sou · GTB338 · 2006-01-01 00:00:00 — Att åtgärden skall vara av synnerlig vikt för utredningen utgör en grundläggande förutsättning för tillstånd till hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning (27 kap. 20 § första stycket RB och 3 § första stycket 2 lagen om hemlig kame- raövervakning). I likhet med den ordningen bör kravet på synnerlig vikt gälla även för beslut om hemlig dataavläsning. Därmed får åt- gärden vidtas endast när andra åtgärder som står till buds under förundersökning inte är tillräckliga eller det av annan anledning är av synnerlig vikt för utredningen att avläsningen sker. Regeringen bedömde i lagrådsremissen (s. 48 f.) rörande bl.a. buggning att uttalandena om uttryckets innebörd i prop. 1988/89:124 (s. 44 f.) fortfarande var aktuella. Där uttalade reger- ingen följande (se även prop. 1995/96:85 s. 29). Uttrycket synnerlig vikt för utredningen behöver inte nöd- vändigtvis avse att avlyssningen skall ge avgörande bevisning som kan leda till fällande dom. I de flesta fall har telefonavlyssning en indirekt verkan: den bidrar till att kart- lägga kontaktvägar och förehavanden, ger uppslag till vidare spaning och bildar underlag för andra åtgärder. En annan, främst i fall enligt lag förekommande verkan är att avlyssningen kan föra en på olika sätt uppkommen misstanke till nolläget, dvs. rentvå den misstänkte. Synnerlig vikt för utredningen inrymmer ett kvalitetskrav beträffade de upplysningar som avlyssningen kan ge. Dessa får sålunda inte inskränka sig till obetydliga detaljer, som man kan båda ha och mista. Uttrycket innefattar emellertid därutöver ett krav på att utredningsläget gör avlyssningen nödvändig. Vad som kan vinnas genom åtgärden får i princip inte vara åtkomligt med andra, mindre ingripande metoder. En slentrianmässig bedömning får inte förekomma i frågan om vare sig utredningsläget eller de andra förutsättningarna som gäller för tvångsmedlet. En granskning av utrednings- möjligheterna i det enskilda fallet måste alltid verkställas. Granskningen måste mynna ut i bedömningen att det finns skäl att räkna med att avlyssningen – ensam eller i förening med andra åtgärder – verkligen kan få effekt. I och för sig behöver något absolut hinder inte föreligga mot att få fram information på andra vägar. Det krävs dock att hindret är sådant att det inte skäligen kan begäras att man skall avstå från teleavlyssning. Kan personlig övervakning (skuggning) eller andra åtgärder användas som alternativ, bör det ändå vara tillåtet med teleavlyssning, om alternativen skulle kräva en orimligt hög personalinsats eller vara förena- de med avsevärd risk att den pågående utredningen avslöjas för . Utgångspunkten bör dock vara att i första hand pröva andra metoder. Uttalandet bör i allt väsentligt kunna vara vägledande för hur ut- trycket synnerlig vikt för utredningen bör uppfattas vid prövningen av ärenden om hemlig dataavläsning. Med hänsyn till att åtgärden kan vara integritetskänslig bör alternativa metoder övervägas om- sorgsfullt. Det förhållandet att något alternativ står till buds, bör, lika lite som för andra tvångsmedel, inte automatiskt leda till att tillstånd nekas. Som nämndes i avsnitt 2.8.2 gäller tre allmänna principer för all tvångsmedelsanvändning; ändamåls-, behovs- och proportionali- tetsprinciperna. Vi upprepar inte vad principerna innebär men vill som exempel på tillämpning av proportionalitetsprincipen (se t.ex. 27 kap. 1 § tredje stycket RB för hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning samt 3 § första stycket 3 lagen om hemlig kamera- övervakning) nämna att domstolen ställer upp ett inskränkande villkor för verkställigheten. Proportionalitetsprincipen bör komma till uttryck även i lagtex- ten rörande hemlig dataavläsning. Domstolen skall göra en avväg- ning mellan skälen för åtgärden och de olägenheter som åtgärden kan förorsaka den misstänkte eller något annat motstående intres- se. I detta fall innebär det en avvägning mellan intresset av att utre- da det brott