sou · GTB373d7 · 2006-01-01 00:00:00 — Här finns för- hållandevis många forskningsstudier och undersökningar som i de flesta fall syftat till att kvantitativt beskriva uttag och olika faktorer kopplat till uttag, men också ett antal studier som med hjälp av olika kvalitativa metoder närmat sig det som den brittiske familje- forskaren kallar familjepraktiker. Detta betyder ungefär att betrakta något som pågår . Utifrån en köns- teoretisk utgångspunkt handlar det om att studera hur kvinnor och män tillsammans genom sina dagliga göranden och låtanden skapar sig själva som föräldrar och hur könsspecifika fördelningsmönster etableras som något som hör själva könstillhörigheten till. Men också om hur föräldraskapets bekönade koder förändras genom vardagliga handlingar (se t.ex. , 2002; , 2003). Forskning och litteratur som behandlar övergången från icke för- äldraskap till föräldraskap är mycket omfattande men kopplas sällan till den påföljande fördelningen av föräldraledighetsuttag. Under graviditeten är den blivande mamman föremål för den offentliga hälsosektorn, framförallt mödravårdscentralen. Kultur- antropologen har beskrivit hur mödravård- centralsbesöken och deltagande i föräldra- och mammagrupper blir en slags initiationsrit till ett nytt skede i livet (, 1999). Hur mycket den blivande pappan deltar i denna initiationsrit varie- rar och det finns ingen forskning som visar på ett rätlinjigt sam- band mellan mäns deltagande under graviditet och förlossning och deras uttag av föräldraledighet. beskriver utifrån sina intervjuer hur män i många fall ger uttryck för en känsla av ambivalens inför hur den blivande pap- papositionen ska skapas och hanteras. Från att ha en mycket viktigt position i samband med förlossningen (sett ur såväl mannens, kvinnans och samhällets perspektiv) hamnar många män vid sidan av mamma-barn-relationen i en slags stödjande position som i många fall uppmuntras av mödra- och barnhälsovården (Plantin, 2001; , 2005). Sociologen fann i en kvalitativ studie om mäns för- äldraskap att ansvarsförhållandet mellan föräldrarna grundläggs redan i ett tidigt skede av graviditeten. Många av de män han inter- vjuade menade att mödravårdscentralen utesluter män och att de blivande papporna bjuds in först i slutet av graviditeten till den för- äldrautbildning som då erbjuds. Plantin menar att denna uteslut- ning har effekter för männens benägenhet för att senare ta aktivt vardagsansvar för sina barn (Plantin, 2001). , doktorand i pedagogik och aktiv inom menar, utifrån en intervjustudie, att såväl mödra- som barnavårdscentralen har en betydande inverkan för hur pappor positionerar sig som föräldrar. Utifrån intervjuer med pappor häv- dar att föräldragrupper där pappor är involverade lägger grunden för ett aktivt faderskap (, 2001). Stora delar av den föräldrainformation som förmedlas via mödra- och barnavårdscentraler bygger på äldre utvecklingspsykoligiska teorier där pappans positioneras som en slags stödperson för mamman. Det slags faderskap som framhävs som gott går genom mammans omsorger. Genom att stödja och hjälpa mamman så att hon mår bra och känner sig trygg i sin position som nybliven mamma, främjar pappan barnets utveckling. Även så kallade anknytningsteorier som fokuserar på spädbarns förmodade behov av att ingå en symbiotisk relation med en person (som är utbytbar mot mamman) har haft och har, via hälsosektorn och rådgivningslitteraturen, stor genomslagskraft bland moderna för- äldrar (Franzblau, 1999; , 2001). En tydligt förskjutning över till ett direktilltal till blivande pap- por har emellertid skett . Etnologen konstaterar att pappor började skriva för pappor i ett försök att kliva ur den påtvingade rollen som stödjare, beskyddare och hjälpare (, 1999). Att tilltalet till nyblivna och blivande pappor sker utifrån ett direkttilltal är i många avseenden positivt. är utgångspunkten vanligtvis att pappor på ett avgörande sätt skiljer sig från mammor. pekar på att såväl modern råd- givningslitteratur