sou · GTB354d3 · 2006-01-01 00:00:00 — 16Gemensamhet med andra intagna Eftersom frihetsberövandet i sig innebär att den intagne i betydande utsträckning isoleras från naturlig gemenskap med andra människor har det varit en allmän strävan inom kriminalvården att intagna i så stor utsträckning som möjligt skall vistas i gemenskap med andra intagna. De ogynnsamma effekter av anstaltsvistelsen som uppstår genom isoleringen från omvärlden bör inte onödigtvis förstärkas genom att de intagna hålls isolerade från varandra. Av 17 § KvaL följer därför att en intagen i största möjliga utsträckning skall vistas i gemensamhet med andra intagna. Under tid då en intagen är skyldig att ha sysselsättning skall den intagne vistas tillsammans med andra intagna och får den intagne vistas tillsammans med andra intagna i den utsträckning han eller hon önskar det. En intagen är skyldig att delta i sysselsättning under den av anstalten bestämda programtiden. Ordinarie tid för program- verksamhet får, enligt kriminalvårdens föreskrifter, inte över- stiga och normalt inte understiga (3 kap. 3 § KVVFS 2004:13). Fritid är tid utöver programtid förutom tid då intagna är inlåsta i anslutning till nattvilan. Av främst ordnings- och säkerhetsskäl har det ansetts nöd- vändigt att i vissa situationer begränsa gemensamheten mellan intagna. Möjligheten till gemensamhet gäller därför endast om inte annat följer av övriga bestämmelser i (jfr 18, 20, 20 a, 23 och 50 §§, vilka beskrivs närmare nedan). Det kan här nämnas att långvarig isolering skulle kunna betraktas som tortyr och att det enligt 2 kap. 5 § regeringsformen (RF) är förbjudet att utsätta någon för tortyr (se även 2 kap. 22 § Gemensamhet med andra intagna första stycket RF). Av 2 kap. 12 § RF följer att det inte är möjligt att i lag inskränka detta skydd. Här kan tilläggas att regeringen i förarbetena till RF uttalade att ett frihetsberövande i sig inte innebär tortyr även om det är förenat med isolering av den intagne (jfr prop. 1975/76:209 s. 146). Från regeln om gemensamhet under tid i sysselsättning finns två undantag i 17 § KvaL. Undantag får göras om det följer av lagen eller av sysselsättningens särskilda beskaffenhet. Så kan t.ex. vara fallet om den intagne har medgetts rätt att utföra arbetet inom räkning eller för en arbetsgivare utanför anstalten eller den intagne medgetts att bedriva enskilda studier. Undantag får även göras vid s.k. kollektiv arbetsvägran. Om ett större antal av de intagna vid en sluten anstalt vägrar att ha den sysselsättning som ålagts dem får gemensamheten mellan dem inskränkas i den mån det är oundgängligen påkallat med hänsyn till förhållandena på anstalten. får den intagne i den utsträckning han eller hon önskar det vistas tillsammans med andra intagna. I sluten anstalt får gemensamheten under fritid dock inskränkas, om det är ound- gängligen nödvändigt med hänsyn till förhållandena på anstalten. I anslutning till dygnsvilan får de intagna hållas avskilda från varandra. I 18, 20, 23 och 50 §§ KvaL finns bestämmelser om avskiljande av en intagen från gemensamheten med andra intagna. I detta avsnitt redovisas när avskiljande får ske enligt nämnda bestämmelser. Vilken prövning som skall göras vid ett beslut om avskiljande, när omprövning skall ske och vilken undersökning som skall ske av den intagne behandlas i övervägandena. En intagen får enligt 18 § KvaL på egen begäran vistas avskild från andra intagna, om det finns lämpliga förutsättningar för det och särskilda skäl inte talar däremot. En intagen får vidare hållas avskild från andra intagna enligt 20 § KvaL om det är nödvändigt 1.med hänsyn till rikets säkerhet eller föreliggande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom, Gemensamhet med andra intagna 2.för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten, 3.för att hindra att den intagne medverkar till att en annan intagen får tillgång till berusningsmedel, 4.för att hindra att den intagne