sou · GTB398 · 2006-01-01 00:00:00 — 9 § Annan behörighet att utöva ett yrke inom området för djurens hälso- och sjukvård än legitimation som meddelats enligt 3 kap. får återkallas om den som fått behörigheten 1.varit oskicklig vid utövning av sitt yrke eller på annat sätt visat sig vara olämplig att utöva yrket, 2.på grund av sjukdom eller någon liknande omständighet inte kan utöva yrket tillfredsställande, eller 3.begär att behörigheten återkallas. För återkallelse av annan behörighet räcker det med att man varit oskicklig eller olämplig. Jämför 7 § första stycket punkten 1 där kraven är grovt oskicklig eller uppenbart olämplig. 10 § Om en veterinär missbrukar sin behörighet att förskriva narkotiska eller alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit, får denna behörighet dras in eller begränsas. Behörigheten får också dras in eller begränsas om veterinären själv begär det. Paragrafen motsvarar 16 § första stycket behörighetslagen. 11 § Om det finns sannolika skäl för misstanke om sådant missbruk som avses i 10 §, får behörigheten dras in eller begränsas till dess frågan om indragningen eller begränsningen har prövats slutligt. Ett beslut enligt första stycket gäller . Om det finns särskilda skäl, får beslutets giltighet förlängas med ytterligare högst . Paragrafen motsvarar 16 § andra stycket behörighetslagen. 12 § Har en legitimation återkallats eller har en behörighet att förskriva narkotiska eller alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit dragits in eller begränsats, skall en ny legitimation respektive behörig- het meddelas efter ansökan när förhållandena medger det. Paragrafen motsvarar 17 § behörighetslagen. Ansökan prövas av och sjukvård enligt 7 kap. 6 § andra stycket denna lag. 1 § Frågor om disciplinansvar enligt denna lag prövas av för djurens hälso- och sjukvård. får ett nytt namn för att bättre spegla nämndens verksamhetsområde. 2 § består av ordförande och sju andra ledamöter. Ordföranden skall vara eller ha varit ordinarie domare. ledamöter skall vara veterinärer. Övriga ledamöter utses bland personer som har erfarenhet från området för djurens hälso- och sjukvård och bland personer som har insikt i djurhållning, samt bland personer som kan anses företräda allmänhetens intressen. Regeringen utser ordförande, övriga ledamöter och, i den utsträckning det behövs, ersättare för dem. För ersättare gäller vad som sägs om ledamot. Paragrafen motsvarar 19 § behörighetslagen. När det gäller de personkretsar ur vilka övriga ledamöter skall väljas har i denna paragraf lagts till personer som har erfarenhet från området för djurens hälso- och sjukvård. Detta är en följd av att andra yrkesutövare än veterinärer nu behörighetsregleras. 3 § är beslutför med ordföranden och minst fem andra ledamöter. Ordföranden får ensam fatta beslut 1.som innebär att ett ärende avgörs i sak, om det är uppenbart att ärendet inte kan leda till någon påföljd och om ärendet inte heller rör ansökan om att återfå behörighet, 2.som inte innefattar ett slutligt avgörande i sak, dock inte beslut om föreläggande att genomgå läkarundersökning enligt 6 kap. 8 § första stycket eller om tillfällig återkallelse enligt 6 kap. 11 § eller om utdömande av vite enligt 10 § andra stycket i detta kapitel. Ärenden som har avgjorts av ordföranden ensam skall anmälas vid nästa sammanträde med nämnden. Paragrafen motsvarar 20 § behörighetslagen. För beslutförhet krävs nu utöver ordföranden minst fem andra ledamöter. 4 § I fråga om jäv mot ledamot i skall bestämmel- serna i 4 kap. om jäv mot domare tillämpas. Paragrafen motsvarar 21 § behörighetslagen. 5 § Om det framkommer skiljaktig mening vid en överläggning i , skall bestämmelserna i 29 kap. om omröstning i domstol med endast lagfarna ledamöter tillämpas. Ordföranden säger sin mening först. Paragrafen motsvarar 22 § behörighetslagen i sak, endast språkliga ändringar har gjorts. 