sou · GTB398 · 2006-01-01 00:00:00 — har tidigare utgjort en enhet inom Medicinalstyrelsen, Lantbruksstyrelsen och senast Jordbruks- verket. är en helt fristående myndighet som handlägger frågor om veterinärernas ansvar i deras yrkesutövning. uppgift och organisation framgår av behörighetslagen. skall bedöma om veterinären brustit i sin yrkesutövning på ett sådant sätt att han eller hon bör tilldelas en skriftlig erinran eller varning. kan också besluta om återkallande av legitimation. Bestämmelser om godkännande av hovslagare finns i förordningen (1993:1486) om godkännande av hovslagare. Frågor om god- kännandet prövas av som även skall föra en förteckning över godkända hovslagare. Hovslagare som visat grov oskicklighet eller annars visat sig uppenbart olämpliga som hovslagare kan få godkännandet upphävt av . Tillsyn över veterinär verksamhet utfärdar legitimation för veterinärer. Bestäm- melser om legitimation finns i behörighetslagen. Enligt 3 § förordningen (1971:810) med allmän veterinärinstruktion ansvarar för tillsyn över veterinär yrkesutövning utom då det gäller besiktningsveterinärorganisationen. är dessutom huvudman för distriktsveterinärorganisationen (DVO) som är den veterinära fältorganisationen. DVO svarar för av den totala omsättningen av veterinära tjänster. I regleringsbrevet för framgår bl.a. att genom DVO skall tillhandahålla en kostnadseffektiv rikstäckande akut djursjukvård och förebyggande hälsovård för att i första hand tillgodose behoven hos djur inom animalieproduktionen och hos hästar som används i jord- och skogsbruket, samt säkerställa ett gott djurskydd i hela landet och även utföra s.k. officiella uppdrag inom ramen för EU-medlemskap. reglerings- brev för länsstyrelserna gäller övergripande att länsstyrelserna skall utöva tillsyn över veterinär verksamhet och samordna den regionala samverkan mellan distriktsveterinärorganisationens veterinärer och de övriga veterinära kategorierna inom länen. Detta innebär att tillsynen i praktiken utförs av länsstyrelserna. sammanställer uppgifter från länsstyrelserna. Både länsstyrelserna och kan anmäla veterinärer till . revisorer har i rapport /03:4 Villkoren för veterinär verksamhet granskat veterinärväsendet och delar av de villkor som olika veterinärgrupper arbetar under. I rapporten kritiseras bl.a. dubbla roller som både huvud- man för DVO och tillsynsansvarig för veterinär verksamhet. Ansökan om legitimation för djursjukvårdare för anställda inom djursjukvården () lämnade en skrivelse till om legitimering av högskoleutbildade djursjukvårdare inom sällskaps- djurs- och hästsjukvården. I skrivelsen framförs att det ställs allt högre krav på djursjukvården och att vården alltmer närmar sig humansjukvården i fråga om specialisering. Vidare anges att det saknas bestämmelser om vilken kompetens en djursjuk- vårdare skall ha för att få utföra olika arbeten. Utbildningen till djursjukvårdare omfattar högskolestudier vid (). leder utbildningen fram till en yrkesexamen. antas 25 studenter till utbildningen. Även har i en skrivelse till påtalat ett växande behov av legitimering av högskoleutbildade djursjukvårdare på kliniker och djursjukhus. Föreningen påpekar också att det gängse sättet för djursjukvårdare att arbeta på djursjukhus med delegering från veterinär till biträdande personal inte är reglerat. Dessutom används titeln djursjukvårdare av många som inte genomgått utbildningen vid SLU. I båda skrivelserna yrkas att frågorna om legitimation för djursjukvårdare och om veterinär delegering av arbetsuppgifter utreds. Ansökan om legitimation inom veterinärmedicin för sjukgymnaster Vid SLU startade en försöksutbildning i veterinärmedicin om 20 poäng för legitimerade sjukgymnaster. Syftet med utbildningen är att ge sjukgymnasterna kunskaper i vissa veterinär- medicinska ämnen för att möjliggöra arbete med sjukgymnastik på häst, hund och katt. har den första utbildnings- omgången, omfattande omkring 20 sjukgymnaster, avslutats. (), sektionen för sjukgymnastik