sou · GTB3113 · 2006-01-01 00:00:00 — har denna reglering ändrats . Nya förordningar med miljökvalitetsnormer har tillkommit. Reglering av åtgärdsprogram i Inom EU fortgår utvecklingen av sådan reglering som relaterar till miljökvaliteten. Nya direktiv tillkommer, befintliga omarbetas och kraven på genomförande av dessa utvecklas genom EG-dom- stolens praxis. Det finns mycket som talar för att denna reglerings- teknik snarare är under utveckling än avveckling. Det nya ram- direktivet för vatten är ett utmärkt exempel på utvecklad använd- ning av kvalitetskrav. Jämfört med tidigare direktiv beaktas i större utsträckning de specifika vattenförhållandena i respektive med- lemsstat. 2.2Olika typer av miljökvalitetsnormer Regeringen får enligt 5 kap. 1 § meddela miljökvalitetsnormer. Denna möjlighet får delegeras till myndighet, vilket skett till vattenmyndigheterna, som dock inte fattat några beslut om miljökvalitetsnormer. Enligt 5 kap. 2 § finns det två olika slags miljökvalitetsnormer; sådana som skall uppnås (första punkten) respektive sådana som bör uppnås (andra och tredje punkten). Miljökvalitetsnormer skall motsvara sådana miljötill- stånd som människor kan utsättas för utan fara för olägenheter av betydelse eller som miljön eller naturen kan belastas med utan fara för påtagliga olägenheter. Angivandet av ambitionsnivå medför att de svenska miljökvalitetsnormerna kan komma att motsvara en högre ambitionsnivå än de som föreskrivs enligt EG-rätten. Trots att det finns miljökvalitetsnormer som skall uppnås och sådana som bör uppnås, är den rättsliga följden av att normerna överträds, densamma. I följande förordningar finns miljökvalitetsnormer: Förordning (2001:527) om miljökvalitetsnormer för utomhus- luft. Förordning (2001:554) om miljökvalitetsnormer för fisk- och musselvatten. Förordning (2003:65) om nationella utsläppstak för luftförore- ningar. Förordning (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vatten- miljön. Förordning (2004:675) om omgivningsbuller. Reglering av åtgärdsprogram i Dessutom finns miljökvalitetsnormer för strandbadvatten som meddelat med stöd av den tidigare hälsoskydds- lagen och hälsoskyddsförordningen. Dessa föreskrifter är inte beslutade enligt och följer därför inte heller nuvarande terminologi. Föreskrifterna tillkom för att genomföra badvatten- direktivet i vilket anges att medlemsstaterna är skyldiga att vidta de åtgärder som krävs för att de gränsvärden för kvaliteten av strand- badvatten som direktivet föreskriver skall säkerställas. Enligt över- gångsbestämmelserna till skall föreskrifter enligt tidigare lagstiftning anses meddelade med stöd av balken om det i balken finns motsvarande föreskrifter. Trots att terminologin skiljer sig åt kan man med badvattendirektivet som grund förut- sätta att föreskrifterna om badvattenkvalitet enligt skall hanteras som miljökvalitetsnormer. Det finns i ingen reglering kring hur framtagandet av förslag till miljökvalitetsnormer skall ske. Däremot anges i vattenförvaltningsförordningen (2 kap. 4 §) att vattenmyndigheten skall samråda med de myndigheter, kommuner, organisationer, verksamhetsutövare och enskilda som berörs av ett beslut om kvalitetskrav. Dessutom anges kriterier utifrån vilka miljökvalitets- normer skall tas fram. 2.3Miljökvalitetsnormers rättsverkan i förhållande till verksamhetsutövare och den som skall vidta åtgärder 2.3.1Hur påverkar miljökvalitetsnormer? I 5 kap. anges hur miljökvalitetsnormer skall genom- föras och vilken verkan de har gentemot olika aktörer. Bland annat anges där när och hur åtgärdsprogram skall upprättas och faststäl- las. Miljökvalitetsnormerna som sådana är inte handlingsdirigerande i förhållande till enskilda. Rättsverkan av dessa normer förutsätter ytterligare reglering. I avsnitt 4.2 behandlas om och hur miljö- balken reglerar sambandet mellan miljökvalitetsnormer och krav mot enskilda. Det som sägs i det följande förutsätter inte att det finns ett be- slut om åtgärdsprogram. Ändå har diskussionen betydelse för