sou · GTB341 · 2006-01-01 00:00:00 — Författarna i denna bok utförskar gränsdragningar mellan vi och dem samt hur dessa gränser skapas, på vilket sätt de vidmakthålls, vad som perforerar dem men även den oundvikliga erodering som följer av byggets inkongruenser och paradoxer. Integrationstän- kandet bygger inte bara på en polariserad verklighetsuppfattning Bortom vi och dem som gör uppdelningen mellan de som ska integreras och de som sätter upp spelreglerna för integrationen till en självklar grund för kunskapsproduktion, samhällsanalyser och politikens utformning. Integrationstänkandet enklaviserar därmed den etniska differentie- ringen och gör den till en separat fråga som är möjlig att ignorera i andra politikområden. Det är mot denna bakgrund som möjlighe- ten att göra politiska vinster genom att ställa krav på invandrare bör analyseras. Texterna ovan visar att den strukturella diskrimineringen har sina rötter i ett de ojämlika relationer som sedan kolonialismen har upphöjt västvärlden till en norm för hela mänskligheten. Vithetens dominans och rasistiska uppfattningar är ur detta perspektiv en konstitutiv del i denna ordning. Dessa uppfattningar får för- nyad kraft i en kontext av glokala konflikter där överstatlighet och en ny internationell arbetsdelning kombineras med interkontinen- tala migrationer och diasporarörelser. En växande efterfrågan på billiga tjänster och framväxten av oreglerade arbetsmarknader i den rika världen bidrar till ett ökande differentiering med etniska och könsmässiga förtecken. Trots internationella konventioner varige- nom regeringar förbinder sig att motverka alla former av diskrimi- nering och rasism har dessa blivit högst påtagliga komponenter i samhällets fördelning av materiella och symboliska resurser. Analysen visar maktutövandets centrala roll i denna process och en generell slutsats är därför att den strukturella diskrimineringen är en relation som utspelas inom ramen för ett maktlandskap. Det betyder att diskrimineringen varken är tillfällig eller övergående och inte heller ett resultat av enstaka individers okunskap eller obetänksamhet. Diskrimineringen finns inskriven i ett privilegiesy- stem som ger vissa individer eller grupper fördelar och förmåner på andras bekostnad. Det innebär att diskrimineringen dels är inbäd- dad i samhällets ojämlika fördelning av materiella och symboliska resurser, dels perforeras och transformeras av andra maktrelationer i samhället. På samma sätt som diskrimineringen erfars och hante- ras utifrån en rad skilda positioner som transformeras av kön, klass och sexualitet, utövas den utifrån maktpositioner som vilar på flera maktaxlar. Denna komplexitet, som i många situationer innebär en ökad sårbarhet, exempelvis när både kön och etnisk diskriminering opererar , medför även möjligheten att utmana en diskri- minerande ordning. Ett effektivt antidiskrimineringsarbete kan ald- rig reduceras till en av dessa nivåer utan måste adressera de kom- Bortom vi och dem plexa intersektioner som uppstår mellan samhällets strukturer, institutionella praktiker och individuella handlingar. Genom att dekonstruera de föreställningar som uppehål- lit sig i ett ständigt återskapande av vi och dem visar texterna i denna bok att den tid är förbi då en självutnämnd majoritet kan ta sig rätten att sätta upp villkoren för hur en föreställd minoritet ska definieras, tolereras eller integreras. Det finns nya röster i samtalet som inte väntar på överhetens erkännande för att föra sin egen talan. Bortom vi och dem Balibar, E. & , I. (1997) Race, nation, . Les identités ambigués. Editions La Decouverte & . (1999) World risk society. Bhattacharyya, G., , J. & Small, S. (2002) Race and : Global racism in the twenty-first century. ECRI (2003), Second report on . (2004) Alternative Report to the CERD-Commit- tee with respect to commitments according to the ICERD. (1993) Racist culture. Philosophy and the politics of meaning. (1992), The west and the rest. Discourse and power, i , , , D. & McGrew, T. (eds) Modernity and its futu- res. : Polity in association with . , S., et al (eds)(1996) Modernity: An Introduction to . (2000), Europeans only? Essays on identity politics and Union. Heller, A. (2004) European master-narratives about freedom, i Delanty, G. (red) (2005) Europe and and West: Towards a New Cosmopolitanism. : Routledge (under tryckning). Kincheloe, J. & Steinberg, S. (1989) Addressing the Crisis of Whiteness: Reconfiguring in a Pedagogy of Whiteness, i Kincheloe, J., et al (eds) : Developing Whiteness in . Knowles, L. & Prewitt, K. (eds) (1969) Institutional racism in . Englewood , N.J.: . & , B. (2004) A European Social Citinzenship? Massey, D. (1999) Imagining Globalization: Power-Geometries of Time-Space, i Brah, A., , M. & an Ghail, M. (eds) Global Futures. Migration, Enviroment and Globaliza- tion. Mills, C. W. (1997) The racial contract. NY: Press. Bortom vi och dem Mills, C. W. (1998) Blackness visible: Essays on philosophy and race. Ithaca, NY: . Ricoeur, P. (1988) Från text till handling. En antologi om hermene- utik. , : Symposium. (2005) Från invandrarpolitik till invand- rarpolitik RiR 2005:5 Tomlinson, J. (1999) Globalization and Culture. Wieviorka, M. (1995) The Arena of Racism. 2 Ett europeiskt dilemma Strukturell/institutionell diskriminering klassiska verk, The American Dilemma som publi- cerades , användes av medborgarrättsrörelsen i för att illu- strera den nordamerikanska rasistiska paradoxen och landets apartheidsystem. Enligt fanns det i en stor diskrepans mellan den amerikanska trosläran och konstitutionella deklaratio- ner om alla medborgares lika rättigheter, och den rasism och det apartheidsystem som präglade det amerikanska samhället. förslag var att avskaffa raslagar och apartheidsystemet i . Av många europeiska samhällsdebattörer, politiker samt forskare har det amerikanska dilemmat ofta blivit betraktat som just ett ameri- kanskt undantag. Den europeiska rasismen och diskrimineringen har därmed fått mindre uppmärksamhet än den förtjänat. Till skillnad från hur moderniteten enligt Hegelianska termer framställs i både vetenskapliga och vardagliga sammanhang som historiens ultimata mål, har den enligt (1997) tre till varandra relaterade egenskaper: andraism, rasism och narcis- sism.1 Skapandet av de andra har varit en del av formandet av vi där de andra blir spegelbilden av vi. De andra görs inte bara till en annorlunda grupp som sammansätts av en annan sorts män- niskor eller en annan nation, utan till ett mindervärdigt ansiktslöst kollektiv som gör oss till en bättre art eller en bättre kultur. Detta skapar både en biologisk och kulturell rasism, där underläg- senheten av de andra görs till ideologi och får därmed en veten- skaplig förklaring. Andraism och rasism skapar också en narcissis- tisk föreställning hos majoritetssamhället. Vi görs till de bästa i jämförelsen med alla de andra, etniciteterna och nationerna. 1 Andraism används här som den svenska motsvarigheten till den väletablerade engelska termen otherism. Att det inte finns motsvarande svenska termer för vissa etablerade engelska termer inom området diskrimineringsforskning visar också på att denna forskningstradition är eftersatt i . har, enligt Chinweizus (1975), skapat en falsk dikotomi av The West and the Rest of us samt lagt grunden för en historisk och seglivad rasism och diskriminering av de andra genom etablering och expansion av den europeiska civilisa- tionen.Väst görs till platsen för det överlägsnavi och resten av världen konstrueras som den rumsliga arenan förde underlägsna andra. Väst renodlas som platsen för de bästa (Sibley, 1995). Den moderna kulturen måste därför kritiskt granskas i ljuset av existerande forskning och kunskap som slagit hål på föreställningen som den gode västerlänningen, vilken står i kontrast mot resten av deunderlägsna icke västerlänningarna. har i egenskap av modernitetens, och därmed den moderna rasismens vagga, ett stort ansvar för reproduktionen av