sou · GTB366d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Många äldre som får hjälp av anhöriga skulle hellre vilja ha det från . Flera studier visar att äldre i föredrar offentliga insatser framför anhörigomsorg eller tjänster på den privata marknaden. Detta gäller särskilt för kvinnor. Glappet mellan vad man får och vad man vill är med andra ord mycket större för gamla kvinnor än för män, trots att kvinnor uttrycker ännu tydligare än män att de föredrar den offentliga hjälpen.51 Flera nordiska studier visar att för den som behöver hjälp är det ofta lättare att ta emot familjens hjälp om man även får hjälp från hem- tjänsten. Att veta att barnen inte är ensamma om omsorgsansvaret är viktigt för den som behöver hjälp.52 Familjens och närståendes insatser för omsorgsbehövande äldre har i växande grad visats intresse av svensk forskning. Däremot saknas till stor del forskning som belyser omsorgsarbetets konsekvenser och jämför exempelvis hälsa, arbete och ekonomi bland anhörigvårdare och personer som inte vårdar anhöriga. Förvånansvärt lite uppmärksamhet har ägnats åt dessa frågor och särskilt för anhörigvårdares möjligheter att kombinera 50Szebehely (2005a), författarens egna analyser av intervjuundersökning . 52Lingsom (1997), m.fl. (2002). 53Detta avsnitt utgör en sammanfattning av en översikt i Szebehely (2005a). Se denna översikt för referenser. förvärvsarbete och omsorgsansvar. Här finns en enorm kunskaps- lucka. Det finns betydligt mer forskning om konsekvenser för kvinnor av arbetsdelningen i familjen när det gäller ansvar för barn och hushåll än när det gäller omsorgsansvar för äldre anhöriga. I aktuella kunskapsöversikter över könsskillnader i sjukskrivning diskuteras betydelsen av barn och hushållsansvar, men inga studier nämns som berör vilken betydelse anhörigas omsorg om äldre kan ha i sammanhanget.54 I forskningen om anhörigas upplevelser av att vårda är de posi- tiva erfarenheterna sammantaget vanligare än de negativa. Bunden- het, stress och oro, liksom känslor av otillräcklighet rapporteras. Kvinnor tycks i högre grad än män uppleva stress. Arbetet inne- håller ofta fysiskt tunga moment som kan vara alltför tunga, särskilt för anhörigvårdare som själva är äldre. Anhörigvården innebär även meningsfullhet och tillfredsställelse. De flesta tycker dock att det är viktigt att få uppskattning och erkännande för sin insats, t.ex. i form av ekonomiskt bidrag. Ekonomiskt bidrag uppfattas inte alltid som ersättning för utfört arbete utan snarare ett symboliskt uttryck för erkänsla för insatsen. Andra former av stöd är också viktigt, t.ex. avlösning för att minska bundenheten. Men det är inte ovanligt att anhörigvårdare avstår från beviljat stöd från kommunen, trots att de både behöver och önskar avlösning. Den avlösning som erbjuds upplevs inte vara tillräckligt anpassad till både vårdarens och den sjukes rutiner, behov och önskemål. Det fåtal svenska studier som belyser omsorgsarbetets konse- kvenser har gett motstridiga resultat. En studie tyder på att perso- ner som hjälper en omsorgsbehövande person som de inte bor till- sammans med har sämre hälsa än befolkningen i allmänhet. Ännu sämre hälsa har de som vårdar en anhörig som de bor tillsammans med. Denna grupp uppger även oftare att deras ekonomi har för- sämrats till följd av vårdinsatserna. Dessutom tyder studien på ett samband mellan omsorgsbörda och hälsa: ju fler hjälptimmar desto sämre hälsa och fler psykiska symtom.55 En annan studie visar där- emot inget samband mellan regelbunden omsorg om anhöriga och sjukskrivning, vare sig bland kvinnor eller män.56 54SBU (2003), (2004) och RFV (2004a). 55Jeppsson Grassman (2001). 