sou · GTB315d2 · 2006-01-01 00:00:00 — I likhet med vad utredningen föreslagit i fråga om underrättelser av beslut beträffande uppehålls- tillstånd för familjeåterförening och om att få ställning som varak- tigt bosatt, anser utredningen att ett krav på skriftlig form för under- rättelse av avslags- och återkallelsebeslut gällande ställning som var- aktigt bosatt, skall föras in i en särskild bestämmelse. (Se utred- ningens förslag till ny bestämmelse i 11 kap. 3 § fjärde stycket UtlL). Enligt artikel 10.1 skall av underrättelsen på avslags- eller åter- kallelsebeslutet också framgå sätt och tid för överklagande. En sådan skyldighet föreligger för beslutsmyndigheten enligt 21 § andra stycket FL för beslut som går part emot. Ingen författnings- ändring är, enligt utredningens uppfattning, därför påkallad i denna del. 11.3.4Handläggning av ansökan från en varaktigt bosatt i annan EU-stat om att få ställning som varaktigt bosatt i Av artikel 23.2 följer att förfarandet i artikel 7 och förfarandega- rantierna vid avslagsbeslut i artikel 10.1 också gäller för det fall en tredjelandsmedborgare som redan har ställning som varaktigt bosatt i en medlemsstat önskar att i stället få ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat. För det fall en varaktigt bosatt i annan EU-stat i stället önskar få sådan status i skall gälla samma förfarandebestämmelser som för den som gör sin förstagångsansökan här. (Se utredningens över- väganden och förslag ovan i avsnitt 11.3.2 och 11.3.3). 11.4Ansökan från en varaktigt bosatt i annan EU-stat om att få bosätta sig i Förslag: En varaktigt bosatt i annan EU-stat som önskar att bo- sätta sig i skall, i likhet med vad som gäller enligt utlän- ningsförordningen (1989:547) för medborgare i en EES-stat och i , utöver vad som följer av 2 kap. 5 § andra och tredje stycket UtlL ha rätt att ansöka om uppehållstillstånd senast efter inresan. En bestämmelse om detta införs genom ett tillägg i 3 kap. 7 a § UtlF. Beslut med anledning av en ansökan om uppehållstillstånd från en varaktigt bosatt i annan EU-stat skall meddelas senast efter inlämnandet. Fristen får överskridas med högst om det föreligger särskilda skäl. Sökanden skall få besked när en förlängning av tiden sker. Underrättelse om be- slut att bevilja eller avslå en ansökan om uppehållstillstånd för en varaktigt bosatt i annan EU-stat skall vara skriftlig. Nya be- stämmelser införs i 11 kap. 3 § UtlL genom tillägg av ett fjärde samt sjunde och åttonde stycke med detta innehåll. I övrigt gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 11 kap. ut- länningslagen (1989:529) för handläggningen av ärenden om uppe- hållstillstånd och förvaltningslagen (1986:223) också för ärenden om uppehållstillstånd för varaktigt bosatta i annan EU-stat. Samma bestämmelser som skall tillämpas för varaktigt bosatta skall också gälla familjemedlemmarna till dessa, om familjen redan var etablerad i den EU-stat där tredjelandsmedborgaren fick ställ- ning som varaktigt bosatt. Den som redan har beviljats ställning som varaktigt bosatt i en med- lemsstat kan under vissa villkor få bosätta sig, i förekommande fall även med sina familjemedlemmar, i en annan medlemsstat . De grundläggande villkoren för sådan bo- sättning i artikel 14 behandlas i avsnitt 8.3. 11.4.2Inlämnande och handläggning av ansökan Artikel 15.1 och 15.4 Enligt artikel 15.1 skall en varaktigt bosatt som önskar bosätta sig i annan medlemsstat senast efter inresan i den andra staten ansöka om uppehållstillstånd där. Om inresa ännu inte skett får den andra medlemsstaten godta att en ansökan lämnas in där medan den varaktigt bosatte är bosatt i den första medlemsstaten. Av artikel 15.4 följer att ansökan skall åtföljas av dokumentation som skall fastställas i den nationella lagstiftningen som visar att villko- ren för bosättning är uppfyllda, uppehållstillståndet som varaktigt bo- satt och giltig resehandling i original eller bestyrkt kopia. Dokumenta- tion får också omfatta förekomsten av lämplig bostad. Som