den globala rasismen. Än grun- das det europeiska dilemmat i ett retoriskt proklamerande av uni- versalism och humanism, men är i praktiken ett skapande samt dis- kriminering avde andra. Med andra ord, det finns ett europeiskt dilemma där idéer om universalism, lika behandling och jämlikhet inte tycks gälla för alla som bor i . koloniala för- flutna slaveri och folkmord, både på den egna kontinenten och i kolonierna, vittnar om en grundläggande motsättning inbyggd i upplysningsfilosofin och dess paradoxala jämlikhetsdeklaration.2 En kort sammanfattning av relevant forskning om diskrimine- ringen i pekar på en utbredd rasism och diskriminering motde andra, nämligen de icke-europeiska grupper ochetniska minoriteter som lever här. är inget undantag (Catomeris, 2004; Pred, 2000). Den strukturella/institutionella diskrimine- ringen är lika utbredd här som i många andra europeiska länder. Detta är ett faktum som nonchaleras och förnekas av makthavande grupper, däribland forskare, politiker, arbetsgivare och journalister. Diskrimineringen är normal, rutinmässig och är därmed en integre- rad del av våra vardagliga sociala relationer, dominerande makt- strukturer, regler samt procedurer, och är inbäddad i institutionella sammanhang. Kategorisering, andrafiering och diskriminering av en grupp människor är nödvändigtvis inte konsekvensen av avsiktliga hand- lingar. Det kan vara en oavsiktlig konsekvens av majoritetssamhäl- lets institutionaliserade normala, neutrala och till synesobjektiva handlingar. Den Weberianska handlingsteorin, den som handlar om de oavsiktliga konsekvenserna av mänskliga handlingar, ger ett an- 2 För en längre diskussion, se bl.a. Eze (1997) och (1993). vändbart teoretiskt redskap för analysen av dagens utbredda insti- tutionaliserade andrafiering. Föreliggande papper är sålunda ett försök att belysa mekanis- merna bakom strukturell/institutionell diskriminering. Olika former av diskriminering Diskriminering är ett fruktbart begrepp för att förstå de problem som är associerade med etnisk ojämlikhet i många europeiska sam- hällen, däribland . Trots många diskussioner om diskrimine- ring har ämnet sällan systematiskt studerats som underliggande orsak till den bristande integrationen och sociala ojämlikheten med etniska förtecken i dagens . Diskriminering existerar inte bara som observerbara handlingar, utan också som subtila, dolda och oavsiktliga handlingar som indirekt drabbar vissa grupper av befolkningen (Pincus, 1996; Pincus, 1994). Det krävs klara teoretiska utgångspunkter och begreppsredskap för att på ett tillförlitligt sätt studera de etablerade diskrimine- ringsmekanismerna i samhällets strukturella och institutionella sammanhang. Diskriminering delas ofta upp i följande tre katego- rier:3 Individuell diskriminering syftar på de handlingar som utförs av enskilda medlemmar av en etnisk-, och/eller könsgrupp som avsiktligt har en särskiljande och skadlig effekt på medlemmar av andra grupper. Man kan dock påpeka att det inte bara är medlem- mar av en dominerande grupp som kan utföra diskriminerande handlingar, utan även medlemmar av den underordnade gruppen. Orsaken kan vara att personer med invandrarbakgrund vill distan- sera sig från förtryckta grupper och få fördelar från majoritetssam- hället eller så är de rent av påverkade av majoritetssamhällets före- ställningar omde andra (Kamali, 2002; de los , 2005, och Du Bois, 1996). Institutionell diskriminering skiljer sig från den individuella dis- krimineringen så till vida att den handlar om de dominerande de los (2002) och Rapport integration (2003). institutionernas policy, rutiner, normer och arbetssätt, samt om de beteenden som utövas av individer som kontrollerar dessa institu- tioner. Det handlar även om institutionella policyn och praxis som avsiktligt har en differentierande och/eller negativ effekt på under- ordnade grupper (Pincus, 1994). Det råder dock en viss oenighet mellan forskare om avsiktligheten i denna form av diskriminering. Därför