sou · GTB373d7 · 2006-01-01 00:00:00 — Jämställdhet betyder även här att den som passar bäst gör och mannens föräldraskap konstrueras som något som fungerar utmärkt (= jämställt) när det går genom kvin- nan/mamman. Samma logik som återfinns i de lägre inkomst- skikten där kvinnlighet konstrueras genom moderskap medan manlighet konstrueras genom yrkesarbete och ett faderskap som verkar genom kvinnan/mamman. Såväl statistik som kvalitativa studier visar också att det är mellan dessa grupper, på högre tjänstemannanivå, som pappors föräldra- ledighetsuttag är som högst. Det är bland högutbildade män, som förlorar en del ekonomiskt på föräldraledigheten genom att de ligger över inkomsttaket och som i regel har barn tillsammans med högutbildade kvinnor med stark anknytning till yrkeslivet, den jämställda manligheten finns. Den slags manlighet som görs genom ett mer direkt faderskap och där ekonomin inte översätts till ett hinder utan till ett gemensamt ansvar (för statistik och diskussion kring klassmässiga aspekter på föräldraledighetsuttag se t.ex. , 2002; , 2004). Bekkengen påpekar att man också på organisationsnivå utgår från att män är av annan ull än kvinnor när det gäller föräldraskap. I diskussionen kring företag som ger ersättning utöver föräldra- penningen, omtalas denna förmån i termer av att man uppmuntrar män. Att förmånen också omfattar kvinnor nämns aldrig, vilket blir ytterligare ett bevis för att mäns ekonomiska situation är av annan dignitet än kvinnors med avseenden på vilka effekter föräldraskap kan ha på denna (Bekkengen, 2002). Arbetsgivarens bemötande som förhandlingsgrund Vid sidan om ekonomin är arbetsgivarens bemötande av mäns för- äldraledighetsuttag en orsak som ofta anförs av såväl beslutsfattare som enskilda föräldrar. Utifrån forskningsläget finns det inga entydiga bevis för att arbetsgivare rent generellt skulle vara motsträviga till mäns för- äldraledighet. Även arbetsgivare omfattas av jämställdhets- hesdiskursen och det blir allt svårare för en arbetsgivare att uttrycka negativa åsikter om män och föräldraledighet. Att under- lätta för män att vara föräldralediga är något som allt fler företag skriver in i handlingsplanen för jämställdhet och något som få ifrågasätter i princip. Offentlig policy stämmer dock sällan överens med de värderingar som kan förmedlas på andra sätt genom exempelvis befordringsgångar och löneutveckling. Vissa svenska studier har visat att arbetsgivares attityder till för- äldraledighet är mer positiva på kvinnodominerade arbetsplatser, vilket skulle kunna förklara tendens att män oftare tar föräldra- ledighet på den typen av arbetsplatser (se t.ex. , 1992; , 1992). fann i en undersökning av föräldralediga pappor att en majoritet hade uppfattningen att de bemöts positivt eller neutralt från arbetsgivarens sida (, 1992). Här finns dock vissa selek- tionsproblem då studien endast rörde föräldralediga män och san- nolikheten att män med negativt inställda arbetsgivare ska vara för- äldralediga generellt sett är liten. En enkätundersökning bland kvinnor och män i respektive visade att såväl kvinnor som män generellt upplevde att de blivit positivt bemötta av sina arbetsgivare inför föräldraledigheten (Tyrkkö, 1997). En omfattande nordisk studie visar också att kvin- nor och män huvudsakligen möt positiva attityder från arbets- kamrater och arbetsledning (, 1997). Resultaten är dock svårtydda då möjligheterna till föräldraledighet ser olika ut i de olika länderna. I ett mer omfattande projekt kring arbetsgivares förhållningssätt till föräldraledighet fann och att mer- parten, d,v,s. två tredjedelar av de 200 undersökta företagen, var antingen positiva eller neutrala till män som tog ett aktivt ansvar för hem och barn. Stödet till pappor var dock i många avseenden villkorat. Ett argument som enligt forskarna ledde till en positiv inställning hos arbetsgivaren gentemot föräldraledighet var om pappans föräldraledighet uppfattades som nödvändig för familjen. En