6 § Ärenden om disciplinpåföljd mot den som tillhör djurhälso- personalen skall tas upp på anmälan av en tillsynsmyndighet eller av ägaren eller annan som har det eller de djur som saken gäller i sin vård. Frågor som avses i 6 kap. 6–12 §§ tas upp på anmälan av eller på ansökan av den som saken gäller. Bestämmelser om rätt för ombudsmän och för Justitiekanslern att göra anmälan i ärenden om disciplinpåföljd och om återkallelse av behörighet samt om handläggningen av sådana ärenden finns i 6 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän och i 6 § lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn. Paragrafen motsvarar 23 § behörighetslagen. I första stycket har den ändringen gjorts att möjligheten för arbetsgivaren att göra anmälan tas bort. Det får anses tillräckligt att tillsynsmyndig- heterna och djurägaren har sådan rätt. När det gäller djurägarens rätt att anmäla så kvarstår denna oförändrad. Dock har bestäm- melsen ändrats språkligen så att den bättre stämmer överens med den tolkning som har gjort beträffande vem som har rätt att anmäla. Anmälningsrätt har nämligen enligt ansvars- nämnden endast den som direkt berörs, dvs. djurägaren eller annan som har djuret i sin vård. 7 § Förfarandet hos är skriftligt. Muntlig förhandling får dock förekomma när det kan antas vara till fördel för utredningen. Paragrafen motsvarar 24 § behörighetslagen. 8 § Är en anmälan så ofullständig att den inte kan läggas till grund för en prövning i sak, skall förelägga anmälaren att avhjälpa bristen. Om anmälaren inte följer före- läggandet, får anmälan avvisas. Vad som sägs om anmälan gäller också i fråga om ansökan. Paragrafen motsvarar 25 § behörighetslagen. 9 § En anmälan eller ansökan enligt 6 § och det som hör till handlingen skall överlämnas till den som anmälan eller ansökan avser. Mottagaren skall föreläggas att svara . En sådan underrättelse behövs inte om det är uppenbart att anmälan inte kan bifallas eller att underrättelsen är onödig. Bestämmelserna i denna paragraf är nya men bestämmelser med motsvarande innehåll finns i 7 kap. 12 § LYHS. Bestämmelsen om preskription enligt 6 kap. 5 § första stycket i detta lagförslag är knuten till den underrättelse som avses i första stycket. 10 § skall se till att varje ärende blir tillräckligt utrett. Överflödig utredning skall avvisas. får förelägga den som tillhör djurhälsopersonalen att ge in journaler och andra handlingar som behövs för utredningen. I föreläggandet får vite sättas ut. Paragrafen motsvarar 26 § behörighetslagen. Endast språkliga ändringar har gjorts i andra stycket. Bestämmelsen om att ärendet skall bli tillräckligt utrett anses innebära att yttrande alltid skall inhämtas från tillsynsmyndigheten. Enligt 6 § andra stycket lagen (1985:206) om viten får också döma ut vitet. 11 § Om en fråga kräver särskild sakkunskap, får inhämta yttranden från myndigheter, tjänstemän eller andra som är skyldiga att yttra sig i ämnet. Nämnden får också anlita andra sakkunniga i frågan. I fråga om sådana sakkunniga som avses i första stycket gäller 40 kap. 2–7 och 12 §§ i tillämpliga delar. Ersättning för utlåtande av myndigheter, tjänstemän eller andra som är skyldiga att lämna yttranden lämnas endast om det är särskilt föreskrivet. Andra sakkunniga har rätt till ersättning av allmänna medel för sitt uppdrag. får bevilja förskott på sådan ersättning. Paragrafen motsvarar i sak 27 § behörighetslagen. Endast språkliga ändringar har gjorts, främst för att tydliggöra skillnader mellan olika kategorier av sakkunniga. 12 § Till muntlig förhandling skall parterna kallas. En enskild får kallas att inställa sig personligen vid påföljd att det inte utgör hinder för ärendets vidare handläggning och avgörande om han eller hon uteblir. En enskild part, som har inställt sig till en muntlig förhandling, får av beviljas skälig ersättning av allmänna medel för kostnader för resa och uppehälle. får bevilja förskott på ersättningen. Närmare bestämmelser om ersättning och förskott meddelas av regeringen. Paragrafen motsvarar i sak 28 § behörighetslagen. Endast språkliga ändringar har gjorts. 