56Voss, (2004). Mål, lagstiftning och insatser Enligt Nationell handlingsplan för äldrepolitiken, den nu gällande propositionen för äldrepolitiken, ska de grundläggande principerna som gällt ligga kvar: äldre människor ska kunna åldras i trygghet med bibehållet oberoende och tillgång till god vård och omsorg. Här slås också fast att vård och omsorg om äldre ska vara solidariskt finansierad genom skattemedel och till- gänglig efter behov, inte efter köpkraft.57 Jämställdhet nämns överhuvudtaget inte i denna proposition. Könsskillnader redovisas, men analyseras eller problematiseras inte. Samma sak gäller skrivel- sen Uppföljningen av den Nationella handlingsplanen för äldrepoliti- ken.58 Enligt den avgränsning som redogjordes för ovan kommer vi här att fokusera insatser för anhöriga som vårdar. Vi vill ändå nämna att regeringen har vidtagit en rad insatser för att stärka den offentliga äldreomsorgen vad gäller kvalitetssäkring, personal- försörjning och kompetens liksom forskning och utveckling. Detta beskrivs i Uppföljningen av den Nationella handlingsplanen för äldrepolitiken.59 En maxtaxa infördes 2002. Vuxna barns skyldighet att ge livsuppehälle och vård till sina åldriga föräldrar togs bort ur sociallagstiftningen 1956 och familje- lagstiftningen 1979.60 Detta innebar att äldre hjälpbehövande inte längre var beroende av hjälp från anhöriga, utan kunde få hjälp av samhället. I Socialtjänstlagen betonas det offentliga ansvaret: kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kom- munen får det stöd och den hjälp som de behöver.61 Men för äkta makar finns vissa lagstadgade förpliktelser. Enligt ska makar var och en efter sin förmåga bidra till det underhåll som behövs för att deras gemensamma och personliga behov skall till- godoses. Lagen innebär att makar har skyldighet att gemensamt ta ansvar för sysslor i hushållet, men inte för personlig omvårdnad. har anhörigvårdarnas situation dis- kuterats allt mer.63 Detta har lett till att behovet av olika former av stöd till anhöriga uppmärksammats. Forskning visar att en väl ut- byggd offentlig omsorg av god kvalitet är det bästa stödet till 1997/98:113. 2002/03:30. 60Sundström & (2004). 612 kap. 2 § SoL. 62Socialdepartementet (2004). 63Sundström & (2004). anhöriga.64 Det har hävdats att anhöriga får både indirekt och direkt stöd av omsorgen . Exempel på indirekt stöd är god till- gång till hemtjänst och äldreboende av god kvalitet, ett generöst pensionssystem och stöd till bra egna bostäder. Direkt anhörigstöd i form av ekonomiska bidrag eller direkta stöd- och avlastnings- insatser är inte särskilt omfattande i , men de lokala skillna- derna är stora.65 Stöd- och avlastningsinsatser för anhöriga kan innebära både praktiskt och psykologiskt stöd. Avlösning för anhörigvårdare kan ske i form av korttidsvård och dagverksamhet. Anhörigvårdare kan också få psykologiskt/psykosocialt stöd genom anhöriggrupper eller andra typer av stödsamtal.66 Trots att anhörigstöd har fått ökad uppmärksamhet i policysammanhang och satsningar har genomförts i kommunerna (vilka beskrivs nedan), har olika former av ekonomiska ersättningar till stor del lämnats utanför diskussionen. är det mindre vanligt med ekonomisk ersättning för anhöriga som vårdar än för 20–sedan.67 I propositionen Äldreomsorgen inför 90-talet slog regeringen fast riktlinjen att samhället har förstahandsansvaret för att äldre männi- skor får den vård och omsorg som de behöver, liksom att anhörig- omsorgen ska vara ett frivilligt komplement.68 Denna proposition betonar tydligare än såväl tidigare som senare dokument både an- hörigas viktiga roll och samhällets ansvar. I detta sammanhang nämndes också jämställdhet: Det förhållandet att en närstående åtar sig en vårduppgift får inte innebära att och hälso- och sjukvården undandrar sig sitt ansvar. Inte ens vid akuta belastningar av samhällets service- och vård- verksamhet får ett alltför stort vårdansvar läggas på närstående. Om detta sker kan det skapa ett misstroende mot samhällets vilja att stötta de närstående. Eftersom det till stor del är kvinnorna som svarar för dessa vårdinsatser är det också från jämställdhetssynpunkt nödvändigt att närstående inte känner sig pressade att avstå från eget yrkesarbete för att ägna sig åt vård av närstående.69 Det föredragande statsrådet kommenterade också remissinstanser- nas70 farhågor över att utvecklingen mot att allt fler bor kvar hemma kommer att leda till allt större åtaganden för de närstående: 64Szebehely (2005a). 