sou · GTB379 · 2006-01-01 00:00:00 — Den är satt mer som en praktisk, etisk regel, inte baserad på biologiska grunder. En korrekt tillämpning av försiktighetsprincipen skulle ge en minskad tilldelning av ripa. Att populationen inte överbeskattas annat än i vissa områden beror på att få jägare utnyttjar hela sin kvot. Älgtilldelningen i fjällområdet ligger troligen inte heller på en uthållig nivå, men liksom för ripa utnyttjas inte hela kvoten. Den faktiska avskjutningen är troligen uthållig. har gett förslag till en ny älgförvaltning som bland Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna annat innebär förstärkta lokala samråd. Dessutom behöver ren- skötande samer som har jakt- och fiskerätt ha ett större in- flytande i de lokala (kommunvisa) samråden. Viltforskare förespråkar att reglering av jaktuttaget ska ske genom reglering av antal jaktdagar/km2 eller genom tröskel- beskattning, hellre än genom bag limits som görs . Jakttrycket ansågs i utvärderingen av småviltsjakten och hand- redskapsfisket 1996 vara för stort i vissa områden. Den rekom- menderade därför att: -Kvotering av jägare måste ske i områden som blivit hårt be- lastade för att förhindra negativa konsekvenser både när det gäller viltet och annan friluftsaktivitet och säkerhet. -Kvoteringen bör utföras av och bör gälla eller del därav och omfatta samtliga jägar- kategorier och kortlösare. -Urvalskriterierna måste var välgrundade, strikta, begripliga, enhetliga och enkla. -Ett riktmärke bör vara att det årliga jaktuttaget av ripa inte överstiger av populationen vid säsongens jaktstart. Det finns synpunkter på att jaktstarten på ripa är för tidig. Många kullar håller fortfarande kontakt med hönan och är be- roende av henne vid startpunkten för jakt i . Norrmän kommer över och jagar ripa i i eftersom jaktstarten för ripa är lagd i . föreskrifter bör medge jaktupplåtaren (läns- styrelsen) att ytterligare begränsa jakttiderna , där så anses erforderligt med hänsyn till viltet. Nätfiske bör kraftigt minskas eller förbjudas generellt i små sjöar och i vatten som nyttjas också av sportfisket. Minimimåttet för fångst bör ökas generellt för alla laxfiskarter. Fångstuttaget bör maximeras i rinnande vatten och små sjöar där laxfisk utgör målarter. Fisket borde bedrivas mer selektivt på redskapssidan. Fler vatten bör reserveras för flugfiske (minskar risken för överfiske generellt), i andra bör endast vinterfiske (pimpel) tillåtas, vilket gynnar rödingbestånden. Bifångsterna i allt nätfiske måste minska, t ex av och öring i sikfisket. Om detta inte kan ske bör man överväga att begränsa sikfisket. Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna Äldre tiders fiskförvaltningsmetoder, där man fiskar hårt i ett vatten och sedan lämnar det helt obefiskat i kanske fem till innan man återkommer, gynnar alla typer av fiske och fiskbestånd om man inte fiskar så hårt att man praktiskt taget utrotar beståndet. Vissa strömvatten eller strömvattensträckor bör helt fredas från alla typer av fiske. Detta sker redan på många platser med goda resultat uppströms och nedströms och metoden bör utvecklas vidare. Minimivattenföringen måste ökas vid ny- och omprövning av alla kraftverksdomar där detta är möjligt. Varje ökning är av godo för att återetablera viss fiskfauna i de nu ibland helt torr- lagda älvfårorna. I nationalparkerna är det normalt enbart samebymedlemmar som har rätt till jakt och fiske. I andra skyddade områden, exempelvis naturreservat, är småviltsjakt och fiske vanligtvis tillåtet. Syftet med naturreservatet avgör om jakt och fiske är tillåtet eller inte. Naturvårdare förespråkar en begränsning av jakt och fiske i skyddade områden, t ex att endast ortsbor får bedriva jakt och fiske men inte jakt- och fiskegäster. Då undviks ett alltför hårt tryck på olika delar av faunan, dessutom har jaktgästerna sämre lokal kunskap om de särskilda naturkvalitéer som ryms i de skyddade områdena. Detta kan lösas antingen genom skärpning av reservatsbestämmelserna (besvärligt och tidsödande) eller hellre genom att ge möjlighet att vid tillämp- ningen av upplåtelsesystemet undanta naturskyddade områden. Länsstyrelserna bör se över korttidsupplåtelserna av jakt och fiske i alla naturskyddade områden. Om upplåtelsesystemet står i konflikt med syftet för reservatet ska upplåtelsen förbjudas eller begränsas. Man kan inte avlysa ett mindre område kring ett bo eller lya, eftersom boplatsen då utpekas för illasinnade människor. Där- för måste häckningslokaler eller andra skyddsvärda områden ingå i ett större naturskyddat område. Skydda juridiskt, men framför allt genom information och ökad bevakning, de naturligt fisktomma vattnen inom fjällområdet. Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna De utgör bl.a. hemvist för sällsynta kräftdjursarter som i sin tur utgör föda för vissa fågelarter (t ex alfågel). Ett förslag till åtgärder för att skydda och restaurera naturligt fisktomma sjöar och vattendrag i fjällområdet har presenterats för och . Om de ovan uppräknade åtgärderna genomförs finns bara små behov av specifikt skyddade vatten, och endast inom fjällom- rådet. Ett sådant exempel är i , som utgör en utmärkt referens för ett stort vatten med goda öring- och rödingbestånd. Ett antal vatten är alltså lämpliga som gen- banks- och naturreservatsobjekt trots att visst fiske ibland kan tillåtas. Det finns förväxlingsrisk mellan jaktbara och fredade arter, varav några är ytterst sällsynta, till exempel knipa/salskrake. Risken är störst bland de utländska jaktturisterna. Utländska jaktgäster bör alltid följas av en kunnig och om- dömesgill jaktguide för att undvika felskjutningar och ett för högt uttag. En differentiering beträffande tillåtet artutbud för jakt kan övervägas regionalt när det gäller långtidsupplåtelse och kort- tidsjakt. Jaktgäster som löser dagskort bör endast tillåtas jaga lätt identifierbara arter som dalripa, fjällripa, tjäder, orre, järpe, hare och rödräv. föreskrifter ger möjlighet att begränsa vilka arter som är tillåtna för jakt. Den möjligheten måste nyttjas i större grad än vad som varit fallet. Det finns motstridiga uppgifter om hur pass mycket jakten på ripa påverkar jaktfalken. Jämförande studier av jaktfalksföre- komst inom Nationalparksblocket och områden söder om visar större tätheter av jaktfalk i områden där jakt på ripa inte är tillåten. Det kan finnas andra förklaringar än rip- jakten till detta (som nämnts tidigare så kan man även hysa vissa farhågor för effekten av skyddsjakt på korp året runt), men habitaten är likartade. Inplantering av fisk i naturligt fisktomma fjällvatten, öring i rödingvatten, i öringvatten och av sik i både öring- och Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna rödingvatten bör förbjudas. Fiskare behöver informeras om de negativa effekterna av sådana inplanteringar! Utsättning av exotiska arter och stammar (av laxfisk) måste upphöra. En konstgjord höjning av fiskavkastningen som dels är baserad på utsättningar utan hänsyn till den naturliga pro- duktionen och dels kan medföra spridning av främmande fisk- arter och stammar är per definition inte uthållig! Det är viktigt att uppmärksamma behovet av referensområden för forskning och miljöövervakning där jakt och fiske inte före- kommer. Referensområden ger möjlighet att mäta förändring. En svårighet med referensområden är att de för många arter, t.ex. älg, måste vara stora. Behovet av referensområden med oreglerade och obeskattade sjöar är mycket stort av vetenskapliga och fiskevårdsmässiga skäl, men även som genbanker för framtida frågeställningar. Möjligheten att avsätta referensområden i fjällområdet bör utredas. Det behövs ökade resurser till övervakning av bestånden av jaktbart och rödlistat vilt. 1/3 av jakt- och fiskekortsförsälj- ningen går till , vilket ska täcka kostnader för främst tillsyn och bevakning, men även till administration av försäljningen, information, kartor etc. Viss kostnad för Läns- styrelsens personal kan tas från annat håll. Medlen räcker inte till den övervakning som behövs. En ökad viltövervakning bör kunna finansieras med hjälp av medel avsatta för miljöövervakning och från Viltvårdsfonden. Viltforskningsmedel ska kunna användas för en fördjupad kun- skap om nyckelarter i renskötselområdet och de interaktioner och beroenden som finns mellan såväl jaktbara arter som mellan jaktbara och rödlistade arter. Mer av de statliga fiskevårdsmedlen ska kunna användas för att förbättra statistikinsamlingen från fisket. Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna Endast ett fåtal av åtgärdsförslagen för fisk ovan medför behov av mer statliga medel. Däremot behövs en skärpning av fiske- lagstiftningen på flera punkter. Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna , T., E. Degerman och D. 2004. Fiskresursens storlek, kvalitet och nyttjande, PM 29 s. Bjärvall, A. och D. 1991. Vinterns däggdjur och fåglar i fjällvärlden – en 10-årig skoterinventering i ovan odlingsgränsen. Caughley, G. Wildlife harvesting (s. 279–290). Wildlife Ecology and Management. Blackwell Science, , U.S.A. , S. 1922. Djurvärldens utbredningshistoria på Skandinaviska halvön. , , 614 s. , G., T. , T. Laitila, C. , T. Willebrand och G. 2005. Delrapport om jakt och fiske – omfattning, betydelse och förvaltning. 14: 52 s. , O. 1994. Nya fiskbestånd genom inplanteringar eller spridning av fisk. Information från Sötvattenslaboratoriet, 2:1–65. , O. 2003. Begränsat fiske gav större fiskar i en fjällsjö. Finfo (informerar) 7:24 s. Fiskets omfattning och påverkan på fiskbestån- den i fjällvatten. Delrapport, MS 40 s. Freese, C.H. For WWF and Arctic Programme. The Consumptive Use of Wild Species in the Arctic: Challenges and Opportunities for Ecological Sustainability. Förslag till åtgärdsprogram för skydd och be- varande av naturligt fisktomma sjöar och vattendrag i fjäll- regionen. MS 57 s. The Subarctic Cap of Europe: The Fenno- scandian Alpine, Tundra and Taiga Ecoregion. MS 139 s. Fiskets omfattning och påverkan på fiskbestånd i fjällvatten: Biologiska förutsättningar och strategier för ett uthålligt nyttjande. MS 104 s. Hörnell-Willebrand, M. Temporal and Grouse Lagopus lagopus, Doctoral Thesis 2005:53, , SLU . s 26–27. Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna IUCN, , WWF 1991. Caring for the Earth – A Strategy for Sustainable Living. s 27–42. , och 1996. Utvärde- ringen av småviltjakten och handredskapsfisket ovan odlings- gränsen och på renbetesfjällen. , 140 s. Lande, R., S. Engen och R-E. Stochastic population dynamics in ecology and conservation. s 119–137. Avkastningspotentialen av konsumtionsfisk i svenska sjöar mot bakgrund av olika nyttjandeformer. Information från Sötvattenslaboratoriet, 11, 20 s. SOF:s handlingsprogram för fågelskydd 2003. Svenska miljömål – delmål och åtgärds- strategier, M 2001.10. Svärdson, G. och O. 1999. Åtgärdsprogram för bevarande av storskallelöja (Coregonus peled). och , 14 s. (om rödlistade arter) (om jakttider, jaktstatistik etc) Några jakt- och fiskefrågor i renskötsel- Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas för att -så långt det är möjligt klarlägga grunderna för och omfattningen av samebymedlemmars och markägares rätt till jakt och fiske inom lappmarkerna och renbetesfjällen, -utvärdera hur bestämmelserna om den s.k. dubbelregistreringen av älgjaktsområden inom lappmarkerna och på renbetesfjällen tilläm- pats och vid behov föreslå ändringar som är ägnade att medföra att olika jägargruppers möjligheter att bedriva älgjakt kan tillgodoses på ett bättre sätt än och som främjar säkerhet och samverkan när det gäller älgjakten, -överväga vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att samarbetet om jakten och fisket mellan markägare, samebymedlemmar och nyttjanderättshavare skall kunna förbättras, -analysera vilka hinder som kan behöva undanröjas för att krono- marken ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen skall kunna omfattas av lagstiftningen om viltvårdsområden