som misstanken avser och de risker för en kränkning av den personliga integriteten som en användning av dataavläsning innebär, såväl för den misstänkte som för tredje man. Av sådana skäl kan domstolen liksom vid t.ex. avlyssning enligt 27 kap. 18 § RB besluta om inskränkande villkor i tillståndet. Det kan röra ex- empelvis vilka tvångsmedel som får verkställas mot en misstänkt person, vilka eller vilka delar av ett informationssystem som verkställigheten får avse och vilket intrång som får ske för att genomföra åtgärden. Vi föreslår att det i förtydligande syfte skall finnas en uttrycklig bestämmelse i 27 kap. 21 § andra stycket RB som anger att rätten i beslut om avlyssning eller övervakning får föreskriva villkor för att tillgodose intresset av att enskildas integritet inte i onödan träds för när. En sådan bestämmelse bör finnas även rörande hemlig da- taavläsning. Proportionalitetsprincipen skall tillämpas också under verkstäl- lighetsstadiet, vilket innebär att även polisen har att beakta den ef- ter att tillstånd har givits till tvångsmedlet (se 8 § polislagen). 9.4.6Undantag från kravet på skäligen misstänkt person Förslag: Även om det inte finns någon person som är skäligen misstänkt skall hemlig dataavläsning få äga rum om det är av syn- nerlig vikt för utredningen att dataavläsning sker av information i informationssystem som har använts eller används vid brottet. Hemlig dataavläsning i sådana fall får äga rum endast om åtgärden syftar till att fastställa vem som skäligen kan misstänkas för brottet. Enligt nuvarande bestämmelser är det en förutsättning för att hem- lig teleavlyssning och hemlig teleövervakning skall kunna äga rum att det går att peka ut någon som skäligen misstänkt för ett brott (27 kap. 20 § första stycket RB). Vi föreslog i avsnitt 4.3 att hemlig teleövervakning (övervakning enligt 27 kap. 19 § RB) under vissa förutsättningar skall kunna användas även när det saknas en skäli- gen misstänkt person. Såväl i betänkande Om buggning och andra hemliga tvångsmedel (SOU 1998:46) som i den efterföljande lagrådsremissen föreslogs en liknande reglering. är det möjligt att använda hemlig ka- meraövervakning trots att det inte finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Förslaget kommer ursprungligen från Bugg- ningsutredningen som i sitt betänkande (SOU 1998:46 s. 391 ff.) föreslog att hemlig kameraövervakning skulle få användas om det av särskild anledning kunde förväntas att åtgärden leder till att brottet upp. I propositionen till den nämnda ändringen av lagen om hemlig kameraövervakning hänvisar regeringen till Bugg- ningsutredningen och anger bl.a. följande (prop. 2002/03:74 s. 41 f.). Det finns ett antal situationer där det av utredningsskäl vore angeläget att kunna använda hemlig kameraövervakning när det inte finns någon som är skäligen misstänkt för ett känt brott. Man kan t.ex. tänka sig att det i ett bostadsområde har anlagts flera bränder och att det finns ett tydligt mönster i förfarandet men det inte är möjligt att ringa in en viss person som skäligen misstänkt för att ha anlagt bränderna. Man kan också tänka sig upprepade försök till mord på vårdhem, där SOU 2005:38 Hemlig dataavläsning gärningarna har begåtts genom manipulationer med respira- torutrustning eller genom att det lagts gift i medicinburkar. Det är självklart att det ur brottsutredningssynpunkt skulle vara värdefullt om tillstånd till hemlig kameraövervakning kunde beviljas i liknande fall. En användning av hemlig kame- raövervakning skulle kunna bidra till att brottet eller brotten upp och förhindra att flera allvarliga brott begås. Mot denna bakgrund anser utredningen att det finns ett påtagligt behov av att kunna använda hemlig kameraövervakning även när misstanken om brott inte kan hänföras till en viss person. Utredningen föreslår därför att hemlig kameraövervakning skall få användas även när det inte finns någon skäligen miss- tänkt. Som utredningen funnit bör tillämpningsområdet för hemlig kameraövervakning