13 § Bestämmelserna i 20 och 21 §§ förvaltningslagen (1986:223) skall tillämpas även på beslut enligt 6 kap. 8 § första och andra styckena och 11 § första stycket. Paragrafen motsvarar 29 § behörighetslagen. 14 § i ett ärende att de förutsättningar för anmälan till åtal som anges i 5 kap. 8 § föreligger, skall ansvars- nämnden göra en sådan anmälan. Paragrafen motsvarar 30 § behörighetslagen i sak. Endast språkliga ändringar har gjorts. 15 § beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Motsvarande bestämmelser finns i 31 § behörighetslagen. 16 § beslut får överklagas av 2.enskild som enligt 6 § första stycket detta kapitel anmält en fråga om disciplinpåföljd, om beslutet har gått den enskilde emot, 3.annan som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot. Bestämmelser om rätt för ombudsmän och för Justitiekanslern att söka ändring i beslut om disciplinpåföljd, prövotid eller i behörighetsfråga med anledning av fel i yrkesutövningen finns i 7 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän och i 7 § lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn. Sådant över- klagande skall ske från det att beslutet har meddelats. Paragrafen motsvarar i huvudsak 32 § behörighetslagen. Vissa språkliga ändringar har gjorts. I tredje stycket har beslut om prövotid lagts till uppräkningen av de beslut som kan överklagas av JO och JK. har rätt att överklaga alla beslut. 17 § Beslut av som inte innebär att ett ärende avgörs, får överklagas endast i samband med överklagande av det slutliga beslutet i ärendet. Ett beslut som inte är slutligt får dock överklagas särskilt när har 1.ogillat en invändning om jäv mot ledamot av nämnden eller en invändning om att det finns hinder mot prövningen, 2.avvisat ombud eller biträde, 3.förordnat om saken i avvaktan på att ärendet avgörs, 4.förelagt någon att genomgå läkarundersökning enligt 6 kap. 8 § första stycket, 5.förelagt någon vid vite enligt 10 § andra stycket att inkomma med journaler eller andra handlingar, 6.dömt ut vite, eller 7.förordnat om ersättning för någons medverkan i ärendet. Paragrafen motsvarar 33 § behörighetslagen med det tillägget att även ett beslut där har förelagt någon att vid vite inkomma med journaler och andra handlingar enligt 7 kap. 10 § får överklagas särskilt (punkten 5). 18 § Beslut som meddelar med stöd av denna lag gäller , om inte något annat bestäms. Har verkställigheten av ett beslut om prövotid upphävts till följd av beslut av domstol efter överklagande, men föreskrivs därefter ändå prövotid, skall endast den tid under vilken prövotid pågått räknas in i prövotiden. Första stycket i denna paragraf motsvarar 34 § behörighetslagen. Andra stycket är nytt och reglerar hur prövotiden skall beräknas om beslut om inhibition har meddelats. Bestämmelsen innebär att tid då ett beslut om inhibition har gällt inte skall räknas in i Prövotiden får således förlängas med om beslutet om prövotid fastställs. 19 § Om inte annat föreskrivits, är motpart till den yrkesutövare som har överklagat eller domstols slutliga beslut enligt denna lag. Om en enskild har anmält disciplinärendet är också han eller hon yrkesutövarens motpart. Bestämmelsen i 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) om förvaltningsmyndighets partsställning gäller inte i fråga om mål där fattat beslut enligt denna lag Första stycket motsvarar i huvudsak 35 § behörighetslagen. Emellertid har bestämmelsen formulerats om så att Jordbruks- verket alltid är motpart, även när en enskild har anmält ett disciplinärende. I sådana ärenden är därför både och anmälaren motpart till den anmälde yrkesutövaren. Detta innebär att alltid skall föreläggas att yttra sig i alla överklagade disciplinärenden. Andra stycket är nytt och motsvarar vad som gäller i fråga om enligt 8 kap. 14 § LYHS. Bestämmelsen har införts för att inte skall anses vara motpart när ett ärende överklagas. När bildades var avsikten inte att den skulle vara motpart men sedan 7 a § förvaltningsprocesslagen infördes så har domstolarna ansett att nämnden skall vara motpart. 