65Sundström & (2004). 1987/88:176. 67Szebehely (2005a). 1987/88:176. 1987/88:176 s. 92. 70Remissinstansernas yttrande gällde SOU 1987:21. Inte minst ur jämställdhetssynpunkt är det därför, enligt min mening, viktigt att noga följa utvecklingen på området. Den beskrivna utvecklingen av service och vård i hemmet får inte medföra att ökade krav ställs på närstående.71 I propositionen Äldreomsorgen inför 90-talet föreslogs att huvudmännen bör undersöka närståendes behov av insatser, beakta dem i sin planering samt informera närstående om möjligheten att få stöd och ge dem detta. Av propositionen framgick också att om anhöriga och närstående vill vårda någon som står dem nära bör de få stöd och hjälp av god kvalitet och i tillräcklig omfattning. Enligt förslag i propositionen infördes rätt till ersättning och ledig- het för närståendevård i i form av den så kallade när- ståendepenningen. Ett villkor för rätt till närståendepenning är att den som vårdas är svårt sjuk och att hälsotillståndet är så nedsatt att det föreligger ett påtagligt hot mot den sjukes liv. I den senare propositionen Ändring i socialtjänstlagen betonade regeringen återigen anhörigvårdarnas svåra situation och vikten av att synliggöra behovet av och utveckla stödet till dem. 72 Enligt för- slag i propositionen infördes /98 ett tillägg i 5 kap. 10 § socialtjänstlagen: bör genom stöd och avlösning underlätta för den som vårdar närstående som är lång- varigt sjuka eller äldre eller som har funktionshinder. I förarbetena till lagändringen nämns att anhörigstödet avser olika insatser som primärt syftar till att fysiskt, psykiskt och socialt underlätta den anhöriges situation.73 De former av stöd som diskuteras i proposi- tionen är avlösning och psykosocialt stöd. Kommunernas frihet att själva besluta om stödets omfattning och inriktning betonas. I slutbetänkande föreslogs att bestämmelsen borde skärpas och bli en särskilt reglerad skyldighet för , genom att bestämmelsens inledande bör ändras till skall.74 Regeringen avvisade detta i sin proposition Ny socialtjänstlag m.m.75 har därefter på begäran av socialutskottet beslutat att ge regeringen i uppdrag att analysera de ekonomiska konsekvenserna av en sådan skyldighet för kommunerna. Enligt regeringens analys finns det inte något utrymme för ett statligt ekonomiskt åtagande utan att 1996/97:124. 2000/01:80. göra avsevärda omfördelningar inom andra delar av det sociala välfärdssystemet. Regeringen betonade att det inte kan vara en skyldighet för en anhörig att bistå en närstående och att en mer tvingande reglering kan få som effekt // att stödinsatser till äldre dras ned ytterligare där det finns en anhörig, vilket ökar belastningen på dessa.76 I en rapport från tolkas tillägget i Socialtjänst- lagen om stöd och avlösning till närstående som ett erkännande av deras insatser och behov av stöd. Men det konstateras också att tillägget i praktiken tagits till intäkt för tolkningen att anhörigvård skulle vara en helt frivillig insats, där kommunen inte har någon annan skyldighet än att följa sina egna riktlinjer. Denna tolkning betyder att tillägget, som var tänkt att förstärka stödet till anhöriga blivit kontraproduktivt, det har i själva verket försvagats.77 Ett område som utvecklats starkt över hela landet är stödet till anhöriga, konstaterar regeringen i den senaste budgetpropositionen.78 har regeringen fördelat stimulansmedel för att förnya och utveckla stödet till anhöriga och närstående som vårdar äldre, funktions- hindrade och långvarigt sjuka. Det mest omfattande av dessa var det särskilda stimulansbidraget, Anhörig 300, på 100 miljoner . Bidraget avsåg insatser som kommunen genomför i samverkan med anhöriga och frivilligorganisationer. Regeringen hävdade att det är viktigt att samarbetet mellan sam- hället och de frivilliga organisationerna ytterligare utvecklas79 med hänvisning till möjligheten att ta tillvara den kunskap som dessa organisationer utvecklat. Det stöd som nämns är praktiskt och psykologiskt/psykosocialt stöd,80 däremot nämns inte ekonomiskt stöd. Inom ramen för arbetet med propositionen Nationell handlings- plan för utveckling av svensk hälso- och sjukvård tecknade regeringen ett avtal med (nuvarande Kommuner och Landsting) om att arbetet med att utveckla stödet till anhöriga skulle fortsätta.81 – 2004/05:1 s. 148. 