sou · GTB340d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Bland informanterna har 13 uttryckligen nämnt (under andra frå- gor) att man gått i finska/tvåspråkiga klasser, åtta av dem 1–6, 1–9 och av dessa fem två i en friskola. Detta är uppen- barligen en större andel än bland sverigefinska ungdomar generellt. Det faktumet att vi försökt nå finskspråkiga ungdomar kan vara en förklaring; andelen som fortfarande talar finska på en ganska hög nivå utan en gedigen tvåspråkig skolgång är betydligt lägre bland dem som inte fått sådan utbildning, dvs. som inte gått i finsk klass eller i en friskola. På gymnasienivån återfinns en typisk könsuppdelning såtillvida, att det endast är kvinnor som väljer vårdinriktade gymnasie-/ på- byggnadsutbildningar. Flera av de unga verkar vara inne i en mel- lanfas innan man börjar bestämma sig för en mer varaktig yrkesin- riktning: de har praktikantplatser som inte motsvarar den gymna- sieinriktning de haft (se även nedan). Endast fyra har sökt sig till högskolestudier, men det beror delvis på att många av ungdomarna ännu inte har åldern inne för högre studier. I Tabell 11 ges samtliga informanters yrkes- eller verksamhetsom- råde, dvs. yrkeskategori, eller sysselsättning . En hel del av de äldre har angett tidigare yrke och/eller sysselsättning, innan de blev pensionerade. Beträffande yrkesområdena som finns representerade bland de äldre kan man konstatera, vilket också är förväntat med tanke på deras ålder och tidpunkten för deras verksamma liv i , att många är pensionerade och att många återfunnits inom typiska yr- ken inom industri, produktion och vård (Tabell 11). Även en del facklärda yrkeskategorier (kvalificerade arbetare) finns med, så- som snickare och svetsare. Flera av pensionärerna är sjukpensionä- rer. Här återkommer en traditionell bild av sverigefinnar – man har relativt kort utbildning, och med hälsan som insats har man kom- mit till och sen gått in i arbetslivet tills kroppen sagt stopp. Detta återspeglas vidare tydligt i en del citat nedan under andra frågor. Tabell 11 Informanternas yrken och sysselsättning, äldre och yngre Pensionär (chaufför) Pensionär (barnskötare); praktikant, vårdhem för dementa Pensionär (); Pensionär (sedeltryckeri) Pensionär (metallarbetare) Pensionär (sjukhusinformation) praktikant, mindre företag Egen företagare (catering) Pensionär (metallarbetare) Pensionär (svetsare) Pensionär (metallarbetare) Bland de yngre är som väntat kategorin studerande helt domine- rande, och därutöver anger flera att de f.n. har praktikplatser, eller är verksamma inom vård och omsorg (Tabell 11). Sammanfattningsvis om utbildnings- och yrkesbakgrund kan man konstatera, att urvalet inte representerar en högutbildad eller starkt socioekonomiskt vinklad del av den sverigefinska populatio- nen. Det förhåller sig möjligen tvärtom, att högutbildade och yr- keskategorier som är mer inriktade mot administration, service, utbildning, media mm. är för svagt representerade. I den meningen finns det en risk att detta urval inte representerar den vanlige sve- rigefinnen i dagens situation, och kanske heller inte spännvidden bland dem som bor i storstadsregionerna. Den språkliga nivån, eller kompetensen, kan av flera skäl vara en väsentlig grund som förklarar svarsalternativen på flera andra frå- gor. Till exempel blir frågor om behov av service på finska en helt annan för en person som kan finska i många olika stilar och för många olika funktioner, än för en som behärskar en finska som en- dast används i det dagliga livet, i van hemmiljö. Dessutom spelar kunskaperna och färdigheterna i svenska på motsvarande sätt en avgörande roll. Det förväntade, med tanke på födelseland, utbildningsmiljö och yrkesverksamhet, vore att de äldre generellt hade en högre förmåga att använda finska i många olika situationer, medan situationen borde vara den omvända bland de yngre. Dessa skulle istället ha motsvarande kunskaper i svenska, medan deras finska inte nödvän- digtvis skulle behärskas