8 kap. Straffbestämmelser, överklagande m.m. 1 § Om en veterinär, vars legitimation är återkallad eller vars behörighet av annan anledning har upphört, obehörigen och mot ersättning utövar veterinäryrket, döms han eller hon för obehörig utövning av veterinäryrket till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller en veterinär med begränsad behörighet som bryter mot de föreskrifter som gäller för behörigheten. En veterinär som bryter mot 3 kap. 10 § andra stycket döms till böter. Paragrafens första stycke motsvarar 36 § första stycket behörig- hetslagen. Vissa språkliga justeringar har gjorts. innebär att den veterinär som efter att ha förlorat sin legitimation arbetar som veterinär kan döms till böter eller fängelse i högst . Regleringen är likadan för läkare. Bestämmelsen hänger samman med veterinärers ensamrätt till yrket men innebär ett mer långtgående straffansvar för den som en gång haft en legitimation än för den som aldrig haft det. Enligt paragrafens andra stycke är det också straffbelagt för en veterinär att felaktigt utge sig för att ha specialistkompetens. 2 § Den som bryter mot bestämmelserna i 3 kap. 3, 5–7 och 9 §§ döms till böter. paragraf tar upp övriga brott mot behörighetsreglerna i obehörigt användande av beteckningen legitimerad (3 §) eller av en skyddad yrkestitel eller en titel som kan förväxlas med en sådan (5–7 §§), eller av beteckningen godkänd i kombination med yrkestiteln inom hälso- och sjukvården (9 §). 3 § Den som bryter mot någon av bestämmelserna i 4 kap. eller som under utövning av verksamhet som sägs i 4 kap. uppsåtligen eller av oaktsamhet tillfogar djuret lidande eller skada, som inte är ringa, eller framkallar fara för en sådan effekt, döms, om gärningen inte är belagd med straff enligt 1 § i detta kapitel, till böter eller fängelse i högst . Detta gäller oavsett om skadan eller faran orsakats av olämplig behandling eller genom avbrott i eller dröjsmål med veterinär vård. Den omständigheten att gärningsmannen på grund av brist i utbildning och erfarenhet inte kunnat inse sjukdomens natur eller förutse skadan eller faran befriar honom eller henne inte från ansvar. Paragrafen överensstämmer med vad som gäller inom hälso- och sjukvården enligt 8 kap. 6 § LYHS. Med dessa bestämmelser införs ett mycket tydligare ansvar för den som, utan att tillhöra en reglerad yrkesgrupp, behandlar djur. Straffansvaret omfattar dels de otillåtna åtgärderna enligt 4 kap., dels åtgärder som utförs på ett sådant sätt att djuret skadas eller riskerar att skadas. Också psykiskt lidande omfattas. En behandlare kan också fällas till ansvar om han eller hon orsakar att djuret inte får rätt vård eller att adekvata vårdåtgärder avbryts. Djurägarens ansvar för att djuret får rätt vård regleras i djurskyddslagen. 4 § Till ansvar enligt 1–3 §§ skall inte dömas om gärningen är belagd med strängare straff i annan lag. Straffbestämmelserna i förslaget är sekundära i förhållande till annan lagstiftning med strängare straff, t.ex. bestäm- melse om djurplågeri. 5 § Har någon genom dom, som vunnit laga kraft, funnits skyldig till brott som anges i 3 §, får meddela förbud för honom eller henne att eller för alltid utöva verksamhet som avses i 4 kap. Ett sådant förbud får förenas med vite. Den som överträtt ett vitesförbud enligt första stycket får inte dömas till straff för gärning som omfattas av vitesförbudet. Jordbruksveket utövar ingen tillsyn över den som i enlighet med 4 kap. behandlar djur, men får genom denna bestämmelse en möjlighet att agera mot den behandlare som dömts för brott enligt 3 § i detta kapitel. Det får förutsättas att följer upp ett vitesförbud som meddelats så att verket vid överträdelse av förbudet kan ansöka om utdömande av vitet enligt 6 § lagen (1985:206) om viten. Överklagande av beslut m.m. 6 § Beslut som meddelar med stöd av denna lag gäller om inte annat bestäms. beslut i ett särskilt fall enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafens första stycke motsvarar bestämmelsen i 34 § behörighetslagen. 