utvidgas. Regeringen delar utredningens uppfattning att hemlig kameraövervakning i vissa fall skall få användas trots att det inte finns någon som är skäligen miss- tänkt för brottet. Det skall vara av synnerlig vikt för utred- ningen att övervakningen sker. Syftet med åtgärden bör där- med i allmänhet vara att gärningsmannen kan påträffas på bar gärning. Till skillnad från utredningen anser regeringen att möjlig- heten bör begränsas till den plats där brottet begåtts eller omgivningarna till en sådan plats. Det finns enligt regering- ens mening annars en risk för att tvångsåtgärden kan komma att användas i brottsförebyggande syfte. Åtgärden är då ty- piskt sett inte något tvångsmedel och bör inte behandlas inom ramen för tvångsmedelsregleringen. Om syftet med en dold övervakning endast är brottsförebyggande eller om den dolda övervakningen sker endast av hänsyn till allmän ord- ning och säkerhet får frågan i stället prövas enligt lagen om allmän kameraövervakning. Det är därför motiverat att behål- la möjlighet att medge undantag från upplys- ningsplikten i speciella situationer. Vi nämnde i avsnitt 9.4.1 att de två huvudsakliga skälen för att infö- ra hemlig dataavläsning var problemen med dels krypterad informa- tion i datorer och liknande dels möjligheten att vara anonym vid användning av informationsteknik. I många fall finns båda dessa problem . Anonymitetsproblemet bottnar i det förhållan- det att även om de brottsutredande myndigheterna lyckas knyta en IP-adress till ett visst abonnemang, det ändå är osä- kert om den som står bakom abonnemanget också är den som har suttit vid datorn vid det tillfälle som myndigheterna är intresserade av. Det kan t.ex. röra köp och försäljning av narkotika samt tillfäl- len för spridning och konsumtion av barnpornografi. Genom att använda hemlig dataavläsning kan de brottsutredande myndighe- terna lyckas identifiera en person som skäligen misstänkt för brottsligheten. Av effektivitetsskäl är det därför nödvändigt att hemlig dataavläsning får äga rum även i de fall när det saknas en skäligen misstänkt person. Av hänsyn till det integritetsintrång som uppkommer är det, som en parallell till bestämmelserna om hemlig kameraövervakning, rimligt att föreskriva att hemlig dataav- läsning i dessa fall endast får avse ett informationssystem som har använts eller används vid brottet och att åtgärden endast får syfta till att fastställa vem som skäligen kan misstänkas för brottet. 9.4.7Sambandet mellan en misstänkt och informationssystemet Förslag: I fall där det finns en skäligen misstänkt person får hemlig dataavläsning endast avse informationssystem som det finns sär- skild anledning att anta att den misstänkte har använt sig av eller kommer att använda sig av. Avser åtgärden informationssystem i någon annans stadigvarande bostad, får hemlig dataavläsning äga rum endast om det finns synnerlig anledning att anta att den miss- tänkte har använt sig av eller kommer att använda sig av detta. Hemlig dataavläsning innebär som framgått tidigare att informa- tion i informationssystem i hemlighet avläses med hjälp av program eller annat tekniskt hjälpmedel. Ett beslut om hemlig dataavläsning skall avse ett eller flera angivna informationssystem. Eftersom syf- tet med tvångsmedlet i normalfallet är att avläsa information som kan knytas till en skäligen misstänkt person är det naturligt att det bör finnas en viss koppling mellan den misstänkte och det eller de informationssystem som skall omfattas av tvångsmedelsbeslutet. Det gäller särskilt som det är fråga om ett integritetskänsligt tvångsmedel. I den aktuella frågan finns paralleller till frågan om den misstänk- tes anknytning till viss plats vid användning av hemlig kameraöver- vakning. Enligt 3 § andra stycket lagen om hemlig kameraövervak- ning får den åtgärden endast avse en sådan plats där den misstänkte kan antas komma att uppehålla sig. På liknande sätt föreslog Bugg- ningsutredningen att buggning endast skulle få avse en sådan plats där den