inom veterinärmedicin inkom till den alternativ- medicinska utredningen (Jo1999:01) med en begäran om legitimation efter avslutad utbildning. inkom förbundet även till departementet med en begäran om att legitimerade sjukgymnaster ges möjlighet att få legitimation inom veterinärmedicin. I ansökan framförs bl.a. att företrädare för () givit ett uttalat stöd för föreningens ansökan om legitimation. Vidare anges att SVF anser att det finns ett stort intresse för sjukgymnasters kunskaper och bedömer att de utgör en resursförstärkning till den etablerade veterinärvården. Enligt uppgift anser emellertid SVF att ansvars- fördelningen är ett bekymmer och att en specifik legitimation inom veterinärmedicin för sjukgymnaster därför är viktig för ett väl fungerande samarbete mellan veterinärer och sjukgymnaster. LSR har genom sitt vetenskapliga råd fastställt 16 olika specialistkompetensområden inom sjukgymnastiken. Förbundet har ansökt hos om en reglering av specialist- områdena (S2001/11091/HS). Ärendet är under beredning i . Kastrering av ren utan att anlita veterinär föreslog i en skrivelse till en rad ändringar i djurskyddsförordningen. Bland annat föreslogs att 25 § ändras så att det inte längre skall vara tillåtet att kastrera handjur av ren utan att veterinär anlitas. Skälet är att en veterinär har kunskap om hur ingreppet skall utföras och kan ge djuret adekvat bedövning. Under remissbehandlingen framkom bl.a. att en ändring riskerar att innebära stora praktiska problem för renägarna. anser att man noggrant måste gå igenom praktiska och ekonomiska konsekvenser innan ändringen kan göras. anser att en renskötare per sameby bör kunna utbildas för kastration av ren. stöder förslag men påtalar att det kan uppstå praktiska problem med veterinär närvaro och anser att frågan bör utredas med avseende på möjligheten till delegering. Behörighet m.m. inom humansjukvården Utredningar om alternativmedicin och om behörighetsfrågor (dir. 1984:46) lämnade i sitt huvud- betänkande (SOU 1989:60) ett förslag till en lag om alternativ- medicinsk verksamhet m.m. Lagen var tänkt att ersätta den gällande lagen (1960:409) om förbud i vissa fall mot yrkesverk- samhet på hälso- och sjukvårdens område (även kallad kvacksalveri- lagen) och bli tillämplig på den som utövar alternativmedicin och som inte omfattas av lagstiftning om hälso- och sjukvårdspersonal. Förslaget innehöll bl.a. bestämmelser om utbildning och registrering. Vid remissbehandlingen fick betänkandet ett blandat mottagande och regeringen valde att inte gå vidare med förslaget. Synpunkterna togs dock till vara i det arbete som senare bedrevs av av vissa behörighetsfrågor (dir. 1994:2). Kommitténs främsta uppgift var att göra en samlad översyn av principerna för legitimation och behörighet. Betänkandet Ny behörighetsreglering på hälso- och sjukvårdens område m.m. (SOU 1996:138) lämnades . I den efterföljande propositionen Yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (prop. 1997/98:109) föreslogs en ny lag om sådan yrkesverk- samhet. Förslaget innebar att en rad lagar inom området sammanfördes, däribland den s.k. kvacksalverilagen. Vidare föreslogs att ytterligare fyra yrkesgrupper skulle omfattas av bestämmelserna om legitimation. Som ett komplement till legitimationen infördes, med undantag för ett fåtal yrkesgrupper, ett skydd för yrkestiteln. I propositionen föreslogs även att vissa yrken som inte omfattas av legitimationsbestämmelserna, men där yrkesutövningen i och för sig kan innebära risker från patient- synpunkt och där yrkesrollen är relativt självständig, skulle omfattas av en reglering om särskilt skyddade yrkestitlar. Rätten till ett sådant skydd skulle knytas till ett visst examens- eller Förslaget innebar att även dessa yrkeskategorier ställs under samhällets tillsyn. beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. 