7 § Regeringen får meddela föreskrifter om 1.legitimation och annan behörighet för djurhälsopersonal, 2.skyldigheter för djurhälsopersonal av betydelse för kraven på en god och säker vård för djuren, 3. avgifter i ärenden enligt denna lag. Regeringen får överlåta åt att meddela föreskrifter som avses i första stycket. Paragrafen innehåller bemyndiganden för regeringen att meddela föreskrifter i de angivna ämnena. Fler bemyndiganden finns i anslutning till andra bestämmelser i denna lag. Enligt andra stycket får regeringen överlåta föreskriftsrätten till . 20.2Förslaget till lag om ändring i djurskyddslagen (1988:534) 11 § Veterinär, eller annan som tillhör djurhälsopersonalen enligt lagen (2006:000) om yrkesverksamhet inom området för djurens hälso- och sjukvård, skall anlitas om tillståndet hos ett djur som avses i 9§ är sådant att någon av följande åtgärder behöver vidtas: 1.operativt ingrepp på eller injektioner till djuret eller annan behandling som kan orsaka ett lidande som inte är obetydligt eller 2.undersökning eller behandling under allmän bedövning eller under lokal bedövning genom injektion. Vad som sägs i första stycket gäller inte akuta åtgärder som vidtas i syfte att rädda djurets liv eller att lindra dess lidanden. Regeringen, eller efter regeringens bemyndigande, får meddela föreskrifter om undantag från första stycket. Paragrafens första stycke i dess nuvarande lydelse innehåller en uppmaning till djurägaren att anlita veterinär för operativa ingrepp eller de andra åtgärder som där anges. I praxis har emellertid bestämmelsen oftast tolkats som om den också innebar ett förbud för någon annan än veterinär att vidta de angivna åtgärderna. I förslaget till lag om yrkesverksamhet inom området för djurens hälso- och sjukvård införs nu i 4 kap. 2 § punkterna 2 och 3 ett sådant förbud. Detta gäller för yrkesutövare inom djurens hälso- och sjukvård som inte tillhör djurhälsopersonalen enligt den definition av sådan personal som ges i 1 kap. 4 § nämnda lagförslag. Yrkesutövare som tillhör djurhälsopersonalen men som inte är veterinär får enligt lagförslaget självständigt eller efter delegering från veterinär utföra en del av de aktuella behandlingsåtgärderna. Detta förhållande avspeglas i den ändring som gjorts i detta första har beskrivningen av de aktuella åtgärderna gjorts likalydande med bestämmelsen i 4 kap. 2 § punkterna 2 och 3 förslaget till den nya lagen. Djurägare eller annan som har ett djur i sin vård och som bryter mot bestämmelserna i första stycket kan enligt 36 § djurskydds- lagen dömas till böter eller fängelse i högst . Den som utan att tillhöra djurhälsopersonalen utför någon av de behandlingsåtgärder som avses i första stycket denna paragraf kan straffas enligt 8 kap. 3 § förslaget till lag om yrkesverksamhet inom området för djurens hälso- och sjukvård. Paragrafens andra stycke i den föreslagna lydelsen innebär ingen ändring i sak i förhållande till nuvarande lydelse. Tredje stycket i den nuvarande lydelsen har tagits bort av systematiska skäl. Bestämmelsen gäller försöksdjursverksamhet och den passar inte in i paragrafens föreslagna lydelse som enbart gäller djursjukvård. Den aktuella bestämmelsen kan med fördel tas in i djurskyddsförordningen med stöd av det bemyndigande som finns i 10 § tredje stycket denna lag. Anmälan om vanvård m.m. 28 a § Om en veterinär i sin yrkesutövning finner anledning att anta att djur inte hålls eller sköts i enlighet med denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, skall veterinären om inte förhållandet rättas till, anmäla detta till den nämnd som enligt 24 § utövar tillsynen inom kommunen. Bestämmelsen har flyttats hit från 4 § tredje stycket förordningen (1971:810) med allmän veterinärinstruktion. Vi har erfarit att denna bestämmelse