sådana program. Vid arbetet med att ta fram ett åtgärdsprogram är Reglering av åtgärdsprogram i det nödvändigt att kunna avgöra hur omfattande krav som miljö- balken och annan lagstiftning ställer upp. Efterlevs inte dessa bas- krav fullt ut kommer åtgärdsarbetet åtminstone under en första fas att behöva inriktas på att den nivån skall nås för befintliga verk- samheter. Är det tvärtom så att kraven efterlevs fullt ut, finns det anledning att klargöra i vilken mån ytterligare krav kan ställas på befintliga verksamheter samt hur omfattande dessa då får vara. I det följande behandlas således såväl vad som gäller normalt enligt 2 kap. som vad som gäller när en miljökvalitetsnorm överträds eller riskerar att överträdas. 2.3.2Miljökvalitetsnormernas förhållande till de allmänna hänsynsreglerna olika hänsynsregler gäller mot var och en som bedriver eller avser att bedriva verksamhet eller vidta en åtgärd. De syftar till att på olika sätt minimera störningar och olägenheter samt riskerna för sådana. De allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. 2– 6 §§ anger olika slag av försiktighetsmått och utgör ett slags minimikrav som måste vara uppfyllda för att verksamheten eller åtgärden skall vara tillåten. Dessa krav kompletteras sedan med särskilda hänsynsregler för vissa typer av verksamheter och för särskilda geografiska områden (t.ex. naturreservat). olika typer av hänsynsregler gäller oavsett om miljökvalitetsnormer riskerar att överträdas eller inte. Däremot inverkar miljökvalitetsnormer på tillämpningen av hänsynsreglerna i 2 kap. även om normerna inte överträds. Normerna och de mätningar av miljötillståndet som görs för att kontrollera normerna är ett viktigt beslutsunderlag, vid bedömningen såväl av kraven på lokalisering (4 §) och försiktighetsmått (5 §) som rekvisiten i stoppregeln (9 §). En annan sak, som utvecklas nedan, är att hänsynsreglerna inte säkert hindrar en ytterligare försämring av ett miljötillstånd, inte ens när en miljökvalitetsnorm överträds. Den enda regel i 2 kap. som direkt hänvisar till miljökvalitetsnormer är 7 § andra stycket. Regeln får betydelse för avvägningen mellan i första hand miljönyttan av försiktighetsmått och kostnaden för dessa. Reglering av åtgärdsprogram i Kravet på försiktighetsmått och bästa möjliga teknik 2 kap. 3 § kräver av den som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd som påverkar hälsa eller miljö, att utföra skyddsåtgärder, iaktta begränsningar och vidta för- siktighetsmått i övrigt. Vad som utgör bästa möjliga teknik preciseras närmare i förarbetena: tekniken skall vara ekonomiskt och tekniskt möjlig för branschen typiskt sett.1 Tekniken skall också vara praktiskt tillgänglig och inte på experimentstadiet. I övrigt är det den bästa lösningen som skall väljas även om den för tillfället endast finns utanför gränser. Teknikbegreppet är med andra ord mycket vitt och motsvarar IPPC-direktivets term techniques, som inte bara innefattar reningsfilter och liknande anordningar, utan även det sätt på vilket en anläggning utformas, uppförs, underhålls, drivs och avvecklas.2 Verksamheten skall alltså bedömas i sin helhet och särskilt skall beaktas användning av avfallssnål teknik, användning av mindre farliga ämnen, återan- vändning och återvinning av föroreningar i utsläppen och andra restprodukter i verksamheten, hushållning med råvaror och energi och åtgärder för att motverka olyckor.3 Det finns stora överlapp- ningar mellan 3 § (försiktighetsmått i övrigt) och övriga hän- synskrav. Vilken ambitionsnivå som gäller vid icke yrkesmässig verksam- het (t.ex. många skjutbanor) anges inte i lagtexten och tas inte heller närmare upp förarbetena. Inte heller anges nivån för krav som inte ryms inom begreppet bästa möjliga teknik, t.ex. lokali- sering, eller för åtgärder. Lokaliseringsregeln i 2 kap. 4 § innebär att ny verk- samhet kan komma att styras bort från plats där verksamheten skulle medverka till att miljötillståndet ytterligare försämras i ett område där miljökvalitetsnormer riskerar att överträdas. Det finns dock inte någon direkt koppling till miljökvalitetsnormerna i lokaliseringsregeln. Vidare kan kostnaderna för en alternativ lokali- sering bli för höga och inte annat än undantagsvis kommer det att 1997/98:45, del 1, s. 216 och del 2, s. 17. 