och fiskevårdsom- råden samt överväga behovet av åtgärder som även i övrigt kan underlätta en samförvaltning av jakt- och fiskeresurserna inom ren- skötselområdet. Jakt och fiske är en av människans äldsta kulturyttringar. Det finns ca 300 000 jägare i . Cirka 2,3 miljoner människor fiskar år- ligen i under sin fritid. För åtskilliga människor, särskilt på landsbygden, är jakt och fiske en väsentlig del av livskvali- teten. Möjligheterna att vistas i naturen och att i samband därmed jaga och fiska är för många en viktig faktor vid val av bostadsort. För dagens landsbygdsbor är jakten och fisket fortfarande en viktig och integrerad del av tillvaron. Rätten att jaga och fiska har stor betydelse för många som är bosatta inom renskötselområdet. I synnerhet gäller detta älgjakten, som utgör ett viktigt bidrag till för- sörjningen för såväl renägare som andra glesbygdsbor. I renskötsel- området är några personer, både renägare och annan lokalbefolkning, helt eller delvis beroende av fisket för sin försörjning. För de ren- ägande samerna ingår jakten och fisket tillsammans med renskötseln som en naturlig del i det traditionella bruket av marken. Jakten och fisket har också betydelse för turistnäringen i området. Viltet skall enligt 4 § jaktlagen (1987:259) vårdas i syfte att bevara de viltarter som tillhör landets viltbestånd och de fågelarter som till- fälligt förekommer naturligt i landet och främja en med hänsyn till allmänna och enskilda intressen lämplig utveckling av viltstammarna. Denna grundläggande föreskrift om viltvården skall beaktas även vad gäller jakten i renskötselområdet. Jakt- och fiskerättsliga förhållanden inom renskötselområdet Inom delar av renskötselområdet gäller speciella jakt- och fiskerätts- liga förhållanden. Det finns nämligen en dubbel jakt- och fiskerätt på utmark inom renbetesfjällen och lappmarkerna ren- skötsel är tillåten där. Fastighetsägaren har enligt 10 § första stycket jaktlagen (1987:259) jakträtten på den mark som hör till fastigheten och enligt 9 § fiskelagen (1993:787) tillhör fisket i enskilt vatten fastig- hetsägaren. Därutöver har medlem i sameby enligt 25 § rennärings- lagen (1971:437) rätt att jaga och fiska på utmark inom de delar av byns betesområde som hör till renbetesfjällen eller lappmarkerna, när renskötsel är tillåten där. Samebymedlems rätt till jakt och fiske in- går i renskötselrätten. Medlem i sameby har rätt att jaga och fiska både på statlig och privat mark. Jakten och fisket får bedrivas både för egen konsumtion och för avsalu. Medlem i sameby har enligt paragrafens andra stycke dessutom rätt att jaga och fiska för husbe- hov, när han tillfälligt uppehåller sig inom annan samebys betesom- råde, om han vistas där med anledning av renarnas skötsel. Sameby eller medlem i sameby får inte upplåta rättigheter som ingår i renskötselrätten. Sameby får dock upplåta rätt att jaga och fiska till husbehov till den som varit medlem i byn. ägda marken ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen upplåter rätt till bl.a. jakt och fiske. infördes sär- skilda regler för upplåtelse av rätt till småviltjakt och handredskaps- fiske. Enligt 3 § rennäringsförordningen (1993:384) skall nämligen rätt till småviltjakt och handredskapsfiske upplåtas till den som är bosatt i om det inte uppkommer olägenhet av någon bety- delse för rennäringen och jakten eller fisket inte inverkar menligt på miljön, turismen eller andra intressen. När det gäller jakt och fiske i övrigt på den statliga marken, får under vissa villkor upplåta sådan rätt, men har ingen skyldighet att göra det. När det gäller privat mark finns inga särskilda bestämmelser om upplåtelse av jakt och fiske där. Det finns i lagstiftningen inga bestämmelser som anger hur same- bymedlemmarnas rätt att jaga och fiska förhåller sig till markägarens jakt- och fiskerätt eller hur rättigheterna skall utövas där det råder dubbel jakt- och fiskerätt. I betänkandet Samerna – ett ursprungs- folk i (SOU 1999:25) föreslås att