till föräldrar som den myriad av pappa-böcker som utkommit , lägger betoning på könsskillnader (, 1998). Som en odiskutabel sanning framställs kvinnans hormoner allt som oftast som styrande för såväl graviditet som nyblivet moderskap. Synen på hormoner som avgörande för den arbetsdelning som de flesta föräldrar de facto väljer (mamma hemma först, länge eller och pappa hemma senare, eller inte alls) fick stor genomslagskraft under den så kallade mjölk i brösten – gröt i huvudet-debatten (, 1993) som var som mest intensiv när införandet av den första pappamånaden började diskuteras. Utgångspunkten var farmakologen forskning kring råtthanars beteende. försöken visade att råtthanarna uppvisade ett beteende som mer liknade nyförlösta råtthonors med avseende på omvårdnad av rått- ungarna, då de exponerades för amningshormonet oxcytocin, drog ett antal författare och debattörer slutsatsen att detta var beviset för att kvinnliga föräldrar i väsentliga avseenden skiljer sig från manliga. Vetenskapsjournalisten bok fött, fick en enorm uppmärksamhet och kvinnors status som biologisk varelse med biologisk förmåga att föda och amma blev i många sammanhang en bevisad orsak till varför pappor inte är föräldra- lediga i samma utsträckning som mammor (, 1993). är kvinnors förmåga att föda och amma barn i många föräldrars föreställningsvärld fortfarande en naturlig för- till en traditionell arbetsdelning och ett mycket ojämnt för- äldraledighetsuttag. I de tidningar som vänder sig till föräldrar är blivande och nyblivna mammors hormonella tillstånd fortfarande ett ständigt återkommande tema och kvinnligheten omskrivs allt som oftast som något som i väsentliga avseenden lägger grunden för ett gott föräldraskap. Ett budskap som försätter pappor i posi- tionen som den som inte har den naturliga förmågan utan måste läras upp i något avseende. Allt för sällan kopplas detta upplärande till faktisk träning, dvs. till vardagligt ansvar för små barn. Det tilltal som bygger på att pappor är av annan sort än mammor kan skönjas även i offentliga instansers informationsmaterial – ett särartstilltal som löper parallellt med den jämställdhetsintention som säger att det inte ska spela någon roll om en förälder är pappa eller mamma. Att det handlar om likhet. Uppfattningen att verklig jämställdhet bygger på männens goda vilja är väl etablerad i den offentliga jämställdhetsdebatten. Det är också männens goda vilja den offentliga rösten vädjar till när män tilltalas som pappor. Det offentliga bemötandet av mäns ovilja att organisera faderskapet utifrån samma position som moderskapet med allt vad det innebär av totalansvar, anpassning och flexibilitet, utgår ett extremt ge-fokuserat tilltal. Män måste fås att fatta att de tjänar på delat föräldraansvar. Att de får något. I 10 skäl att ta pappaledigt (en kampanj riktad till nyblivna pappor ) finns ett enda skäl där ordet behöver förekommer (du behöver lära känna ditt barn). De övriga nio skälen handlar samt- liga om vad den nyblivne pappan ska få i form av exempelvis utökad kompetens, nya erfarenheter och större närhet till barnets mamma. Ett omfattande fokus på män/pappor som mottagare av positiva erfarenheter och konsekvenser, när de intar samma position som kvinnor/mammor vanligtvis gör utan det minsta krav på eller behov av offentlig uppmuntran eller stödåtgärder, kan ha negativa konse- kvenser för jämställdheten i praktiken. En allt för ge-fokuserad ingång till faderskapet försätter pappor som grupp i en position som omgärdas av mycket större valmöjligheter att vara föräldrar i en mer vardagspraktisk bemärkelse än vad som gäller för mammor. Detta har sannolikt konsekvenser för hur individuella pappor, på ett psykologiskt plan, skapar innebörder i vad det betyder att vara pappa. Och det har effekter på faderskapets praktiska utförande. Om budskapet är att föräldraskapet bygger på att man får något blir det okej att säga nej tack till föräldraledighet, vaknätter eller namnlappsmärkning. Så visar