sou · GTB356d2 · 2006-01-01 00:00:00 — I har undersökningarna tydligt visat att svarta är mindre nöjda med polisens arbete och anser att polisen agerar på ett diskriminerande vis gentemot etniska minoriteter (Bowling & , 2002:135 ff). British Crime Survey fann att dubbelt så många svarta () som vita () häv- dade att de blivit upprörda av en polis beteende (Ibid:136). Andra undersökningar har visat att svarta i mycket högre grad än vita tror att polisen använder överdrivet mycket våld, att det finns mycket ohederliga poliser osv. (Ibid:137). Undersök- ningarna i pekar åt samma håll. 1999 gjorde en undersökning bland 1 000 New York-bor som visade att 72 pro- cent av de svarta i ansåg att polismän allt för lätt tillgri- per våld, och ansåg att polisens övergrepp mot färgade är allmänt förekommande. För vita var siffrorna (, 1999). Avsnitten ovan har tagit upp förekomsten av etnisk diskrimine- ring/rasism inom poliskåren och frågan uppkommer då hur man bäst kan beskriva karaktären av denna. Vilken bild av problemen är den rimligaste? Beror diskrimineringen på ett mindre antal för- domsfulla poliser, rötägg, eller finns det mer strukturella pro- blem? Finns det formella regler som bidrar till eller orsakar struk- turell diskriminering pga. etnisk eller religiös tillhörighet? I och med att forskningen om diskriminering inom rättsväsendet varit så begränsad är det inte förvånande att diskussionen kring problem- bilden varit liten. I har dock en mycket omfattande diskussion förts och får sägas ha tagit den internatio- nella ledningen. I ett försök att se om institutionell rasism även förekommer i samma mening i det svenska samhället har iEtt – Om institutionell rasism i rättsväsen- det, granskat ett svenskt fall med samma metod och perspektiv som användes i The . Det svenska fal- let är den kurdiske flykting som sköts ihjäl av en polisman i Jönkö- ping 2001. Polismannen hävdade att han skjutit i självförsvar me- dan vittnen talade om att mannen skjutits i ryggen när han försökt fly ner för en trappa. Åtal väcktes mot polismannen som friades i tingsrätten. Domen överklagades inte. Fallet väckte stor uppmärk- samhet i media och hör till de fall där det påståtts resultatet blivit annorlunda – eller om händelsen ens ägt rum - om den skjutne varit svensk. I likhet med The hävdar att det förekommit en mängd fel i polisens och även andra rättsliga instansers agerande. Bevismaterial hanterades felaktigt. Ingen hjälp gavs åt den skjutne mannen förrän ytterligare tre poliser kommit till platsen. Internutredning och åklagare kopplades in sent och i stället gick polisen ut med ett uttalande där polismannen friades trots att någon utredning kring dödsskjutningen inte företagits. Polismännen hördes först dagen efter händelsen och i förhören ställdes ledande frågor och indirekt friande förklaringar gavs för mycket av deras agerande. Såväl polis, åklagare och domstol mis- sade motstridiga uppgifter i polisernas berättelser som tydde på att de larmat ambulans först efter att mannen skjutits. En polis sade inledningsvis att han faktiskt sett vad som utspelade sig mellan polisen och den skjutne mannen men sedan sa han att han inte sett det. Tingsrätten använde enligt en felaktig metod i sin bevisvärdering vilket ledde till att man inte tog hänsyn till det sammanlagda värdet av all bevisning mot polismannen. menar att de påstådda felen inte nödvändigtvis måste bero på att den skjutne var kurd utan skulle teoretiskt sett kunnat drabba även en svensk. anser sig dock finna en mängd ageranden från polisens sida som inte skulle drabbat en svensk. Mycket av den subtila, omedvetna rasism som The fanns menar han. Fler exempel är: den skjutne mannens kamrat, också han kurd, blev chockad när hans vän sköts och försökte ta sig fram till honom. Polisen brottade ner honom och förklarade hans upprördhet med sånt häftigt humör som de där har. Sådan rasistisk stereotypisering, som The kallade den, förekom enligt även på flera andra sätt. En incident mellan en närstående