sou · GTB389 · 2006-01-01 00:00:00 — På detta sätt kan EG-rätten bli tillämplig även på områden som inte uttryckligen omfattas av EGs kompetens.31 Även om utstationeringsdirektivet således inte direkt är tillämpligt på rätten att vidta fackliga stridsåtgärder kan sådana åtgärder ändå tänkas bli föremål för prövning om dessa utgör ett hinder mot den fria rörligheten för t.ex. tjänster. 2.6.5EG-rättens regler om behandling av personuppgifter och personuppgiftslagen Utredningens uppdrag kan i vissa fall komma att beröra gällande regler om behandling av personuppgifter. Nedan skall därför redo- göras för några av huvuddragen i denna reglering. och rådet har gemensamt utarbetat ett direk- tiv som behandlar skyddet för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (Dataskyddsdirektivet).32 Direktivet har till syfte att främja det fria flödet av personuppgifter men i direktivet föreskrivs sam- tidigt att medlemsstaterna skall skydda fysiska personers grund- läggande fri- och rättigheter och särskilt då rätten till privatliv, artikel 1. Av artikel 3.1 i direktivet framgår att detta gäller för sådan behandling av personuppgifter som helt eller delvis företas på automatisk väg liksom för annan behandling av personuppgifter som ingår eller kommer att ingå i ett register. I artikel 3.2 görs vissa undantag från tillämpningsområdet i artikel 3.1. 30Rådets förordning nr 2679/98 om den inre marknadens sätt att fungera i samband med den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna (EUT L 337, 12.12.1998, s. 8) (Celex 31998R2679) 31Jfr Mål C-265/95 (1997) ECR I-6959 Kommissionen mot . Se också , EU och arbetsrätten, s. 32Europaparlamentets och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter EUT L 281, 23.11.1995, s.31–50, (Celex 31995L0046) Internationella åtaganden och gällande rätt Dataskyddsdirektivet avser således behandling av personuppgif- ter som ingår i eller kan komma att ingå i ett register. Vad som av- ses med begreppen personuppgifter, behandling och register preciseras i artikel 2 i direktivet. Där slås fast att med personupp- gifter avses varje upplysning som avser en identifierad eller identi- fierbar fysisk person. I artikel 2 sägs vidare att med behandling av personuppgifter avses varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas beträffande personuppgifter, vare sig det sker på automatisk väg eller inte, till exempel insamling, registrering, organisering, lagring, be- arbetning eller ändring, återvinning, inhämtande, användning, ut- lämnande genom översändande, spridning eller annat tillhandahållan- de av uppgifter, sammanställning eller samkörning, blockering, utplåning eller förstöring. Med begreppet register avses slutligen varje strukturerad samling av personuppgifter som är tillgänglig enligt sär- skilda kriterier, oavsett om samlingen är centraliserad, decentraliserad eller spridd på grundval av funktionella eller geografiska förhållan- den. I artikel 6 slås fast att: Medlemsstaterna skall föreskriva att personuppgifter a)skall behandlas på ett korrekt och lagligt sätt, b)skall samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål; senare behandling får inte ske på ett sätt som är oförenligt med dessa ändamål. behandling av uppgifter för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål skall inte anses oförenlig med dessa ända- mål förutsatt att medlemsstaterna beslutar om lämpliga skyddsåtgärder, c)skall vara adekvata och relevanta och inte får omfatta mer än vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål för vilka de har samlats in och för vilka de senare behandlas, d)skall vara riktiga, och om nödvändigt, aktuella. Alla rimliga åtgär- der måste vidtas för att säkerställa att personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga i förhållande till de ändamål för vilka de samlades in eller för vilka de senare behandlas, utplånas eller rättas, e)förvaras på ett sätt som förhindrar identifiering av den registre- rade än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka uppgifterna samlades in eller för vilka de senare behandlades. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga skyddsåtgärder för de personupp- gifter som lagras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. Artikel 7 slår fast vilka principer som gör att uppgiftsbehandling kan tillåtas. Där uttalas att: Medlemsstaterna skall föreskriva att personuppgifter får behandlas endast om Internationella åtaganden och gällande rätt a)den registrerade otvetydigt lämnat sitt samtycke, eller b)behandlingen är nödvändig för att fullgöra ett avtal i vilket den registrerade är part eller för att vidta åtgärder på begäran av den registre- rade innan ett sådant avtal ingås, eller c)behandlingen är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse som åvilar den registeransvarige, eller d)behandlingen är nödvändig för att skydda intressen som är av grundläggande betydelse för den registrerade, eller e)behandlingen är nödvändig för att utföra en arbetsuppgift av allmänt intresse eller som är ett led i myndighetsutövning som utförs av den registeransvarige eller tredje man till vilken uppgifterna har lämnats ut, eller f)behandlingen är nödvändig för ändamål som rör berättigade in- tressen hos den registeransvarige eller hos den eller de tredje män till vilka uppgifterna har lämnats ut, utom när sådana intressen uppvägs av den registrerades intressen eller dennes grundläggande fri- och rättig- heter som kräver skydd under artikel 1.1. Dataskyddsdirektivets artikel 11 behandlar frågan om information när personuppgifterna inte har samlats in från den registrerade. Det åligger då, enligt artikel 11.1, medlemsstaten att föreskriva att den registeransvarige eller hans företrädare vid tiden för registreringen av personuppgifter eller, om utlämnande till en tredje man kan förutses, inte senare än då uppgifterna först läm- nas ut, skall ge den registrerade viss i artikeln preciserad informa- tion. Informationen skall avse: a)Den registeransvarige och dennes eventuella företrädares identitet. b)Ändamålen med behandlingen. c)All ytterligare information, exempelvis –de kategorier av uppgifter som behandlingen gäller, –mottagarna eller de kategorier som mottar uppgifterna, –förekomsten av rättigheter att få tillgång till och att erhålla rättelse av de uppgifter som rör honom, i den utsträckning som den ytterligare informationen – med hänsyn till de särskilda omständigheter under vilka uppgifterna samlas in – är nödvändig för att tillförsäkra den registrerade en korrekt behandling. I artikelns andra punkt görs vissa undantag från dessa regler. I artikel 8.1 slås fast att medlemsstaterna skall förbjuda behandling av personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fack- förening samt uppgifter som rör hälsa och sexualliv. Förbudet mot att behandla s.k. känsliga personuppgifter är emellertid inte absolut. I artikel 8.2. görs således undantag från förbudet i artikel 8.1, bl.a. med hänsyn till den registrerades samtycke. I punkterna 8.3–8.7 Internationella åtaganden och gällande rätt finns ytterligare föreskrifter om hur känsliga personuppgifter skall behandlas. Dataskyddsdirektivet har i implementerats genom person- uppgiftslagen (PUL) (1988:204).33 I lagens första paragraf slås fast att syftet med lagen är att skydda människor mot att deras person- liga integritet kränks genom behandling av personuppgifter. Av 2 § PUL framgår att om det i en annan lag eller i en förordning finns bestämmelser som avviker från PUL, skall de bestämmelserna gälla. I 3 § PUL definieras vissa begrepp i lagen. Begreppet behandling definieras i denna paragraf på samma sätt som i direktivet. Med uttrycket personuppgifter avses enligt lagen all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. I