sou · GTB368 · 2006-01-01 00:00:00 — Rambestämmelserna påverkar inte tillämpningen av de särskilda statsstödsregler som gäller jordbruks- , fiske- och transportsektorerna samt kolindustrin. Rambestämmel- serna innehåller särskilda regler för stålindustrin, bilindustrin och syntetfiberindustrin. I bilagor till rambestämmelserna (bilaga B–D) finns definitioner av dessa industrier. I rambestämmelserna anges (punkt 27) att regionalstöd till stålindustrin är oförenligt med den gemensamma marknaden. Förbudet mot investeringsstöd till denna sektor motiveras bl.a. utifrån stålindustrins särdrag. Vidare framgår (punkt 42 samt ändringarna) att kostnader som uppstår i samband med investeringsprojekt inom syntetfibersektorn inte berättigar till investeringsstöd samt att en begränsningsregel gäller beträffande bilsektorn i fråga om högsta stödnivå för regionalt investeringsstöd i vissa fall. EG-rättsliga aspekter på särregleringar inom skatteområdet I föregående kapitel (avsnitt 4.6) har berörts den särskilda stöd- ordning för nedsättning av socialavgifter som funnits i se- dan . Denna stödform såg sig regeringen tvungen att upphöra med /2000 i avvaktan på kommissionens ställningstagande i fråga om stödets förenlighet med statsstödsreglerna (jfr. 1999/2000:100 s. 125). beslutade kommissionen att inte godkänna stödformen (kommissionens beslut av , 2001/690/EG). hade motiverat nedsättningen med att den utgjorde ett transportstöd för att kompensera de stödberättigade företagens avståndsberoende merkostnader. Kommissionen konstaterade inledningsvis att stödordningen ut- gjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-för- draget, eftersom den uppfyllde samtliga villkor för att denna artikel skall tillämpas. Kommissionen, som undersökte stödet framförallt mot bakgrund av riktlinjerna för statligt stöd för regionala ända- mål, konstaterade därefter att stödformen inte uppfyllde villkoren i dessa riktlinjer. Kommissionen fann att kriterierna för undantagen i artikel 87.2 eller 87.3 inte var uppfyllda och att den aktuella stöd- ordningen således inte var förenlig med den gemensamma markna- den. I en skrivelse (ärende C 42/2003, skrivelse C (2003) 1743 fin) har kommissionen meddelat att den inte har några invändningar mot den regionalt differentierade skatten på el till förmån för tjänstesektorn (stödordningen redogörs närmare för i avsnitt 7.2). Kommissionen har i beslutet konstaterat att den diffe- rentierade skattesatsen utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. Kommissionen har därför bedömt stö- dets förenlighet med artikel 87.3 c. Av beslutet framgår inte hur kommissionen resonerat vid denna bedömning. 5.3.4Stöd av mindre betydelse Kommissionen har med stöd av bemyndigande i förordning (EG) nr 994/98 utfärdat förordning (EG) nr 69/2001 av om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse (s.k. de minimisstöd eller försumbara stöd). Denna förordning, som är giltig till och med den 31 decem- ber 2006, är tillämplig när det gäller statligt stöd till företag inom alla sektorer med undantag för, såvitt nu är av intresse, transport- EG-rättsliga aspekter på särregleringar inom skatteområdet sektorn och verksamheter som avser produktion, bearbetning eller marknadsföring av sådana produkter hänförliga till jordbruks- och fiskerisektorn som förtecknas i bilaga 1 till EG-fördraget. De aktu- ella sektorerna undantogs från förordningens tillämpningsområde med hänsyn till risken för att även små stödbelopp inom dessa sektorer skulle kunna uppfylla kriterierna i artikel 87.1 i fördraget. Kommissionen har senare konstaterat att mycket små stödbe- lopp som beviljas i jordbruks- och fiskerisektorn inte uppfyller kriterierna i nämnda artikel, förutsatt att vissa villkor är uppfyllda. Kommissionen har därför med stöd av samma bemyndigande anta- git förordning (EG) nr 1860/2004 av om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse inom jordbruks- och fiskerisektorn. Bestämmel- serna