77Sundström & (2004) s. 56. 2004/05:1, vol. 6, s. 149. 1997/98:113. s. 113. 1999/2000:149. 2007 avsätter regeringen 25 miljoner för fortsatt utveckling av stödformer för anhöriga.82 I utvärdering av Anhörig 300 konstateras att satsningen främst har medfört att anhörigas omsorgsinsatser har synliggjorts och nya stödformer som anhörigkonsulenter och anhörigcirklar har utvecklats. Avlösning i form av korttidsboende fanns redan före reformen i stort sett i alla kommuner, medan avlösning i hemmet och dagverksamhet, som före reformen fanns i av kommunerna, efter projektperio- den erbjöds i av kommunerna. Ekonomisk ersätt- ning i någon form förekom i knappt två tredjedelar av kommu- nerna såväl före som efter reformen.83 Med fokus på individer och inte kommuner tycks dock avlösning som stöd för anhöriga inte ha utvecklats nämnvärt. Det sammanlagda antalet äldre som fick del av korttidsboende och dagverksamhet var oförändrat , som antalet i befolkningen ökade med 9 procent.84 Mätt i antalet personer har den offentliga äldreomsorgens kraftiga expansion vänts till en näst intill lika kraftig nedgång. Det är framför allt som har minskat och främst husliga sysslor. Jämfört med 1980 är det runt 100 000 färre (oavsett ålder) som får hjälp från , sam- tidigt som antalet i befolkningen har ökat med mer än 200 000.85 En del av denna minskning kan förklaras av förbättrad hälsa bland de äldre, men långt ifrån allt.86 Också de äldsta (), där hälsoförbättringarna har varit betydligt mer begrän- sade, har berörts av äldreomsorgsminskningen. Andelen av befolk- ningen som får del av insatser har minskat från till , sam- 2004/05:1. 83Socialstyrelsen (2002b). 84Socialstyrelsen (2003d, 2004a). Både korttidsboende och dagverksamhet även andra funktioner än att vara stöd till anhörigvårdare. 85Thorslund (2005). 86Batljan & (2000). tidigt som andelen som bor/vårdas i olika former av äldreboenden (inklusive geriatrisk vård) har minskat från 28 till runt 20 procent.87 De offentliga resurserna för äldreomsorg minskade under 1990- talet, och även om det har skett en viss återhämtning har resurserna inte hållit jämna steg med ökningen av antalet äldre.88 Förändring- arna inom sjukvården har stor betydelse. nära nog halverades antalet vårdplatser inom akutsjukvården, sam- tidigt som antalet i befolkningen ökade . Vårdtiderna förkortades kraftigt och äldre människor som lämnar sjukhuset med stora omsorgsbehov tar en större andel av den kommunala äldreomsorgens resurser. Som en följd har äldreomsorgens insatser kommit att koncentreras på en mindre och allt skröpligare grupp, medan äldre med mindre omfattande hjälp- behov oftare ställs utanför det kommunala åtagandet.89 ger en delvis mörk bild av den offentliga äldre- Hjälptilldelningen har blivit mer restriktiv, den har oftare utgått från tillgängliga resurser istället för från befintliga behov och en ökad andel vårduppgifter har förts över på anhöriga och andra närstående. Ofta tas det för givet – särskilt när det gäller samboende eller makar – att anhöriga kan, vill och orkar ställa upp för sin nästa, konstaterar styrelsen.90 För många äldre har utvecklingen inneburit ett ökat beroende av anhöriga, att man får lov att anlita privat hjälp eller klara sig bäst man kan utan hjälp., konstaterar Socialstyrelsen.91 Myndigheten menar att utvecklingen har gått från en mer generell till en mer selektiv inriktad välfärd för de äldre. Det har blivit allt svårare att leva upp till målsättningen att vård ska ges på lika villkor och ut- ifrån behov.92 Myndigheten efterlyser en diskussion inom riksdag och regering om hur det offentliga ansvaret för äldres vård och om- sorg ska definieras i framtiden.93 87Szebehely (2005a). Beräkningen bygger på (2003) och (2004a). De senaste årens uppgifter är inte fullt ut jämförbara , men sammantaget har andelen som får del av äldreomsorgen minskat också , nu dock genom en minskning av det särskilda boendet och inte (2004a). 