PUL saknas däremot ordet register i följd varav detta begrepp inte heller har definierats i 3 § PUL. I 5 § ges föreskrifter om vilken typ av personuppgifter som om- fattas av lagens regler. Där sägs att lagen gäller för behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automatiserad samt för annan behandling av personuppgifter om uppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda krite- rier. Lagstiftaren har som synes undvikit att i paragrafen använda ordet register, vilket förekommer i direktivet. I stället har i para- grafen direkt återgivits viss del av direktivets definition av begrep- pet register. Av 4 § PUL kan utläsas inom vilket territorium personuppgifts- lagen är tillämplig. I denna paragraf konstateras i första stycket att lagen gäller för sådana personuppgiftsansvariga som är etablerade i . Paragraferna 9 och 10 i PUL motsvarar i stort artiklarna 6 och 7 i Dataskyddsdirektivet. I dessa paragrafer slås således fast de grund- läggande kraven på behandling av personuppgifter respektive när be- handling av personuppgifter är tillåten. De krav som uppställs res- pektive de situationer då behandling av personuppgifter är tillåten är i allt väsentligt desamma i personuppgiftslagen som i Dataskydds- direktivet. I 13 § PUL, som motsvaras av artikel 8.1 i Dataskyddsdirektivet, slås fast att det är förbjudet att behandla s.k. känsliga personupp- gifter. Med begreppet känsliga personuppgifter avses i person- uppgiftslagen samma typer av uppgifter som nämns i direktivet. 1997/98:44, bet. 1997/98:KU 18 Internationella åtaganden och gällande rätt Liksom i Dataskyddsdirektivet finns det i personuppgiftslagen undantag från hanteringsförbudet (15–20 §§ PUL). Artikel 11 i direktivet motsvaras av 24 § PUL. I denna paragrafs första stycke konstateras att om uppgifter om en person samlas in från någon annan källa än personen själv, skall den personuppgifts- ansvarige självmant lämna den registrerade information om behand- lingen av uppgifterna när de registreras. Är uppgifterna avsedda att lämnas till tredje man, behöver informationen dock inte ges förrän uppgifterna lämnas ut . I 24 § andra och tredje styckena görs vissa undantag från uppgiftsskyldigheten i första stycket. Efter var intresset stort för mänskliga rättig- heter. , som fick till uppgift att främja demokrati och mänskliga rättigheter, bildades och utarbetade snabbt en kon- vention om mänskliga rättigheter (Den europeiska konventionen den . 1950 angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna även kallad ). har tillträtt konventionen. Genom lag (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna34 föreskrevs att konven- tionen skulle utgöra lag i . gäller konventionen med de tillägg och ändringar som framgår av tilläggsprotokollen 1, 4, 6, 7, 11 och 13. I 2 kap. 23 § RF föreskrivs att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av . föreskriver att de länder som anslutit sig till konventionen har skyldighet att ge envar i respektive land skydd för de rättigheter som föreskrivs i konventionen. Det betyder att en medlemsstat som underlåter att tillhandahålla skydd mot t.ex. föreningsfrihetskränkningar anses ha brutit mot konventionen. En konventionsstat kan också bryta mot konventionens regler genom att införa offentligrättsliga bestämmelser som medför att invånarna kommer att utsättas för sådana ingrepp som är oförenliga med konventionen. Det är således bara medlemsstater som kan vara svarande när det gäller fråga om konventionsbrott. Talan mot staten kan föras av ett privat rättssubjekt men även av en juridisk 1993/94:117, bet. 1993/94:KU 24, rskr 1993/94:246 Internationella åtaganden och gällande rätt person om det aktuella rättighetstadgandet i koventionen kan anses grunda rättigheter även för organisationer. I återfinns flera bestämmelser som kan tänkas ha betydelse för frågan om bevakning av kollektivavtal. I artikel 8 återfinns reglerna om rätten till privatliv m.m. Artikeln har följande lydelse: 1.Var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. 