2IPPC-direktivet, artikel 2 (definitioner), punkt 11. Se även prop. 1997/98:45, s. 217. 3IPPC-direktivet, bilaga IV. Se även prop. 1997/98:45, s. 217 f. Reglering av åtgärdsprogram i vara möjligt att kräva en alternativ lokalisering för en befintlig verksamhet. Om en miljökvalitetsnorm riskerar att överträdas kan detta enligt 2 kap. 9 och 10 §§ leda till att ny verksamhet eller åtgärd inte får tillåtas eller att befintlig verksamhet måste upphöra. Det finns dock ingen garanti för att verksamheter eller åtgärder förbjuds. Liksom i 2 kap. 4 § saknas en direkt koppling till miljökvalitetsnormer. Till detta kommer att 9 och 10 §§ förut- sätter avvägningar (utom när allmänna hälsotillståndet kan för- sämras enligt 10 §). Vidare bedöms förbudskriterierna i 9 och 10 §§ – främst begreppet olägenhet av väsentlig betydelse i 9 § – delvis med hänsyn till hur stor miljöpåverkan är från den aktuella verksamheten, låt vara att redan små tillskott enligt propositionen kan leda till förbud om området redan är starkt påverkat.4 Funktio- nen i 2 kap. 9 § är således inte som i 16 kap. 5 § miljö- balken, där varje tillskott i princip är otillåtet när miljökvalitets- normer inte uppfylls. 2 kap. 2–7 §§ syftar till att på ett kostnadseffektivt sätt dämpa påverkan på hälsa och miljö, men inte att förbjuda verk- samheter och åtgärder. Detta kan bli en praktisk följd om någon i det enskilda fallet inte klarar kraven, men ett beslut kan inte uttryckligt kräva att verksamheten stoppas med stöd av dessa regler. Detta har betydelse vid tillämpning av 3 § som ger möjlighet att begränsa produktionen. Kravet på bästa möjliga teknik i 3 § kan inte tolkas så att produktionen skulle få begränsas till noll – i reali- teten ett förbud för hela verksamheten – även om en miljökvali- tetsnorm inte är uppfylld. Det framgår av 2 kap. 2–6 §§ att olika typer av försik- tighetsmått skall vidtas. Dessa bestämmelser skall ses tillsammans med 2 kap. 7 § som är en skälighetsregel och utifrån vilken kan bedömas hur omfattande försiktighetsmått som krävs. 1997/98:45, del 2, s. 26 f. Reglering av åtgärdsprogram i Kraven på hänsyn enligt 2–6 §§ gäller i den utsträckning det inte kan anses orimligt att uppfylla dem. Vid denna bedömning skall särskilt beaktas nyttan av skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått jämfört med kostnaderna för sådana åtgärder. När det är fråga om totalför- svarsverksamhet eller om en åtgärd som behövs för totalförsvaret, skall även detta förhållande beaktas vid avvägningen. Avvägningen enligt första stycket får inte medföra att en miljökvali- tetsnorm enligt 5 kap. åsidosätts. Kraven enligt 2–6 §§ gäller således i den mån det inte kan visas att de är orimliga. Detta är innebörden av 7 § första stycket som också kräver att man i detta sammanhang väger olika intressen mot varandra och då främst nyttan från miljösynpunkt mot kostnaden för försiktighetsmåtten. Enligt 7 § andra stycket får denna avväg- ning inte leda till att en miljökvalitetsnorm åsidosätts. Vad är det då lagtexten avser med avvägning? Och vad betyder detta när en miljökvalitetsnorm riskerar att överträdas? Hur omfat- tande krav kan då ställas? Finns det över huvud taget någon gräns för detta? För att svara på dessa frågor måste man utgå från lagtext och förarbeten, göra en historisk analys av hur avvägningar i tidigare lagstiftning gjorts samt syftet med . Som framgår ovan är fastställandet av bästa möjliga teknik inte en avvägning utan en uppskattning av en standard med utgångs- punkt från vad som är praktiskt tillgängligt och ekonomiskt möj- ligt för ett branschtypiskt företag. Avvägningen mellan olika intressen – främst miljönyttan mot kostnaden – sker enligt 7 §. Innebörden av 7 § andra stycket är således