om försumbara stöd inom jordbruks- och fiskerisektorn kommer att behandlas vidare i avsnitt 5.3.5.1. I avsnitt 5.3.5.2 redo- görs för det förslag från kommissionen som föreligger i fråga om att göra bestämmelserna om försumbara stöd tillämpliga inom transportsektorn (utkast till förordning om änd- ring av förordning nr 69/2001). I utkastet föreslås också ett tillägg i den aktuella förordningen, innebärande att det i förordningen skall anges att verksamheter inom kolindustrin är undantagna från för- ordningens tillämpningsområde. I artikel 2.1 förordning anges att stödåtgärder som uppfyller villkoren i punkterna 2 och 3 inte skall anses uppfylla samtliga kriterier i artikel 87.1 i fördraget och därför inte skall om- fattas av anmälningsskyldigheten enligt artikel 88.3 i fördraget. Kriterierna för ett anmälningspliktigt statsstöd skall således inte anses uppfyllda då fråga är om stöd av mindre betydelse. Sist- nämnda form av stöd har ansetts ha begränsad inverkan på konkur- rensen och därmed på handeln inom gemenskapen. I artikel 2.2 anges att det totala stöd av mindre betydelse som beviljas ett enskilt företag inte får överstiga under nå- gon treårsperiod och att detta stödtak skall gälla oberoende av stö- dets form eller ändamål. Artikel 2.3 innehåller närmare bestämmel- ser om beräkning av stödbelopp. Frågor om kumulering och kontroll behandlas i artikel 3. Av denna artikel framgår att en medlemsstat som beviljar stöd av mindre betydelse till ett företag skall upplysa företaget om att det är fråga om sådant stöd och från företaget inhämta fullständiga uppgifter om övrigt stöd av mindre betydelse som företaget har mottagit under de föregående tre åren. Vidare framgår att med- EG-rättsliga aspekter på särregleringar inom skatteområdet lemsstaten inte får bevilja det nya stödet av mindre betydelse förrän den har kontrollerat att detta inte kommer att medföra att det to- tala beloppet av stöd av mindre betydelse som företaget fått överstiger det föreskrivna stödtaket. I artikeln anges också att medlemsstaterna skall registrera alla upp- gifter som rör tillämpningen av denna förordning och att registret skall innehålla alla uppgifter som behövs för att det skall vara möj- ligt att fastställa att villkoren i förordningen har följts. Dessutom anges att den berörda medlemsstaten på skriftlig begäran från kommissionen , eller inom den längre tids- frist som anges i begäran, skall förse kommissionen med alla upp- lysningar den anser sig behöva för att bedöma huruvida villkoren i förordningen har följts, särskilt vad gäller det totala beloppet av stöd av mindre betydelse som ett företag har mottagit. För svenskt vidkommande finns i 18–20 §§ förordningen (1988:764) om statligt stöd till näringslivet vissa bestämmelser om stöd av mindre betydelse. Dessa bestämmelser skall enligt 1 § andra stycket samma förordning tillämpas på allt statligt stöd som skall omfattas av kommissionens förordning nr 69/2001. I 18 § 1–2 an- ges att stöd av mindre betydelse enligt förordning inte får lämnas till företag inom transportsektorn eller som bedriver verk- samhet som avser produktion, bearbetning eller marknadsföring av produkter som förtecknas i bilaga 1 till EG-fördraget. I 19 och 20 §§ finns bestämmelser om stödtak samt om kumulation och kontroll, vilka i huvudsak motsvarar de som finns i förordning nr 69/2001. har ännu inte upprättat något sådant register med upp- gifter om mottagna stöd av mindre betydelse som varje medlems- land enligt det ovan anförda är skyldigt att föra. Från har inhämtats att företagarna tills vidare själva får ta ansvar för att de inte överskrider stödtaket. () har dock fått i uppdrag av regeringen bl.a. att belysa förutsättningarna för ett centralt register för försumbara stöd. Uppdraget skall redovisas till . Den stödordning som gäller på socialavgiftsområdet – lagen (2001:1170) om utvidgning av de särskilda avdragen enligt socialavgiftslagen (2000:980) – har i förarbetena (prop. 