annan orsak till ett positivt bemötande var om den anställde värderades högt av företaget. Här var man beredd att gå långt i individuella lösningar. De neutrala företagen karaktäriserades av att de inte tog ställning till att män ville kombinera arbeta och familj. De var i princip för men ansåg i realiteten att familjelivet inte är något som ska inkräkta på arbetslivet. Detta resulterade i ett slags passivt motstånd där man endast konstaterade att man inte kunde sätta sig emot mäns lagstadgade rätt att vara hemma med barn. av de 200 undersökta företagen var uttalat positiva till att anställda män skulle ta aktiv del ansvaret för sina barn (, 2000). Etnologen fann i en studie att både kvinnor och män upplevde negativa reaktioner på arbetsplatsen i samband med föräldraledighet. Däremot tolkades dessa reaktioner från arbetsgivaren som hinder för att ta ut ledighet endast när det gällde män (Bekkengen, 1996). Bekkengen poängterar vikten av att skilja mellan problem och hinder. Föräldraledighet innebär alltid frånvaro som leder till stora eller små problem på arbetsplatsen – det gäller både kvinnor och män. Trots att frånvaro alltid innebär vissa problem för företaget eller organisationen tar kvinnor för- äldraledighet även om det är förenat med stora organisatoriska problem, medan män inte tar föräldraledigt trots att det inte skulle innebära särskilt stora arbetsrelaterade problem. Bekkengen menar att det är tillgången på handlingsalternativ som skapat hinder av problem. Eftersom män i regel har flera handlingsalternativ och i högre utsträckning än kvinnor kan välja hur och om de ska vara föräldralediga tolkas arbetsrelaterade problem kring föräldra- ledighet lätt i termer av hinder som kan leda till ett icke-val – ett handlingsalternativ som kvinnor i stort sett aldrig har (Bekkengen 2002). Bekkengen har också utifrån en ganska omfattande intervju- studie beskrivit hur olikheter i bemötande kan härröra från vilken typ av arbetssituation den föräldraledige mannen eller kvinnan har. Bekkengen gör en uppdelning i individbasera, kollektivbaserat och teambaserat arbete. Individbaserat arbeta karaktäriseras av att den anställde har en unik kompetens. Vid en föräldraledighet är det huvudsakligen arbetsgivaren som drabbas när personen i fråga försvinner på för- äldraledighet då hans eller hennes specifika kompetens måste ersättas. Det är också arbetsgivarna till anställda med individ- baserade yrken som är mest negativa till att en anställd kvinna eller man begär föräldraledighet. I enlighet med och är det dock inom denna grupp som arbetsgivare under vissa omständig- heter, kan vara beredda att anstränga sig extra för att underlätta en föräldraledighet (, 2000). Ett kollektivbaserat arbete innebär att många på arbetsplatsen har samma eller likartad kompetens och att den anställde ingår i en arbetsgrupp. Föräldraledighet blir i detta sammanhang något som på ett eller annat sätt drabbar de kvarvarande arbetskamraterna och det är också bland dessa som de mest negativa attityderna till för- äldraledighet återfinns. Slutligen visar Bekkengen att den kvinna eller man som har ett teambaserat arbete (yrken som karaktäriseras av såväl individ- baserade som teambaserade arbetsuppgifter) riskerar att drabbas av negativa attityder från såväl arbetskamrater som arbetsgivare i sam- band med föräldraledighet. Poängen med Bekkengens resonemang är att inom alla dessa grupper finns både kvinnor och män, vilket innebär att mäns och kvinnors föräldraledighet ger upphov till likartade negativa konse- kvenser – det avgörande är vilken typ av arbete det handlar om. Det är dock inte denna tolkning som individuella kvinnor och män gör. De materiella villkoren översätts enligt ett könsspecifikt mönster där männens möjligheter att välja hur mycket föräldrar de vill vara, enligt logiken en pappa måste inte var föräldraledig, leder till att de problem som är förenade med frånvaro blir till hinder som i många fall omöjliggör en föräldraledighet (Bekkengen, 2002). För män finns många accepterade sätt att vara goda och ansvars- tagande fäder. Ett barncentrerat faderskap kan löpa parallellt med en helhjärtad satsning på karriär och/eller yrkesliv (, 1994; , 1997). Men den valfrihet som karaktärise- rar mäns föräldraskap är för många män en psykologisk skakig position, där olika omständigheter kan ha stor betydelse för utfallet vad gäller föräldraledigheten. För vissa män kan arbetsgivarens bemötande definitivt vara den droppe som får bägaren att tippa över åt det ena eller andra hållet. I en intervju berättade en gång en yngre manlig chef att han hade blivit precis som de äldre gubbarna om inte han hade haft den chef han hade. Innan barnet kom hade den unge chefen, på svenskt jämställdhetsmanér, diskuterat delning tillsammans med frun. De hade varit ungefär så överens som heterosexuella par brukar vara – att han skulle ta sin del utan närmare specifikation kring hur omfattande denna del egentligen skulle vara. När så den yngre chefens chef kom in och sa att han förväntade sig att slippa se den yngre kollegan under i alla fall nu när han blivit pappa, tippade bägaren över åt ledighetshållet. Den bägare som, utan denna positivt tvingande inställning precis lika gärna (och förmodligen) hade kunnat tippa åt andra hållet (, 2004). På stor mage följer ledighet säger det oreflekterade förhållnings- sättet, men vad som följer på manlig väntan är mer förhandlings- bart. Och faktiskt också mycket mer lättplanerat. En blivande pappa har i regel ungefär dubbelt så på sig att planera sin föräldraledighet som vad en blivande mamma har. Detsamma gäller arbetskamrater och arbetsgivares eventuella förberedelser. Många forskare har visat att det som har med ansvar för barn och hem att göra och som inte diskuteras, ofta blir kvinnans angelägen- heter och ansvar (se till exempel , 2003; , 1998; 2002; , 2002). När det gäller föräldra- ledighet är den oreflekterade utgångspunkten vanligtvis att kvinnan ska vara hemma. Själva föräldraledigheten uppfattas som en själv- klar följd av graviditet och födande. Mannen däremot står inför ett val. Eller inför ett icke-val. För i praktiken är det ofta ett icke-val det handlar om. Att det bara blir så. Forskningen kring par som har delat på föräldraledigheten är begränsad, förmodligen bland annat därför att det är ganska ovanligt. I en psykologexamensuppsats intervjuade ett antal yngre par som delat föräldraledigheten för- hållandevis jämnt. fann att beslutet om att vuxit fram tidigt – ofta innan barnet ens blev till och att det varit föremål för en hel del diskussion och förhandling (, 2004). Att beslutet att pappan ska vara hemma med barnet fattats mycket tidigt, ofta redan innan barnet är fött visar också utifrån en enkät- och intervjuundersökning med män som varit föräldralediga Flera pappor var inställda på att ta en lång föräldraledighet redan i samband med att man börjat planera för att skaffa barn. De båda föräldrarna var i stort sett i samtliga fall helt överens om att mannen skulle ta ut en längre ledighet och av föräldrarna uppgav att de var mycket angelägna om att föräldraledigheten skulle delas (, 2004). Utifrån mina intervjuer är det också tydligt att i de fall där man- nen tagit ut någon längre föräldraledighet har parterna varit överens om detta i ett tidigt skede (, 2005). Samma mönster beskriver Plantin och utifrån sina olika kvalitativa stu- dier. Beslutet kring föräldraledighet fattas tidigt och parterna i många fall är överens om att kvinnan ska ta ett större ansvar (, 1999; Plantin, 2001). I intervjustudier framkommer att det är mannen som avgör om han ska vara föräldraledig. Männen i hennes studie har fattat sitt beslut tidigt och de är intresserade av de posi- tiva erfarenheter en föräldraledighet kan tänkas ge. Samma mönster finner etnologen . I de fall där mannen tagit ut någon längre föräldraledighet är det mannen som varit drivande för beslutet och tvingat fram en förhandlingssituation – även i de