att kravet aldrig får ställas lägre än bästa möjliga teknik. Men det finns inget stöd för att ställa ett högre krav än bästa möjliga teknik. Jag känner inte heller till att 2 kap. 7 § andra stycket skulle ha använts på så sätt att krav utöver bästa möjliga teknik ställts. Kan man ändå tolka 7 § så att avvägningen i ett enskilt fall skulle kunna leda till högre miljökrav än bästa möjliga teknik, med andra ord högre kostnader än vad som är möjligt för en branschtypisk verksamhet, därför att miljöskälen är särskilt tunga, t.ex. på grund av att miljökvalitetsnormer riskerar att överträdas? Till en sådan tolkning ansluter sig miljöbalkskommittén i sitt slutbetänkande (SOU 2005:59) som dock föreslår att denna möjlighet skall begränsas. Redan lagtextens ordalydelse visar att en sådan tolkning inte är rimlig men även jämförelsen med den historiska utveck- lingen av standarden framför allt enligt miljöskyddslagen visar att Reglering av åtgärdsprogram i det funnits ett syfte med att ha en gräns för hur omfattande krav som kan ställas. Genom en objektiv bedömning, dvs. genom att utgå från de generella ekonomiska ramar som finns i en bransch (eller delar av en sådan) i stället för det enskilda företagets, har konkurrensneutralitet inom branscher kunnat främjas.5 Det viktigaste skälet mot en tolkning som medför att det inte skulle finnas något tak i 7 § är dock konsekvenserna ur ett vidare perspektiv. Målet att främja en hållbar utveckling tar sikte på hela samhällsutvecklingen och dess miljöpåverkan och målet är en god livsmiljö för såväl dagens som framtida generationer. Ser man bedömningen av miljökravens nivå med utgångspunkt från hela kollektivet miljöpåverkare i ett långt tidsperspektiv kan det konsta- teras att det är viktigt med regler som inte motverkar att företag i allmänhet kontinuerligt investerar i ny teknik. En regel som straffar företag med ovanligt god ekonomi kan leda till att dessa inte utvecklar verksamheten eller i stället gör det i ett land där man utgår från det branschtypiska kravet som ett tak. Det är således inte enbart rättviseaspekter (konkurrensneutraliteten) utan även miljö- skäl som talar för en regel där bästa möjliga teknik utgör ett tak och en utgångspunkt när kravnivån bestäms. En direkt följd av att en miljökvalitetsnorm riskerar att överträdas är att det inte är tillåtet att ge tillstånd, godkännande eller dispens för ny verksamhet som medför ytterligare försämring av den miljö- kvalitet reglerar (16 kap. 5 § ). Detta är också den enda direkta följden enligt av att normerna riskerar överträdas som påverkar enskilda och medför att ytterligare miljö- påverkan från viss verksamhet, hindras. Det spelar ingen roll hur litet det nya tillskottet skulle bli. Regeln är begränsad såtillvida att den enbart gäller ny verksamhet men gäller å andra sidan alla typer av miljökvalitetsnormer. Vad som närmare avses med ny verksam- het berörs inte i lagtext eller förarbeten. Med hänsyn till att ändringsfallen i andra sammanhang brukar anges särskilt bör man utgå från att 16 kap. 5 § inte avser dessa. Tre situa- tioner omfattas: 5 Utvecklingen av hänsynskraven och dess tillämpning har tillbaks beskrivits i den miljörättsliga litteraturen (se bl.a. 1975 och 2004 och ). Reglering av åtgärdsprogram i Ny verksamhet som kräver tillstånd, godkännande eller dispens Prövningsplikt regleras i flera kapitel av , t.ex. för miljöfarlig verksamhet (9 kap. 6 § ), vattenverksamhet (11 kap. 9 och 13 §§ ), verksamhet som strider mot förbud inom strandskyddat område (7 kap. 18 § ) och användning av bekämpningsmedel i vissa fall (14 kap. 18–20 § ). Sannolikt omfattas inte regeringens prövning av tillåtligheten för stora verksamheter enligt 17 kap. , eftersom detta inte formellt sett är en prövning av tillstånd. Det finns också regler i ett stort antal andra författningar som genom en särskild hänvisning gör 16 kap. 5 § till en pröv- ningsgrund, t.ex. i väglagen, luftfartslagen, lagen om byggande av järnväg, strålskyddslagen och kärntekniklagen. Ny