2001/02:45 s. 36 f.) bedömts inte vara mer omfattande än att den ryms inom ramen för försumbara stöd. EG-rättsliga aspekter på särregleringar inom skatteområdet Beträffande kumulationskontrollen har angetts dels att det ålig- ger stödgivande myndigheter att med ledning av uppgifter från stödmottagande företag kontrollera att det högsta beloppet för för- sumbara stöd inte överskrids, dels att regeringen kommer att över- väga behovet av att anpassa föreskrifterna om kumulationskontroll till det nu föreslagna stödet. Den aktuella lagen har granskats av Lagrådet, som inte haft några erinringar i nu aktuellt hänseende. Eftersom stödordningen bedömts utgöra ett stöd av mindre bety- delse har någon anmälan till kommissionen i enlighet med artikel 88.3 inte skett. 5.3.5Särskilda bestämmelser för sektorerna jordbruk, fiskeri och transporter I EG-fördragets artikel 32.1 anges att den gemensamma marknaden även skall omfatta jordbruk och handel med jordbruksprodukter. Vidare anges att med jordbruksprodukter skall förstås jordens, husdjursskötselns och fiskets produkter samt produkter i första bearbetningsledet som har direkt samband med dessa produkter. Enligt artikel 32.2 skall reglerna för upprättandet av den gemen- samma marknaden tillämpas på jordbruksprodukter, om inte annat föreskrivs i artiklarna 33–38. I artikel 32.3 anges att de varor för vilka bestämmelserna i artiklarna 33–38 gäller är upptagna i den lista som har fogats som bilaga 1 till EG-fördraget. I bilaga 1 för- tecknas ett stort antal jordbruksprodukter, inklusive fisk. I bilaga 1 upptas även levande växter och således omfattas även träd, så länge dessa står på rot. I artikel 36 – som alltså enbart gäller jordbruksprodukter som är upptagna i bilaga 1 – anges att bestämmelserna i kapitlet om kon- kurrensregler skall tillämpas på produktion av och handel med jordbruksprodukter endast i den mån rådet, med hänsyn till mål- sättningen i artikel 33, beslutar detta inom ramen för bestämmel- serna i artikel 37.2 och 37.3 och enligt det förfarande som anges där. I kapitlet om konkurrensregler ingår bl.a. bestämmelserna om statligt stöd. Utgångspunkten är således att statsstödsreglerna skall tillämpas beträffande jordbruksprodukter. På grund av vad som därefter är föreskrivet är denna regel dock giltig endast för sådana jordbruks- EG-rättsliga aspekter på särregleringar inom skatteområdet produkter som inte är upptagna i bilaga 1 (dessa omfattas ju inte av artiklarna 33–38) och för sådana som är upptagna i bilagan och där rådet beslutat att konkurrensreglerna skall gälla. antog rådet förordning nr 26 om tillämpning av vissa konkurrensregler på produktion av och handel med jordbruksva- ror. Av ingressen till denna förordning framgår att den antagits med beaktande särskilt av de artiklar i EG-fördraget som benämns 36 och 37. I artikel 4 i förordningen anges att bestämmel- serna i fördragets artiklar 93.1 och 93.3 första meningen (numera 88.1 och 88.3 första meningen) skall vara tillämpliga på stöd till produktion av och handel med sådana produkter som är upptagna i bilaga 2 (numera bilaga 1) till fördraget. Motsatsvis följer att artikel 87 och övriga delar av artikel 88 inte är tillämpliga på produkter som är upptagna i bilagan. har behandlats av i en doktorsavhandling vid (aid rules ap- plied to taxes – An analysis of the selectivity criterion, 2005). I sin avhandling uppger Aldestam att bestämmelserna förord- ning har begränsad betydelse, eftersom rådet har antagit regleringar som etablerar marknadsordningar för specifika jordbruksproduk- ter, dvs. ett visst regelsystem för en viss typ av jordbruksprodukt, och att så har skett beträffande av alla produkter som är listade i bilaga 1. Enligt Aldestam måste stöd till produkter som omfattas av en marknadsordning vanligtvis bedömas vara i överens- stämmelse med relevanta bestämmelser, eftersom dessa stödregler utgör lex specialis i förhållande till artiklarna 87–89. En del av dessa bestämmelser