också en del kvalitativa studier kring pappors ansvars- tagande att män upplever sitt föräldraskap som betydligt mindre villkorat och frivillig än vad kvinnor gör. Män upplever att de väljer att vara föräldralediga medan kvinnor helt enkelt är föräldralediga. Män som varit föräldralediga under längre eller kortare perioder betonar ofta att samvaron med barn ger och tillför, men kan också säga att de avstår från föräldraledighet med det andra barnet då de redan gjort den resan (se t.ex. Plantin, 2001; Bekkengen, 2002; , 2004; , 2005). Den mamma som intar en sådan på valfrihet baserad ståndpunkt, skulle förmodligen bli före- mål för en mängd offentliga stödåtgärder. En intressant iakttagelse är i detta sammanhang hur medierna skildrar diskussionerna kring delad föräldraledighet. I en magister- uppsats i sociologi visar att manliga artikelför- fattare ofta uttrycker sig i termer av egna frivilliga val och att det kan vara intressant för männen att vara hemma för att knyta an till sitt barn, men att sådana beslut inte ska styras från staten. De kvinnliga artikelförfattarna talar i högre utsträckning i termer av jämställdhet mellan föräldrarna, kvinnors rätt till arbete och om ojämlika förhållanden på arbetsplatsen (, 2004). En annan del i det offentliga tilltalet som kan antas ha effekter på hur bilden av föräldraskap konstrueras inte bara på samhällsnivå utan också på individnivå – hur föräldrar upplever att de gör för- äldraskap rätt, är reklamen. Det finns ingen forskning där man direkt studerat sambandet mellan reklambudskap och uttag av för- äldraledighet utan det handlar snarare om att dra slutsatser utifrån hur människor fungerar identifikationsmässigt och hur olika diskurser som anger normalitet skapas. I reklamen avbildas män allt oftare som pappor. Det kan handla om rakapparater som gör mäns kinder lena mot mjuka barn- ansikten eller internettjänster som kan skötas parallellt med napp- flaskan. Gemensamt för sådan reklam är dock att manligheten inte bara skapas genom faderskapet. Manligheten säkras också genom välbyggda och vältränade kroppar och/eller en tydlig markering av att här föreligger också ett aktivt och välbetalt yrkesliv. De norska sociologerna skriver i sin bok fedre att till och med den norska barn- och familje- ministern, , i samband med införandet av speciellt inrättad pappledighet, uppträtt i reklamen med bar överkropp och med ett spädbarn på var arm. Här finns ingen klar motsättning mellan manlighet och faderskap. Barnet och faderskapet förstärker snarare manligheten (Kvande & Brandth, 2003). Men om faderska- pet hade varit tillräckligt för att göra manligheten så hade inte de fysiska manliga attributen behövt vara så tydliga. Kanske hade en ordinärt tanig och bleksiktig småbarnspappa dugt? I övrigt är det inte bara i som föräldralediga manliga ministrar uppträtt i rollen som den jämställda pappan. fiskeriminister . har vid upprepade tillfällen tagit tillfället i akt och berättat om sina egna erfarenheter som synner- ligen upptagen minister som ,trots stående mitt i arbetet med val- fångstkommissionen, tagit ut sina (se tex. Arbeidsliv og likestilling, 2002), I har vi hört vittna om hur han tagit ut en pappamånad under det senaste barnets första vår men att han då mesta talade i telefo- nen (). Det handlar om män vars betydelsefulla yrkesarbete ger utrymme för en maskulinitet som också innehåller ett någorlunda aktivt faderskap, men som i själva verket, lämnar över större delen av vardagsansvaret till barnens mödrar. En barnorienterad maskulinitet i retorik men en för- hållandevis yrkesorienterad maskulinitet i praktik. Det är i stort sett omöjligt att utifrån forskningsresultat dra några egentliga slutsatser kring hur föräldrars fördelning av för- äldraledighet påverkas av vilken information de fått kring föräldra- skap, hur det offentliga tilltalet ser ut eller hur reklamen utformas. Allt detta tillsammans utgör dock en viktig kuliss till hur indivi- duella föräldrar tillsammans utformar