konstaterats ovan beträffande familjeåterföreningsdirektivet under avsnitt 11.2.1 gäller som huvudregel att en ansökan om uppe- hållstillstånd skall göras från utlandet. En sådan ansökan får inte bi- fallas efter inresa (2 kap. 5 § första stycket UtlL). Enligt andra och tredje styckena samma lagrum får ansökan dock göras i där vissa uppräknade undantagssituationer även efter inresan till . Artikel 15.1 ger utrymme för att ansökan görs före inresa. Detta stämmer överens med huvudregeln i 2 kap. 5 § första stycket UtlL. Bestämmelsen kan därför tillämpas även i dessa fall. Varaktigt bosatta som önskar att bosätta sig i skall enligt utredning- ens förslag i stort jämställas med EES-medborgare och Schweizare i fråga om rättigheter och skyldigheter (se avsnitt 8.3). De nämnda har – utöver vad som följer av huvudregeln i 2 kap. 5 § första stycket UtlL och av undantagen i andra och tredje styckena om att uppehållstillstånd få sökas efter inresa – alltid en rätt att an- söka om uppehållstillstånd efter inresa om det görs inom tre måna- der (se 3 kap. 2 a och 7 a §§ UtlF). Utredningen anser att med hän- syn till innehållet i artikel 15.1 samma bestämmelse kan gälla för varaktigt bosatta i annan EU-stat som önskar uppehållstillstånd för bosättning här (se utredningens förslag till ändring i 3 kap. 2 a och 7 a §§ UtlF). När det gäller dokumentationskravet har redan konstaterats ovan beträffande familjeåterföreningsdirektivet att en förvaltningsmyndig- het har en allmän utredningsplikt, dvs. att utreda ett ärende som dess beskaffenhet kräver. kan alltså även i dessa ärenden fordra in pass- och andra identitetshandlingar för att styrka identitet, anställningsbevis för att visa att den varaktigt bosatte har arbete, bankkontoutdrag och liknande som bevis för försörjnings- förmåga om anställning inte finns och beslutet om att den andra medlemsstaten beviljat status om varaktigt bosatt. Någon ny reglering med anledning av dokumentationskravet an- ser utredningen heller inte vara påkallad avseende uppehållstillstånd för varaktigt bosatta i annan EU-stat. Artikel 16.3 och 16.4 För familjemedlemmar i en redan etablerad familj till varaktigt bo- satta i annan EU-stat som önskar flytta hit gäller samma villkor som i artikel 15.1 i fråga om var ansökan om uppehållstillstånd kan göras och den frist som skall iakttas, se artikel 16.3. Dokumentationskravet när familjemedlemmar ansöker om uppe- hållstillstånd följer av artikel 16.4 Enligt denna får den andra med- lemsstaten anmoda familjemedlemmen att visa upp EG-uppehålls- tillståndet för varaktigt bosatt eller annat uppehållstillstånd, rese- handling i original eller bestyrkt kopia, bevis om att den anhörige har varit bosatt i den första medlemsstaten i egenskap av familje- medlem till en varaktigt bosatt och bevis om försörjningsförmåga eller sjukförsäkring. Utredningen gör för familjemedlemmar till varaktigt bosatta samma överväganden och lämnar samma förslag beträffande behovet av för- fattningsändringar i fråga om var en ansökan om uppehållstillstånd för bosättning här i landet får göras och dokumentationskravet som redovisats i anslutning till artikel 15.1 och 15.4. Den föreslagna ändringen i 3 kap. 7 a §§ UtlF skall alltså gälla även familje- medlemmarna. 11.4.3Handläggningstid, motiveringsskyldighet och besluts- underrättelse Enligt artikel 19 skall en ansökan av en varaktigt bosatt i annan EU- stat om uppehållstillstånd för bosättning i annan medlemsstat hand- läggas efter inlämnandet. Fristen får förlängas dels om ansökan inte åtföljs av sådan dokumentation som räknas upp i artiklarna 15 och 16, dels – i undantagsfall – om behandlingen av ansökan är komplicerad. Fristen får förlängas med högst . Sökanden skall underrättas vid en eventuell förlängning. Kravet i artikel 19 på att en fyramånadersfrist skall iakttas tar sikte . De frister som avses i artikel 5.4 familje- återföreningsdirektivet respektive artikel 7.2 direktivet om varaktigt bosatta har tiden för beslutsunderrättelse som