allvarligt ofredar en annan intagen, 5.för att verkställa beslut om kroppsbesiktning. Intagen som har dömts till fängelse i lägst och är placerad i sluten anstalt får, enligt bestämmelsens andra stycke, hållas avskild från andra intagna, om det kan befaras att han planlägger rymning eller att annan planlägger fritagningsförsök och avskildheten är nödvändig för att hindra att sådan plan sätts i verket samt det med hänsyn till den intagnes brottslighet eller annars kan befaras att han är särskilt benägen att fortsätta en brottslig verksamhet av allvarlig karaktär. Enligt 23 § KvaL får en intagen som uppträder våldsamt eller som är så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller annat berus- ningsmedel att han kan befaras störa ordningen på anstalten till- fälligt hållas avskild från andra intagna så länge det är nödvändigt för att betvinga det våldsamma uppträdandet eller tills påverkan har upphört. Visar sig andra medel otillräckliga för att betvinga våld- samt uppträdande av en intagen får han hållas belagd med fängsel, om det är oundgängligen nödvändigt med hänsyn till hans egen eller annans säkerhet till liv eller hälsa. Om en intagen inte kan hållas avskild på anstalten får han placeras i allmänt häkte i högst , om det är lämpligare än att han förs över till en annan anstalt. Enligt 50 § KvaL får en intagen under utredningen av frågor rörande en disciplinär sanktion tillfälligt hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äventyras. Åtgärden får inte bestå längre än . Kan den intagne inte hållas avskild i anstalten får han placeras i allmänt häkte om detta är lämpligare än att han förs över till en annan anstalt. En intagen som är avskild från andra intagna med stöd av 20 § eller 50 § KvaL skall få den lättnad i avskildheten som är möjlig (se 21 § och 50 § KvaL). Enligt 52 § KvaL kan förmåner som tillkommer intagen tillfälligt inskränkas, om det är nödvändigt för att upprätthålla ordning och säkerhet inom anstalten. Denna bestämmelse kan emellertid sanno- Gemensamhet med andra intagna likt inte användas för att avskilja en intagen från andra intagna. JO uppmärksammade frågan i ett beslut (JO dnr 2868/75, 732/76)1. JO uttalar där tveksamhet om hur regeln skall tolkas men förklarade sig närmast benägen att ansluta sig till den uppfattningen att bestämmelsen om de intagnas vistelse i gemen- skap är så central i KvaL att gemenskapsvistelsen inte bör betraktas som en förmån utan som en rättighet2. Av förarbetena till den ursprungliga bestämmelsen med sådant innehåll straff- verkställighetslag framgår att den endast avsåg förmåner i egentlig bemärkelse, inte frågan om intagens hållande i enrum eller gemensamhet (jfr SOU 1944:50 s. 25 not 1). I 20 a § KvaL regleras när en intagen får placeras på en s.k. säker- hetsavdelning. Bestämmelsen har redovisats i avsnitt 19.1.2. Placering på säkerhetsavdelning innebär att den intagne endast får möjlighet till begränsad gemensamhet med andra intagna och att den intagne blir ställd under särskild övervakning (3 § KvaL). I de internationella regelverken behandlas isolering i samband med andra disciplinära åtgärder. De svenska reglerna om avskiljande av intagna har till syfte att upprätthålla ordningen och säkerheten i anstalten och ett avskiljande är enligt svensk lag inte en disciplinär påföljd. Med hänsyn till att ett avskiljandebeslut kan medföra att den intagne blir helt isolerad från kontakten med andra människor är det dock lämpligt att här nämna de internationella regler som rör just isolering av intagna. I artikel 7 i FN:s universella förklaring om de mänskliga rättig- heterna förbjuds bl.a. tortyr, grym, inhuman eller kränkande bestraffning. Isolering i anstalt kan innebära sådan tortyr som enligt nämnda bestämmelse är förbjuden. Av FN:s standard- minimiregler för behandling av intagna framgår vidare följande. Fängelsestraffet i sig är ingripande när det gäller den intagnes kontakter med omvärlden och ytterligare inskränkningar skall därför inte göras annat än om det är motiverat för att skilja intagna åt eller för att upprätthålla ordningen (artikel 57). 