. Smittskyddsarbetet på djuravdelningen syftar till att förebygga och bekämpa allvarliga smittsamma sjukdomar och zoonoser (sjukdomar som kan överföras från djur till människa, t.ex. salmonella). Arbetet bedrivs bl.a. genom att föreskriva om nationella kontroll- eller utrotningsprogram vilka sedan i vissa fall genomförs av näringens organisationer. En viktig uppgift är också att upprätthålla en god beredskap mot epizootiska sjukdomar, dvs. allvarliga djursjukdomar som normalt inte finns i landet. Djuravdelningen har också ansvar för djursjukdatabasen som bygger på de journaluppgifter som kliniskt verksamma veterinärer rapporterar till . Vid avdelningen utses också officiella veterinärer (veterinärer med särskilda uppgifter såsom t.ex. att skriva intyg för djur vid in- och utförsel över landets gränser) och offentliga veterinärer (veterinärer vars uppgifter innebär myndighetsutövning inom Jord- bruksvekets ansvarsområde såsom exempelvis karantänveterinär). har ca 1 050 anställda, varav ca 400 tillhör distriktsveterinärorganisationen. är den centrala myndigheten för djurskyddsfrågor avseende husdjur och andra djur i fångenskap och skall arbeta för att upprätta och utveckla ett gott Yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård organisation m.m. framgår av förordningen (2003:1125) med instruktion för Djur- skyddsmyndigheten. Myndigheten har ansvar för den centrala tillsynen över djurskyddslagstiftningen. Det regionala tillsynsan- svaret ligger hos länsstyrelserna och det operativa tillsynsansvaret hos kommunernas miljö- och hälsoskyddsnämnd. Djurskydds- frågorna hanteras främst av länsstyrelsernas länsveterinärer och kommunernas djurskyddsinspektörer. utfärdar föreskrifter om bl.a. djur- hållning, djurtransporter, djurförsök och slakt. Dessutom har myndigheten till uppgift att godkänna och föra register över hovslagare, samt att förordna tävlingsveterinärer som besiktigar banor och djur inför offentliga tävlingar. Vid myndigheten arbetar ett fyrtiotal personer. Till myndigheten är de djurförsöksetiska nämnderna knutna, liksom tre råd (råd för djurskydd, råd för alternativa behandlingsmetoder och råd för alternativ till djurförsök). () är en veterinärmedicinsk expert- och uppdragsmyndighet som verkar för en god djur- och folkhälsa, en god miljö och en uthållig livsmedelsproduktion. Dess organisation m.m. framgår av förordningen (1999:341) med instruktion för . SVA har som uppgift att övervaka sjukdomsläget hos både tama och vilda djur, att arbeta med sjukdomsförebyggande insatser och att ha en god beredskap för att bekämpa utbrott av smittsamma sjukdomar. I smittskyddsfrågor är ansvarig myndighet och SVA rådgivande expertorgan. Vid SVA utreds smittsamma djursjuk- domars uppkomst, orsak och spridningssätt, samt utförs viss rutinmässig diagnostisk verksamhet och obduktionsverksamhet. SVA skall vidare vara ett veterinärmedicinskt centrallaboratorium. Till stöd för dessa funktioner utför SVA också forsknings- och utvecklingsarbete. Arbetet är uppdelat på olika djurslagsenheter. Vid avdelningen för sjukdomskontroll och smittskydd som leds av statsepizooto- logen finns en beredskapsorganisation som dygnet runt kan ge råd vid misstanke om utbrott av epizootiska sjukdomar. Yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård ca 300 anställda varav ca 70 veterinärer och 110 biomedicinska analytiker/laboratorieingenjörer. är central förvaltningsmyndighet för frågor som rör livsmedel och är huvudman samt tillsynsmyndighet för besikt- ningsveterinärorganisationen. Enligt förordningen (2001:1259) med instruktion för skall verket arbeta aktivt för säkra livsmedel, redlighet i livsmedelshanteringen och bra matvanor. utövar den centrala tillsynen över livsmedelslagstiftningen, leder och samordnar livsmedelskontrollen samt utövar den operativa tillsynen över verksamheten inom kontrollslakterier, mejerier, äggproduktionsanläggningar m.m. Länsstyrelserna har det regionala tillsynsansvaret medan kommunerna ansvarar för den operativa tillsynen över sådan hantering av livsmedel som inte centralt utövar tillsyn över. Besiktningsveterinärerna som är anställda av övervakar tillsammans med besiktningsassistenter verksamheten vid slakterierna. De