sluttid. Utredningen anser det vara lämpligt att samordna fristerna i samtliga fall. Tid- punkten för beslutsunderrättelse bör därför bilda utgångspunkten för beräkningen av när fristen anses ha gått till ända. När det gäller kravet på fyramånadersfristen och möjligheterna till förlängning av denna om handläggningen är komplicerad, hänvisar utredningen där- för i allt väsentligt till övervägandena och slutsatserna i anslutning till motsvarande tidsfrister som anges i artikel 5.4 familjeåterföre- ningsdirektivet respektive artikel 7.2 direktivet om varaktigt bosatta. (Se avsnitt 11.2.1 och 11.3.2). En bestämmelse om detta införs ge- nom tillägg av nya sjunde och åttonde styckena i 11 kap. 3 § UtlL. Kravet på att beslutsmyndigheten skall underrätta sökanden om en eventuell förlängning ansluter till 7 § sista meningen FL. Regeln innebär att en förvaltningsmyndighet allmänt har att underlätta för den enskilde i hans eller hennes kontakter med myndigheten. Inom ramen för detta anses bl.a. ligga att underrätta om hur handläggningen av ett ärende beräknas att ta (se T. och B. , a.a. s. 93). Men kravet på underrättelse om förläng- ning i artikel 19 uttrycks, i likhet med villkoret om tidsfristen, som en skyldighet. För att garantier skall finnas för att så verkligen sker bör även i detta fall en särskild bestämmelse införas härom. införs lämpligen i anslutning till bestämmelsen i 11 kap. 3 § UtlL där kravet på handläggningstid framgår (se utredningens förslag till ny bestämmelse i 11 kap. 3 § sjunde stycket UtlL). I artikel 20.1 finns bestämmelser om att avslagsbeslut på en ansökan om uppehållstillstånd för bosättning i annan medlemsstat skall vara vederbörligen motiverat. Underrättelse om beslutet skall ske enligt för- farandena för detta i den nationella lagstiftningen samt av beslutet skall framgå sätt och tidsfrist för överklagande. I samma artikel anges att följderna av att ett beslut inte fattats före utgången av den i artikel 19.1 angivna tidsfristen skall regleras i nationell lagstiftning. I fråga om motiveringsskyldigheten blir – i likhet med vad som gäller för uppehållstillstånd för familjeåterförening – 11 kap. 3 § andra stycket UtlL tillämplig på beslut om uppehållstillstånd för varaktigt bosatta i annan EU- stat är det gäller beslutsunderrättelsens form och innehåll hänvisar utredningen till de överväganden och de slutsatser som gjorts i anslutning till artikel 10.1 i direktivet för varaktigt bosatta. Det innebär att underrättelsen skall vara skriftlig och att den skall innehålla en upplysning om sätt och tid för över- klagande. (Se avsnitt 11.2.1 och 11.3.3 samt 21 § andra stycket FL och förslaget till ny bestämmelse i 11 kap. 3 § fjärde stycket UtlL). I likhet med vad som konstaterats i avsnitt 11.2.1 och 11.3.2 i an- slutning till artikel 5.4 familjeåterföreningsdirektivet respektive arti- kel 7.2 direktivet om varaktigt bosatta, kan JO:s eller JK:s tillsyns- funktion, statens skadeståndsansvar för felaktig myndighetsutövning enligt skadeståndslagen (1972:207) eller bestämmelserna i brotts- balken om straffansvar för tjänstefel aktualiseras som en följd av att den i artikel 19.1 uppställda tidsfristen inte iakttas. Någon författ- ningsändring anser utredningen alltså inte nödvändig i detta avseende. 11.5Förfarandegarantier enligt familjeåterförenings- direktivet Bedömning: Kravet i artikel 18 familjeåterföreningsdirektivet om att det skall finnas möjlighet att ansöka om rättslig prövning vid ett avslagsbeslut på en ansökan eller förnyad ansökan om uppe- hållstillstånd för familjeåterförening eller efter en återkallelse av sådant tillstånd, tillgodoses i princip genom möjligheten att över- klaga beslut till enligt 7 kap. 3 § UtlL. Motsvarande krav för utvisningsbeslut blir också tillgodosett genom 7 kap. 3 § UtlL om beslutar om utvisning. När allmän domstol fattar beslut om utvisning på grund av brott tillgodoses kravet om rättslig prövning genom möjligheterna att enligt kunna överklaga domen till hovrätt eller . Den