verksamhet som prövas efter frivillig ansökan Trots att tillståndsplikt saknas kan tillstånd sökas frivilligt enligt t.ex. 9 kap. 6 §, tredje stycket (miljöfarlig verksamhet) och 11 kap. 9 §, andra stycket (vattenverksamhet). I detta fall kommer 16 kap. 5 § att tillämpas om ansökan avser en ny verksamhet. I praktiken kan en sådan ansökan aktuali- seras om den sökande vill få den trygghet som följer av ett till- stånds rättsverkan som avtal har kunnat slutas med annan utövare om att där reducera miljöpåverkan mer än det egna bidraget. Ny verksamhet som prövas efter föreläggande En tillsynsmyndighet kan enligt 9 kap. 6 § förelägga en person att söka tillstånd till miljöfarlig verksamhet som inte är till- ståndspliktig, under förutsättning att verksamheten medför risk för betydande föroreningar eller andra betydande olägenheter för människors hälsa eller miljön. Genom föreläggandet blir alltså den miljöfarliga verksamheten i princip otillåten, på grund av 16 kap. 5 § (om inte möjligheten i andra stycket tillämpas). Trots försämringsförbudet kan tillstånd dock ges om den som söker tillstånd m.m., t.ex. genom ett avtal med annan utövare, vidtar sådana åtgärder att olägenheterna från annan verksamhet upphör eller minskar så att möjligheterna att uppfylla miljökvali- Reglering av åtgärdsprogram i tetsnormen ökar i inte obetydlig omfattning. En term för detta är förbättringsöverskott.6 Möjligheten att skapa tillåtlighet genom förbättringsöverskott förutsätter att det blir en betydande nettovinst från miljösynpunkt. 2.3.5Försämringsförbud i övriga situationer Det finns inget motsvarande försämringsförbud i för verksamhet som inte är ny och föremål för prövning av tillstånd, godkännande eller dispens. Stoppregeln i 2 kap. 9 § miljö- balken gäller som tidigare nämnts, enbart i de fall en individuell verksamhet medför olägenhet av väsentlig betydelse. I praktiken är det många situationer av miljöpåverkan som inte omfattas av 16 kap. 5 § . Viktigast är att regeln inte alls omfattar befintliga verksamheter. I praktiken är det just befintliga verksamheter som (eventuellt tillsammans med påverkan från andra stater och naturlig påverkan) orsakar att miljökvalitetsnormer inte uppfylls. Det är också från dessa som miljöpåverkan måste minska för att miljökvalitetsnormen skall kunna uppfyllas. I följande situationer av myndighetskontroll är 16 kap. 5 § inte tillämplig: Prövning av tillstånd, godkännande eller dispens Prövning av tillstånd i samband med utvidgning eller ändring en befintlig verksamhet med tillstånd sedan tidigare.7 Prövning av tillstånd till oförändrad befintlig verksamhet som saknar tillstånd . Ärendet aktualiseras antingen på grund av frivillig ansökan eller genom tillståndsplikt enligt vissa övergångsbestämmelser till balken.8 Omprövning av tillstånd eller villkor för miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet, efter ansökan eller annat initiativ av myndighet eller efter ansökan av tillståndshavaren.9 Återkallelse helt eller delvis av tillstånd, dispens eller godkän- nande och förbud mot fortsatt verksamhet. 6Se vidare nedan avsnitt 4.2.5 Begreppet har mer ingående beskrivits i t.ex. rapporten från Genevadsåstudien, 1999, Gipperth 1999 och 2004 och i 2004. 7Se t.ex. 9 kap. 6 § första stycket fjärde punkten . 8Förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd, övergångsbestämmelserna, p. 924 kap. 7 och 8 §§ . Reglering av åtgärdsprogram i Föreläggande om försiktighetsmått eller förbud för en verksamhet i samband med tillsyn Förelägganden av tillsynsmyndighet enligt 26 kap. 9 § kan aktualiseras i följande fall: Ny verksamhet eller ändring av befintlig verksamhet anmäls till myndighet. Ny verksamhet eller ändring av befintlig verksamhet kan leda till väsentlig ändring av naturmiljön och samråd sker därför med myndighet.10 Befintlig verksamhet bedrivs med tillstånd, utan ändring. Verk- samheten påverkar miljön på ett sätt som omfattas av miljö- kvalitetsnormen. Denna påverkan har inte prövats i tidigare till- ståndsbeslut. Rättskraften