ibland ställt till problem på så sätt att en del veterinärer ansett att anmälningsskyldigheten inte utlöses förrän djurägaren efter tillsägelse underlåtit att rätta till den felaktiga skötseln. Denna tolkning kan inte gälla sådana fall där vanvården gått så långt att någon rättelse inte är möjlig t.ex. när djur dött på grund av svält eller är så svårt undernärda att de måste avlivas. I dessa fall skall givetvis anmälan ske vid upptäckten av vanvården. Rekvisitet om inte förhållandet rättas till får antas ha tillkommit för att från myndigheternas handläggning sortera bort sådana mindre allvarliga förseelser som med lätthet kan rättas till. 20.3Förslaget till lag om ändring i smittskyddslagen (2004:168) 6 b § En veterinär skall utan dröjsmål underrätta smittskyddsläkaren om iakttagelser som kan vara av betydelse för smittskyddet. Bestämmelsen har flyttats hit från 4 § första stycket punkten 5 förordningen (1971:810) med allmän veterinärinstruktion. Behörighet m.m. inom djursjukvården Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas för att göra en översyn av behörighets- och ansvarsfrågor inom djursjukvården. Utredaren skall bedöma behovet av ytterligare reglerade yrken inom djursjukvården liksom analysera veterinärers möjlighet att delegera arbetsuppgifter. Vidare skall utredaren ta ställning till om Veterinära ansvarsområde bör utvidgas, liksom till hur den framtida tillsynen över behörighetsyrken inom djursjukvården bör vara organiserad. Utredaren skall även bedöma behovet av att i behörighetslagstiftningen införa bestämmelser om begränsningar i rätten att vidta veterinära åtgärder. Utredaren skall föreslå de författningsändringar som behövs. Bestämmelser om behörighet m.m. Bestämmelser om verksamhet inom det veterinära området finns i lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket (behörig- hetslagen), i förordningen (1971:810) med allmän veterinär- instruktion, i förordningen (1994:845) om behörighet att utöva veterinäryrket, i förordningen (1994:1313) om avgifter vid veterinärutövning och i kompletterande föreskrifter hos . I den ovan nämnda lagstiftningen finns bl.a. bestämmelser om legitimation och disciplinansvar för veterinärer och om . Vidare regleras vad som gäller för veterinärer med utländsk examen, veterinärstuderandes yrkesutövning, veterinärers åligganden, besiktnings- och distriktsveterinärorganisationen, avgifter samt förskrivning och tillhandahållande av läkemedel. För övrig personal inom djursjukvården saknas bestämmelser om behörighet. Delegering av veterinära uppgifter föreskrifter (SJVFS 2002:57) om veterinärs rätt att förskriva och tillhandahålla läkemedel i anslutning till djursjukvård och djurhälsovård finns bestämmelser om delegerad läkemedelsanvändning. I verkets föreskrifter (SJVFS 2002:80) om operativa ingrepp på djur finns bestämmelser om under vilka förutsättningar operativa ingrepp på eller injektioner till djur får göras utan att det är befogat av veterinärmedicinska skäl och utan att veterinär anlitas. I övrigt saknas bestämmelser om delegering och ansvarsförhållanden inom djursjukvården. Begränsningar för lekmän att behandla djur I 11 § djurskyddslagen (1988:534) anges att veterinär skall anlitas för operativa ingrepp på och injektioner till djur. Detsamma gäller annan behandling i syfte att förebygga, påvisa, lindra eller bota sjukdom eller skada hos djur, om behandlingen kan orsaka lidande som inte är obetydligt. I behörighetslagen anges att den som inte är behörig att utöva veterinäryrket inte mot ersättning får behandla sjukdom på vilken epizootilagen (1999:657) eller zoonoslagen (1999:658) är tillämplig. I övrigt saknas specifika bestämmelser om vad som gäller för den som behandlar djur utan att vara veterinär. Någon direkt mot- svarighet till bestämmelserna i lagen (1998:531) om yrkesverk- samhet på hälso- och sjukvårdens område om begränsningar i rätten att vidta vissa hälso- och sjukvårdande åtgärder finns alltså inte inom djursjukvården.