det föräldraskap de tycker är rätt. Bilden av det goda föräldraskapet varierar men det finns alltid mer eller mindre kulturellt etablerade överenskom- melser kring vad som är rätt och fel. När det gäller föräldraskap så är överenskommelsen om skillnad fortfarande tydlig, trots jäm- ställdhetsbudskapets betoning av likhet. Som vi sett ovan finns skillnadstänkandet invävt i såväl föräldralitteratur som offentliga publikationer och reklam. Ett skillnadstänkande som utifrån ett könsteoretiskt perspektiv har omfattande konsekvenser för för- äldrars positionering som kvinnliga respektive manliga föräldrar. Jämställdhet för människor och för samhället I diskussionen om en individualiserad föräldraförsäkring synliggörs en konflikt mellan vad jämställdhet betyder på samhällsnivå och vad det ofta betyder i individuella människors vardag. En reform som sannolikt skulle vara ett verksamt påtryckningsmedel för att få pappor att ta större ansvar för små barn och därmed kunna ses som ett stort steg för jämställdheten på samhällsnivå, vill många för- äldrar inte ha. Individuella föräldrar ser sällan kopplingen mellan makt och kön och som individer tolkar många sina beslut enligt logiken just i vårt fall passade det bäst att jag (= kvinnan) var hemma med barnen (, 1982, , 1993; Thomsson, 1997; , 2001). Som individer ser vi inte de strukturer som vi själva deltar i upprätthållandet av och som ger olika anvisningar till kvinnor och män. Anvisningar som säger att just kön spelar roll för vilken sorts föräldraskap som är rätt och att rätt sätt att vara mamma betyder större anpassning och tillgänglig- het till barnet. När man frågar mammor om de varit föräldralediga blir svaret i regel njae om de varit hemma än 6– 7 månader. En pappa kan svara ett tydlig ja och mena allt i samband med förlossningen till (,2001; 2002; 2005). Det innebär att en reform som omöjliggör för pappor att överlåta någon del av sin föräldraledighet av kvinnor kan komma att uppfattas som att de blivit ifråntagna en rättighet. En rättighet som är intimt förknippad med ett väldigt gångbart sätt att göra kvinnlighet på, nämligen vägen genom moderskap. Nordiska familjeforskare har fokuserat på hur familjen och för- äldraskapet konstrueras i relation till den nordiska jämställdhets- diskursen. Genom att studera vad jämställdhet betyder i praktisk handling i familjen och ställa detta i relation till vad människor anser om jämställdhet framkommer att jämställdhetsidealet ofta leder till ett osynliggörande av vem som tar det faktiska ansvaret i familjen. Kvinnors och mäns önskan om att leva jämställt inom ramen för en kontext där kvinnlighet i stor utsträckning konstrue- ras utifrån positionen i familjen medan manlighet konstrueras utifrån yrkesposition, leder till att könsneutrala överenskommelser får könsspecifika konsekvenser, vilket innebär att kvinnors större ansvarstagande blir osynliggjort (Andenæs, 1996; , 1997; , 1997; , 2002). Följande exempel kan illustrera resonemanget. När det gäller lite äldre barn brukar föräldrar i regel komma överens om att den som slutar tidigast också hämtar barnet på förskolan. En könsneutral överenskommelse som verkar helt rationell sett ur såväl barnets som föräldrarnas perspektiv. Problemet är bara att föregående led i beslutskedjan är könsspecifikt i alla de fall där det är kvinnan som gått ner lite i arbetstid när hon blivit mamma, vilket är ett relativt vanligt mönster. Som ett resultat av detta får hela hämtnings- mönstret och kanske påföljande matlagningsmönster könsspecifika implikationer som dock inte märks utan döljs under den överens- kommelse som bygger på att den som passar bäst gör och enligt den logiken blir det självklart att den som slutar tidigast också hämtar och lagar maten. Så blir en samhällsstruktur där kvinnor har en mindre stabil position på arbetsmarknaden och där många kvin- nor väljer eller tvingas till deltid, en del i individuella föräldrars könstypiska mönster omformulerat till personliga, frivilliga