misstänkte kunde antas komma att uppehålla sig (SOU 1998:46 s. 406 ff.). Utredningen hänvisade till propositionen rö- rande hemlig kameraövervakning där regeringen angav följande (prop. 1995/96:85 s. 31, se även s. 39). Det nu anförda talar för att tillstånd till hemlig kameraöver- vakning i stället bör knytas till en viss plats. Det kan natur- ligtvis röra sig om flera olika platser och antalet platser bör också kunna utvidgas genom nya beslut. Av avgörande bety- delse är emellertid att det finns en koppling till den misstänk- te. Som tidigare redovisats får åtgärden endast avse den som är skäligen misstänkt för brott. Detta innebär nu inte att den misstänkte ständigt måste uppehålla sig på platsen och såle- des finnas med på bild. Ett sådant krav skulle reducera an- vändningsområdet i alltför stor utsträckning. Det bör dock kunna antas att han besöker den plats som skall övervakas. Det bör vara tillräckligt att det är fråga om ett kort besök. Om det emellertid från början står klart att den misstänkte aldrig besöker en plats som i sig är av intresse i förundersökningen, t.ex. en lägenhet i en utredning om grovt koppleri, bestående i uthyrning av lägenheten, bör an- vändning av dolda övervakningskameror inte komma i fråga. Regeringen ansåg dock i den efterföljande lagrådsremissen rörande buggning att kravet på samband mellan den misstänkte och platsen skulle sättas högre och skrev följande (s. 52). Regeringen anser att nivån på antagandet att den misstänkte skall besöka den plats som skall avlyssnas bör sättas högre än vad som enligt nu gällande regler gäller för hemlig kamera- övervakning. I och för sig kan det hävdas att det vore till- räckligt att rätten med tillämpning av proportionalitetsprin- cipen i samband med beslutet om hemlig avlyssning utfärdar särskilda restriktioner, t.ex. av innebörd att utrustningen en- dast får vara i funktion den misstänkte faktiskt befinner sig på platsen. Regeringen bedömer emellertid det angeläget att en mer restriktiv syn på användningen av tvångsmedlet uttryckligen framgår av de grundläggande för- utsättningarna för användningen av hemlig avlyssning. För att hemlig avlyssning skall få ske bör det ske en noggrann prövning av sannolikheten för att den misstänkte kommer att befinna sig på just den platsen som beslutet avser. Det kan t.ex. via hemlig teleavlyssning ha framkommit att den misstänkte nämnt att han avser att bege sig till en viss plats. Ett annat exempel är att den misstänkte har ett återkommande engagemang på en viss plats. Ett så- dant högre krav på sambandet mellan den misstänkte och platsen som skall avlyssnas kan enligt regeringen lämpligen formuleras med att det finns särskild anledning att anta att den misstänkte kommer att uppehålla sig på platsen (jfr 28 kap. 2 a § ). Detta innebär givetvis inte att bedömningen enligt proportionalitetsprincipen inte skall gö- ras med sedvanlig noggrannhet. Regeringen föreslog alltså att buggning liksom hemlig kameraöver- vakning endast skulle få avse en plats där det finns särskild anled- ning att anta att den misstänkte skulle komma att uppehålla sig. Den syn på frågan om den misstänktes anknytning till viss plats som kommer till uttryck i de nämnda förarbetsuttalandena har en- ligt vår mening bäring även när det gäller hemlig dataavläsning och frågan om det aktuella informationssystemets anknytning till den misstänkte. Det bör alltså finnas ett krav på att hemlig dataavläs- ning endast får avse informationssystem som det finns särskild an- ledning att anta att den misstänkte har använt sig av eller kommer att använda sig av. En annan fråga som togs upp av regeringen i den nämnda lag- rådsremissen (s. 52 ff.) rörande buggning var om det skulle ställas högre krav på anknytning mellan platsen och den misstänkte när buggning skulle verkställas i annan stadigvarande bostad än den misstänktes. Regeringen föreslog att det borde ställas upp ett högre krav på antagandet att den misstänkte befinner sig på platsen i så- dana fall. I likhet