nämner enligt Aldestam uttryckligen att artiklarna 87–89 skall tillämpas, medan andra bestämmelser tillhandahåller särskilda stödåtgärder eller system. Aldestam uppger vidare att när en jordbruksprodukt omfattas av en marknadsordning är förordning inte tillämplig och att denna förordning således är tillämplig bara på de jordbruksprodukter som är upptagna i bilaga 1 och som inte täcks av en marknadsordning. I sin sammanfattning av det aktuella avsnittet konstaterar att tillämpningsom- rådet för artikel 87 omfattar stödåtgärder för jordbruksprodukter som inte omfattas av bilaga 1 till fördraget och att artikeln också tycks omfatta stöd till produkter som styrs av en marknadsordning som särskilt anger att artiklarna 87–89 skall tillämpas. Inom jordbrukssektorn gäller istället för de i avsnitt 5.3.3 be- handlade riktlinjerna gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn (2000/C 28/02). Av punkt 3.7 i jordbruksrikt- EG-rättsliga aspekter på särregleringar inom skatteområdet linjerna framgår att de regionalpolitiska synpunkter som är rele- vanta för jordbrukssektorn har införlivats i dessa riktlinjer. Rikt- linjerna gäller (punkt 2.1) samtliga statliga stöd, inklusive stödåt- gärder som finansieras genom skatteliknande avgifter, som beviljas verksamheter avseende produktion, bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter som omfattas av bilaga 1 till EG-fördraget. Riktlinjerna gäller inte statligt stöd inom sektorn för fiske och vattenbruk och inte heller stöd till skogsbrukssektorn, inklusive stöd till skogsplantering på jordbruksarealer. I punkten 3.3 anges att riktlinjerna skall tillämpas på de stödåtgärder, av vilket slag de än är, som omfattas av definitionen av statligt stöd i artikel 87.1 i EG-fördraget. I jordbruksriktlinjerna, under rubriken principer (punkterna 3.1 och 3.2), anges bl.a. följande. I artikel 36 i EG-fördraget fastställs att fördragets bestämmelser om konkurrens skall tillämpas på produktion av och handel med jord- bruksprodukter endast i den mån rådet beslutar detta. I motsats till vad som gäller för andra sektorer regleras därför kommissionens befo- genhet att kontrollera och övervaka statligt stöd till jordbrukssektorn inte direkt i fördraget utan i den lagstiftning som rådet antagit enligt artikel 37 i fördraget och den är underkastad de begränsningar som rå- det kan ha fastställt. I all lagstiftning om upprättande av en gemensam organisation av marknaderna föreskrivs dock i praktiken att bestäm- melserna om statligt stöd enligt artiklarna 87, 88 och 89 i EG-fördraget skall tillämpas för produkterna i fråga. - - Om inte särskilda begräns- ningar eller undantag har fastställts i berörd lagstiftning, skall därför bestämmelserna i fördraget tillämpas fullt ut för statligt stöd till jord- brukssektorn med undantag av de stöd som särskilt riktas till det be- gränsade antal produkter som inte omfattas av den gemensamma orga- nisationen av marknaderna. Även om artiklarna 87, 88 och 89 skall tillämpas fullt ut på de sekto- rer som omfattas av de gemensamma marknadsordningarna förblir dock tillämpningen av dessa underordnad de bestämmelser som fast- ställts i den berörda lagstiftningen. En medlemsstats hänvisning till be- stämmelserna i artiklarna 87, 88 och 89 kan med andra ord inte gå före bestämmelserna i lagstiftningen om organisationen av den marknads- sektorn. I punkten 3.8 anges vidare följande. Som angivits i punkt 3.1 regleras vissa typer av jordbruksprodukter som är upptagna i bilaga 1 ännu inte av en gemensam organisation av marknaden. - - I brist på en gemensam organisation av marknaden skall bestämmelserna i artikel 4 i rådets förordning 26 av om tillämpning av vissa konkurrensregler på produktion av och EG-rättsliga aspekter på särregleringar inom skatteområdet handel med jordbruksvaror fortsätta att tillämpas på statligt stöd som särskilt avser dessa produkter. I artikel 4 fastställs att endast bestäm- melserna i artikel 88.1 och den första