kan neutraliseringen av avsiktigheten/oavsiktligheten öka metodologiska möjligheter att studera institutionell diskriminering. Strukturell diskriminering syftar på samhällets institutionella ordning, normer och organiseringsformer som indirekt och oftast oavsiktligt diskriminerar personer såväl som grupper med en annan etnisk bakgrund än majoritetssamhället. Strukturell diskriminering legitimerar och normaliserar indirekta former av negativ särbe- handling avde andra. Den är baserad på etablerade ideologier, handlingsmönster och procedurer som kanske inte är ämnade att diskriminera någon grupp men i praktiken systematiskt exkluderar vissa grupper från arbete och andra möjligheter. Samhällsorganisa- tionen kan resultera i denna diskrimineringsform. I Nordameri- kanska sammanhang har man visat hur socioekonomiska strukturer leder till segregation och apartheid (Massey & , 1996). Strukturernas betydelse och mekanismer i diskrimineringen avde andra vilka kan vara fattiga, svarta eller andra invandrargrupper har diskuterats av andra forskare (, 1994; , 1995). Strukturell diskriminering sker när policyn som ärras- och köns- neutral i praktiken påverkar etniska minoriteter och kvinnor nega- tivt (Pincus, 1996). Den strukturella diskrimineringen liksom den institutionella skapar en ordning som gör diskrimineringen syste- matisk, normal och vardaglig. Strukturell diskriminering, liksom institutionell diskriminering, är till synes etniskt neutral men resulterar i ett åtskiljande, särbehandling och har därtill skadlig effekt på underordnade etniska grupper; detta gynnar majoritets- samhällets privilegier och maktpositioner. Följaktligen leder den institutionella och strukturella diskrimineringen i sin vanliga form till reproduktion av en etnifierad underordning. Skillnaden mellan strukturell och institutionell diskriminering är inte självklar och i många fall inte heller fruktbar för forskningen. Därför förordar vissa forskare att kombinera strukturell/institutionell diskriminering samt rasism och gör därmed inte någon explicit distinktion mellan de två begreppen (Winant, 2000).4 Kopplingen 4 Se också, (1994). mellan strukturell diskriminering och institutionell rasism måste dock tydliggöras och förankras i tidigare forskning. Sålunda bör forskning om strukturell/institutionell diskriminering ta hänsyn till framför allt följande områden: 1.Institutioners normer och rutinmässiga handlingar Institutioner är inrättade för att strukturera mänsklig interaktion. De är uppbyggda av formella strukturer (regler, lagar, förord- ningar) och informella strukturer (beteendenormer, rutiner, kon- ventioner) självinrättade koder för uppförande, samt tvingande och upprätthållande egenskaper (North, 1993). Institutioner har också definierats som uppsättningar av regler, vilka används av en grupp individer för att organisera återkommande aktiviteter som både påverkar personer och andra som är föremål för reglernas tillämp- ningar. Den sociologiska definitionen av institutioner är till stor del relaterad till regelmässiga, normativa och kognitiva aspekter som påverkar individuella handlingar. Enligt (1995:33)består institutioner av kognitiva, normativa och reglerande strukturer och aktiviteter som ger stabilitet och mening åt socialt beteende. Institutioner kan agera på ett sätt som är öppet rasistiskt och diskriminerande motde andra. Institutionell rasism är ofta inbäd- dad i rutiner och i organisationernas arbetssätt (Wieviorka, 1995). Detta betyder att institutioners normala handlingar exkluderar exempelvisde andra från adekvat service, eller rentav trakasserar dem. Institutionernas handlingar kan även vara rasistiska och dis- kriminerande genom bruket av traditioner som exkluderar männi- skor med annan bakgrund än majoritetssamhället från deltagande på lika villkor. Följaktligen kan institutionernas förmodade neutra- litet leda till attde andra och medlemmar av majoritetssamhället behandlas på olika sätt. Institutioner är dock inte isolerade