enligt 24 kap. 1 § gäller inte och därmed behöver inte omprövningsreglerna tillämpas.11 En ny verksamhet skall påbörjas eller en åtgärd vidtas utan till- stånd, anmälan eller samråd. Ett exempel kan vara gödsling av en åker. En befintlig verksamhet drivs utan tillstånd, utan ändring. Enskild talan i miljödomstol om försiktighetsmått eller förbud mot ny eller befintlig verksamhet I det fallet en enskild sakägare väcker talan om förbud eller försiktighetsmått enligt 32 kap. 12 § är det inte fråga om prövning av tillstånd, godkännande eller dispens. Det har ingen betydelse om verksamheten är ny eller befintlig. 16 kap. 5 § miljö- balken gäller hur som helst inte. Klart är också att 16 kap. 5 § inte omfattar åtgärd, även om denna skulle kräva tillstånd, godkännande eller dispens och även om den skulle avsevärt öka miljöpåverkan i ett område där miljökvalitets- inte är uppfylld. 1012 kap. 6 § . 11Jfr 24 kap. 1 § första stycket . Reglering av åtgärdsprogram i Sammanfattningsvis finns det ett stort antal situationer som inte omfattas av 16 kap. 5 § och där det alltså inte är otillåtet att försämra miljökvaliteten ytterligare trots att miljö- kvalitetsnormerna riskerar att överträdas. 2.3.6Återkallelse av tillstånd och förbud mot fortsatt verksamhet Enligt 24 kap. 3 § kan ett tillstånd enligt återkallas och fortsatt verksamhet förbjudas i vissa angivna situa- tioner. En sådan är att det uppkommer olägenhet av väsentlig betydelse enligt 2 kap. 9 § och att verksamheten därför inte får bedrivas. Miljökvalitetsnormer kan få betydelse vid bedömningen, men det finns ingen direkt koppling till dessa. En förutsättning är också att det saknas särskilda skäl att ändå tillåta verksamheten enligt 2 kap. 9 § miljöbalken.12 En annan grund för återkallelse och förbud är att åtgärden behövs för att uppfylla förpliktelser till följd av EU- medlemskapet.13 I författningskommentaren ges exemplet att EU förbjuder användningen av ett bekämpningsmedel. Ett tillstånd till en enskild svensk användare kan då återkallas.14 Det är enligt min uppfattning inte sannolikt att regeln har samma verkan i en situa- tion då en miljökvalitetsnorm som bygger på ett EG-direktiv inte uppfylls, som i exemplet med bekämpningsmedlet. Överskridandet av miljökvalitetsnormer beror i de allra flesta fall på ett stort antal miljöpåverkare och i sig innebär inget förbud mot enskild verksamhet eller åtgärd. Dessutom är 24 kap. 3 § fakultativ. Myndigheten får besluta om återkallelse och förbud, men har inte skyldighet att göra det. Enligt 24 kap. 5 § kan tillstånd omprövas, bl.a. avseende en bestämmelse i tillståndet om tillåten produktions- mängd. Enligt samma regel kan tillståndsvillkor eller andra bestäm- melser om verksamheten ändras, upphävas eller nya sådana meddelas. Prövning av dessa frågor kan bara ske under vissa förut- sättningar. En sådan är att verksamheten med någon betydelse medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds (24 kap. 5 § 1224 kap. 3 § första stycket fjärde punkten . 1324 kap. 3 § första stycket sjunde punkten . 1997/98, del 2, s. 255. Reglering av åtgärdsprogram i första stycket, punkten 3). Kravnivån är dock även här den som regleras i 2 kap. . Högre krav än så kan inte ställas. 2.4Myndigheter och kommuners ansvar för genomförande av miljökvalitetsnormer har det yttersta ansvaret för att de miljökvalitetsnormer som följer av EG-rätten genomförs. Den har beslutat om materiella krav i och annan lagstiftning men i övrigt delegerat an- svaret att besluta om miljökvalitetsnormer samt genomförandet av dessa till regeringen. Hur detta ansvar sedan fördelats på olika beslutsnivåer, beroende av om det är vatten- eller luftkvalitets- normer som avses, framgår av följande tabell. Reglering av åtgärdsprogram i SOU 2005:113 Att besluta om miljökvalitets- har ett EG-rättsligt ansvar. en har ett EG-rättsligt normerna inte överträds vid att normerna inte över- vissa typer av beslut och träds vid olika typer av beslut och iaktta nor- mälan av kommunen och