lika väl. För de yngre vore det också för- väntat att de inte har samma färdigheter i skriven finska som i talad, främst med tanke på att de generellt och i mångas fall även i denna studie, inte har haft undervisning på finska och alla inte ens under- visning i finska. Man bör också komma ihåg att den reella språkliga kompeten- sen, den mätbara, inte nödvändigtvis överensstämmer med den självbedömning man gjort. Man kan dock anta att de har god möj- lighet att bedöma balansen mellan finska och svenska, dvs. den re- lativa behärskningen av språken. Även om vi nedan använder be- greppet modersmålstalare och –nivå, bör man också vara medveten om att denna kontrastering mellan en modersmålstalare/-nivå och en andraspråkstalare/-nivå, har förlorat i värde som en måttstock, sedan olika forskningsresultat visat att även modersmålstalare (i t.ex. svenska) har drag av andraspråkstalares svenska, i sådana mil- jöer som är mångspråkiga. Samma fenomen har också observerats för flerspråkiga talares förstaspråk, dvs. det man lärt sig först: även enspråkiga talare uppvisar ofta likartade drag, främst i sitt talspråk, som flerspråkiga. För konkreta studerade språkdrag handlar det ofta om kvantitativa skillnader, inte enbart kvalitativa skillnader i språkanvändningen; tvåspråkiga använder mer av vissa varianter än jämförbara grupper enspråkiga (t.ex. 1987, Tuomela 2001, Ylikiiskilä 2001). Frågorna vi ställde var dessa, med skalan enligt vilken de fick svara angiven, med mest negativt mot värdet 1 och mest positivt mot värdet 7: Miten hyvin hallitset suomea/hur väl behärskar du finska? Miten hyvin hallitset ruotsia/hur väl behärskar du svenska? Tabell 12 Språkkunskaper, äldre, självbedömning, medelvärden Skalan 1 (lägst) till 7 (högst) användes för att gradera informanter- nas uppfattningar om den egna språkbehärskningen. Värdet 4 är således mittvärdet i skalan (Tabell 12 och 13). Tabell 13 Språkkunskaper, yngre, självbedömning, medelvärden Både bland de äldre och de yngre finns det enstaka personer med motsatt riktning för den språkliga självvärderingen än resten av gruppen, beroende på om de är uppvuxna i (en äldre kvinna), eller i (en yngre kvinna). Dessa har gett klart mycket lägre grad av kunskaper i finska och bättre i svenska (bland de äldre), resp. bättre i finska och sämre i svenska (bland de yngre) än de övriga i deras åldersgrupp. Tendensen är dock klar. De äldre har inte oväntat bättre kunskaper i finska än i svenska, och de yngre bättre kunskaper i svenska än i finska, enligt denna självbedöm- ningsfråga. Bland de äldre använde 14 informanter graden 7 om finska i skriftlig eller talad kompetens. Av dessa hade sex angett att de hade lägre kompetens i skriven finska, och en i talad finska. Till detta kan man söka olika förklaringar. En förklaring till att många anser att de, trots att de har finska som modersmål, inte behärskar det fullödigt, är att de inte har utvecklat skriftspråket genom längre utbildning eller genom yrkesverksamhet som kräver sådan språk- förmåga. Nio personer bland samtliga äldre anser att de har högre kompetens i talad finska än i skriven. En annan orsak är att de kän- ner att de förlorar finskan vartefter i , och att de också för- lorar kontakt med den finska som många anser vara den riktiga, dvs. finlandsfinska och fr.a. det finlandsfinska skriftspråket. Detta är naturligt, men leder till praktiska problem. Inom offentligt språkbruk finns det klara skillnader mellan och , då många samhällsfenomen trots allt är olika och kräver olika begrepp. För sverigefinnar i gemen innebär det att man dels kan ha lärt sig begreppen för samhällsfunktioner och –fenomen på svenska, eller man kan ha skapat egna naturliga översättningar av dem till finska, som kan vara okända i . Fenomen och begrepp kan också ha skapats i efter informanternas migration till . I viss mån kan detta leda till en språklig osäkerhet, som kan vara häm- mande för viljan att använda finska i offentlig miljö.13 Bland de äldre har två personer av 23 angett graden 7 för svenska, varav en är uppvuxen i . 