till den skjutne och en ambulansman uppförstorades enligt av polis och räddningstjänst så att alla invandrare i det invandrartäta bostadsom- rådet förmodades rikta hämndattacker mot all uniforme- rad personal. menar att invandrarna stereotypiserades som våldsbenägna och irrationella. Den grundlösa hotbilden skru- vades upp än mer när den skjutne mannens kamrat ringde efter en ambulans till sin gravida fru dagen efter dödsskjutningen. Poliserna gick in med skottsäkra västar och osäkrade vapen när man eskorte- rade ambulansmännen. Polisen hade inte heller i efterhand någon förståelse för att mannen blev skrämd av det inträffade. Vidare menar att poliserna inte kunde sätta sig in i hans situation på grund av rasistisk stereotypisering vilken gjorde att mannen utmålades som ett hot. Den skjutne mannens broder greps för att han hade ett utvisningsbeslut hängande över sig av en, enligt , onödigt stor polisinsats som även den verkar drabbats av den rasistiskt betingade föreställningen av de hotfulla kurderna. Han hölls inlåst i nästan i onödan, enligt . När den skjutne mannens kamrat hördes var tolken inte tillräckligt kompetent vilket ledde till ett mycket svagare vitt- nesmål än som borde ha varit fallet. Dessa och flera andra fel upp- täcktes inte och rättades heller inte till av polisbefäl, internutred- ning eller åklagare varför menar att man kan tala om sådant kollektivt misslyckande som The gjorde. Detta och den utbredda omedvetna rasismen bland så många poliser gör att drar slutsatsen att institu- tionell rasism förekommer även i den svenska poliskåren. Det fanns enligt även indikationer på att den kan även förekomma hos åklagare och domstolar. I är åklagarämbetet ett outforskat område vad gäller etniskt diskriminering. Något som står i skarp kontrast till forskningen i framför allt . 9.4.1Vilka personer begäras häktade? Det finns i ingen forskning om strukturell diskriminering när det gäller vilka grunder som häktningar görs på. Men det finns en undersökning som talar för att invandrare häktas i större utsträckning än svenskar, vilket kan vara en indikation på att häkt- ningen sker på svagare grunder, även om det inte går att utesluta andra orsaker till skillnaderna. Undersökningen utfördes av 2002 och var en genomgång av de ersättningsärenden hos Justitiekanslern (), där människor beviljats ersättning med anledning av frihetsberövanden i sådana fall som t.ex. inte lett till åtal eller fällande dom. Av 1 850 ärenden rörde över hälften av fallen människor med invandrarbak- grund. Granskningen visade också att bland dem som beviljats ersättning för att ha suttit frihetsberövade i var överrepresentationen ännu högre (Ekot, 2002). Ekots genomgång är i sig inte tillräcklig för att dra några starka slutsatser. En anled- ning är att det kan finnas flera orsaker (än diskriminering) till de resultat som Ekot presenterar. Däremot ger undersökningen en indikation på att frågan behöver undersökas närmare. I finns siffror som tyder på att invandrare häktas på svagare grunder än danskar. har studerat den grupp av häktade som senare inte döms för något brott. Gene- rellt sett rör det sig om , men för personer med utländsk bakgrund är siffran dubbelt så hög (, 2003:132). Överrepresentationen kan inte förklaras med att invandrare skulle begå grövre brott då överrepresentatio- nen visar sig lika tydligt när man jämför för olika brottstyper. Kyvsgaard fann samma resultat i en studie och en grupp danska domare föreslog då att skillnaden kunde bero på att perso- ner med dansk bakgrund erkände (något som ofta leder till att man släpps fri) på ett tidigare stadium än personer med utländsk bak- grund. Domarna rekommenderade därför att häktningstiden skulle tas i beaktande i undersökningen. Så skedde också i studie men man fann ingen substantiell skillnad mellan häktningstiden grupperna emellan. Fyra av fem som inte fälldes för något brott var häktade max – oavsett etnisk bakgrund (Ibid.). I fann Wordes, Bynum & Corley (1994) liknande resultat, nämligen att ungdomar från etniska minoriteter som var misstänkta för brott hade större chans att placeras i häkte av såväl polis som domstolar. Detta stod sig även efter man beaktat brottets allvarlig- het, tidigare brottslighet samt socioekonomiska faktorer (Wordes m.fl., 1994:162 f). 