1997/98:SoU22, rskr. 1997/98:290). Den nya lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område innehåller således bl.a. bestämmelser om legitimation, ensamrätt till yrke, skyddad yrkestitel och skyddad specialistutbildning för ett antal vårdyrken. Av propositionen 1997/98:109 framgår att legitimation inom hälso- och sjukvårdsområdet är det mest framträdande beviset på en yrkesutövares kompetens. Patientsäkerheten har varit det överordnade kriteriet vid bedömning av legitimation. Övriga kriterier handlar om yrkesrollens innehåll, utbildningsnivå och internationella förhållanden. Legitimationen är även ett uttryck för att en yrkesutövare står under samhällets tillsyn. Av propositionen framgår att förarbetena till den tidigare behörighetslagstiftningen angav att rätten till legitimation skall gälla yrkesutövare som har en självständig yrkesfunktion som innebär kvalificerade arbetsupp- gifter och ansvar för patientens säkerhet och som i icke oväsentlig utsträckning vänder sig direkt till allmänheten. Utbildningens nivå, längd och innehåll samt den vetenskapliga förankringen är ytterligare omständligheter som är av betydelse vid bedömningen av om ett yrke skall vara legitimationsgrundande. Utbildningen bör vara väldefinierad och leda fram till ett särskilt yrke. Den bör också vara förhållandevis kvalificerad, av högskolekaraktär och av en viss omfattning. Den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen skall utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Detta medför att ett legitimationsyrke måste ha en väsentlig förankring i en vetenskaplig grund. Begränsningar i rätten att vidta vissa hälso- och sjukvårdande åtgärder Förslagen i proposition 1997/98:109 innebar att den s.k. kvack- salverilagen flyttades innehållsmässigt i stort sett oförändrad till den nya lagen. I propositionen anges att skyddet för patienten måste vägas mot bl.a. närings- och yttrandefriheten, som är rättigheter vilka har ett starkt grundlagsreglerat skydd och får inskränkas bara om väsentliga allmänna intressen kräver det. Den enskildes frihet att välja behandlingsform måste också vägas mot intresset att upprätthålla ett gott skydd för den enskildes säkerhet i vården. Bestämmelserna om rätten att vidta vissa hälso- och sjukvårdande åtgärder omfattar dem som inte är hälso- och sjukvårdspersonal och innebär bl.a. att det inte är tillåtet att behandla smittsamma sjukdomar som är anmälningspliktiga, cancer och andra elakartade svulster, diabetes, epilepsi eller sjukliga tillstånd i samband med havandeskap eller förlossning. Vidare gäller att undersökning eller behandling inte får ske under allmän bedövning eller under lokal bedövning genom injektion av bedövningsmedel eller under hypnos. Behandling får inte heller ske med användande av radiologiska metoder och skriftliga råd eller anvisningar för behandling får inte ges utan en personlig undersökning. Barn får inte undersökas eller behandlas. Bestämmelser om () finns i 7 kap. i lagen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område och i förordningen (1996:571) med instruktion för . tillkom i sin nuvarande form då den bröts ut ur . Nämnden har till uppgift att utreda och besluta i ärenden om disciplinpåföljder och vissa behörighetsfrågor samt frågor om receptförskrivningsrätt för hälso- och sjukvårdspersonal. Alternativa behandlingsformer för djur Användningen av s.k. alternativa behandlingsmetoder för djur har ökat. Genom skrivelser och på annat sätt har Jordbruks- departementet gjorts uppmärksamt på att betydande djurskydds- problem kan uppstå i samband med alternativmedicinsk behandling. Det främsta skälet till detta är att djur inte diagnostiseras och kommer under kvalificerad vård , men det förekommer troligen även att djur kommer till skada genom den alternativmedicinska behandlingen i sig. Detta var bakgrunden till att regeringen beslutade om kommittédirektivet (1998:104) Alternativmedicinsk behandling av djur. Betänkandet Alternativa behandlingsmetoder för djur Betänkandet Alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur (SOU 2001:16) lämnades . Betänkandet beskriver både risker och möjligheter med