sou · GTB399d3 · 2006-01-01 00:00:00 — ÅRKL och ÅRFL synes bl.a. utgå från vad som menas med kredit- institut och andra finansiella institut samt försäkringsföretag enligt EGs bankredovisningsdirektiv respektive försäkringsredovisnings- direktiv. Till detta har man gjort vissa tillägg från svenskt håll.35 Konsekvensen av att ett företag inte omfattas av ÅRKL eller ÅRFL är att företaget skall följa ÅRLs bestämmelser om årsredovisning eller annan tillämplig redovisningslagstiftning. En översiktlig jäm- förelse mellan ÅRKL och ÅRFL å ena sidan och tillståndspliktiga företag å andra sidan visar att de nämnda redovisningsförfattning- arna inte täcker alla finansiella företag. T.ex. omfattas inte börser och utländska filialer. Sammantaget förefaller det inte lämpligt att utgå från ÅRKL och ÅRFL för att avgränsa vilka företag som pre- sumeras bedriva skattemässig värdepappersrörelse. Ett fjärde alternativ är att grunda klassificeringen på associa- tionsrättsliga utgångspunkter. Den bär dock inte särskilt långt, eftersom vanliga aktiebolag är en av de företagsformer som kan få tillstånd från FI att bedriva finansiell verksamhet. Sammanfattningsvis är det svårt att finna en överlägsen modell för att bestämma vad som är ett finansiellt företag som anses be- driva skattemässig värdepappersrörelse. Min bedömning är att den lämpligaste modellen är att utgå från om företaget behöver tillstånd från FI för att driva verksamhet. Om man därefter bör vidta ytter- ligare avgränsningar beror på vad man skattemässigt vill uppnå. Framför allt måste man ta ställning till om endast företag som driver utåtriktad handel med värdepapper mot kunder skall anses bedriva värdepappersrörelse (värdepappersrörelse i snäv mening) eller om även företag, som driver professionell kapitalförvaltning för kunders räkning utan att nödvändigtvis bedriva handel med värdepapper (värdepappersrörelse vid mening), bör inkluderas. Väljer man den senare lösningen torde man kunna utgå från att flertalet tillståndspliktiga företag omfattas. Oavsett vilken lösning man stannar för kommer därigenom företag att exkluderas som endast driver handel eller kapitalförvalt- ning för egen räkning (utan koppling till tillhandahållande av till- ståndspliktiga finansiella tjänster) eller tillhandahåller koncern- interna finansiella tjänster.36 Ett problem kvarstår dock. Det gäller företag som visserligen erbjuder tillståndspliktiga finansiella tjänster men där kapitalför- 1995/96:10 del 3 s. 170 ff och prop. 1995/96:10 del 4 s. 198 ff. 36Det kan noteras att koncerninterna finansiella tjänster och handel för egen räkning med obligationer m.m. i banker inte är tillståndspliktig verksamhet, se 1 kap. 3 a § VPL. valtning eller handel för kunders räkning inte ingår. Man har här att göra med företag som är inriktade på rådgivning eller vissa typer av mäklarfunktioner (t.ex. försäkringsmäklare). i sådana företag torde som regel vara för egen räkning, inte mot kund. Min bedömning är att man bör företa en fördjupad analys av denna grupp av företag. Förutom de finansiella tillgångar som innehas av organisatoriska skäl torde övriga finansiella tillgångar anses ingå i värdepappers- lagret i finansiella företag. Skattemässigt värdepapperslager i de finansiella företagen omfattar således fler finansiella tillgångar än dem som ingår i rena handelslager. Den skattemässiga klassifice- ringen är frikopplad från redovisningen. Tillgänglig statistik kan tyvärr inte bidra till att klargöra hur stor del av de finansiella före- tagens innehav av finansiella tillgångar som avser handel respektive kapitalplaceringar. För att kunna studera detta måste man gå igenom de finansiella företagens årsredovisningar. Genom de nya bestämmelserna om beskattning lager av finansi- ella instrument kommer vissa finansiella tillgångar att bli föremål för en symmetrisk beskattning. Genom att bestämmelserna trätt 2004 är det för tidigt att bedöma vilket alternativ för be- skattning företagen kommer att välja (marknadsvärden eller an- skaffningsvärden) Den skattemässiga värderingen är frikopplad från bokföringen. Om ett finansiellt företag marknadsvärderar sina finansiella instrument i bokföringen kan ändå företaget välja att ta upp dem till anskaffningsvärdet vid beskattningen. Vilka finansiella instrument som omfattas av de nämnda skatte- reglerna avgörs av god redovisningssed. Detsamma gäller frågan om vilka instrument som kan bli föremål för skattemässig säkrings- redovisning. Detta innebär att om redovisningen förändras kan det också påverka skatteregelns räckvidd. Detta är av viss praktisk be- tydelse eftersom den internationella utvecklingen av redovisnings- standards för finansiella instrument är inne i ett turbulent läge, inte minst vad gäller säkringsredovisning. Genom införandet av en symmetrisk beskattningsmodell för vinster och förluster har skillnaderna mellan beskattning av lager av finansiella instrument och kapitaltillgångar i näringsverksamhet minskat. De införda reglerna ger enligt min bedömning en Det finns därför såvitt gäller sådana finansiella instrument som omfattas av bestämmelserna i 17 kap. 17 §–17 kap. 20 c § IL knappast anledning att överväga ändringar. De finansiella instrument som ingår i värdepapperslager men som inte omfattas av de speciella reglerna för värdering av lager av finansiella instrument skall värderas enligt lägsta värdets princip vid beskattningen. Generellt föreligger nedskrivningsrätt i redovis- ningen vid orealiserad värdenedgång oavsett klassificering som om- sättnings- eller anläggningstillgång (även om villkoren kan variera beroende på hur tillgången klassificeras). Det går inte av statistiken att i detalj utröna storleken på dessa tillgångar. Klart är dock att det rör sig om väsentliga belopp (), efter- som bl.a. bankernas utlåning och stora delar av bankernas och för- säkringsbolagens obligationsinnehav torde hänföras hit. Den skattemässiga nedskrivningsrätten som följer av att dessa tillgångar klassificeras som värdepapperslager är av stor praktisk betydelse. Om inte dessa tillgångar anses som värdepapperslager utan som kapitaltillgångar vid beskattningen är konsekvensen att ingen nedskrivning kan ske vid orealiserade förluster. Om man skulle utgå från motsvarande synsätt som i bokföringen, dvs. att utlåning och obligationer är att anse som anläggningstillgångar, skulle marginaleffekterna bli väsentligt större vid beskattningen än i bokföringen. Min uppfattning är därför att nuvarande skatteregler är tillfredsställande, inte minst därför att de ger en värdering som i princip motsvarar den som sker i bokföringen. 1995/96:10 del 3 Års- och koncernredovisning, och värdepappersbolag 1995/96:10 del 4 Års- och koncernredovisning, 2002/03:121 Redovisning och värdering av finansiella instrument 2003/04:28 Skatteregler om värdering av lager av finansiella instrument 2004/05:24 Internationell redovisning i svenska företag Bilaga 3 SOU 2005:99 männa råd om årsredovisning i kredit- männa råd om årsredovisning i försäk- Finansiella instrument: Upplysningar och Balans nr 10/2004 , C, Reglering och beskattning av banker, Iustus förlag, 1991. , C, Har kopplingen mellan redovisning och beskattning förstärkts?, till , Juridik, 2003 s 325 ff.