möjlighet som finns för beslutande myndighet att enligt 7 kap. 11 § UtlL överlämna ärenden om uppehållstillstånd, avvis- ning eller utvisning enligt utlänningslagen direkt till högre in- stans, bl.a. regeringen, kan komma att innebära att ett ärende blir prövat i endast en instans. En prövning av om utvisning skall ske enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll inne- bär också en prövning i endast en instans. Detta innebär att vill- koret i artikel 18 i vissa fall inte blir uppfyllt. Denna och nära- liggande frågor utreds inom och reformförslag är att vänta . Enligt artikel 18 skall om ansökan om familjeåterförening avslås, om ett uppehållstillstånd återkallas eller inte förnyas eller om ut- visning beslutas, referenspersonen och/eller dennes familjemedlem- mar ha rätt att ansöka om rättslig prövning. Formerna och behörighe- ten för utövandet av denna rätt skall fastställas av medlemsstaterna. I kommittédirektivet 2003:181 anges att utredningen har att klar- göra om de svenska reglerna stämmer överens med direktivets be- stämmelser i denna del samt även att analysera om utvisningsbestäm- melser i annan lagstiftning än utlänningslagen (1989:529) omfattas av direktivets krav. I det sist nämnda fallet skall övervägas om dessa bestämmelser uppfyller familjeåterföreningsdirektivets krav eller om författningsändringar behövs. Enligt artikel 18 familjeåterföreningsdirektivet skall alltså en tredje- landsmedborgare ha rätt att ansöka om rättslig prövning i händelse av avslagsbeslut på en ansökan om uppehållstillstånd, vid återkallelse av sådant tillstånd eller vid utvisning. Uttryckssättet ger utrymme för olika tolkningar av dess innebörd. (Jfr den engelska versionen av direktivet där det uttrycks så att tredjelandsmedborgaren skall ha right to mount a legal challenge). Analysen ovan av begreppet rättslig prövning utmynnar i att så mycket bör kunna sägas att om avsikten hade varit att avkräva med- lemsstaterna att tillhandahålla ett prövningsförfarande inför domstol borde detta ha uttryckts. I sammanhanget är den rätt som finns enligt artikel 13 Europa- konventionen och som är svensk lag av visst intresse. Artikeln inne- bär att den som med viss styrka påstår sig ha fått sina rättigheter enligt konventionen kränkta, t.ex. rätten till familjeliv enligt artikel 8, eller löper risk att bli utsatt för tortyr eller annan förnedrande be- handling enligt artikel 3, inför ett avvisnings- eller utvisningsbeslut skall ha tillgång till ett effektivt rättsmedel. Det innebär att redan enligt konventionen finns en rätt till om- eller överprövning. En grundläggande förutsättning är dock att den enskilde utlänningens rättigheter enligt någon artikel, t.ex. 3 eller 8, blivit kränkta. Rätten enligt artikel 18 i familjeåterföreningsdirektivet att ansöka om rättslig prövning för en tredjelandsmedborgare som får sin ansö- kan om uppehållstillstånd för familjeåterförening avslagen eller åter- kallad eller får ett beslut om utvisning mot sig, är däremot villkors- lös. Någon prövning behöver alltså inte – i motsats till vad som för- utsätts beträffande rätten till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 13 – först göras om utlänningen har godtagbara grunder för sitt påstående om hans eller hennes rättigheter enligt artikel 3 eller 8 blivit kränkta. Den i familjeåterföreningsdirektivet omtalade rätten till rättslig prövning torde för sin tillämpning innebära att det först fattats ett beslut om att avslå eller inte förnya ett uppehållstillstånd eller fattats ett beslut om utvisning. En omprövning av något slag torde därför vara förutsatt. Frågan är hur nuvarande reglering i utlänningslagen (1989:529) eller, beträffande utvisning, eventuellt även i annan för- fattning, möjligheterna att enligt dessa författningar få negativa be- slut i ärenden om uppehållstillstånd eller om utvisning prövade för- håller sig till direktivets krav på tillgång till rättslig prövning. 