alternativmedicinsk behandling av djur. Betänkandet har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (Jo2001/581). Utredarens huvudsakliga uppgift var att belysa de alternativmedicinska behandlingsformerna och föreslå åtgärder för att säkerställa att djur inte utsätts för onödigt lidande. Utredaren föreslår att villkor för alternativmedicinsk behandling av djur införs i djurskyddslagen. Förslaget innebär att den som, utan att vara veterinär, yrkesmässigt behandlar djur skall ha vissa fastställda medicinska baskunskaper och erforderliga kunskaper om behandlingsmetoden i fråga, bara får behandla sjukt eller skadat djur i samråd med veterinär och skriftligt skall dokumentera behandlingen. Vidare föreslås att auktorisation för utövare av alternativmedicinska behandlingsmetoder skall kunna ske i vissa fall. I syfte att bedöma behandlingsmetoder, utvärdera och föreslå utbildningar, främja samarbetet mellan veterinärer och utövare av alternativmedicin och för att initiera och följa forskning samt fördela forskningsanslag föreslår utredaren att ett vetenskapligt råd för alternativ- och veterinärmedicin skall inrättas. Utredaren föreslår även en ändring i behörighetslagen. Ändringen skulle innebära att veterinärer ges möjlighet att behandla djur med alternativmedicinska behandlingsmetoder i vissa fall. Utredaren föreslår dessutom att särskilda forskningsmedel avsätts till forskning om alternativmedicinska behandlingsmetoder samt att djurskyddslagen liksom djurskyddsförordningen (1988:539) förtydligas när det gäller operativa ingrepp och djurägarens ansvar för sjuka och skadade djur. Många instanser är positiva till att regeringen låtit utreda området. De flesta instanser är också positiva till att området regleras. Flera instanser pekar dock på att de ekonomiska och administrativa konsekvenserna inte är tillräckligt utredda. När det gäller förslaget om att föra in villkor för alternativmedicinsk behandling av djur i djurskyddslagen påpekar många instanser att begreppet yrkesmässigt och kravet på i samråd med veterinär måste förtydligas. När det gäller utbildningskrav påpekas bl.a. att den alternativa behandlingen måste vara väldokumenterad för att det skall gå att fastställa vilka utbildningskrav som skall gälla. Frågan är då om metoden skall betraktas som alternativ. Flera instanser efterlyser en fördjupad analys av ansvarsfrågorna och flera anser att det behövs en nämnd som kan behandla disciplinfrågor som rör även icke legitimerade yrkesgrupper. Även när det gäller förslaget att auktorisation skall vara möjlig i vissa fall efterlyser flera instanser ytterligare belysning av ansvars- och tillsynsfrågorna. Förslaget om att inrätta ett vetenskapligt råd för alternativ- och veterinärmedicin mottogs positivt av så gott som samtliga instanser. När det gäller förslaget att genom en ändring i behörighetslagen möjliggöra för veterinärer att i vissa fall använda alternativmedicinska metoder tillstyrks detta av många instanser. Andra påpekar emellertid att det är möjligt att utvärdera metoders och preparats effekt inom ramen för de bestämmelser som gäller användning av djur för vetenskapliga ändamål. De flesta instanser är positiva till att forskningsmedel avsätts för området, liksom till att djurskyddslagen och djurskyddsförordningen ändras i fråga om operativa ingrepp och ett stärkt djurägaransvar. Åtgärder som regeringen vidtagit med anledning av betänkandet Enligt djurskyddslagen skall djur behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Regeringen bedömer att inrättandet av ett råd för alternativa behandlingsmetoder kommer att medverka till att samarbete och utbyte mellan veterinärer och utövare av alternativmedicin ökar och att detta gagnar djurskyddet. Regeringen bedömer därför att ett sådant råd bör inrättas vid den nya djurskyddsmyndigheten (prop. 2001/02:189, bet. 2002/03:MJU5, rskr. 2002/03:98). Syftet med ett sådant råd är framför allt att genom samverkan mellan olika aktörer främja djurskyddet. Utredaren föreslog