omfattningen av samernas jakt- och fiskerätt inom den mark de traditionellt innehar klarläggs. konstaterar i betänkandet En ny ren- näringspolitik (SOU 2001:101) att de oklarheter som finns om jakt- och fiskerätten inom renskötselområdet har lett till olika uppfatt- ningar om hur regler om rätt till jakt och fiske skall tolkas och tillämpas. I betänkandet finns en redogörelse för bakgrunden till nu- varande bestämmelser. Kommittén föreslår i betänkandet att en sär- skild utredare skall tillsättas med uppdrag att så långt det är möjligt klarlägga hur omfattande samebymedlemmars och markägares rätt till jakt och fiske är inom olika delar av renskötselområdet. Särskild uppmärksamhet skall enligt betänkandet ägnas åt förhållandena inom den mark som renbeteslag betecknades som avsatt för samernas bruk. föreslår i betänkandet En ny ren- näringspolitik att en sameby skall kunna bedriva den näringsverk- samhet byn önskar med renskötselrätten som grund. För att detta skall vara möjligt måste enligt betänkandet förbudet i 31 § rennärings- lagen mot att upplåta rättigheter som ingår i renskötselrätten, där- ibland rätten till jakt och fiske, tas bort. Enligt betänkandet kan en sådan förändring inte genomföras innan omfattningen av samernas jakt- och fiskerätt klarlagts. Annars uppstår nya oklarheter när same- bymedlemmarna skall förfoga över jakt- och fiskerätten genom att exempelvis i sin näringsverksamhet upplåta den till utomstående. Även i betänkandet Samerna – ett ursprungsfolk i framförs motsvarande synpunkter. Den särskilde utredaren skall så långt det är möjligt klarlägga hur omfattande samebymedlemmars och markägares rätt till jakt och fiske är inom lappmarkerna och renbetesfjällen. Även om det inte finns bestämmelser om omfattningen av jakt- och fiskerätten inom lappmarkerna och renbetesfjällen, finns det dock vissa rekommendationer och ett domstolsavgörande när det gäller fördelningen av de älgar som får fällas inom ett område. Jakt efter älg som avser annat än kalv får enligt 33 § jaktlagen (1987:259) en- dast ske efter licens av och inom ett av registrerat licensområde. Föredragande statsrådet konstaterade i prop. 1986/87:58 Om jaktlag, m.m. att licensjakten efter älg inom renskötselområdena bör anpassas till de rättigheter som tillkommer samerna enligt rennäringslagen. Det förhållandet att varken samerna, nyttjanderättshavarna eller de privata markägarna har en oinskränkt jakträtt inom sina respek- tive jaktområden innebär enligt propositionen särskilda problem vid en övergång till enbart licensjakt. I förarbetena till jaktlagen föreslås att hela året-runt-marken i en sameby bör registreras som licensområde för älgjakt. Inom detta större licensområde registreras särskilda licensområden omfattande de privata markägarnas mark. Följden blir s.k. dubbelregistrering av licensområden för älgjakt för samebyar och privata markägare inom samebyarnas året-runt-marker. När det gäller älgtilldelningen inom de dubbelregistrerade områ- dena anges att varken samebyar eller privata markägare, till följd av att det finns dubbel jakträtt, kan påräkna lika stor tilldelning av älg som om de varit ensamma jakträttshavare i sina licensområden. Hur stor tilldelning som är motiverad mot bakgrund av omfattningen av samebyarnas, respektive markägarnas jakträtt, klargörs inte. Det an- ges att är hänvisad till en skälighetsbedömning. De faktorer som bör vägas in i skälighetsbedömningen är, enligt för- arbetena, bl.a. jaktens totala omfattning inom betesområdet och antalet medlemmar i samebyn. I förarbetena kommenteras också hur jakten bör bedrivas inom dubbelregistrerade områden. En lösning anges vara att göra en geo- grafisk uppdelning av marken så att samebymedlemmar och mark- ägare inte jagar på samma mark. En annan kan vara att dela upp jakten . proposition lades således vissa, ganska detaljerade, prin- ciper fast för hur älgjakten borde bedrivas inom lappmarkerna och på renbetesfjällen. Länsrätten i har i en dom slagit fast att