meningen i artikel 88.3 gäller för dessa stöd. Medlemsstaterna skall därför informera kommis- sionen så att den kan lämna synpunkter om eventuella planer att be- vilja eller ändra stöd. Kommissionen kan för sin del inte motsätta sig dessa stöd, men kan lägga fram sina synpunkter. När kommissionen bedömer dessa stöd kommer den att beakta avsaknaden av en gemen- sam organisation av marknaderna på gemenskapsnivå. Om de natio- nella stödordningarna har likartade effekter som de åtgärder som tillämpas på gemenskapsnivå för att stödja producenternas intäkter inom andra sektorer och om de strävar efter samma mål som den ge- mensamma organisationen av marknaderna kommer kommissionen inte att lämna några synpunkter, även om de berörda åtgärderna gäller driftstöd som normalt skulle vara förbjudet. Vid kontakter med företrädare för har framkommit att man inom departementet inte känner till några sär- skilda begränsningar eller undantag i gällande marknadsordningar, utan att man utgår från att statsstödsbestämmelserna gäller för alla produkter som omfattas av bilaga 1 och av en marknadsordning. I jordbruksriktlinjerna finns en rad villkor som skall vara upp- fyllda för att stöd till investeringar i jordbruksföretag skall få ges. Inledningsvis anges att sådant stöd, för att underlätta jordbruks- sektorns allmänna utveckling, bör bidra till att förbättra inkoms- terna och levnads-, arbets- och produktionsförhållandena för dem som arbetar i jordbruket. Dessutom anges ett flertal mål, varav in- vesteringarna bör uppfylla ett eller flera. De uppräknade målen är: minska produktionskostnaderna, förbättra och omfördela produk- tionen, höja kvaliteten, bevara och förbättra den naturliga miljön, hygienförhållandena och djurens välfärd eller främja diversifiering av jordbruksverksamheter. Vidare anges att stöd till investeringar som inte avser något av dessa mål, i synnerhet stöd till ersätt- ningsinvesteringar som inte på något sätt förbättrar förhållandena för jordbruksproduktionen, inte kan anses underlätta sektorns ut- veckling och därför inte faller inom ramen för undantag enligt arti- kel 87.3 c i EG-fördraget. I riktlinjerna anges också att stöd till in- vesteringar endast får beviljas jordbruksföretag vars ekonomiska bärkraft kan påvisas genom en bedömning av företagets framtidsut- sikter och om jordbrukaren har tillräcklig yrkesutbildning och yr- kesskicklighet samt att jordbruksföretaget skall uppfylla gemen- skapens minimistandarder för miljö, hygien och djurens välfärd. Vidare anges att stöd inte får beviljas till investeringar som syftar EG-rättsliga aspekter på särregleringar inom skatteområdet till att öka en produktion för vilken det inte finns någon normal avsättning på marknaden. Stödberättigade utgifter får omfatta bl.a. uppbyggnad, förvärv eller förbättring av fast egendom samt nya maskiner och utrustning, inklusive programvara för datorer. För fiskerisektorns del gäller istället för ovan angivna riktlinjer riktlinjerna för granskning av statligt stöd inom sektorn för fiske och vattenbruk (2004/C 229/03). Dessa riktlinjer anges gälla för hela fiskerisektorn och beröra alla åtgärder som utgör stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. I fiskeriktlinjerna finns i kapitel 3 ett antal principer som skall iakttas då stöd ges till verksamheter inom sektorn. Här anges bl.a. att statligt stöd endast får anses förenligt med gemenskapslagstiftningen om medlemssta- ten, innan stöd beviljas kontrollerar att de finansierade åtgärderna och deras effekter uppfyller kraven i gemenskapslagstiftningen. Vi- dare anges att medlemsstaterna måste kon- trollera att stödmottagarna följer reglerna i den gemensamma fiske- ripolitiken och att stödet, om det visar sig att förmånstagaren inte följer den gemensamma fiskeripolitikens be- stämmelser, måste återbetalas i proportion till hur allvarlig överträ- delsen är. I samma kapitel anges också att statligt stöd skall tjäna syftet att främja rationalisering