1Se SOU 1979:4 s. 123 och 120. 2Se även JO beslut , dnr 1793-1996. I det ärendet uttalade JO att han principiellt anslöt sig till vad KVS anfört angående vidtagna åtgärder. KVS hade i ärendet anfört att beslut om avskildhet måste grunda sig på någon av de bestämmelser i som reglerar detta. KVS ansåg därför att det borde ha varit 50 § som skulle ha åberopats inte 52 § KvaL. Gemensamhet med andra intagna att kroppslig bestraffning eller bestraffning genom placering i mörk cell samt grym, omänsklig eller degraderande bestraffning inte får tillåtas som straff för disciplinbrott (artikel 31). Straff genom s.k. sträng inspärrning får inte åläggas den intagne utan att läkare undersökt den intagne och skriftligen intygat att denne kan uthärda ett sådant straff. Detsamma gäller för varje straff som kan inverka menligt på den intagnes hälsa (artikel 32). Också i artikel 3 i sägs att ingen får utsättas för tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Vidare framgår av de europeiska fängelsereglerna att frihetsberövandet är ett straff i sig och att anstaltsförhållandena därför inte skall förvärra det lidande som är förbundet med straffet utöver vad som kan hänföras till rättmätig avskildhet eller upprätthållande av disciplin (artikel 64). Disciplin och ordning skall upprätthållas för att ge en säker förvaring och en välfungerande gemensamhet och för att främja anstaltens behandlingsverksamhet (artikel 33). Några särskilda bestämmelser om gemensamhet för intagna finns inte. Av de Europeiska fängelsereglerna följer vidare att varken kollektiv bestraffning, kroppsstraff, bestraffning genom placering i mörk cell eller andra grymma, inhumana eller förnedrande bestraffningar får användas som bestraffning för disciplinära förse- elser. Bestraffning genom isolering samt all annan bestraffning som kan inverka menligt på intagens hälsa får åläggas endast om läkare efter undersökning skriftligen intygar att den intagne är i stånd att tåla bestraffningen (artikel 38). Vidare följer att handfängsel, tvångströjor och andra kropps- fängsel aldrig skall användas som bestraffning. De får endast användas: a)om det är nödvändigt, som försiktighetsåtgärd mot rymning under förflyttning, under förutsättning att fängslet tas bort när fången uppträder inför domstol eller administrativ myndighet om denna ej beslutar annat, b)av medicinska skäl på ordination av tjänsteläkaren och under dennes tillsyn, c)på styresmannens order, om annan kontroll misslyckats, för att skydda en fånge från att skada sig själv eller andra eller för att förebygga allvarlig skada på egendom. I sådana fall skall styres- mannen genast samråda med tjänsteläkaren och meddela överordnad myndighet (artikel 39). Gemensamhet med andra intagna Kommitténs bedömning: Intagna bör som regel få vistas i gemensamhet med andra intagna. Avsteg från denna princip får endast göras med stöd av en uttrycklig bestämmelse i lag. Regeln om gemensamhet i 17 § KvaL bygger, som nämnts ovan i avsnitt 16.1.1, på att alla intagna i så stor utsträckning som möjligt skall vistas i gemensamhet med andra intagna såväl under programtid som under fritid. Regeln i KvaL innebar att de intagnas möjligheter till gemenskap med varandra kom att utvidgas, framför allt för intagna i sluten anstalt, i förhållande till vad som gällt enligt den tidigare behandlingslagen. Som angetts ovan avses med programtid den tid då intagna är skyldiga att delta i sysselsättning. Programtiden fastställs för varje anstalt inom ramen för de föreskrifter som kriminalvården meddelar. Kommitténs förslag utgår från att intagna normalt skall beredas sysselsättning under en programtid om . Fritid är tid utöver programtid förutom tid då intagna är inlåsta i anslutning till nattvilan. Som redovisats ovan skall verkställigheten enligt de inter- nationella