med vad som föreskrivs i vissa fall vid husrannsa- kan (se 28 kap. 2 § RB) kom regeringen fram till att buggning i tredje mans stadigvarande bostad skulle få tillåtas endast om det fanns synnerlig anledning att anta att den misstänkte skulle komma att uppehålla sig på platsen. Som exempel nämnde reger- ingen att det genom yttre spaning kommit fram omständigheter som entydigt pekar på att den misstänkte, som annars har ett kringflackande liv och är svår att nå, en viss tidpunkt besöker en bekant. Ett annat exempel som nämndes var att den misstänkte hade beställt en tågbiljett i syfte att besöka och bo hos en bekant . Regeringen underströk att det alltid skulle vara ett krav att det var av synnerlig vikt för utredningen att åtgärden kom till stånd och att rätten mot bakgrund av proportio- nalitetsprincipen kunde meddela särskilda föreskrifter om bl.a. tid- punkter för avlyssningen. Även i detta fall är det rimligt att särskilt av integritetsskäl göra en koppling mellan förslaget till reglering av buggning och använd- ningen av hemlig dataavläsning. Det bör därför finnas en bestäm- melse som anger att om åtgärden avser informationssystem i någon annans stadigvarande bostad, får hemlig dataavläsning äga rum en- dast om det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte har använt sig av eller kommer att använda sig av detta. De krav som har nämnts om sambandet mellan den misstänk- te och det informationssystem som tillståndet avser utgör tillsam- mans med främst de förhållanden att hemliga dataavläsning i prin- cip endast får avse grova brott, att åtgärden som huvudregel endast får avse den som är skäligen misstänkt, att åtgärden måste vara av synnerlig vikt för utredningen och att bl.a. proportionalitetsprinci- pen skall tillämpas, tillräckliga garantier för att tvångsmedlet endast kommer att användas i de fall där det kan anses befogat. Förslag: Ett beslut om hemlig dataavläsning skall gälla . Tiden får inte bestämmas längre än vad som är nödvändigt och får inte överstiga en månad för beslutet. Som framgick tidigare är det rätten som skall pröva om förutsätt- ningarna för användning av hemlig dataavläsning är uppfyllda. Denna prövning kan sägas innefatta två led. Det ena ledet hänför sig till en prövning om samtliga rekvisit, så som de kommit till ut- tryck i lagtexten, föreligger i det enskilda fallet. Den prövningen avser t.ex. brottets svårhetsgrad, den grad av misstanke som får an- ses föreligga och om åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Det andra ledet innehåller en mer allmän lämplighetsbedömning där bl.a. proportionalitetsprincipen skall beaktas. Rätten skall här ta ställning till exempelvis om vad som står att vinna med åtgärden motiverar densamma. De faktiska förutsättningarna för att få tillstånd att använda hemlig dataavläsning i en viss brottsutredning kan naturligtvis komma att ändras över tiden i takt med att förundersökningen fortskrider och utredningsläget förändras. Det är angeläget att be- stämmelserna om tvångsmedlet ger garantier för att det inte an- vänds om vissa förhållanden, som har utgjort en nödvändig förut- sättning för domstolens tillstånd, har ändrats. Sådana garantier uppnås bäst genom en med vissa tidsintervaller återkommande domstolsprövning av meddelade tillstånd. Frågan är då hur länge ett tillstånd skall gälla innan domstolen skall pröva frågan på nytt. För tillstånd att hämta in framtida uppgifter (realtidsuppgifter) vid hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning samt för till- stånd till hemlig kameraövervakning gäller att tillståndstiden inte får bestämmas längre än nödvändigt och att den inte får övers- tiga en månad för beslutet (27 kap. 21 § andra stycket RB och 4 § andra stycket lagen om hemlig kameraövervakning). När rätten bestämmer tiden för ett tillstånd kan den således ange att tillståndet endast gäller för än en månad. Till- ståndet kan också förenas med andra villkor. Tillståndstiden räknas för rättens beslut och rätten kan alltså inte