öar utan snarare sammanlän- kade med varandra och utgör samhällsorganisationens grundpelare. Skolorna utgör exempelvis viktiga sociala institutioner med kopp- ling till andra institutioner och organisationer, som t.ex. arbets- marknaden, institutioner för högre utbildning, det politiska syste- met och rättsväsendet, vilket reproducerar den institutionella ord- ningen som möjliggör reproduktionen av dessa institutioner och samhället i övrigt. Samhällets institutionella arrangemang reprodu- cerar de rådande maktstrukturerna och bidrar därmed också till att bevara etniska orättvisor och diskriminering. Följaktligen blir frå- gan om makt och överordning dominerande för att förstå de pro- cesser och mekanismer som reproducerar diskrimineringen i sam- hället. Maktutövande är centralt för förståelsen av struktu- rell/institutionell diskriminering. Termen maktutövning syftar på grupper som innehar makt och kontroll över återskapandet av samhällets maktstrukturer. Denna är i sin tur kopplad till ett system av privilegier baserade på föreställningar omras som ger människor, definierade somvita, en överordnad position i sam- hället. Därför föredrar vissa forskare, som Mills (1997, 1998), att använda termenden vita överhögheten vilken kan ses som ett teo- retiskt begrepp för att studera rasismens inflytande över mekanis- mer bakom reproduktionen av majoritetssamhällets dominerande ställning ochde andras underordning. Majoritetssamhällets överordning och dominans kan inte förstås och systematiskt förklaras utan att det analyseras i förhållande till samhällets institutionaliserade maktstrukturer. Termen majoritets- samhälle syftar inte bara på de överordnade gruppernas antal, utan också i vissa fall bara på den överordnade gruppens överlägsna position i samhällets maktstrukturer, oavsett gruppens storlek och etniska sammansättning. Ett exempel på detta är . Detta är inte mer komplicerat än att det påminner om den enkla sociologiska och politiska sanningen – inte helt okänd för den västerländska sociopolitiska traditionen – att makt- relationer kan överleva även när de genom politiska beslut förlorar sin formella ställning (Mills, 2003). Exempelvis var vita i statistiskt sett i en minoritetsposition men hade en avse- värd kontroll över nästan alla maktstrukturer i samhället och kunde därmed kallas för majoritetssamhället. Det som är centralt för sam- hällets maktrelationer är dess betydande grund för vad man brukar kalla för rasrelationer, i vilket majoritetssamhället använder sin kontroll över maktstrukturerna och reproducerar ett system av maktdominans över en annan grupp. Detta skapar en process av underkastelse av minoritetsgrupper genom vilken de andra sociopolitiskt konstrueras och reproduceras (Mills, 2003). I sådana processer använder den överordnade gruppen även sin förmåga att definiera de andra som underlägsna. Detta är vad (2002) kallar majoritetsgruppens definierande handlingar som legitime- rar samhällets maktrelationer. Vardagsrasism, individuell eller strukturell/institutionell diskriminering Trots att avsiktliga diskriminerande handlingar har blivit ett krite- rium för åtskillnad mellan å ena sidan den individuella och institu- diskrimineringen (avsiktliga) och å andra sidan den struk- turella (oavsiktliga), finns det många problem med en sådan teore- tisk utgångspunkt. Den marxistiska teorin, hävdar även att den strukturella diskrimineringen som en del av klassamhället är avsikt- lig och baseras på en medveten organisering av det kapitalistiska samhället. Även framväxten av rasistiska partier (RP) på den poli- tiska arenan i många europeiska länder kan länkas till denna kon- text. Dessa påverkar samhällets organisation och lagar – som en betydande del av samhällets strukturella egenskaper – och förstär- ker avsiktligt den strukturella diskrimineringen mot exempelvis muslimer och invandrargrupper. Med andra ord, även om dessa partier är en del av den strukturella diskrimineringens politiska sfär, och borde