2.Offentlig myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt sam- hälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Av utformningen av artikeln framgår att den inte är absolut utan att undantag från artikeln kan göras under de förutsättningar som anges i artikel 8.2. En första förutsättning för att undantag från huvudregeln i artikel 8 skall tillåtas är således att inskränkningen har stöd i lag. I detta begrepp har också läst in ett krav på att lagen skall vara så preciserat utformad att inskränkningarna i rimlig utsträckning är förutsebara och lagen skall dessutom vara lätt tillgänglig för allmänheten.35 Inskränkningen måste vidare natur- ligtvis uppfylla något av de syften som nämns i artikel 8.2. Om så skulle vara fallet övergår slutligen till att pröva om åtgärden är nödvändig i ett demokratiskt samhälle. Med ut- trycket nödvändig avses inte att åtgärden skall vara oundgänglig utan vad som krävs är det föreligger ett angeläget samhälleligt behov av åtgärden.36 Slutligen prövar domstolen om den vidtagna inskränk- ningen är proportionerlig i förhållande till sitt syfte. Vid denna be- dömning beaktas att varje stat har viss of appreciation; vilket närmast kan översättas med tolkningsutrymme. Reglerna om föreningsfrihet återfinns i artikel 11 som lyder: 1.Var och en har rätt till frihet att delta i fredliga sammankomster samt till föreningsfrihet, inbegripet rätten att bilda och ansluta sig till fackföreningar för att skydda sina intressen. 2.Utövandet av dessa rättigheter får inte underkastas andra in- skränkningar än sådana som är föreskrivna i lag och som i ett demo- kratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till statens säkerhet eller den allmänna säkerheten, till förebyggande av oordning eller brott, till 35Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis. 2002, s. 263 36Danelius, Mänskliga rättigheter, s. 264 Internationella åtaganden och gällande rätt skydd för hälsa eller moral eller till skydd för andra personers fri- och rättigheter. Denna artikel hindrar inte att det för medlemmar av de väpnade styrkorna, polisen eller den statliga förvaltningen görs lagliga inskränkningar i utövandet av de nämnda rättigheterna. praxis visar att artikel 11, åtminstone till viss del, skyddar även den negativa föreningsfriheten. Det kan dock konstateras att domstolen inte funnit att artikel 11 i konventionen utgör något absolut hinder mot organisationsklausuler, se nedan angående praxis. Inte heller är föreningsfriheten absolut, utan denna kan inskränkas i enlighet med vad som framgår av artikel 11.2. Kriterierna i artikel 11.2 har stora likheter med vad som föreskrivs i artikel 8.2. Liksom när det gäller artikel 8 krävs att inskränkningen är nödvändig i ett demokratiskt samhälle samt att denna är före- skriven i lag. Därutöver måste inskränkningen ske för att tillgodose något eller några av de syften som räknas upp i artikel 11.2 och in- skränkningen måste också vara proportionerlig i förhållande till detta behov.37 Det har ofta diskuterats om regler kan åberopas mellan enskilda rättssubjekt eller, annorlunda uttryckt, om regler skall anses ha s.k. drittwirkung. Om en artikel har sådan verkan innebär det att den kan åberopas t.ex. av en arbetstagare mot en arbetsgivare.38 Enligt doktrinen kan något generellt svar på frågan om har dritt- wirkung inte ges, utan varje rättighet måste bedömas för sig.39 De rättsfall för vilka redogörs nedan talar för att såväl artikel 8 som artikel 11 tillerkänts sådan verkan. 