regelverket på området utformas så att de intagnas lidande inte förvärras mer än vad som är nödvändigt och så att endast de åtgärder vidtas som kan anses stå i rimlig proportion till behovet av att upprätthålla disciplin och ordning i anstalten. Isolering av en intagen kan annars innebära sådan tortyr eller sådan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning som är förbjuden enligt såväl som vår egen grundlag och . I artikel 3 i finns ett förbud mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Europa- kommissionen har gjort bedömningen att isolering av en fånge endast kommer i konflikt med artikel 3 om isoleringen är mycket strikt. nämner som exempel ett mål där misstänkta terrorister hölls isolerade i en månad utan tillgång till tidningar, radio eller television3. De hölls under strikt övervakning 3 Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, En kommentar till om de mänskliga rättigheterna, 2 uppl., 2002. Gemensamhet med andra intagna och med elektriskt ljus ständigt tänt i deras cell4. Kommissionen gjorde bedömningen att behandlingen inte var tillräckligt allvarlig för att strida mot artikel 3. tar även upp ett flertal andra fall där kommissionen kommit till samma slutsats5. Hänsyn har tagits till fångarnas tillgång till radio, television, tidningar och möjligheter till kontakt med advokat, läkare och närstående. I praxis är den s.k. proportionalitetsprincipen en viktig princip. Många åtgärder som typiskt skett är konventions- enliga godtas endast om de är proportionerliga, dvs. om de står i rimlig relation till det intresse de är avsedda att tillgodose. Om åtgärderna är oproportionerliga kan de innebära ett brott mot konventionen6. har i en dom från fört ett resonemang kring proportionalitet och därvid kommit fram till att ett frihetsberövande skett i strid med artikel 5 om rätten till personlig frihet. I artikeln räknas upp ett antal fall av tillåtna frihetsberövanden. Ett sådant fall är när någon lagligen är berövad friheten efter fällande dom av behörig domstol, dvs. verkställighet av frihetsstraff. I det aktuella fallet var det fråga om isolering av en HIV-smittad man enligt smittskyddslag7. Domstolen fann att isoleringen stred mot artikel 5 i eftersom mindre ingripande åtgärder hade varit tillräckliga. Mot bakgrund av det anförda är det viktigt att kriminalvårdens olika åtgärder är proportionerliga och att inte mer långtgående åtgärder vidtas än vad som kan anses nödvändigt i det enskilda fallet. Som kommittén angett i avsnitt 18.3 skall en allmän proportionalitetsregel tas in i den nya lagen. Den blir tillämplig bl.a. vid beslut om avskiljande från gemensam- heten. skall intagna också tränas socialt. För att underlätta den intagnes anpassning i samhället bör den intagne därför under sysselsättningen ha kontakt med andra människor. Mot denna bakgrund och med hänsyn till de negativa följder som långvarig isolering innebär bör utgångspunkten därför även för den nya lagen vara att de intagna skall vistas i gemensamhet med andra intagna och att avsteg från denna princip endast får göras med stöd av en uttrycklig bestämmelse i lag. Intagna skall ha så goda möjligheter till kontakt med omvärlden som är möjligt med hänsyn 4Mål 8463/78 Kröcher och mot , DR 26 s. 24 och 34 s. 24. s. 77 not 5. 7Mål 56529/00, Enhorn mot . Smittskyddslagen (1988:1472) upphörde i samband med ikraftträdandet av en ny sådan lag (2004:168) . Gemensamhet med andra intagna till kraven på ordning och säkerhet. Det gäller såväl kontakter med andra intagna som med personer utanför anstalten (kontakter med personer utanför anstalten behandlas i kapitel 17). Kommittén anser emellertid att det är nödvändigt att utforma reglerna om gemensamhet och avskildhet på ett något annorlunda sätt än . Ett skäl till detta är att regelverket kring gemensamhet och avskiljande från gemensamheten måste bli tydligt och klart ange i vilka situationer en intagen kan beredas gemensamhet med