utför besiktning av djur före slakt och köttbesiktning samt övervakar djurtransporter och behandlingen av djuren i samband med slakt. har ca 450 anställda varav ca 100 är besikt- ningsveterinärer. är den myndighet som prövar frågor om disciplinansvar m.m. för veterinärer. Nämndens verksamhet finansieras via anslag. uppgift och organisation framgår av lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket. Nämnden består av en ordförande och fem ledamöter samt ersättare för dessa. har också en anställd sekreterare och en assistent. Nämnden behandlar anmälningar mot veterinärer för händelser som inträffat i deras yrkesutövning. Prövningen omfattar endast veterinärmedicinska frågor som har samband med behandling, intygsskrivning eller liknande och prövningen innebär ett Yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård ställningstagande till frågan om veterinärens handlande strider mot vetenskap och beprövad erfarenhet eller mot någon annan grundläggande skyldighet. De påföljder som kan komma i fråga är varning eller erinran, återkallelse av legitimation eller begränsning av förskrivningsrätt. Rätt att anmäla veterinärer till har djurägaren eller annan som har djuret i sin vård, länsveterinärerna och . Endast en mycket liten del av anmälningarna görs av länsveterinärerna och . För Veterinära organisation och förfarandet i nämnden, se avsnitt 2.7. Länsstyrelsernas uppgifter framgår av förordningen (2002:864) med länsstyrelseinstruktion. Länsstyrelserna har det regionala ansvaret för bl.a. djurskydds- och livsmedelstillsynen samt för tillsyn över praktiserande veterinärer och har en viktig roll i smittskyddsarbetet. Uppgifterna utförs av ett femtiotal läns- veterinärer vid landets länsstyrelser. Den veterinära tillsynen innebär att , exempelvis genom inspektioner, kontrollerar att de enskilda veterinärerna uppfyller sina skyldigheter. Inom djurskyddstillsynen har läns- styrelserna ett regionalt samordningsansvar och beslutar bl.a. om omhändertagande av djur och om förbud för djurägare att fortsättningsvis hålla djur. Länsstyrelserna har också uppgifter inom det veterinära smittskyddsarbetet och kan bl.a. besluta om tillträdesförbud, smittförklaring och förbud mot transporter. Kommunerna har genom sin miljö- och hälsoskyddsnämnd (eller motsvarande) det operativa tillsynsansvaret för djurskyddslag- stiftningen. Det innebär att kommunerna bl.a. utför inspektioner hos enskilda djurhållare och andra som har hand om djur. Vissa verksamheter har i djurskyddsmyndighetens allmänna råd1 utpekats som tillsynsobjekt, exempelvis ridskolor, slakterier, djurparker m.fl. Veterinära verksamheter såsom djursjukhus finns inte bland 1 allmänna råd (DFS 2004:9) om tillsyn m.m. Yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård de särskilt utpekade tillsynsobjekten. Kommunerna har också det operativa tillsynsansvaret enligt livsmedelslagstiftningen. 3.2Organisationer som bedriver verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård Hälso- och sjukvård för djur bedrivs dels i statlig regi (av distriktsveterinärer) och dels i privat regi (av djursjukhus, djurkliniker, och enskilda veterinärer). Enligt en rapport från Jordbruksverket2 fanns ca 2 000 yrkesverksamma veteri- närer i . Av dessa var ungefär en tredjedel statligt anställda. Etablering och drift av djursjukhus, djurkliniker m.m. som bedriver hälso- och sjukvård för djur är inte underkastade någon reglering eller statlig styrning. Inte heller finns några statliga bidrag för sådana organisationer. skall tillhandahålla veterinära tjänster i hela landet. Ansvaret gäller i första hand lantbrukets djur och officiella uppdrag inom ramen för EU medlemskap. Organisationen skall också tillhandahålla en rikstäckande före- byggande djurhälsovård och akut djursjukvård när det behövs ur djurskyddssynpunkt. Den förebyggande djurhälsovården sker bl.a. genom deltagande i kontroll- och bekämpningsprogram i samarbete med näringens djurhälsoorganisationer (se nedan under 3.2.3) och den akuta djursjukvården tillhandahålls genom jourverksamhet dygnet runt. är också den fältorganisation som i första hand används för att vid utbrott av smittsamma djursjukdomar förebygga, bekämpa och begränsa dessa. Distriktsveterinärerna arbetar på distriktveterinärstationer som ansvarar för att ge service inom sitt fastställda geografiska område. finns 72 veterinärstationer spridda över hela landet. På distriktsveterinärstationerna finns en stationschef, flera veterinärer och ofta också assistentpersonal. 