vissa förtydliganden i djurskyddslagen. Förslaget innebar att injektioner och andra former av penetration av hud och slemhinna, i likhet med operativa ingrepp, inte skall vara tillåtna av andra än veterinärmedicinska skäl och att de inte skall få utföras av annan än veterinär. Vidare föreslogs att veterinär skall tillkallas om en behandling kan orsaka lidande som inte är obetydligt. Dessa ändringar har i allt väsentligt genomförts genom beslut i anledning av regeringens proposition 2001/02:93 Ändringar i djurskyddslagen m.m. (bet. 2001/02:MJU20, rskr. 2001/02:257). I syfte att stärka djurägarens och djurvårdarens ansvar för djurets välfärd föreslår utredaren ett förtydligande i djurskyddsförord- ningen. Regeringen är i likhet med majoriteten av remiss- instanserna positiv till förslaget men anser att förtydligandet bör ske genom en omarbetning av 9 § djurskyddslagen enligt vilken ett sjukt eller skadat djur skall ges nödvändig vård. Regeringen lämnade en proposition (2002/03:149) med förslag till en sådan ändring av djurskyddslagen. När det gäller utredarens förslag till en ny bestämmelse i djur- skyddslagen om villkor för bl.a. utbildning och samverkan vid alternativmedicinsk behandling anser regeringen i likhet med många remissinstanser att förslaget skulle medföra långtgående konsekvenser, både av administrativ och ekonomisk karaktär och för de personer som utövar alternativmedicinsk behandling. Ändringen är inte heller enligt regeringens bedömning motiverad från djurskyddssynpunkt. Regeringen anser att andra vägar bör väljas för att stärka djurskyddet i samband med alternativmedicinsk behandling av djur. När det gäller förslaget till ändring av behörighetslagen i syfte att möjliggöra för veterinärer att i vissa fall använda alternativ- medicinska behandlingsmetoder är det enligt regeringens be- dömning fullt möjligt att inom ramen för det regelverk som gäller för vetenskaplig användning av djur göra studier av alternativmedicinska behandlingsmetoder. Regeringen bedömer vidare att inrättandet av rådet för alternativa behandlingsmetoder vid den nya djurskyddsmyndigheten kommer att öka förutsätt- ningarna för en förbättrad dialog mellan olika intressenter. I fråga om förslaget att avsätta särskilda forskningsmedel för alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur är det förståeligt att majoriteten av remissinstanserna är positiva till ett sådant stöd. Regeringen delar dock uppfattningen som framförs av några remissinstanser att forskningsmedel för detta ändamål bör sökas i fri konkurrens med övriga projekt inom det veterinärmedicinska området. Utredaren föreslår att den som utan att vara veterinär yrkesmässigt behandlar ett djur med en alternativmedicinsk behandlingsmetod skall kunna auktoriseras i vissa fall. Villkoren för detta skall enligt utredaren vara att personen har avlagt godkänt slutprov från en fastställd medicinsk basutbildning om djur och ha avlagt godkänt prov från en utbildning i en alternativmedicinsk behandlingsmetod som kan uppvisa dokumenterad klinisk effekt eller ha avlagt teoretiskt och praktiskt prov för behandlings- metoden i fråga. Regeringen bedömer att förslaget väl ansluter till uppdraget i detta direktiv och anser att det finns anledning att närmare överväga om det inom det alternativmedicinska området finns metoder och utbildningar som kan komma i fråga för legitimation eller annan behörighetsreglering. Vid en sådan bedömning bör de kriterier för legitimation som anges i propositionen Yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (prop. 1997/98:109) ligga till grund för bedömningen. -göra en översyn av behörighets- och ansvarsfrågor inom djursjukvården, -bedöma om det är lämpligt att delegera kastrering under bedövning av ren till annan än veterinär och hur detta i så fall bör organiseras, -göra en bedömning av behovet av sjukgymnastik för djur och vid behov föreslå hur utbildningen för sådan verksamhet kan utformas, -göra en bedömning av frågan om legitimation för djursjuk- vårdare