1996 fann Bishop & Frazer samma resultat och även detta stod sig efter en kontroll för ålder, brottets allvarlighet, och om den åtalade var tidigare straffad (Bishop & Frazer, 1996:400 ff). 9.4.2Vem åtalas och vem åtalas inte? Strukturell diskriminering inom rättsväsendet kan även yttra sig i att invandrare åtalas på svagare grunder än svenskar. Här finns en studie som tyder på att fler fall där gärningsmannen var invandrare än där gärningsmannen var svensk går vidare till åtal. har undersökt 100 slumpvis utvalda fall av brottet olaga hot som nått . Ungefär hälften av de åtalade hade utländskt ursprung. Det verkade vara lättare att bevisa olaga hot när den som hotade var invandrare och offret svenskt. Såväl polis som åklagare och domare verkade ha lättare att förstå att den hotade kände allvarlig fruktan (ett av rekvisiten för brottet) om den hotade var svensk. Rättsvä- sendet verkade ha lättare att sätta sig in i en svensk persons situa- tion, oavsett om denne var gärningsman eller offer, och hade lättare att inse hur denne upplevde det. Problemet kunde även slå åt andra hållet, då både offer och gärningsman är invandrare. I ett fall slapp en man åtal för olaga hot trots att han erkänt att han hållit en kniv mot sin sambos hals och hotat att döda henne. Han förklarade sig med att det bara var ett sätt att visa att han älskade henne. Detta hade knappast skett om offret var svenskt (Diesen, 2005:267). Om invandrare åtalas på svagare grunder än svenskar skulle detta kunna visa sig i att åtalade invandrare frikänns oftare eller att åtalen oftare måste läggas ner. fann i sin studie i att åtal mot personer med utländsk bakgrund mer sällan resulterade i en fällande dom. För såväl personer med dansk som utländsk bakgrund var orsakerna till att åtalet inte ledde till någon friande dom desamma – drogs tillbaka på grund av brist på bevis, befanns ogrundade och berodde på friande domar. Men fler av de åtalade invandrarnas fall ledde inte till en fällande dom. För åtalade som var födda i men vars föräldrar invandrat var siffran (, 2003:133 f). En kontroll för ålder, kön, brottstyp, brottsmönster och i vilken grad personer erkänt påver- kar inte resultaten nämnvärt (Ibid:134 f), vilket således tyder på att invandrare åtalas på svagare grunder. I gjorde 1998 & en studie av personer arresterade vid tio polisstationer i och följde deras fall genom rättssystemet. Man fann att åklagaren beslöt att inte väcka åtal i betydligt högre grad för svarta än för vita. Detta tolkades som att polisen behandlade svarta hårdare än vita då man skickade vidare fall till åklagaren som normalt skulle vara otillräckliga för åtal, men att en sådan diskriminering inte förekom hos åklagaren. Samma resultat upprepades i Mlangas studie (Bowling & , 2003:169). & noterade dock att bara i av fallen visste åklagaren den åtalades etniska tillhörighet (Ibid.). Man får anta att detta berodde på att åklagaren inte träffade den åtalade och att namnet inte sade något om etniciteten. I har ofta svarta och vita liknande namn medan namnet i (och ) även i vetenskapliga undersökningar används för att avgöra om personen är invandrare eller inte. Här finns ett mycket mer direkt samband med ett utländskt namn och hudfärg vilket skulle kunna innebära att risken, eller i vart fall möjligheten, för diskriminering faktiskt är större därmed. Två studier (, 1979 och Crow & Cove, 1984) har funnit att svarta oftare åtalas för brott som inte resulterat i någon förlust, skada på egendom eller person, vilket skulle kunna tyda på att vita i samma situation ofta inte åtalas. skulle det kunna bero på att liknande brott av vita över huvudtaget rapporteras till polisen i mindre utsträckning (Jewkes & Letherby, 2002:176). 