fall där kvinnan utgått från och velat ta ut hela föräldraledigheten (, 1999). I mina intervjuer framkommer ett mer komplext mönster. Här tycks det snarare vara kvinnans/mammans önskemål och driv- krafter att dela som är avgörande för hur föräldraledigheten för- delas och hur respektive förälder anpassar sina individuella livs- projekt efter barnens behov. I de fall hon inte uttrycker tydliga önskemål blir föräldraledigheten hennes av bara farten. Mammans/kvinnans drivkrafter och önskemål är ständigt när- varande och bildar en slags bakgrund till beslutet I alla de intervjuer jag har gjort skymtar en underliggande idé som bygger på mam- mans tolkningsföreträde om hur föräldraledigheten ska delas. I samtiga fall var föräldrarna förvisso överens men hade hon velat annorlunda så hade det nog blivit så (man ska komma ihåg att jag bara intervjuat den ena parten i paret och att det därmed är hans eller hennes uppfattning om att man varit överens jag utgår från). Inom ramen för denna idé skapas det goda faderskapet och den vårdande och barnfokuserade manligheten utifrån hennes önskan om hans delaktighet. Det handlar aldrig om att en kvinna tvingar eller ens övertalar en man. Det handlar om att i de fall där mannen bestämt att han vill vara hemma så kräver själva verkställandet av detta beslut, att kvinnan är med på noterna. Och det är hon. Har man skaffat barn tillsammans är man i regel över- ens om de generella ramarna kring hur livet ska levas. Så visar också statistiken att föräldrar ur alla samhällsklasser i regel uppger att de varit överens om hur föräldraledigheten skulle fördelas (, 2004). (2001) menar utifrån intervjuer med föräldralediga män att den största orsaksfaktorn till mäns föräldraledighet är kvinnan, barnets mor. Han menar att få eller inga män är föräldralediga utan kvinnans fullständiga stöd och uppmuntran och han ser utifrån sin studie klara fall där kvinnan bestämmer över om mannen ska vara föräldraledig eller ej (, 2001). De norska sociologerna menar att mäns beslut att vara eller inte vara föräldralediga kan knytas till fyra olika diskurser eller kulturellt etablerade förhållningssätt. De två förhållningssätt som kan verka hindrande för mäns beslut att ta ut föräldraledighet handlar båda om mannens syn på kvinnan. Som tidigare nämnts är ett särartstänkande där kvinnan förstås som annorlunda och där födandet utgör en slags naturligt grund för vårdandet, ett förhållningssätt som vanligtvis leder till att pappan avstår från att vara föräldraledig . Men även män som i grunden är positivt inställda till att vara hemma med barnet, kan komma att tolka kvinnan på ett sådant sätt att pappa- ledighet blir omöjlig. Det handlar då framförallt om en tolkning av kvinnans kropp och hur denna tolkas i termer av slitenhet och behov av vila, vilket leder till slutsatsen att hon och inte han ska vara hemma (Brandth & Kvande, 2003). Kvantitativa mätningar av föräldraledighetsuttag visar att kvin- nans utbildningsnivå har en mycket stark inverkan på mannens för- äldraledighetsuttag – ju högre utbildning hon har, desto fler för- äldraledighetsdagar tar han ut (Sundstrom & , 2002). studie visade att kvinnans studier ansågs vara ett viktigt skäl till att mannens föräldraledighet. Detta var ett mycket tydligt mönster framförallt bland män med utländsk bakgrund, vilka ofta var gifta med kvinnor som studerade. Männens föräldra- ledighet blev i dessa fall ett led i kampen för båda föräldrarnas möj- lighet till framtida yrkesarbete (, 2004). Den egna bakgrunden som förhandlingsarena Det finns flera nordiska studier som handlar om hur män ser till- baka på sina egna erfarenheter av att vara söner till andra män. Den svenske sociologen och psykologen som ägnat åt att intervjua pappor, konstaterar att många av dagens män och pappor är präglade av en uppfostran som skett inom ramen för en mer traditionell manlighet (, 2000). Även om många föräldrar som står i början av föräldra- skapet är uppvuxna under daghemmens blomstringstid