val. Omsatt till fördelning av föräldraledigheten visar såväl forskning som debatt att vi fortfarande i hög utsträckning befinner oss på den i princip nivå som beskrev redan i början av 1980- talet (Jalmert, 1984). En man som jag intervjuat i ett forskningsprojekt menar att han är väldigt positiv till pappledighet men att i just hans fall har det bara blivit så. Var och en har gjort det som den tycker den är bäst på och så har väl den andra sagt vad den känner och tycker så att det är liksom helt naturligt det här med att hon har huvudansvaret för barnen känns rätt bra tycker jag. Jag har allt förtroende för henne och barnen mår bra och verkar trivas så att det är helt okej. Detta slags resonemang återkommer ofta i intervjustudier med kvinnor och män (se tex. Andenæs, 1997; , 1997, , 2001; 2005; Bekkengen, 2002; Brandth & Kvande, 2003). Det är fullt möjligt att tycka jäm- ställdhet men att göra ojämställdhet. Det är i handlingarna den kvinnlighet respektive manlighet som är så viktig för människors känsla av vilka vi är, skapas. Eftersom kvinnligheten i så hög utsträckning bekräftas genom det föräldraskap där ansvaret för barnet ska bestämma hur mycket yrkesarbete som får plats, blir ett stort vardagsansvar för barn i handling ett bevis för själva kvinnlig- heten. Och detta i sin tur möjliggörs genom att det manliga för- äldraskapet i högre utsträckning bekräftas genom ett frivilligt base- rat val kring hur mycket barn som får plats inom ramen för yrkes- arbetet. En vardagslivets byteshandel där känslan av att man lever och vill leva jämställt löper parallellt med viljan och lusten att göra kön rätt. Hur det materiella blir psykologi som blir arbetsdelning Pappans position som förälder i familjen avgörs i hög utsträckning av vilka föreställningar om kvinnlighet och manlighet kvinnan och kvinnan och mannen förhåller sig till. Det är inom ramen för dessa föreställningar som materiella förhållanden tolkas och anpassas. Hon är väl en typisk mamma.. Hon är väl.. bättre på att trösta... Hon tänker på ett helt annat sätt än en annan... Hon.. tänker precis.. som ens egen mamma gjorde tycker jag på nåt sätt.. fast lite modernare. Så säger en man som jag intervjuat när han funderar över varför det är hans fru och inte han som allt sedan barnen föddes tagit huvud- ansvaret. , som vi kan kalla honom, utgår från ett skillnads- tänkande där moderskapet blir en del av en slags naturligt kvinnlig- het där omsorg om och ansvar för barn är en självklar del. Utifrån samma skillnadstänkande blir faderskapet något annat – något som såväl kvalitativt som kvantitativt är skilt från moderskapet. Denna skillnadsbaserade tolkning av föräldraskapet framkommer i många intervjustudier kring föräldraskap, även om den kan vara mer eller mindre väl kamouflerad – eller snarare lever den parallellt med föreställningen om det jämställda föräldraskapet. I kvinnors och mäns föreställningsvärld är jämställt föräldraskap inte alltid detsamma som att dela lika utan det handlar som tidigare påpekats snarare om tanken att den som passar bäst gör (se t.ex. Holm- berg, 1993; , 1997; , 2001; Bekkengen, 2002). Denna tolkning av jämställdhet innebär ofta att man tolkar de materiella omständigheterna som bestämmande för hur vardagligvet ska organiseras som de materiella omständigheterna i sig anpassas efter föreställningar om kvinnlig- het och manlighet. Bland många föräldrar tolkas ekonomin som en godtagbar för- handlingsgrund för hur föräldraledigheten ska komma att fördelas. Här finns klara klassmässiga skillnader kring vilken giltighetsgrad ekonomin tillskrivs som samvarierar med ett tydligt skillnads- tänkande kring kön. Statistiken visar att det inom LO-kollektivet är betydligt vanligare att pappan tar ut kort eller ingen föräldra- ledighet (se t.ex. , 2004). Kvalitativa studier visar att det är i dessa familjer som tanken på kvin- nan/mamman som den som besitter särskilda kvalifikationer för att ta hand om barn är som starkast. En tanke som positionerar