och effektivitet i produktion och saluföring av fiskeprodukter och att varje form av sådant stöd måste leda till varaktiga förbättringar på ett sådant sätt att fiske- sektorn kan utvecklas endast med intäkter från marknaden. Under rubriken kan förklaras förenligt (kapitel 4 i riktlin- jerna) finns bl.a. vissa bestämmelser om stöd till investeringar i flottan. Som angetts i föregående avsnitt finns numera även för jord- bruks- och fiskerisektorn bestämmelser om stöd av mindre bety- delse (förordning (EG) nr 1860/2004 av om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse inom jordbruks- och fiskerisektorn). Denna för- ordning trädde i kraft och skall tillämpas till och med . Med jordbruksprodukt menas enligt förordningen de produkter som förtecknas i bilaga 1 till EG-för- draget, med undantag av fiskeri- och vattenbruksprodukter (som i förordningen benämns fiskeprodukter). Bestämmelserna i nämnda förordning motsvarar i stort sett be- stämmelserna i förordning (EG) nr 69/2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse, som redogjorts för i avsnitt 5.3.4. Vad gäller stödtak anges dock i EG-rättsliga aspekter på särregleringar inom skatteområdet förordning (artikel 3.2) att det totala stöd av mindre bety- delse som beviljas ett företag inte får överstiga (jämfört med enligt förordning nr 69/2001) och att det ackumulerade belopp som beviljas olika före- tag inom respektive sektor inte får överskrida det värde som fastställs för varje medlemsstat (för vidkommande för jordbruk och för fiskeri). Av definitionen på jordbruksprodukt förordning framgår att sådana jordbruksprodukter som inte omfattas av bilaga 1 till EG-fördraget inte heller omfattas av denna förordning. Så- dana produkter omfattas dock istället av förordning nr 69/2001. Från sistnämnda förordnings tillämpningsområde undantas ju nämligen bara sådana jordbruksprodukter som förtecknas i bilaga 1. I jordbruksriktlinjerna anges att riktlinjerna skall tillämpas på de stödåtgärder, av vilket slag de än är, som omfattas av definitionen av statligt stöd i artikel 87.1 i EG-fördraget. I fiskeriktlinjerna ut- trycks detta så att riktlinjerna berör alla åtgärder som utgör stöd i den mening som avses i artikel 87.1. De båda riktlinjerna aktualise- ras därmed inte då det är fråga om stöd av mindre betydelse (stöd- åtgärder som uppfyller villkoren i de minimisbestämmelserna anses ju inte uppfylla samtliga kriterier i artikel 87.1). Den i föregående avsnitt angivna förordningen (1988:764) om statligt stöd till näringslivet tillämpas enbart på statligt stöd som omfattas av förordning nr 69/2001. Någon motsvarande nationell förordning har inte antagits med anledning av kommissionens för- ordning nr 1860/2004. Som framgår av det ovan sagda kan sammanfattningsvis vad gäller jordbruksprodukter tre olika kategorier urskiljas, nämligen 1.Jordbruksprodukter som inte omfattas av bilaga 1 till EG-för- draget. Beträffande dessa skall artiklarna 87–89 i fördraget tillämpas. I fråga om stöd av mindre betydelse gäller bestäm- melserna i förordning nr 69/2001. 2.Jordbruksprodukter som omfattas av bilaga 1 och av en mark- nadsordning. Även beträffande dessa skall artiklarna 87–89 tillämpas. I fråga om stöd av mindre betydelse gäller bestäm- melserna i förordning nr 1860/2004. 3.Jordbruksprodukter som omfattas av bilaga 1, men inte av en marknadsordning. Beträffande sådana produkter skall enbart EG-rättsliga aspekter på särregleringar inom skatteområdet artikel 88.1 och 88.3 första meningen tillämpas. Detta innebär att kommissionen inte kan motsätta sig stöd i dessa fall, utan bara komma med synpunkter. Beträffande sådana produkter finns därmed större möjligheter för medlemsstaterna att ge statligt stöd än vad som varit fallet om artikel 87 och artikel 88 i dess helhet varit tillämpliga. Artiklarna 70–80 i EG-fördraget innehåller särskilda bestämmelser för transportsektorn. Av intresse i förevarande fall är särskilt arti- kel 73 och artikel 80.