när Hoa Hoa syntes på reklamskyltar med bebis i famnen för att uppmuntra pappor att ta del av den nyinförda pappaledigheten (1974) var barnen fortfarande i hög utsträckning mammornas angelägenhet. Det moderna faderskap som man hoppades på skulle inträffa när papporna fick möjlighet att vara hemma kom aldrig igång annat än i spridda skurar (, 2001; , 2002). Utifrån moderna pappors erfarenhetshorisont innebär detta att den erfarenhetskuliss de har att mäta sina egna faderskap mot, består av män som i väsentliga avseenden kan ses som sämre pap- por. De män som var småbarnspappor utformade, med få undantag, sitt faderskap utifrån ett manlighets- ideal som byggde på yrkesarbete och försörjaransvar. Att det var mamman som i huvudsak utgjorde vardagens till- gänglighetskuliss är något som framkommer i intervjuer med män som vuxit upp (Plantin, 2001; Elvin- , 2004; 2005; , 2004) Föräldralediga pappor var rariteter och det vardagsansvar som för många av dagens småbarns- och ungdomspappor ingår i själva manlighetsgörandet, hörde till undantagen. Att se de egna uppväxterfarenheterna som en slags inre förhand- lingsarena för hur det egna föräldraskapet utformas, kan ge en pus- selbit till mäns låga föräldraledighetsuttag. Det är uppenbart att moderna pappor i många avseenden kan känna sig lite bättre än sina egna pappor när det gäller just att vara pappa. Dagens pappor är vanligtvis mer närvarande i sina barns liv än vad deras egna pappor var som de är ungefär lika bra som sina pappor var på att hålla yrkeslivet igång. För moderna mammor gäller lite andra förhållanden då mam- mors bakgrundskuliss bygger på en moderlig tillgänglighet som vanligtvis var större än deras. Dagens mammor är barn till mammor vars moderskap och kvinnlighet inte byggde på eget yrkesliv, fram- gång och självständighet i samma utsträckning som dagens kvinn- lighet och moderskap gör. Eftersom kravet på mammors anpass- ning till och tillgänglighet för barnen är uttalat innebär moderna kvinnors tillbakablickar på den egna uppväxten ofta en känsla av att vara lite sämre på att vara mammor. En känsla som inte vägs upp av det faktum att moderna mammor ofta är bättre på att yrkesarbeta än vad deras egna mammor var (, 2001). Till skillnad från mammor har således pappor större möjligheter att uppleva sig själva som någon som gör rätt och som är tillräckligt bra både inom föräldraskapet och inom yrkeslivet. De kan kort sagt känna sig lite bättre. Att känna sig lite bättre lägger en bra grund för självförtroendet och tycks leda till att många pappor känner sig som hyggliga föräldrar, trots att vardagsansvaret för barn vida understiger kvinnans/mammans. Och kanske är det här, i pappors känsla av att vara lite bättre, som en del av det motstånd mot att ta ännu större vardagsansvar för barnen, står att finna. Att vara lite bättre är att vara tillräckligt bra och varför förändra något som redan är tillräckligt? Så visar också kvalitativ forskning att bland de män som varit föräldralediga uppfattas den egna mamman oftare som ett tydligt identifikationsobjekt när det gäller föräldraskapet parallellt med ett visst avståndstagande från den egna pappans mindre närvarande föräldraskap (Plantin, 2001; , 2005; , 2004). Resonemanget kring uppväxten som bakgrund och vissa pappors känsla av att känna sig tillräckliga på en ansvarstagandenivå som understiger mammors kan också ha en viss bäring på kvinnor och moderskap. Man kan spekulera över en parallell tankegång med avseende på kvinnors förhållningssätt till yrkesarbete och därmed indirekt till moderskap och ansvar för barn. Det är ett faktum att många kvinnor inte väljer krävande karriärer och positioner. Orsakerna till detta finns i hög utsträckning i den genusordning som i många avseenden positionerar kvinnor och kvinnlighet på låg- och mellannivå men sällan på högre nivåer. En annan delför- på djup psykologisk nivå skulle kunna vara att många kvin- nor känner sig tillräckliga på lägre nivåer och med mindre