15 av de äldre anger sämre kompetens i det svenska skriftspråket än i talad svenska. Det anty- der bl.a. att de kan ha problem med skriven, formell svenska i olika funktioner. Sammantaget torde de äldres språkbild vara sådan, att de mycket väl kan ha konkreta och påkallade behov av finskspråkig service från bl.a. myndigheter. Men de kan också känna sig osäkra – på samma sätt som sverigefinska myndighetsföreträdare – på vad saker och ting egentligen heter på finska i . 13 Just av denna anledning – för att skapa ett finskt, anpassat ordförråd för svenska samhälls- fenomen – tillkom . greppen saknas helt i Finland.14 De äldre har också haft en egen språklig kompetens i finska i alla fallen utom ett, som skulle ha räckt till för att föra modersmålet/förstaspråket finska vidare till nästa generation. Bland de yngre kan noteras att endast tre använde graden 7 över- huvudtaget för finska, i endera eller både i den skriftspråkliga och talspråkliga kompetensen. Två av dessa var födda i . Två yngre anger graden 1 för kompetens i skriven finska, dvs. de är snarlika dem som man bland tornedalingar har kallat funktionella analfabeter i sitt förstaspråk (eller modersmål enligt vissa kriterier (2005), och som man skulle kunna ge en prognos som ty- piska språkbytare. De skulle m.a.o. inte längre ha den funktionella och lingvistiska kompetensen, eller den grad av språkligt självför- troende, som normalt är nödvändiga för att föra modersmålet/ förstaspråket vidare till nästa generation. Bland de yngre har 13 angett graden 7 för svenska, antingen i en- dera eller för både den skriftspråkliga och talspråkliga kompeten- sen. 11 har högsta värdena på båda, vilket antagligen innebär att de anser sig ha modersmålskompetens i svenska. Detta skulle i så fall stämma överens med den generella bild som skapats via olika stu- dier om tvåspråkiga sverigefinska ungdomars språkliga färdigheter: oavsett skolgång är svenskan generellt något eller helt dominerande efter utgången grundskola. Denna obalans förstärks under gymna- sietiden, då allt färre har möjligheter eller vilja att begära undervis- ning fr.a. på, men även i finska.15 Man kan anta att språkkunskaperna har betydelse för hur man värderar, åtminstone för sin egen del, behovet av att kunna använda finska i kontakter med svenska myndigheter. Både den egna kom- petensen i svenska (för äldre) och den i finska (för yngre) skulle därmed ha inverkan på hur man vill framställa behovet. För de äldre vore det uppenbarligen en lättnad för många men också nödvändigt av säkerhetsskäl för andra, om de kunde använda finska i den prak- tiska kommunikationen. De kan också ha principiella synpunkter på detta, som medlemmar i den sverigefinska minoriteten och med tanke på finskans särställning. De yngre kan uppfatta sina kunska- 14Typexempel på det senare som ofta används, är sv. daagis, och sv. Lands- tinget, svefi. Fenomen som sådana finns inte (), eller har fått egna begrepp i (dagis; fifi. finns det ingen svensk kommun som kan erbjuda ett tvåspråkigt program på svenska- finska. Ett undantag är det tvåspråkiga programmet Eurogymnasiet i kommun, som erbjuder viss undervisning även på finska, i samarbete med lyceum på den finska sidan (), . Samma typ av förstärkning av svenska ,delvis på bekostnad av modersmålet/förstaspråket bland olika språkgrupper, beskrivs i (2005). per i finska som bristfälliga för myndighetskontakter på finska och kunskaperna i svenska som en intäkt för att inte begära finsksprå- kig service. Men även för dessa tillkommer den principiella synen på finskans ställning, samt dessutom, huruvida de anser att deras föräldrar eller far-/morföräldrar har sådana behov, att dessa endast med svårighet kan klara av myndighetskontakter på svenska. En hel del av de yngre kan också ha erfarenhet av tolkning för föräldrar och andra anhöriga, som skapar en djupare förståelse för vilka pro- blem en språksvag person på svenska har att möta. Till viss del beror den principiella viljan att begära/önska service på finska på de insikter man har om vad den nya minoritetsställningen innebär. 