2 Analys av den veterinära situationen – med en arbetsmarknadsprognos fram , 2004:4. SOU 2005:98 Yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård har drygt 400 anställda, varav 370 distriktsveterinärer och ca 50 assistenter (djursjukvårdare). 3.2.2Djursjukhus, djurkliniker och annan enskild verksamhet Av de veterinärer som inte är statligt anställda arbetar merparten, ca 1 200 inom privat klinisk verksamhet på djursjukhus och djurkliniker eller i enskild regi. är en branschorganisation med 75 djursjukhus och djurkliniker som medlemmar. För medlemskap krävs att anläggningen godkänns av föreningen. Anläggningarna klassificeras i grupperna regiondjursjukhus, djursjukhus och djurkliniker beroende på resurser i form av bl.a. kompetens, personalstyrka, lokaler, utrustning, organisation och tillgänglighet. uppfyller 35 anläggningar föreningens definition av djursjukhus, varav fyra även utgör regiondjursjukhus. Huvuddelen av djursjukhusen är privatägda. Vid djursjukhusen behandlas framförallt smådjur men vid fyra djursjukhus även häst. var ca 400 veterinärer och 900 djursjukvårdare anställda vid djursjukhus eller djurkliniker anslutna till . bedriver hälso- och sjukvård för häst på 23 platser i och har ungefär ett hundratal anställda. Utöver dessa veterinära arbetsplatser finns ett stort antal privatpraktiserande veterinärer. Inom jordbruksnäringen finns organisationer som av Jordbruks- verket förordnats att med stöd av lagen (1985:342) om kontroll av husdjur m.m. anordna organiserade hälsokontroller i syfte att motverka och förebygga sjukdom hos djur. Hälsokontrollen sker genom tillsyn och besättningsutredningar, undersökning av djurens miljö samt genomgång av djurmaterial, foder och skötsel. Med utgångspunkt från observationerna lämnas råd och förslag till lämpliga åtgärder. Svensk Mjölk är en branschorganisation för mjölkbönder och ägs av mejeriföreningar, husdjursföreningar samt vissa intresse- organisationer. Svensk Mjölk är bl.a. huvudman för vissa hälso- kontrollprogram för nötkreatur och arbetar med juver- och Yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård klövhälsa, fertilitet och avel. Det praktiska arbetet sköts av de regionala husdjursföreningarna som har ett fyrtiotal veterinärer och ca 450 husdjurstekniker anställda. med ett trettiotal anställda veteri- närer, arbetar huvudsakligen med förebyggande djurhälsovård för uppfödare av svin, slaktnöt och får och är huvudman för några officiella kontrollprogram. Liknande organisationer för andra animalieproducerande djur är Svensk Fågel och Fiskhälsan samt Svenska ägg. 3.3Yrkesgrupper inom djurens hälso- och sjukvård Förutom veterinärer är flera andra yrkesgrupper verksamma inom djurens hälso- och sjukvården och närliggande områden. I vårt uppdrag ingår att vi skall överväga behovet av behörighets- reglering för de olika yrkeskategorierna. I detta avsnitt redovisar vi de vanligast förekommande yrkesgrupper som är verksamma inom djurens hälso- och sjukvård. Till stor del har uppgifterna inhämtats från yrkesgruppernas branschorganisationer. För en redogörelse av de yrkesutövare som tillämpar s.k. alter- behandlingsmetoder inom området för djurens hälso- och sjukvård hänvisas till betänkandet Alternativmedicinska behand- lingsmetoder för djur (SOU 2001:16). 