krä- vande insatser, utifrån en mer eller mindre medveten jämförelse med sina mödrar och andra kvinnor ur föregående generation. Ut- ifrån en sådan, något spekulativ tankegång, skulle det ligga en stor rimlighet i att kvinnor som faktiskt väljer vägar som varit förbehållna män och som satsar på en framgångsrik karriär, också känner större samhörighet med och identifierar sig med den för- älder som motsvarar denna karriärbild, oftast fäder. Att det är så visar forskningen också (se t.ex. , 2001, , 2004). Det är kvinnor med högre utbildning och som är starkt identifierade med yrkesarbetet som i högre grad än kvinnor ur andra grupper företräder ett föräldraskap och en kvinnlighet som mest liknar männens könsmässiga position – en position som rymmer föräldraskap och kvalificerat yrkesarbete (för intressanta analyser av klass kopplat till könsposition se Skeggs, 1997; Thomsson, 1998; 2002, , 2001). Mäns drivkrafter för att ta ut föräldraledighet När det gäller de förhållningssätt som blir drivkrafter för män att vara föräldralediga är forskningen relativt samstämmig: det handlar om jämställdhet, att komma nära barnet, om mannens självutveck- ling genom faderskapet och att det var en praktisk lösning(se t.ex. , 1994; Brandth & Kvande, 2003; , 2004; Chron- holm, 2004; , 2005; , 2004). I princip och praktik visar och utifrån statistik från att det är betydligt vanligare att män ur LO-kollektivet anger praktiska omständig- heter som skäl till att de tagit ut mer än två månaders föräldra- ledighet. Bland SACO-medlemmarna dominerar ett kombinerat barn/jämställdhetsperspektiv som formuleras att barnen ska ha lika bra kontakt med båda föräldrarna (, 2004). Att män ur arbetarklassen inte bygger sina beslut på jämställd- hetstankar eller idéer som har att göra med barnet, stämmer väl överens med kvalitativ forskning på området. Många svenska och nordiska forskare har konstaterat att det skett stora förändringar i mäns värdering av faderskapet och mäns syn på föräldraskapets relation till yrkesarbetet. Detta gäller män generellt men det är framförallt inom den yngre medelklassen som den stora föränd- ringen skett. Den barnorienterade och jämställdhetspräglade maskulinitet som är på väg att bli hegemonisk, hör i hög utsträck- ning hemma i ett välutbildat och välinformerat medelklasskikt (se t.ex. , 1990; , 1994; , 1994; , 1999; Plantin, 2001; , 2002; , 2004). Sociologen menar att mäns barncentrering inte behöver vara ett tecken på vilja till jämställdhet utan att det kan handla om kontroll och strävan efter personlig utveckling (, 1994). Ungefär samma resonemang för Bekkengen (2002 och Brandth och Kvande (1998) som utifrån sina studier menar att en barnorienterad maskulinitet inte automatiskt behöver innebära en strävan efter jämställdhet utan snarare kan utgå från egna behov och viljan att utvecklas som människa. Följande utdrag ur en intervju med en man som varit föräldra- ledig i drygt en månad illustrerar de föreställningar om pappaledighet som flera forskare funnit i intervjuer med män – förväntningen på att samvarosmed barnet ska bidra till den egna utvecklingen: Det var ju bra för hennes och min relation. Jag hade jobbat så väldigt mycket så jag hade inte skapat någon relation till henne och det hade ju hänt att hon grinade när jag kom hem Men det tog och sedan så var det helt okej med pappa Men för min del så tror jag att man skulle ha väntat För att jag skulle ha fått ut mer av det. blev det mest att jag sprang omkring och passade upp och försökte vara till lags så att säga utan att veta hur man skulle göra. Att män i högre utsträckning än kvinnor anger förväntningar på egen utveckling och betonar föräldraledighetens givande aspekter kan förstås utifrån föräldraskapet som bekönad position. En posi- tion där moderskapets förstahandsförälderskap med allt vad det innebär av anpassning och tillgänglighet för att uppfattas som till- räckligt tillåter, eller tvingar in, mannen i en slags andrahandsför- äldersposition.