man- nan/pappan som en hjälpare som rycker in när det behövs, men inte som förstahandsförälder. menar, utifrån intervjuer med pappor, att män ur medleklassen är mer involverade i den psy- kologiska processen att bli föräldrar medan män ur arbetarklassen ser föräldraskapet som en naturlig del av livsloppet där man gör så gott man kan (Plantin, 2003). Föreställningar om kön kan ge ekonomin status som mer eller mindre avgörande förhandlingsgrund åt båda hållen, dvs. förhand- lingen kan landa i att mannen ska ta ut kort eller ingen föräldra- ledighet därför att han tjänar mer pengar än kvinnan eller därför att han tjänar mindre. I de fall där han tjänar mer utgår logiken från att familjen förlorar för mycket (även om det i realiteten kan handla om ) och i de fall där mannen tjänar mindre än kvinnan utgår logiken från att hans föräldra- penningsnivå blir för låg för familjeekonomin. visar i sin avhandling om modernt föräldraskap att en pappas arbetslöshet kan vara ett självklart motiv för att han inte ska ta ut någon föräldra- ledighet på grund av att han måste satsa all sin tid på att skaffa sig ett nytt jobb. När det är mamman som är arbetslös tolkas situatio- nen omvänt och hon blir den som självklart ska vara hemma då mannens inkomst är oumbärlig för familjen (, 1999). I båda fallen konstrueras mannens faderskap utifrån före- ställningen om andrahandsförälderskap – att han inte är oumbärlig för barnet och därmed har möjlighet att välja. Att han är en för- älder som i väsentliga (men oftast outtalade och oreflekterade) avseenden skiljer sig från mammaföräldern. Ekonomen fann i en genomgång av data att sannolikheten för att en arbetslös kvinna ska få ett jobb eller bli föremål för någon form av åtgärd minskar kraftig om hon har barn som är . För arbetslösa män gäller det omvända mönstret – sannolikheten att få ett arbete ökar i de fall mannen har yngre barn (Thoursie, 1997). Flera studier visar att den ekonomiska rationaliteten ofta styr det gemensamma beslutet att hon och inte han ska ta ut lång föräldra- ledighet (se t.ex. Bekkengen, 2002; , 2004). Den ekonomiska kalkyl föräldrar talar om kan emellertid förstås som en slags översättning av materiella förhållanden som ingår i ett strukturellt system där män som grupp är överordnad kvinnor som grupp exempelvis med avseenden på ekonomiska tillgångar och ersättningar. Att det goda moderskapet i hög utsträckning mäts i tillgänglighet till barnet samvarierar med materiella omständigheter och blir i individuella föräldrars beslut något som knyts till kvinn- ligheten. Ett slags kvinnlighet som försätter män i en position där faderskapet förvisso också uttrycks via tillgänglighet men via en slags tillgänglighet som i relativt stor omfattning kan göras genom kvinnan/mamman (se ex. , 1999; Plantin, 2001; Elvin- , 2005). Beslutet att kvinnan ska stanna hemma längst (eller ) blir utifrån detta en bekräftelse på hennes tillräckligt goda moderskap. Mannen kan å sin sida göra faderskap genom att känslomässigt och i ord sätta familjen främst och hävda och uppleva att han måste arbeta för familjens skull. Den traditio- nella arbetsdelningen blir med det ekonomiska argumentets hjälp översatt till en gemensam vinst där båda parterna får möjlighet att göra kön genom föräldraskap på det sätt som sett utifrån ett extremt bekönat föräldraskap faktiskt är mest bekräftande. När det gäller förståelsen av ekonomin som grund för delningen av föräldraledigheten finns stora likheter mellan de föräldrar som tjänar minst och de som tjänar allra mest. Flera studier om män på höga positioner i näringslivet har visat att det är i dessa grupper som det generella fördelningsmönster som bygger på att kvinnan är hemma mer, är som allra mest polariserade (se t.ex. , 2003). I en mindre intervjustudie som jag och gjort beskrev män på högsta chefsnivå sina familjeförhållanden som jämställda där de tillsammans med sina fruar kommit överens om att det passade bäst om hon helt avstod från yrkesarbete (Elvin- , 2004).