3.3.1Djursjukvårdare/veterinärassistenter/djurvårdare Den största yrkesgruppen vid sidan av veterinärerna inom djurens hälso- och sjukvård är djursjukvårdarna. Denna yrkesbeteckning används för personal med skiftande utbildning och bakgrund. Inom vissa verksamheter, främst på hästklinikerna, används för personal med likvärdiga arbetsuppgifter även begreppet veterinärassistent. kallas den som saknar veterinärmedicinsk utbildning i stället för djurvårdare. Djursjukvårdare arbetar främst på djursjukhus, smådjurskliniker och hästkliniker men även med försöksdjur på universitet, läke- medelsföretag och myndigheter. Arbetsuppgifterna och graden av Yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård självständighet beror i hög grad på arbetsgivaren. På ett djursjukhus kan arbetsuppgifterna variera beroende på utbildning, erfarenhet och specialisering medan djursjukvårdare på mindre kliniker ofta gör allt. Djursjukvårdaren har hand om all allmän (icke-medicinsk) omvårdnad av djuren, såsom utfodring, tvättning och rastning. Djursjukvårdaren har också stor del i den specifika omvårdnaden som är relaterad till sjukdom och diagnos (medicinsk omvårdnad). För dem som saknar veterinärmedicinsk utbildning (djurvårdare) är arbetsuppgifterna ibland begränsade till enbart icke-medicinsk omvårdnad. En djurvårdare med lång erfarenhet och internut- bildningar får dock ofta ta del även i den medicinska omvårdnaden. Djursjukvårdaren är ofta den första som möter ett djur, särskilt på djursjukhusen. De utför praktiska uppgifter såsom att rengöra sår och ta de prover som veterinären kan behöva för att kunna ställa diagnos, exempelvis blodprov, urinprov, hudskrap och röntgen. Efter veterinärens diagnos och ordination sköts normalt eventuell medicinering (dosering och administrering) av djursjuk- vårdaren. En förutsättning för att en djursjukvårdare skall få utföra sådana uppgifter är att denne genomgått en särskild utbildning i läkemedelshantering, den s.k. C15-utbildningen (högskole- utbildade djursjukvårdare är dock undantagna från detta krav). Inför kirurgiska ingrepp sköter djursjukvårdaren förberedelserna såsom tvättning, rakning, inducering av narkos och intubering (då ett rör förs in i luftstrupen för att få fria luftvägar). Veterinären beslutar dock oftast vilket narkospreparat som skall användas. Under operationen övervakar djursjukvårdaren djuret och bistår veterinären. Efter operationen sköter djursjukvårdaren övervak- ning, extubering och medicinering. Djursjukvårdare med adekvat utbildning och tillräcklig erfarenhet utför i stor utsträckning arbetsuppgifter som omfattar mindre ingrepp, varav vissa räknas som operativa, t.ex. inom tandvård (slipning, kapning och utdragning av tänder, borttagning av tandsten), id-märkning (genom tatuering eller chips) och blodprovstagning. Även kastrering av hankatt utförs i stor utsträckning av djursjukvårdare. Djursjukvårdarna har ingen förskrivnings-, remiss- eller intygsrätt. Yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård De yrkesutövare som kallas djursjukvårdare, veterinär- assistenter eller djurvårdare har mycket olika bakgrund och erfarenheter. Endast en liten andel av yrkesutövarna har någon relevant högskoleutbildning. startade ett djursjuk- vårdarprogram i . omfattar programmet studier, motsvarande 80 högskolepoäng. ger genomgången utbildning en yrkesexamen (djursjukvårdarexamen). Från och med /2005 antas 40 studenter till programmet genom ett antagningssystem baserat på gymnasie- betyg och högskoleprov. Sedan starten har drygt 350 djur- sjukvårdare genomgått utbildningen. För den som har arbetslivserfarenhet inom djurens hälso- och sjukvård finns en möjlighet att läsa delar av djursjukvårdarprogrammet på distans . I djursjukvårdarutbildningen varvas teoretiska och praktiska kurser i syfte att ge en helhetssyn på djurens hälso- och sjukvård. Utbildningen innehåller bl.a. djursjukvårdslära, husdjurens biologi, sjukdomslära, försöksdjurens biologi och handhavande, pedagogik och vetenskaplig metodik samt drift och planering av verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. I utbildningen ingår handledd praktik vid djursjukhus eller djurklinik under två perioder. Praktik- tiden innehåller övningsuppgifter, praktikfall och projektarbeten. Andra året innehåller fördjupningskurser inom djursjukvårdslära och ett examensarbete. Undervisningen sker främst genom föreläsningar, praktiska övningar samt handledd praktik, men även genom seminarier och grupparbeten. Den större delen av yrkeskåren har dock inte denna högskole- utbildning. De flesta har en gymnasial utbildning, ofta med inriktning på djurvård, från något av landets naturbruksgymnasier. En del djursjukvårdare har en humanmedicinsk grundutbildning, exempelvis sjuksköterske- eller tandsköterskeutbildning, ibland även en