11.5.2Avslag på ansökan om uppehållstillstånd för familje- återförening eller återkallelse av sådant tillstånd En utgångspunkt vid bedömningen av om nuvarande reglering i ut- länningslagen (1989:529) om rätten till överprövning av beslut upp- fyller kraven i familjeåterföreningsdirektivet är att en ansökan om familjeåterförening terminologiskt utmynnar i ett beslut om att be- vilja ett uppehållstillstånd. Enligt 7 kap. 1 § UtlL får beslut av förvaltningsmyndighet i ären- den enligt utlänningslagen överklagas endast i den mån det anges i nämnda kapitel. Det innebär ett fullföljdsförbud för övriga beslut. Beslut om uppehållstillstånd eller återkallelse därav fattas enligt huvudregeln av (2 kap. 7 och 13 §§ UtlL). Enligt 7 kap. 3 § UtlL överklagas beslut om avslag på an- sökan om uppehållstillstånd eller återkallelse därav till . Rätten att få ett avslagsbeslut efter en ansökan om uppehållstill- stånd eller en återkallelse därav överprövat infördes först . Tidi- gare hade denna fråga endast kunnat bli prövad i samband med av- visning eller utvisning. Ett av skälen till reformen var att frågan om uppehållstillstånd kunde komma att bli prövad i endast en instans. Farhågor uttrycktes emellertid för att detta kunde komma i konflikt med rätten till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 13 Europakon- ventionen. I propositionen som föregick ändringen uttalades att även om konventionen inte påverkade vilken utsträckning utlänningar får vistas på en konventionsstats territorium, frågor med anknytning till skyddet för familjelivet i artikel 8 kunde göras gällande i ärenden om uppehållstillstånd. Den som på rimliga grunder påstod sig ha fått denna rätt kränkt skulle tillförsäkras en rätt att föra talan om detta inför en inhemsk myndighet. Enligt regeringen borde en bred säkerhetsmarginal upprätthållas i förhållande till Europa- konventionen (prop. 1996/97:25 s. 213). Enligt 7 kap. 11 § första stycket UtlL får med eget yttrande överlämna ett ärende till görande, om ärendet på grund av familjeanknytning eller någon annan liknande orsak har samband med ett ärende enligt utlännings- lagen som prövas av nämnden. Enligt 7 kap. 11 § andra stycket UtlL får både och med eget yttrande överlämna bl.a. ärenden om uppehållstillstånd till regeringen om vissa i lagrummet angivna förutsättningar är uppfyllda: Om ärendet på grund av familjeanknytning eller någon annan liknande orsak har samband med ett ärende enligt denna lag som prövas av regeringen (p. 1), ärendet bedöms ha sådan betydelse för rikets säkerhet eller annars för allmän säkerhet eller för rikets förhållande till främmande makt eller mellanfolklig organisation att regeringen bör pröva ären- det (p. 2), det bedöms vara av särskild vikt för ledning av denna lags tillämpning att regeringen avgör ett ärende som kan antas få bety- delse för frågan om uppehållstillstånd för en grupp utlänningar som åberopar huvudsakligen samma skäl till stöd för sin ansökan om uppe- hållstillstånd (p. 3), eller det i andra fall som anges i punkt 3 bedöms vara av synnerlig vikt för ledning av denna lags tillämpning att rege- ringen prövar ett ärende (p. Bestämmelsen i 7 kap. 11 § första och andra stycket 1 UtlL, som infördes i samband med att inrättades, har sin grund i tidigare praxis. Hänsynen till de berörda utlänningarna var det främsta argumentet för att ärendena borde avgöras i ett sam- manhang. Men med hänsyn till att det är fråga om ett avsteg från instansordningsprincipen framhöll man i förarbetena till lagändringen att överlämnanden skall tillgripas endast om det är särskilt påkallat (prop. 1991/92:30 s. 25 f.). Ordningen att överlämna ett ärende till regeringen med hänsyn till rikets säkerhet eller allmän säkerhet (7 kap. 11 § andra stycket 2 UtlL) har tillämpats . Den skulle ses som ett utflöde av regeringens ansvar för säkerhetsfrågor och fortsätta att gälla även efter tillkomst (a. prop. s. 23). Också i fall där utrikespolitiska hänsyn bedömdes ha särskild betydelse för vårt lands förhållande till främmande makt eller mellanfolklig organisation var det, enligt