bestämma att tillståndet skall gälla t.ex. först fr.o.m. efter beslutet och därefter i en månad. Det förekommer att rätten får ompröva, eller förnya, tillståndsbeslut på grund av att åklagaren före tillståndsti- dens utgång kommer in med en begäran om förlängning avseende samma brott och samma misstänkta person. Det anses då att ju som tillståndet gällt utan att förundersökningen förts framåt, desto mer restriktiv bör domstolens prövning bli (jfr prop. 1995/96:85 s. 40). I fall när intrång måste göras för att placera ut det tekniska hjälpmedlet vid hemlig dataavläsning får det antas att det ofta kommer att krävas omfattande förberedelser för att det skall vara möjligt att genomföra utan att väcka uppmärksamhet eller på annat sätt avslöja verksamheten. Det är uppenbart att en kortare till- ståndstid än en månad bl.a. i sådana fall blir alltför kort och skulle hänvisa åklagaren till att genast begära förlängning av tillståndsti- den, vilket inte är en lämplig ordning. Inte heller har det fram- kommit något som tyder på att det skulle finnas behov av längre tillståndstider än en månad vid hemlig dataavläsning. Tiden bör därför överensstämma med ordningen för de andra nämnda tvångsmedlen, dvs. högst en månad åt gången. Detta skall dock inte hindra att de brottsutredande myndigheterna vid verkställigheten får tillgång till information i informationssystemet som så att säga redan fanns där när tillståndet gavs, alltså en slags historiska upp- gifter. Som framgår av avsnitt 9.4.5 föreslår vi dessutom att det uttryck- ligen i lagtexten anges att rätten får föreskriva villkor för att tillgo- dose intresset av att enskildas integritet inte i onödan träds för när. Vi lämnar samma förslag rörande avlyssning och övervakning enligt 27 kap. 21 § andra stycket RB. 9.4.9Tillträde till platsen m.m. Förslag: Ett beslut om hemlig dataavläsning får innefatta rätt för den brottsutredande myndigheten att i hemlighet bereda sig tillträ- de till en plats som annars särskilt skyddas mot intrång i syfte att installera de tekniska hjälpmedlen. Ett tekniskt hjälpmedel som har installerats skall återtas eller gö- ras obrukbart så snart det kan ske efter det att tiden för tillståndet gått ut eller tillståndet hävts. När hjälpmedlet har återtagits eller gjorts obrukbart, skall rätten underrättas om det. Vid genomförande av hemlig dataavläsning får olägenhet eller skada inte förorsakas utöver vad som är oundgängligen nödvändigt. De informationssystem som förslaget om hemlig dataavläsning tar sikte på kommer i de allra flesta fall att vara placerade så att de finns i utrymmen som allmänheten inte har tillträde till och som är skyddade mot intrång, t.ex. bostäder och arbetsplatser. Vi har tidi- gare beskrivit att hemlig dataavläsning kan verkställas genom att den brottsutredande myndigheten i hemlighet sänder en viss mjuk- vara till en dator. Den s.k. programkoden ger sedan myndigheterna uppgifter om vilken information som finns i datorn och hur datorn används. Dataavläsning kan också innebära att hård- eller mjukvara med liknande funktion placeras i datautrustningen genom ett fy- siskt ingrepp, t.ex. vid ett intrång i en persons bostad eller på den- nes arbetsplats. Det ligger i tvångsmedlets natur att ett sådant in- trång måste göras i hemlighet. Ett tillstånd till hemlig dataavläsning måste, om tvångsmedlet skall kunna användas effektivt, i vissa fall kunna verkställas genom att det tekniska hjälpmedlet placeras i datautrustningen genom ett fysiskt ingrepp. Därför behöver tillståndet kunna innehålla en be- fogenhet att få tillträde till den plats eller det utrymme där infor- mationssystemet är beläget för att de tekniska hjälpmedlen skall kunna installeras. En sådan befogenhet blir närmast att jämföra med ett beslut om husrannsakan. Det skulle dock strida mot ända- målsprincipen om polisen vidtog husrannsakan i samband med till- träde enligt bestämmelsen om hemlig dataavläsning eller tvärtom. Som regeringen yttrade i samband med lagrådsremissen rörande