88SOU 2001:79, Skr. 2003/04:102. 89Socialstyrelsen (2005). 90Socialstyrelsen (2000a) s. 147. 91Socialstyrelsen (2000a) s. 8. 93Socialstyrelsen (2002). har kommunerna i sina bedömningar av om en äldre eller funktionshindrad person ska få hjälp med städning och inköp av dagligvaror i allt större utsträckning tagit hänsyn till om när- stående kan utföra insatserna. Andelen kommuner som prövar om anhöriga och närstående kan utföra insatserna har fördubblats . Då gjorde hälften av kommunerna en sådan pröv- ning och gör en majoritet av kommunerna det. Vanligast är att man gör en sådan prövning i förhållande till make/maka/sambo. Var fjärde kommun utreder dessutom om närstående utanför hus- hållet kan utföra insatsen.94 Detta agerande innebär ett avsteg från svensk lagstiftning. Som vi konstaterat har inte vuxna barn något lagstadgat ansvar att försörja eller vårda gamla föräldrar. Det finns inte heller något lagstadgat ansvar för makar, sambor eller registrerade partners att vårda den behövande parten. konstaterar att resultatet kan överraska mot bak- grund av att anhörigas situation och stödet till anhöriga som vårdar fått ökad uppmärksamhet och lett till lagändring och statliga stimulansmedel för att utveckla anhörigstödet. Myndighe- ten väcker frågan om denna uppmärksamhet har fått motsatt effekt än den avsedda: En rakt motsatt tolkning är dock att denna upp- märksamhet istället skapat acceptans för ökade förväntningar på anhörigas medverkan i vård och omsorg.95 I läges- rapport över äldreomsorgen 2003 dras en liknande slutsats: Para- doxalt är att som många kommuner arbetar för att stödja anhöriga pågår en förskjutning mot alltmer informella insatser, genom att anhörigas och närståendes möjligheter att hjälpa till rutinmässigt tas med i biståndsbedömningen.96 bearbetningar av SCB:s /89 och 2002 visar att hjälpmönstren för äldre som bor kvar hemma har förändrats . De vanligaste hjälpkällorna är makan/maken och barnen vid båda tillfällena. Anhöriginsatserna har relativt sett ökat för dem som behöver hjälp och detta har vägt upp den krympande offentliga hjälpen. Det är främst den offentliga hjälpen med hushållsarbete som har minskat, den personliga om- vårdnaden har inte minskat lika mycket. Andelen äldre med över- 94Socialstyrelsen (2003a). 96Socialstyrelsen (2004b) s. 16. lappande hjälp har minskat och fler förlitar sig en- bart på hjälp från anhöriga.97 har minskat både för ensam- boende och sammanboende äldre, men minskningen är störst för de sammanboende. Så länge en hjälpbehövande person är gift eller sambo klarar man sig i allmänhet med hjälp från partnern, vare sig den kompletteras av hemtjänst eller inte. Men detta komplement i form av offentlig omsorg har minskat . Att hemhjälpstäckningen koncentrerats till de ensamboende äldre var tydligt även vid en tidigare studie av , som bygger på en jämförelse mellan SCB:s /89 och . var hemhjälp till sam- manboende par ovanligt, särskilt när det var mannen som är den hjälpbehövande och även om vårdbehovet var omfattande. I prakti- ken innebär denna utveckling att gamla hustrur står allt mer en- samma med ett tungt vårdansvar för sina ännu äldre och skröpligare män. Gamla hustrur som vårdar sina män har med andra ord fått minskat stöd , en utveckling som strider mot den nya bestämmelsen om ansvar för att ge stöd och avlastning till anhörigvårdare.99 En beräkning utifrån intervjuundersökningar av hemmaboende äldre visar på samma mönster: att närståendes insat- ser har ökat . har närståen- des insatser ökat från av alla