propositionsuttalan- dena, naturligt att regeringen avgjorde ärendet (a. prop. s. 23). Skälet till att regeringen fick behålla sin rätt att styra praxis (7 kap. 11 § andra stycket 3 UtlL) genom att vissa ärenden överlämnas direkt dit, var att detta utgjorde ett led i att regeringen befriats från sina överprövningsuppgifter genom inrättande (a. prop. s. 24). Även i fall där ärendet var av speciellt slag och kunde förväntas få stor internationell uppmärksamhet ansågs överlämnande få ske. För detta skulle krävas synnerliga skäl enligt en tidigare ly- delse av 7 kap. 11 § andra stycket 4 UtlL (a. prop. s. 24). Det fram- hölls dock att i de fall ett ärende om t.ex. utvisning överlämnas, hän- syn måste tas till artikel 13 , om utlänningen hävdade risk för tortyr etc. och påståendet inte ansågs uppenbart ogrundat (a. prop. s. 45). 1996/97:25 behandlades ånyo regeringens prövning av enskilda ärenden och regeringens befattning med dessa ärenden minskade ytterligare . Av intresse är att i nämnda pro- position tog regeringen ställning för att det är svårt att bortse från att vissa ställningstaganden i ärenden om uppehållstillstånd är av uttalat politisk karaktär, varför regeringen borde ha rätt att ge väg- ledning i dessa. Även vissa säkerhetsärenden och vissa ärenden med utrikespolitisk betydelse borde få överlämnas (se 7 kap. 11 § andra stycket 2 UtlL och a. prop. s. 174). En bärande tanke var att regeringen skulle styra genom förordning och inte i enskilda ärenden. Dock an- såg man att det i vissa fall var nödvändigt att regeringen fick ut- rymme för praxisbildning, bl.a. eftersom det inte i förordning skulle passa sig att ange vilka utlänningar som inte kunde anses ha till- räckliga skäl för uppehållstillstånd. Bestämmelsen i 7 kap. 11 § andra stycket 3 UtlL utformades i enlighet härmed (a. prop. s. 175 f.). Vidare ansåg regeringen att en ventil borde finnas så att vid synner- lig betydelse för utlänningslagens tillämpning ett ärende kunde över- lämnas, t.ex. inför ändring av etablerad praxis eller om rättsläget be- dömdes vara oklart (se 7 kap. 11 § andra stycket 4 UtlL i nuvarande lydelse och a. prop. s. 176). Sist nämnda möjlighet var tänkt att an- vändas med stor restriktivitet (a. prop. s. 294). Den nuvarande bestämmelsen i 7 kap. 3 § UtlL får, särskilt med hänsyn till att den vilar på hänsynen till , anses uppfylla det i familjeåterföreningsdirektivet angivna kravet på rätts- lig prövning såvitt avser beslut om uppehållstillstånd. Den tredje- landsmedborgare som får ett avslagsbeslut mot sig efter en ansökan om uppehållstillstånd för familjeåterförening eller efter en ansökan om förnyelse av sådant tillstånd kan överklaga det till . Sak samma gäller vid återkallelse av ett uppehållstillstånd. För de ärenden om uppehållstillstånd som prövas i denna ordning anser utredningen att någon författningsändring inte är behövlig. pågår arbete med att bereda ett förslag om en ny instans- och processordning i utlänningsärenden. Grunden för arbetet är förslaget från Kommittén om ny instans- och process- ordning i utlänningsärenden (NIPU) i slutbetänkandet Ökad rätts- säkerhet i asylärenden (SOU 1999:16) och en därefter överlämnad lagrådsremiss . Med anledning av Lagrådets synpunkter i november har beredningen av ärendet fortsatt i . Om huvudförslagen däri antas innebär det att Migrations- verkets beslut i ärenden om uppehållstillstånd kommer att kunna överklagas till en migrationsdomstol (som är en länsrätt) med rätt till överprövning i en Migrationsöverdomstol (som är Kammarrätten i ). En sådan nyordning kommer också att innebära att kravet på en rätt till rättslig prövning enligt artikel 18 familjeåter- föreningsdirektivet anses uppfyllt. Regeringen har tillsatt en utred- ning med uppgift att göra förberedelser till en ny instans- och pro- cessordning för utlänningsärenden samt avveckling av (se kommittédirektiv 2004:149). Uppdragets slutförande är dock förbehållet beslut med anledning den proposition som regeringen avser lämna i ämnet .