andra intagna. Ett annat skäl är att det måste bli möjligt för kriminal- vården att avskilja även intagna som inte kan knytas till en viss händelse när det behövs av hänsyn till ordning eller säkerhet. Kommittén använder samma begrepp som , dvs. gemen- samhet och avskiljande. Av de skäl som utvecklats i avsnitt 8.3.2 till att inte i lag använda begreppen sluten och öppen har kommittén valt att inte föreslå ett bibehållande av särskilda regler för intagna i sluten anstalt. Kommittén har i syfte att förenkla regelverket övervägt att införa en enhetlig regel om gemensamhet mellan intagna som gäller både för programtid och fritid. Kommittén har emellertid kommit fram till att detta inte är lämpligt. Det främsta skälet till detta är att det under programtid är sysselsättningens beskaffenhet som måste avgöra i vilken utsträckning den intagne skall vistas i gemensamhet med andra intagna och i så fall i vilken omfattning det skall ske. Huvudregeln om gemensamhet under programtid är således inte enbart en obligatorisk regel för kriminalvården. Den är också tvingande gentemot den intagne i den meningen att den intagne utöver vad som följer av sysselsättningens beskaffenhet inte själv kan välja om han eller hon vill delta i denna gemensamhet. En sådan frihet har den intagne dock under fritid. Detta innebär att gemen- samhetsregleringen under programtid även kommer att ha ett något annorlunda innehåll än gemensamhetsregleringen under fritid. Som utvecklas närmare nedan är det dock viktigt att kriminal- vården har möjlighet att avskilja intagna i syfte att upprätthålla ordning och säkerhet i en anstalt oavsett om en ordningsstörande händelse inträffar under programtid eller fritid. När det gäller avskiljande från gemensamheten med andra intagna föreslår kommittén därför att regelverket görs oberoende av om det är fråga om programtid eller fritid. Gemensamhet med andra intagna Kommitténs förslag: Intagen som deltar i sysselsättning skall vistas tillsammans med andra intagna i den utsträckning det är möjligt med hänsyn till sysselsättningens art, den intagnes behov av behandling samt ordningen och säkerheten i anstalten. Intagen som på grund av sjukdom eller av annan jämförbar anledning inte kan delta i sysselsättning skall få vistas till- sammans med andra intagna under den fastställda programtiden i den utsträckning den intagne önskar det. Detta gäller dock endast under förutsättning att det är möjligt med hänsyn till ordning och säkerhet i anstalten och med hänsyn till den intagnes behov av behandling. Kriminalvården bestämmer var en intagen som vägrar delta i anvisad sysselsättning skall vistas under den fastställda program- tiden. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om gemensamhet för en viss eller vissa grupper intagna. Gemensamhet skall vara huvudregel för den som deltar i anvisad sysselsättning Med hänsyn till vad som ovan sagts om avskiljandets negativa inverkan på den intagne anser kommittén att intagna som regel skall vistas i gemensamhet med andra intagna under tid då de deltar i anvisad sysselsättning. Den nuvarande huvudregeln om gemensamhet gäller efter en lagändring (SFS 1980:930) såväl den som deltar i anvisad sysselsättning som den som vägrar delta i denna. Skälet till att man utvidgade gemensamhetsregeln till att omfatta även de intagna som arbetsvägrar var framför allt att klargöra att avskiljande inte fick ske som bestraffning för arbetsvägran utan endast enligt de särskilda reglerna därom (prop. 1980/81:1 s. 14). Avskiljande som disciplinär påföljd avskaffades 1976. En intagen som inte fullgör sin syssel- sättningsplikt kan få en disciplinär sanktion i form av varning eller senareläggning av tidpunkten för den villkorliga frigivningen. Om den vägrande utövar menligt inflytande på andra eller det disciplinbrott som vägran innebär behöver utredas vidare kan avskiljande ske med stöd av 20 eller 50 § KvaL. Gemensamhet med andra intagna området för dessa