således inte vara medvetna om sina handlingar, finns det en avsikt i att framställa invandrare som problem, vilket förstärker den strukturella diskrimineringen, bl.a. genom lagändring. Alltså gör det sammanflätande förhållandet mellan strukturell och institutionell diskriminering att en empirisk åtskillnad mellan dessa två former nästan är omöjlig. Vi kan således definiera struk- turell och institutionell diskriminering som majoritetssamhällets systematiska handlingar av underordning och stigmatiserande sär- skiljningar (otherization) av vissa etniska, religiösa, eller invandrar- grupper som kan kallas andrafiering. Den här typen av diskrimine- ring har en historia och är institutionaliserad och resulterar i för- längningen av bevarandet av majoritetssamhällets maktpositioner samt dess privilegier. Ett problem med begreppet strukturell diskriminering är att betoningen på strukturen riskerar att underskatta individens aktiva roll i reproduktionen av den institutionella diskrimineringen i samhället. Men denna individ är inte en abstrakt konstruktion bortom tid och rum. De sociala sammanhangen, mer specifikt de institutionella ramarna, inom vilken individen agerar, formar utrymmen för individuella handlingar. De individer som aktivt reproducerar den strukturella/institutionella diskrimineringen har institutionell makt och får därmed en institutionell aktörsroll (Burns, 2005). Detta underminerar de försök som har gjorts att separera den individuella diskrimineringen från den strukturella och tillhandahåller sålunda ett nytt perspektiv på diskrimineringens mekanismer. Institutioners avpersonifierade och professionella normer och rutiner samt deras förhållande till andra institutionella normer och rutiner (den så kallade spill over faktorn) måste stu- deras systematiskt och separat för att kunna få adekvat kunskap om institutionell diskriminering. Dessutom spelar individer med institutionell makt, vilka brukar kallas för grindvakter (gatekeepers), en central roll för reproduktionen av den struktu- rella/institutionella diskrimineringen. Grindvakternas makt och inflytande grundar sig på institutionella resurser, normer, regler och rutiner. i ett europeiskt sammanhang I dagens , och i andra europeiska länder, diskriminerar sam- hällets lagar, normer, och rutiner de andra oavsett lagstiftarens, institutionernas och organisationernas avsikter. Att diskutera avsikterna är otillräckligt och i många fall kontraproduktivt. Detta bekräftas i en ny europeisk studie, där individerna som tillhör majoritetssamhället hävdade att vi har ingen avsikt att diskrimi- nera människor på grund av deras religion, etnicitet, eller hudfärg.5 Men gjorde sig ändå skyldiga till diskriminerande handlingar. De var personer i maktposition och i många fall innehavare av nyckel- roller för institutionernas återskapande. De var därmed aktörer som vidmakthöll den systematiska diskrimineringen i samhället. Med andra ord, deras diskriminerande beteende är en integrerad del av betydelsefulla sociala organisationer och institutioner, såsom företag och skolor. Sociala praktiker och politiska och ekonomiska strukturer genomsyras historiskt av de vitas privilegiesystem (Crenshaw, 1998:1336). Majoritetsgruppens reproduktion av makt och privile- gier är inte begränsade till lagliga koder och organisatorisk ordning. Denna reproduktion fungerar, som (1989:1924) framhåller, genom ett politiskt, ekonomiskt, och kulturellt system i vilket vithet ger företräde till kontrollen av makt och materiella resurser. Detta gör i sin tur att medvetna och omedvetna uppfattningar om vit överhöghet blir utbrett och bidrar till att den vita överordningen och icke-vita underordningen 5 Kamali (2005) Dilemma: Institutional Patterns and Politics of Racial Discrimination. reproduceras genom en bred uppsättning institutioner och sociala praktiker. Den moderna rasismens europeiska rötter går tillbaka till den koloniala expansionen som lade den viktigaste grunden för det vita rasistiska ordning.