hjälptimmar. Hem- tjänstens andel minskade från . Med andra ord gjorde närstående mer än dubbelt så mycket som . De äldre som fick hemtjänst detta år var generellt sett skröp- ligare än 1994 och de fick färre hjälptimmar för motsvarande be- hov.100 En bearbetning av samma kartläggningar visar att det är barnen som ger den mesta hjälpen till äldre som bor själva och att barnens insatser har ökat kraftigt . Döttrarna var de vanli- gaste hjälparna . Den hjälp som gavs av söner och andra manliga släktingar har inte ökat, det har däremot hjälpen från döttrar och andra kvinnliga släktingar. var det nästan så vanligt att kvinnliga släktingar gav omsorg än manliga.101 97Malmberg & (2004). 99Szebehely (2000). 100Sundström, (2002). 101Johansson, (2003). Fyra av tio barn som hjälpte sina gamla föräldrar gjorde det på helt egen hand både , dvs. utan någon hjälp av vare sig någon annan närstående eller det offentliga. Men det var vanligare att äldre som fick hjälp av sina söner också fick det av sina döttrar än tvärtom. Döttrarna stod med andra ord mer ensamma i sitt omsorgsansvar än sönerna och skillnaden ökade under 1990- talet. Omsorgsbehövande äldre som har flera barn rapporterade mycket oftare att en dotter hjälpte dem än en son. Det är dessutom vanligare att svärdöttrar hjälper äldre som enbart har söner än dem som har både söner och döttrar.102 En annan svensk studie av vuxna barn med hjälpbehövande för- äldrar visar att de flesta vill dela sitt omsorgsansvar med kommu- nen. En del kunde tänka sig att ge mer hjälp under förutsättning att kommunen tog ett större ansvar, men betydligt fler särskilt bland döttrarna kunde inte göra mer, antingen för att de redan gjorde mycket eller för att arbetet eller (oftare) avstånd utgjorde ett hinder.103 Det är svårt att tolka ökningen av anhörigomsorgen på annat sätt än som en påtvingad situation, ett tvång som särskilt berör kvinnor på bägge sidor av omsorgsrelationen. Att anhörigas omsorgsinsatser har ökat beror knappast på förändrade preferenser, vare sig bland de äldre eller bland deras anhöriga. Inte heller kan det faktum att fler kvinnor än män får hjälp av döttrar och andra anhöriga utanför hushållet förklaras av att kvinnor mer än män skulle föredra sådan hjälp. Som vi konstaterat tidigare förhåller det sig tvärtom. Enligt forskning på området är en välutbyggd och välfungerande offentlig äldreomsorg det bästa stödet för anhöriga till omsorgsbehövande äldre. Det är bara om det finns en god offentlig äldreomsorg som anhörigomsorg kan vara ett fritt val för bägge parter.104 Parallellt med minskningen av offentlig äldreomsorg under 1990- talet, har inte bara anhörigomsorgen ökat utan även tjänster köpta på en privat marknad. Här finns tydliga klasskillnader. Ökningen av privat köpta tjänster har varit störst bland högutbildade äldre, medan ökningen av anhörighjälp har varit störst bland lågutbildade äldre. Detta innebär att lågutbildade äldre kvinnor utgör den grupp som blivit mest beroende av sina anhörigas (i praktiken ofta döttrars) vilja och möjlighet att ge omsorg. 103Sundström & (2004). 104Szebehely (2005a). bildade äldre är i sin tur den grupp som fått sin valfrihet vad gäller att vårda sina gamla föräldrar beskuren allra mest.105 Det saknas kunskap om effekterna av den minskade offentliga omsorgen och den ökade anhörigomsorgen vad gäller anhöriga kvinnors och mäns hälsa liksom deras möjligheter att förvärvs- arbeta och försörja sig. Forskningen på området är sparsam och det finns avsevärda brister i den offentliga statistiken. Möjligheterna att belysa dessa frågor har därför varit mycket begränsade. Detta är en anmärkningsvärd kunskapslucka som måste åtgärdas för att det ska vara möjligt att följa utvecklingen på området och dess konsekven- ser ur ett jämställdhetsperspektiv.106 Minskat ekonomiskt stöd till anhörigvårdare Parallellt med att anhörigomsorgen ökat och den offentliga omsorgen minskat, har också samhällets olika typer av ekonomiskt stöd till anhörigvårdare minskat .