specialistutbildning, t.ex. som anestesisjuksköterska. En del av dessa har dessutom genomgått djursjukvårdarutbildningen. Yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård Antalet yrkesutövare inom yrkesgruppen djursjukvårdare på området för djurens hälso- och sjukvård är mycket osäkert. En grov uppskattning är att antalet kan vara runt 1 200 personer. Av dessa har bara ungefär en fjärdedel genomgått djursjukvårdar- utbildningen. framöver anses behovet av högskole- utbildade djursjukvårdare vara större än tillgången. I kan djursjukvårdare (dyrepleiere) ansöka om auktorisation. De omfattas då i sin yrkesutövning av Lov om veterinaer og annet dyrehelsepersonell, vilket bl.a. innebär att de står under tillsyn och kan bli föremål för disciplin- ansvar, se vidare avsnitt 4.1.1. Yrket är också delvis reglerat i (dierenart- assistent), och i (listed veterinary nurse). Hovslagare kan bli godkända efter ansökan om detta hos , och omfattas således av viss behörighetsreglering, se vidare avsnitt 2.2. Regleringen omfattar bara hovslagare och inte klövvårdare. Hovslagare sköter om hästens hovar. De främsta arbetsuppgifterna är verkning (dvs. att forma hästens hovar) och, vid behov, skoning (dvs. att förse hästen med hästskor). Arbetet kräver goda kunskaper om hästens fysiologi och rörelsemönster. Hovslagaren arbetar med att i förebyggande syfte identifiera och korrigera eventuellt felaktiga benställningar hos fölet samt att följa upp med rätt verkning och lämpliga beslag. Hovslagaren diagnostiserar och behandlar förslitningsskador och andra hovskador, bl.a. lokaliserar och dränerar hovslagaren hovbölder. Som ett led i behandlingen av en sjuk eller skadad häst tillverkar hovslagare också sjukbeslag som Yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård SOU 2005:98 är ett slags specialtillverkade hästskor som skall underlätta rehabilitering. En klövvårdare arbetar med andra djurslag än häst, främst nötkreatur och får. Arbetsuppgifterna innefattar rutinmässig klöv- vård, vilket innebär att verka klövarna, att behandla förekommande skador och sjukdomar samt att informera om förebyggande åtgärder för att minska risken för skador och sjukdomar. Fullständig hovslagarutbildning ges vid två skolor, dels som vuxengymnasial specialkurs vid i och dels som uppdragsutbildning vid Nordviks Naturbruksgymnasium i . Sådan uppdragsutbildning har tidigare också anordnats av i . För att bli antagen till hovslagarutbildningen i krävs praktisk erfarenhet av häst (yrkesverksamhet eller hobbyverksamhet) och praktik hos hovslagare. Hälften av dem som antas har inriktning mot travhästar. De andra skolorna har inga antagningskrav till sina kurser och dessa anordnas på uppdrag av främst arbetsförmedlingar. En lärlingstid om 1,5–hos en godkänd hovslagare följt av egen praktik kan ge mot- svarande kompetens som utbildningarna. Efter avslutad utbildning vid någon av ovanstående skolor eller efter lärlingstiden kan hovslagaren genomföra en examination och därefter ansöka om godkännande hos . Hovslagare som godkänts har rätt att kalla sig av Djurskydds- myndigheten certifierad hovslagare. Utöver dessa utbildningar erbjuds också inom ramen för annan utbildning undervisning i hovslageri, exempelvis ingår det som en del i utbildningen Företagande med häst som ges vid Biologiska i . Kortare hovvårdskurser som främst är avsedda för hästägare arrangeras också på flera platser. Inom ramen för Svenska hovslagarföreningens verksamhet finns möjlighet till fortbildning samt möjlighet att avlägga gesällprov och mästarprov (efter ett respektive yrkesverksamhet). Vid SLU finns en fyra veckors grundutbildning samt fortbild- ningskurser för klövvårdare. Yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård –2003 utbildades sammanlagt ca 830 hovslagare vid de tre skolorna i . organiserar ca 500 utbildade hovslagare. uppskattade föreningen att ungefär 2 000 personer i landet bedrev hov- och klövvård av viss omfattning och att ca 1 000 personer försörjde sig på sådan verksamhet. Merparten av hovslagarna i är egna företagare medan ett mindre antal är anställda på kliniker och stora tävlingsstall. Det finns ca 250 klövvårdare i , varav knappt hälften arbetar med klövvård på heltid.