9.4.3Vilka straff yrkas? Frågan om åklagaren yrkar9 på strängare straff när etniska minoriteter står åtalade är outforskad i och verkar heller inte undersökts i någon större utsträckning i resten av Skandina- vien eller . På detta område har dock genomförts en mängd amerikansk forskning, om än inriktad på mer speciella amerikanska företeelser. Det har visats att åklagare i använder möjligheterna till att väcka federalt åtal (där straffen är strängare) mot svarta medan det mot vita som begått samma brott väcks delstatligt åtal (där straff- satserna är lägre). Med plea bargain avses åklagarens möjligheter att förhandla med den misstänkte om vilket åtal som ska väckas. Forskningen har visat att vita misstänkta erbjuds uppgörelser 9 Det bör påpekas att rätten är inte bunden av åklagarens yrkande i påföljdsdelen. betydligt oftare än svarta. Samma diskriminerande mönster har visats när det gäller åklagarens möjlighet att underlåta väcka åtal och överlämna den misstänkte till missbrukarvård eller samhälls- tjänst. (Leadership Conference on Civil Rights, 2000:12 ff; , 1999:142 ff). Ett område som särskilt uppmärksammats är den diskriminerande tillämpningen av dödsstraffet som av de flesta forskare anses bero på åklagarens olika yrkande på det (avsnitt 9.5.2). Det har också i amerikansk forskning uppmärksammats att åkla- gare kan använda sig av rasistisk retorik i sin plädering. Genom att referera till den tilltalades ras eller etnicitet kan man spela på medvetna eller omedvetna stereotyper hos domare (och jury) om exempelvis svarta som våldsamma, brottsliga eller oärliga, och där- med mer sannolika att ha begått en brottslig gärning (playing the race card). Om den åtalade är svart medan offret och domarna är vita så kan man genom att betona den åtalades ras underlätta för domarna att identifiera sig med offret. Det finns mängder av rätts- fall från där domar ogillats av högre instanser för att åklaga- ren använt sig av rasistisk retorik i sin argumentation (, 1998:256–319, , 2001). I en studie i av Kulanta-Crumpton 1996 analyserades 27 rättegångar varav 15 åta- lade var svarta och 16 vita. Analysen visade att åklagaren argumen- terade olika i jämförbara fall och när fattiga och arbetslösa svarta var åtalade användes rasistiska stereotyper för att försöka etablera en länk mellan fattigdom och arbetslöshet bland svarta å ena sidan och kriminalitet å den andra. När vita var under liknande socio- ekonomiska omständigheter användes inte sådan argumentation (Bowling & , 2002:172). Frågan om förekomsten av diskriminering i domstolarna är ett ämne som väcker starka känslor eftersom det så tydligt strider mot den allmänna rättsuppfattningen om likhet inför lagen. Om männi- skor döms till längre straff än vad som egentligen vore rättvist eller om de döms helt oskyldiga, och detta sker på grund av deras hudfärg innebär det att rättsprocessen är rättsosäker och odemo- kratisk. 9.5.1Får invandrare hårdare straff än svenskar? En fråga som har studerats i ett par studier är om det finns en strukturell diskriminering vid straffutmätningen. Här visar resul- taten att det tycks föreligga skillnader mellan gärningsmän med utländsk bakgrund och med svensk bakgrund. fann i en undersökning av anmälda våldtäkter och våldtäktsförsök i mellan 1986–1990 att det var en stor skillnad mellan svenskar och människor utan svenskt medborgar- skap vid påföljdsvalet. av svenskarna dömdes till sluten psykiatrisk vård mot av utlänningarna. Till fäng- else dömdes av de svenska samt av de ut- ländska gärningsmännen (, 1994:70). Utlänningarna ten- derade således att oftare dömas till fängelse än svenskar som å sin sida oftare dömdes till vård. Förklaringen att de svenska gärningsmännen faktiskt oftare var psykiskt sjuka än de utländska har prövats av i en D-uppsats i Kriminologi Våldtäktsdomar mot svenska och utländska gärningsmän. I den granskades domarna som visade att rätten mer sällan följt läkares rekommendation för de utländska männen. Dessa fick inte genomgå de undersökningar som de ansetts vara i behov av (, 1996:54). I minst två fall hade rätten helt förbisett allvarliga psykiska störningar, något som inte skett för någon svensk åtalad (Ibid:55). menade att resultatet gav stöd åt hypotesen att rätten tenderar att förklara svenska gärningsmäns beteende i termer av psykisk störning medan man inte uppmärksammar psykiska störningar i samma grad hos de utländska gärningsmännen (Ibid:54). 