5.6Vad vill man förändra eller förbättra i sina språkliga färdigheter? Förutom att informanterna själva fick bedöma sin språkliga kom- petens på en sjugradig skala tillfrågades de senare under intervju- erna om de ansåg att det fanns någonting att förbättra i deras språkkunskaper i finska respektive svenska. Vidare, om informan- ten hade uttryckt en vilja att förbättra något i det ena eller i båda av språken, tillfrågades de om vad de kunde tänka sig att göra konkret för att uppnå det. Frågorna i sin originalform lydde på följande sätt: 18.Mitä haluaisit parantaa koskien suomen taitojasi?/Vad skulle du vilja förbättra i dina finskakunskaper? 19.Mitä haluaisit parantaa koskien ruotsin taitojasi?/Vad skulle du vilja förbättra i dina svenskakunskaper? 20.Mitä sinä voisit ajatella tekeväsi sen edestä?/Vad skulle du kunna tänka dig att göra för att uppnå det? Först ska de äldre informanternas svar granskas och analyseras i samma ordning som frågorna kom upp i intervjun. Ungefär en tredjedel av alla äldre informanter ansåg att de inte hade någonting att förbättra i sina kunskaper i finska. Några av dessa betraktade frågan som oväsentlig och ansåg att kunskaperna i finska räckte gott och väl. Två tredjedelar av dessa informanter var äldre kvinnor, vilka var mest nöjda med sina kunskaper i finska. En manlig infor- mant konstaterade: Kannattaako sitä [suomea] nyt ruveta enää parantamaan? (Är det [finska språket] värt att försöka förbättra nu längre?) Det oftast förekommande svaret bland äldre, både kvinnor och män, var att ordförrådet i finskan hade blivit alltmer begränsat. Åren man tillbringat i hade i mångas fall utvecklat språket åt ett annat håll än finskan i . Nya ord som kommit in i finskan efter utvandringen kunde orsaka problem och på samma sätt nämnde många informanter att det var svårt att undvika att man fyllde på sitt ordförråd med svenska ord och uttryck. Enligt några förorenade detta det finska språket och försvårade kom- munikationen med bosatta i , som t.ex. med släk- tingar och vänner. Byråkratiska16 ord och datatekniska ord samt andra nyord är exempel på områden som sällan utgjorde en del av informanternas vokabulär på finska. Konkreta förbättringsområden som de äldre informanterna nämnde vad gäller finskan var grammatik och behärskningen av skriftspråket, som många upplevde att de kunde osäkert eller rentav bristfälligt. Detta har delvis sina rötter i den låga utbildningsnivån som rådde bland informanterna. Skriftspråket hos informanterna kanske inte var tillräckligt välutvecklat efter folkskolan i och flytten till svenskspråkig miljö hade inte gett något stöd för dess tillägnande. som en grupp informanter konstaterade att de inte kunde hitta något att förbättra i sina finskakunskaper, fanns det en mindre grupp som var av precis motsatt åsikt. Det finns alltid nå- gonting att förbättra (MMÄM61) var en typisk kommentar från dessa. Många av dessa informanter upplevde att deras finska hade förlorat nyanser och man hade förslappats språkligt utanför gränser. En kvinnlig informant uttryckte en öns- kan att få höra mer finska och kunna använda det oftare i . I brist på användningsmöjligheter var hon orolig för att tappa språ- ket. Enligt den tidigare självbedömningen kunde det förutsättas att de äldre informanterna skulle rapportera fler svårigheter med det svenska språket jämfört med finskan samt lättare komma på områ- den som kunde förbättras i deras kunskaper i svenska. Det visade sig också vara fallet; endast en fjärdedel av de äldre informanterna upplevde att de inte hade någonting att förbättra i sina kunskaper i svenska. En manlig informant konstaterade: Kunskaperna har räckt till ändå tills nu i alla fall (SSÄK61) och ansåg således att frå- gan inte var aktuell för honom. 