samt bedöma om ytterligare yrken inom djursjukvården bör komma i fråga för legitimation eller annan behörighets- reglering, -se över tillsynen över den veterinära verksamheten liksom om tillsynen bör utvidgas till annan personal inom djursjukvården och bedöma hur den bäst bör organiseras, -analysera Veterinära arbete och i ljuset av övriga förslag ta ställning till om dess ansvarsområde bör utvidgas, -bedöma behovet av att behörighetslagen utvidgas till att omfatta bestämmelser om begränsningar för lekmän i rätten att behandla djur och -vid behov lämna förslag till en ny lag om behörighet på djursjukvårdens område och till andra författningsändringar som kan behöva göras. Djursjukvården blir alltmer specialiserad och de behandlings- metoder som står till buds motsvarar i allt högre grad de som används inom humanmedicinen. Regeringen anser mot denna bakgrund att det är angeläget att frågor om behörighet, tillsyn, ansvar och delegering får en ordentlig genomlysning. På djursjuk- hus arbetar flera personalkategorier i arbetslag. Arbetsfördelningen kan i praktiken innebära att även icke veterinärer utför operativa ingrepp och ger injektioner som enligt djurskyddslagen endast får utföras av veterinärer. Djursjukvårdarens arbetsuppgifter liknar ofta i hög grad den legitimerade sjuksköterskans inom humansjuk- vården. Båda arbetar mycket självständigt. Inom djursjukvården innebär detta att ansvarsförhållandena kan bli oklara. Eftersom djursjukvårdarnas uppgifter är oreglerade kan osäkerhet skapas om ansvarsfrågorna varför dessa bör utredas och klarläggas. Regeringen bedömer av dessa skäl att delegering och ansvarsförhållanden inom djursjukvården behöver belysas särskilt. har föreslagit att det inte längre skall vara tillåtet att kastrera ren utan att anlita veterinär. Skälet är bl.a. att veterinären kan ge djuret adekvat bedövning. Att kastrering måste utföras av veterinär kan, med tanke på renskötselns förutsättningar, leda till praktiska problem. Regeringen anser i likhet med somliga remissinstanser att det bör utredas om delegering kan ske och vilka förutsättningarna för detta i så fall skulle vara. Utredaren är i detta sammanhang oförhindrad att ta upp närliggande frågor om delegation. Inom humansjukvården finns 16 legitimations- grundande yrken samt ytterligare fyra som har skyddad yrkestitel. Inom djursjukvården är det endast veterinärutbildningen som är legitimationsgrundande. Som djursjukvårdare arbetar personal med varierande bakgrund. SLU bedriver en högskoleutbildning till djursjukvårdare som omfattar högskolestudier. avslutas utbildningen med en yrkesexamen. Förutom de högskoleutbildade djursjukvårdarna har även sjukgymnaster med påbyggnadsutbildning i veterinärmedicin hos regeringen påtalat behovet av ytterligare legitimationsyrken inom djursjukvården. Som motiv för en legitimering av djursjukvårdare med högskole- utbildning anges bl.a. att det ger värdefull information till djurägare och arbetsgivare om kompetensen samt att det skulle klargöra ansvarsförhållandet mellan veterinär och djursjukvårdare. I en ansökan från LSR sektionen för sjukgymnastik inom veterinär- medicin om legitimation för sjukgymnaster anförs bl.a. att vid ett möte uttalat stöd för ansökan om legitimation och att sjukgymnaster, med adekvat påbyggnadsutbildning, ses som en framtida resurs inom veterinär- medicinen. Vid SLU har en försöksutbildning genomförts. Det är angeläget att utredaren gör en bedömning av det framtida behovet av sjukgymnastik för djur och hur en sådan utbildning i så fall bör anordnas. Utredaren bör inhämta resultatet av det arbete som pågår i om sjukgymnasters specialistkompetens liksom bakgrunden till och erfarenheterna av eventuell reglering i andra länder. Utredaren skall analysera om dessa eller andra yrkesgrupper inom djursjukvården bör ges möjlighet till legitimation eller annan behörighetsreglering. I sin analys skall utredaren utgå ifrån samma kriterier som använts vid liknande bedömningar inom human- sjukvården.