1998 fann Professor i en studie av effekterna av trafikbrottslag, att personer som är födda utanför oftare än svenskfödda personer dömdes till fängelse som påföljd när de var åtalade för rattfylleri. 1987 kunde en sådan skillnad inte uppmätas, men 1991 kunde en liten skillnad märkas. menade att en möjlig förklaring skulle kunna vara att utlandsfödda personer mer sällan tillstod missbruk vilket resulterade i att de dömdes till fängelse i stället för vård. Detta skulle kunna förklara skillnaderna , då vård var ett mycket vanligare alternativ 1991. Men konstaterade att det behövdes mer information innan en sådan förklaring skulle kunna hållas för den troliga (, 1998:98). gjorde radioprogrammet på en granskning av 700 domar rörande grov rattfylla i och och fann att personer med utländsk bak- grund (födda utomlands eller födda i med bägge föräldrarna födda utomlands) betydligt oftare dömdes till fängelse än svenskar. av personerna med utländsk bakgrund döm- des till fängelse jämfört av svenskarna. Överre- presentationen stod sig även efter att man kontrollerat för om per- sonerna var tidigare dömda och efter den exakta promillehalten. Överrepresentationen var störst i , något mindre i , och i var siffrorna betydligt jämnare, även om en viss överrepresentation alltjämt fanns (Kaliber, 2004). Tidningen gjorde 2004 en genomgång av 400 domar vid . Speciellt undersöktes påföljderna för misshandel, narkotikabrott, grovt rattfylleri och stöld. När man jämförde svenskar och invandrare som var dömda för samma brott visade det sig att invandrarna tenderade att dömas till fängelse medan svenskarna tenderade att dömas till vård. Av de 400 domarna avsåg 258 svenskar och 142 invandrare. Invand- rarna utgjorde alltså cirka en tredjedel av de åtalade. Men av de 50 personer som fick påföljden skyddstillsyn var bara 5 invandrare, alltså en tiondel (Socialpolitik, 2004:32). genomgång av domar för kvinnomisshandel, som nämnts tidigare, visade att de svenska männen dömdes till fängelse i av fallen medan lika många fick skyddstillsyn. Motsva- rande siffror för dömda invandrare var respektive . En betydligt större andel invandrare fick alltså fängelse och en betydligt mindre andel fick skyddstillsyn. Beträffande öv- riga möjliga påföljder, villkorlig dom eller böter, fanns dock inga större skillnader. (Diesen, 2005:287). Det kan också finnas andra faktorer som inverkar på resultatet. granskade även det skadestånd gärningsmännen dömdes att betala ut till den miss- handlade kvinnan. Fördelas ersättningens storlek på antalet utdömda fängelsemånader så skulle gärningsmän av utländsk här- komst ersätta offret med ca per utdömd månad medan svenska män bara behövde betala (Diesen, 2005:289). I ovan nämnda undersökning om olaga hot märktes inte en sådan generell skillnad mellan dömda svenskar och invandrare, men orsaken till detta verkar främst ha varit att invand- rare får strängare straff när offret är svenskt och lindrigare straff när offret är invandrare (Diesen, 2005:287). Det bör i sammanhanget noteras att BRÅ i sin rapport Vad händer med unga lagöverträdare (BRÅ, 2002:21) drar slutsatsen att sociala faktorer eller etnisk bakgrund inte styr valet av påföljd, utan att det i stället är brottets grovhet, tidigare brottslighet, ålder vid brottet och antalet brott i domen som avgör hur ingripande påföljden blir. Dock visar analyserna att flickor tenderar att dömas till mindre ingripande påföljder än pojkar. I detta sammanhang kan man även nämna att utländska medbor- gare riskerar att utvisas om de döms för grova brott. Det går inte att komma ifrån att en utvisning för många får mycket allvarliga konsekvenser, vilket av vissa har kritiserats ur ett strukturellt per- spektiv som en dubbelbestraffning av utländska gärningsmän. Formellt ska en utvisning innebära att fängelsestraffet reduceras som kompensation, men vissa indikationer finns på att så inte alltid sker i praktiken. fann i sin ovannämnda gransk- ning av våldtäktsdomar i att någon effekt på straffens längd för de utländska medborgare som utvisats till följd av brottet inte kunde påvisas (, 1996). 