2.8Europadomstolens praxis och andra instansers prövning av Enligt utredarens uppfattning är det närmast bestämmelsen om rätten till privatliv (artikel 8) och reglerna om föreningsfrihet (artikel 11) som skulle kunna beröras av utredningens förslag om utökad kollek- 37Danelius, Mänskliga rättigheter, s. 336, jfr även , s. 295 38Se närmare om denna fråga , Integritetsfrågor i arbetslivet, Jurist- förlaget i , 2002, avsnitt 7.3.1.1 van Dijk och G. H. van Hoof, Theory and Practice of Covention on Human Rights, 3 uppl, , s. Internationella åtaganden och gällande rätt Nedan skall redogöras för den praxis som växt fram i anslutning till de aktuella artiklarna. 2.8.2.1Fall som behandlats av Artikel 8 är förhållandevis vag i sin utformning, vilket medför att åt- skilliga kränkningar av olika form kan tänkas rymmas inom artikelns område. Skyddet för privatlivet enligt artikel 8 innefattar således ett skydd både för den fysiska integriteten och mot att vissa typer av uppgifter registreras eller utlämnas. Detta har lett till att praxis kring artikeln är rikhaltig som det ändå är svårt att hitta praxis som är relevant för utredningens bedömning. När det gäller registre- ring och utlämnande av uppgifter beträffande enskilda personer finns dock några rättsfall att tillgå. I fallet mot Sverige40 behandlades frågor om s.k. personalkontroll. , som till yrket var snickare, nekades arbete på i , vilket museum då låg i mycket nära anslutning till flottbas som utgjorde militär säkerhetszon. Skälet till att inte fick anställningen var att det vid den föreskrivna personalkontrollen skulle ha framkommit uppgifter som indikerade att kunde tänkas utgöra en säkerhetsrisk. Enligt då gällande regler kunde nämligen uppgifter om enskilda registreras i ett hemligt register och enligt särskilda regler om personalkontroll kunde dessa upp- gifter under vissa omständigheter lämnas ut till särskilt angivna myndigheter. Vilka uppgifter som registrerats om fick denne inte veta eftersom han nekades rätt att ta del av uppgifterna. Följaktligen fick han inte heller möjlighet att bemöta vad som på- stods ha framkommit. framförde klagomål till Europa- kommissionen som vidarebefordrade klagomålet till Europadom- stolen. Domstolen fann att såväl lagringen som utlämnandet av de personliga uppgifterna rörande , som denne inte heller gavs möjlighet att bemöta, inkräktade på rätt till privatliv enligt artikel 8.1. Domstolen övergick därefter till att bedöma om den inskränkning som gjorts i rätten till privatliv var tillåten enligt reglerna i artikel 8.2. fann att det aktuella syftet med åtgärden, nämligen nationens säkerhet, utgjorde ett godtag- bart skäl att inskränka artikel 8.1. 40 mot , dom , serie A nr 116 Internationella åtaganden och gällande rätt att det fanns nationella offentligrättliga regler som gav stöd för de vidtagna åtgärderna samt att dessa regler var tillgängliga för allmän- heten och att de gav tillräcklig vägledning för allmänheten om i vilka fall information om enskilda kunde komma att samlas in, registreras och lämnas ut. Därefter övergick domstolen till att pröva om de av uppställda reglerna var nödvändiga i ett demokratiskt sam- hälle. Domstolen konstaterade att regleringen hade ett angeläget all- mänt syfte samt att en stat alltid har ett visst tolkningsutrymme (of appreciation) i förhållande till regler. Som reglerna konstruerats i fann domstolen slut- ligen att den aktuella regleringen inte utgjorde någon otillåten in- skränkning av artikel 8.1. eftersom den var förenlig med undantags- reglerna i artikel 8.2. Utöver det rättsfall som återgivits ovan finns det flera rättsfall som behandlar frågor mellan arbetsgivare och arbetstagare. I första hand rör dessa rättsfall frågor om inskränkningar i den fysiska integriteten, nämligen drogtest. Rättsfallen synes emellertid ändå vara av intresse eftersom dessa visar artikel 8 tillämplighet mellan arbetsgivare och arbetstagare. De nedan återgivna rättsfallen återfinns i beslut från Europadom- stolen i vilka domstolen förklarat en klagan vara inadmissible. Att en klagan anses