16 Vi har anpassat oss till det språkbruk informanterna använt; med byråkratiskt språk åsyftas den typ av språkbruk som ofta benämns som offentligt språk, i motsats till privat språk. Resterande tre fjärdedelar av de äldre uttryckte mer eller mindre specifikt olika områden som behövde förbättras i deras svenska. Många av dessa konstaterade helt enkelt att det alltid fanns saker att förbättra eller att de inte var nöjda med sina kunskaper och att de skulle behöva utvecklas. Några ville inte gå in på detaljer om ovannämnda tankar. Vi frågade även mer specifikt om skriftspråket som använd- ningsområde. Några informanter ansåg att deras svenska inte var tillräckligt avancerad för att användas som skriftspråk. Missför- stånd i myndighetskontakter nämndes som ett resultat av deras bristfälliga kunskaper i den skrivna svenskan. Dessa informanter hade vare sig lätt för att läsa eller själva uttrycka sig på ett byråkra- tiskt språk. Några andra informanter var ganska exakta: de ville förbättra sin grammatik, speciellt beträffande användningen av svenskans prepositioner i jämförelse med finskans kasus. Ett par informanter nämnde sin finska brytning som en försvårande faktor för kommunikationen medan andra uttryckte tydlig stolthet över den. I det senare fallet kan det tänkas utgöra en komponent i en sverigefinsk identitet. Många informanter uppehöll sig vid ordförrådet. De berättade att deras svenska ordförråd inte räckte till för att kommunikatio- nen skulle kunna upplevas som tillfredsställande. Detta gällde sällan i vardagssituationer, men det gjorde sig påmint som ett problem när man hamnade utanför de vanliga privata sfärerna, hemmet eller bekantskapskretsen. I vissa fall kunde man ana att informanten inte behärskade det byråkratiska ordförrådet vare sig på finska eller på svenska. En kvinnlig informant konstaterade: Työelämästä jäämisen jälkeen ne ruotsinkieliset kontaktit on vain vähentyneet. Ei tule paljoa käytettyä ruotsia. (Sedan man slutade i arbetslivet har de svenskspråkiga kontakterna blivit färre. Det händer inte så ofta att man använder svenska) MCÄK67b Även vardagsspråket kunde alltså ligga i riskzonen om användarens svenskspråkiga kommunikationskrets för det aktiva arbetslivet endast hade bestått av arbetskamrater, medan fritiden uppfylldes med aktiviteter på finska med finsktalande vänner och bekanta. Några informanter uttryckte sin oro för risken att man kunde tappa språket totalt i samband med någon åldersrelaterad sjukdom. Med tanke på de många och varierande typer av tillkortakom- manden som informanterna nämnde, både gällande språkkunska- perna i finska och i svenska, kunde man anta att de skulle uttrycka en vilja att agera för ändra på situationen. Detta var däremot inte Ytterst få informanter rapporterade att de skulle vilja göra något konkret för att förbättra sina kunskaper. Detta kan dock bero på att frågan ställdes i en hypotetisk form; vad skulle du kunna tänka dig att göra? En stor del av de informanter som kunde tänka sig att göra nå- gonting för att förbättra sina kunskaper i svenska nämnde att man faktiskt redan gör det i praktiken, i vardagslivet. Television, tid- ningar, böcker och Internet var en del av detta. Någon nämnde även korsord och andra hobbys, vilka kunde bidra till att man ut- vidgade ordförrådet. Endast ett par informanter kunde tänka sig att gå på en kurs i svenska eller studera språket under arbetstid. De flesta informanterna signalerade att man inte prioriterade förbätt- ringen av sina kunskaper i svenska . Tre informanter kunde tänka sig att göra någonting för att för- bättra sina kunskaper i finska i stället för svenskan. Av dessa hade två övervägt att gå på en kurs i finska vid och en kunde tänka sig att flytta tillbaka till för att språket skulle återhämta sig. Även yngre informanter tillfrågades om deras vilja och behov att förbättra sina språkkunskaper i svenska eller i finska. De kvinnliga yngre informanterna var mångordigare och ansåg även oftare att det fanns någonting att förbättra i antingen deras kunskaper i svenska eller finska. De yngre