9.5.2Erfarenheter från andra länder I har forskningen kring detta område varit något större. 1982 kom McConville och studie som inleds med att påpeka att ingen studie i hade genomförts för att stu- dera relationen mellan rasen på gärningsmannen och strängheten i straffet denne dömts för. Inte heller fanns det några planer på en sådan, något som stod i skarp kontrast med forskningen i . McConville och fann dock inga belägg för att diskrimine- ring skulle förekomma i dömandet (studien finns i , 1996). Studien sågs länge som den mest auktoritativa och följdes av ett flertal studier där resultatet var detsamma. Likväl så gav vissa stu- dier avvikande resultat som pekade på att svarta var mer sannolika att dömas till fängelse än vita som i stället var mer sannolika att få andra (mindre betungande) straffalternativ (Bowling & , 2002:178 f; Jewkes & Letherby, 2002:177). Något som stämmer överens med de svenska resultaten och som också får stöd av den officiella statistiken. Brittiska Home Office visade 2002 att svarta åtalade dömdes till fängelse i av fallen när de är åtalade för våldsbrott medan vita bara döms hälften så ofta – i av fallen (Home Office, 2002:7). 1992 kom bok vilken allmänt är erkänd som det mest grundliga och tillförlitliga arbetet på detta område (Jewkes & Letherby, 2002:177; Bowling & , 2002:183, 267). granskade fem Crown Courts och fann bland annat att av de svarta manliga åtalade dömdes till fängelsestraff jämfört av de vita män- nen. För kvinnorna var siffrorna . När man beaktade alla andra relevanta faktorer som åtalspunkter, tidigare straffregister osv. var det större sannolikhet att svarta män jämfört med vita män skulle dömas till fängelse (, 1992:75–83, 198). Analysen av kvinnliga dömda är något mindre detaljerad och gav därför ingen exakt siffra. fann också att svarta fick längre straff än vita. Även asiater och afrocaribeaner fick längre straff (Ibid:202). Skillnaderna mellan svarta och vita verkade främst bero på att svarta dömdes till fängelse betydligt oftare än vita när de var åtalade för medelgrova brott där såväl fängelse som annat straff var möjligt och det främst var upp till domaren att avgöra vad som var lämpligt. I dessa fall dömdes svarta i av fallen till fängelse jämfört för vita. Det förekom även skillnader mellan domstolarna. I en av dem var diskrimine- ringen klart störst. Förutom variationer mellan domstolarna fann även skillnader i hur domarna dömde. Av 16 domare dömde tre domare färre svarta till fängelse än vita. Åtta dömde ungefär lika många oavsett ras medan fem dömde svarta mycket oftare till fängelse än man dömde vita (Ibid:195). Hoods verk har fått en djup inverkan på forskningen i och utgör ett mycket starkt argument för att svarta döms hårdare än vita i domstolarna. är det land där forskningen på detta område överlägset är störst. Den afro-amerikanska befolkningen i utgör av befolkningen men utgör ändå omkring fångar i de amerikanska fängelserna. Beror denna överrepresentation enbart på att svarta begår så mycket mer brott än vita? Mot detta talar att andelen arresterade svarta varit förhållandevis , medan överrepresentationen i fängelserna ökat. Faktum är att andelen ar- resterade sjunkit från 1992. 1985 utgjorde svarta av samtliga fångar i . 1988 började andelen svarta fångar dock snabbt växa och utgör de av alla fångar (Wacquant, 2002:43; , 1997:60). gjordes undersökningar för att se om svarta dömdes hårdare i domstolarna, och har studi-