regler är emellertid begränsat. I samband med att gemensamheten kom att omfatta även de som vägrar delta i sysselsättning infördes därför ett undantag från huvudregeln om gemensamhet i den situationen att något eller några tiotal personer vägrar utföra anvisad sysselsättning (s.k. kollektiv arbets- vägran), se vidare nedan avsnitt 16.2.6 och 16.2.8. Gemensamhets- kravet gäller följaktligen inte utan undantag. Den nya lagen har en annan systematisk uppbyggnad än den nuvarande. Den utgår från att den intagnes egen motivation skall få betydelse för innehållet i verkställigheten. Kommittén har mot denna bakgrund funnit det lämpligt att återgå till den tidigare ordningen, dvs. att begränsa kriminalvårdens skyldighet att bereda intagna gemensamhet med varandra till intagna som faktiskt deltar i anvisad sysselsättning. En sådan lösning förutsätter att man kan ta tillräckliga hänsyn till att en intagen har giltig ursäkt för att inte delta i sysselsättningen. Den intagne kan t.ex. vara sjuk, ålders- pensionär eller förtidspensionerad utan möjligheter att utföra de sysselsättningar som finns inom anstalten. Kommittén föreslår att det uttryckligen i lagen anges att en intagen som på grund av sjuk- dom eller av annan jämförbar anledning inte har möjlighet att delta i anvisad sysselsättning skall beredas möjlighet att under program- tid vistas tillsammans med andra intagna i den utsträckning han eller hon önskar det. Det måste vidare anses lämpligt med hänsyn till ordning och säkerhet i anstalten och den intagnes behov av behandling. I den nya lagstiftningen skall det dock inte vara en självklarhet att intagna som vägrar delta i anvisad sysselsättning skall få vistas i gemensamhet med andra intagna under den fastställda program- tiden. Kommittén anser att kriminalvården utifrån allmänna ordnings- och säkerhetshänsyn samt effektivitetshänsyn bör få avgöra var intagna som vägrar delta i sysselsättning skall vistas under den fastställda programtiden; i gemensamhet med andra intagna eller inlåsta i sina bostadsrum. Kommittén har erfarit att många intagna kan tänkas välja att vara kvar på bostadsrummet om de har möjlighet till det även under programtid. Att stanna kvar på bostadsrummet och titta på TV är med andra ord ett enkelt sätt att verkställa fängelsestraffet på. Men en långvarig ensamhet torde inte gagna den intagnes möjligheter till återanpassning i samhället. Det är därför viktigt att regelverket inte ger den intagne möjlighet att själv bestämma om han eller hon skall stanna kvar på bostads- rummet . Det är också av vikt för förmåns- Gemensamhet med andra intagna systemet, se kapitel 11, att en sådan misskötsamhet som syssel- sättningsvägran medför inte kan ge vad som av den misskötsamme själv uppfattas som fördelar. Bestämmelsen om avskiljande av intagen som vägrar delta i sysselsättning under programtid behandlas i samband med övriga bestämmelser om avskiljande under avsnitt 16.2.8. Inlåsning i bostadsrummet bör varvas med gemensamhetstid under den fastställda programtiden. Gemensam- heten kan utövas på bostadsavdelningen men kan, om kriminal- vården anser det vara lämpligare, förläggas till särskilda gemensam- hetsutrymmen. Hänsyn till behovet av behandling samt ordning och säkerhet Även om huvudregeln således föreslås vara att intagna skall vistas tillsammans med andra intagna när de deltar i anvisad sysselsättning föreslår kommittén att den nya regeln utformas på ett något annorlunda sätt och med större utrymme för behovsanpassade beslut. Gemensamhet med andra intagna medför inte någon rätt för alla intagna att vistas tillsammans på anstalten. Individuella variationer måste göras, beroende t.ex. på hur varje intagens syssel- sättning är upplagd vad gäller arbete, studier och deltagande i påverkansprogram. Beläggningsförhållandena på en anstalt, kraven på säkerheten och anstaltens byggnadstekniska utformning medför givetvis också att gemensamheten under programtid måste inskränkas.