vara inadmissible innebär i princip att klagomålet avvisas dvs. inte tas upp till prövning i sak. I vilka fall en klagan kan förklaras vara inadmissible omtalas i artikel 35 i konventionen. Utöver vissa formella förutsättningar föreskrivs i artikel 35.3 att domstolen skall avvisa varje enskilt klagomål som domstolen anser vara oförenligt med bestämmelserna i eller uppenbart ogrundat eller utgöra ett missbruk av rätten att klaga. Tanken när det gäller uppenbart ogrundade ansökningar är att domstolen skall göra en summarisk sakprövning, vilket kan leda till att klagomålet befinnes uppenbart ogrundat i följd varav klagan kan förklaras inadmissible.41 En talan kan också avvisas enligt artikeln om den i det väsentliga överensstämmer med en framställning som redan prövats i domstolen eller hänskjutits till internationell under- sökning eller reglering i annan form, såvida den inte innehåller nya relevanta upplysningar, artikel 35.2.42 Slutligen sägs i artikel 35.4 att domstolen skall avvisa varje klagomål som den inte anser sig be- hörig att pröva enligt denna artikel (35). Domstolen får göra detta på vilket stadium som helst av förfarandet. 41Danelius, Mänskliga rättigheter, 2002, s. 33 42Danelius, Mänskliga rättigheter, 2002, s. 33 Internationella åtaganden och gällande rätt I AD 1998 nr 97 prövade Arbetsdomstolen om drogtestning av arbetstagare stred mot artikel 8 i . Sedan Arbets- domstolen funnit så inte vara fallet klagade käranden i målet till . tog emellertid inte upp klagan till prövning utan fann klagomålet vara inadmissible med stöd av artikel 35.3 och 35.4. I sitt beslut gör en viss sakprövning, men ansluter sig i huvudsak till vad Arbetsdomstolen anfört. Nedan redogörs för både Arbetsdomstolens och Europa- domstolens uppfattningar. Frågan i Arbetsdomstolen gällde om en vid ett kärnkraftverk anställd lokalvårdare var skyldig att medverka i en av arbetsgivaren anordnad drogtestning. Det gällande lokala kollektivavtalet på i (OKG) med Civilingenjörsför- bundet, och Ledarna före- skrev att arbetstagarorganisationernas medlemmar vid kärnkraft- verket skulle underkasta sig drogtester. Svenska Elektrikerförbun- det motsatte sig dock att träffa sådant kollektivavtal. OKG be- slutade trots detta att drogtestningen även skulle avse Svenska Elektrikerförbundets medlemmar vid kraftverket. beslöts också att drogtestningen skulle avse anställda vid entreprenadföre- tag som var verksamma vid OKG. Drogtestningen av de anställda skedde vid tillfället och avsåg såväl alkohol som narkotika i form av cannabis. En av medlemmarna i , som arbetade som lokalvårdare, motsatte sig att genomgå beordrade tester. väckte sedermera talan vid Arbetsdomstolen och yrkade att domstolen skulle förklara att deras medlem inte var skyldig att underkasta sig drogtesterna. Grunden för yrkandet var att förbun- det ansåg att kravet på drogtester stred bl.a. mot artikel 8 i Europa- konventionen. Arbetsdomstolen konstaterade att något generellt förbud mot drogtestning inte kan utläsas ur artikel 8 i . Domstolen konstaterade emellertid fortsättningsvis att det givet- vis kan förhålla sig så att sådan testning under särskilda omständig- heter kan vara konventionsstridig och därmed stridande mot svensk lag. Huruvida en drogtest skulle anses som konventionsstridig var emellertid, enligt domstolen, beroende av under vilka omständig- heter testningen skedde. Omständigheter av vikt kunde enligt domstolen exempelvis vara Internationella åtaganden och gällande rätt a)arbetsgivarens intresse av att utföra drogtestning, b)graden av ingrepp i den enskilda integriteten i det individuella fallet, samt c)sättet att utföra testningen. Vid bedömningen av kriteriet under a) konstaterade att OKG driver ett kärnkraftverk, och att verksamheten så- ledes är förenad med risker, samt att kärnkraftinspektionen bedömt det vara viktigt att drogtester genomförs.