informanterna hade uppskattat sina kunskaper i finska ungefär 0,6–2,5 poäng lägre än sina kunskaper i svenska på den sju- gradiga skalan. Detta reflekterades i deras svar om förbättringar av språkkunskaper i finska. Endast tre informanter ansåg att det inte fanns någonting att förbättra i deras kunskaper i finska. Alla andra informanter kunde hitta ett eller flera språkdrag där det fanns ut- rymme för förbättringar. kai on parannettavaa SLYK19a (Det är klart att det finns saker att förbättra) SLYK19 När man ser på informanternas svar om finskan kan man hitta en bred uppsättning av områden där informanterna skulle vilja för- bättra sin finska. Precis som hos de äldre informanterna för svens- kan, stod ordförråd och framför allt byråkratiska eller andra svåra ord högst upp på åtgärdslistan. Den finska som de yngre infor- manterna hade lärt sig var ofta på samma nivå och av samma slag som deras föräldrar hade talat, dvs. främst en dialektal och privat finska, med rötterna i det rurala . Två yngre kvinnor kon- staterade att hon skulle vilja lära sig högskolefinska och kunna studera språket på högskola antingen i eller i . Några upplevde svenskans inblandning i finskan som störande och ville kunna behärska ett renare språk när de använde finska. Några informanter nämnde specifika finska språkdrag med vilka de hade svårigheter. Sådana var t.ex. böjningsformerna och sam- mansatta ord. Mer än hälften av informanterna ansåg att deras skriftspråk var bristfälligt. Många erkände att de inte kunde skriva eller läsa på finska utan stora ansträngningar. Även om det fanns andra som inte hade tappat sin finska till denna grad rådde det en stor osäkerhet hos många när de själva skulle skapa skriven finsk- språkig text. En informant konstaterade att det var lätt att blanda ihop tal- och skriftspråk och även svenska ord om man inte kunde det finska ordet. En allmän osäkerhet i användningen av finska rådde hos många av de yngre informanterna. Eftersom informanternas kunskaper i finska var svagare än i svenska förefaller det naturligt att de kunde komma på mer kon- kreta förbättringsförslag för finskan. Redan tidigare nämndes att några informanter kunde tänka sig att studera finska på högskole- nivå. Ytterligare två informanter kunde tänka sig att läsa någon di- stanskurs i finska. Några andra, fortfarande i grundskole- eller gymnasieålder, konstaterade att de fick modersmålsundervisning i finska och såg det som ett bra sätt att förbättra sina kunskaper. Ett par informanter konstaterade att deras kunskaper i finska skulle förbättras redan om de åkte oftare till och använde språket mer med . I jämförelse med sina äldre motparter var de yngre informan- terna mycket mer intresserade av att förbättra sina språkkunskaper. Detta kan delvis förklaras med att skolvärlden fortfarande hade en direkt påverkan på de yngre informanterna. Således kan attityden till lärande och nya kunskaper tänkas vara mer positiv och tankarna kring dem mer aktuella för de yngre informanterna. Endast ett fåtal yngre informanter ansåg att de inte skulle kunna tänka sig att göra någonting för att förbättra sina kunskaper i finska. Vad gäller svenskan, baserad på de yngre informanternas självbe- dömningar, kunde man anta att dessa inte hittade lika mycket att förbättra i sina svenskakunskaper. Detta stämde speciellt väl över- ens med de yngre manliga informanterna. Av dessa tio ansåg endast en att det fanns någonting att förbättra i hans kunskaper i svenska, nämligen stavning och behärskningen av skriftspråket. Även hos de yngre kvinnliga informanterna var det sällsynt att de hittade någonting att förbättra i sina svenskakunskaper. Över hälften av dessa, 7 stycken, hade inga problem med svenskan enligt deras egen uppfattning. Det som några andra kvinnliga informanter däremot kunde tänka sig att förbättra var ordförrådet i svenskan, speciellt vad gällde byråkratiskt språk. Ett par kvinnliga informan- ter nämnde förbättringsområden som är typiska för andraspråks- inlärare.