samebymedlemmarna skall få fälla hälften av de älgar som totalt får fällas inom samebyns betesområde. Riktlinjerna om dubbelregistrering av älgjaktsområden har tillämpats . Det har förts fram kritik och olika synpunkter på systemet med dubbelregistrering. Riktlinjerna har, inte minst av de privata markägarna, kritiserats för att försvåra jak- ten. Den särskilde utredaren skall utvärdera hur älgjakten bedrivits inom lappmarkerna och på renbetesfjällen. Vid behov skall utredaren föreslå ändringar som medför att de olika jägargruppernas möjlig- heter att bedriva älgjakt kan tillgodoses på ett bättre sätt. Utredaren skall vidare överväga om det behövs åtgärder för att främja säkerhet och samverkan när det gäller älgjakten. Förslagen skall bygga på de principer som ligger till grund för den produktionsanpassade älg- jakten. Bättre samarbete om jakten och fisket De privata markägarna har rätt att jaga och fiska på sin mark samt upplåta jakt- och fiskerätt utan samråd med berörd sameby. Det finns således ingen skyldighet för markägare, jaktarrendator och same- bymedlem att informera varandra om var och när jakt sker inom de privat ägda markerna där det föreligger en dubbel jakträtt. Inom den statliga marken ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen upplå- ter rätt till jakt och fiske. Genom sina återförsäljare av jaktkort för småviltjakt kan informera jägarna om var samebymedlemmarna bedriver verksamhet som kan påverkas av jak- ten. föreslår att åtgärder bör vidtas för att åstadkomma ömsesidig hänsyn och ökad säkerhet i de områ- den där både samebymedlemmar och privata markägare har jakt- och fiskerätt. Inte minst för att förbättra jaktsäkerheten är det angeläget att utredaren överväger vilka möjligheter det finns att åstadkomma ett bättre samarbete lokalt mellan samtliga som har rätt att jaga och fiska. Även av viltvårds- och fiskevårdsskäl är det angeläget att ett bättre samarbete kan komma till stånd mellan dem som har jakt- och fiskerätt inom renskötselområdet. Utredaren skall därför överväga vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att samarbetet om jakten och fisket mellan markägare, samebymedlemmar och nyttjande- rättshavare skall kunna förbättras. av jakt och fiske En samförvaltning av jakt- och fiskeresurserna kan ske genom bil- dande av viltvårdsområden och fiskevårdsområden. Syftet med ett viltvårdsområde är enligt 1 § lagen (2000:592) om viltvårdsområden att främja viltvården genom en samordning av jakten och åtgärder till skydd och stöd för viltet. Enligt 1 § lagen (1981:533) om fiske- vårdsområden är syftet med ett fiskevårdsområde att samordna fis- kets bedrivande och främja fiskerättsinnehavarnas gemensamma in- tressen. Viltvårds- och fiskevårdsområden får inte omfatta krono- mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som står under statens omedelbara disposition. I betänkandet Jaktens villkor (SOU 1997:91) föreslogs att viltvårds- områden skulle kunna bildas även ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen om det fanns behov av sådana områden. Utredningen fann inget skäl till att den marken skall undantas från jaktlig samord- ning. Inom ett sådant viltvårdsområde skulle dock enligt utredning- en inte få fattas beslut som inskränker samernas lagstadgade rätt till jakt. Vid remissbehandlingen var flera remissinstanser negativa till förslaget. Regeringen konstaterade i prop. 1999/2000:73 om jaktens villkor att utredningen med sitt förslag har sökt skapa förutsättningar för bildande av viltvårdsområden på kronomark ovanför odlings- gränsen och på renbetesfjällen. Det framstår emellertid enligt propo- sitionen som i hög grad tveksamt om det utan vidare går att förena de rättigheter samerna är tillförsäkrade med de föreslagna bestäm- melserna för viltvårdsområden. Ett bland flera problem som måste lösas är enligt propositionen hur de särskilda upplåtelsereglerna för dessa marker skall förenas med den förvaltning som förutsätts ske inom ett viltvårdsområde.