sou · GTB335d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Återkommande kontroll av kassaregister skall göras regelbundet. Första återkommande kontrollen skall ske senast räknat från den dag då kassaregistret togs i bruk. Härefter skall kontroll ske senast från senaste kontroll av ett ackrediterat kontrollorgan. Kontroll skall dessutom genomföras efter brytande av föreskriven plombering och om vid kontroll har konstaterat brister i kassaregistrets funktion. Avsikten är att bestämmelser om hur den återkommande kontrollen skall genomföras skall finnas i myndighetsföreskrifter. Frågan behandlas i avsnitt 10.2.3. Genom paragrafen tillåts certifiering och återkommande teknisk kontroll av andra organ än de som är ackrediterade enligt lagen om teknisk kontroll. Sådana åtgärder får utföras även av organ från andra länder inom EES som uppfyller motsvarande krav. Avsikten är att de närmare kraven för att organen skall anses uppfylla motsvarande krav skall preciseras i föreskrifter på myndighetsnivå. Sådana föreskrifter kan meddelas med stöd av bemyndigandet i 33 §. Se vidare avsnitt 13.2. I paragrafen anges omfattningen av tillsynsansvar. utövar tillsyn över att samtliga kassaregister som används av en näringsidkare som är skyldig att använda kassaregister uppfyller kraven enligt denna lag och föreskrifter meddelade med stöd av lagen. I tillsynen ingår också att se till att näringsidkare som omfattas av skyldigheter enligt lagen inte saknar kassaregister. I bestämmelsen anges att tillsyn skall utövas så att den inte vållar större kostnad eller olägenhet än vad som är nödvändigt. Det är ett krav på allmänt hänsynstagande till näringsidkaren. En liknande bestämmelse finns i 29 § verksförordningen (1995:1322). Bestämmelsen ger tillträdesrätt och rätt att undersöka kassaregister. Tillträdesrätten gäller verksamhetslokal där sådan verksamhet som omfattas av skyldigheter enligt denna lag bedrivs eller kan antas bedrivas. Verksamhetslokal har samma betydelse som i tvångsåtgärdslagen, se 8 §. Uttrycket kan antas innebär inte något högt krav på bevisning. I affärslokaler dit allmänheten har tillträde bör det i regel kunna antas att det bedrivs sådan verksamhet som omfattas av skyldighet att använda kassaregister. Tillträdesrätten är begränsad till vad som är nödvändigt för tillsyn och skall således läsas tillsammans med 17 §. Tillträdesrätten innefattar inte någon rätt att med tvång bereda sig tillträde. Uppkommer behov av att använda tvång får 22 § tillämpas. Undersökningsrätten avser endast kassaregister. Paragrafen kan inte åberopas som stöd för åtgärder som sker i syfte att kontrollera bokföringen. I paragrafen finns en skyldighet för den som omfattas eller kan antas omfattas av lagens tillämpningsområde att på begäran av lämna upplysningar och tillhandahålla handlingar. Skyldigheten omfattar de upplysningar och den information som är nödvändig för tillsynen av kassaregister. inte rätt att med stöd av bestämmelsen kräva information om t.ex. den skattemässiga hanteringen av kontanta intäkter. I paragrafen ges befogenhet att förelägga närings- idkare att lämna upplysningar och tillhandahålla handlingar som behövs för tillsynen. får också förelägga närings- idkaren att åtgärda brister som konstaterats vid tillsyn av kassa- register. Det kan vara fråga om att reparera kassaregister som inte uppfyller föreskrivna krav och låta det genomgå återkommande teknisk kontroll enligt 15 §. För näringsidkare som inte använder kassaregister eller använder ett kassaregister som inte är certifierat kan föreläggandet avse att införskaffa certifierat kassaregister. Av 31 § framgår att föreläggande i vissa fall får förenas med vite. Paragrafen ger möjlighet att begära biträde av polismyndighet. Frågan behandlas i avsnitt 10.2.5. 23–24 §§ får enligt 23 § göra observationer av försäljnings- volymer och användning av kassaregister samt göra inköp. Härigenom kan genomföra kundräkning, kvittokontroll och provköp. I samband med att sådana åtgärder genomförs får även inventering av kassan göras. Endast åtgärder som direkt tar sikte på att kontrollera att kassaregister används på korrekt sätt får företas med stöd av bestämmelsen. Syftet skall således vara att kontrollera att samtliga försäljningar registreras i kassaregister och att kunden erbjuds kvitto. I 24 § finns regler som syftar till att göra det möjligt för den som utför kontrollen att i efterhand stämma av de observationer och inköp som gjorts mot vad som har registrerats i kassaregister. De särskilda kontrollåtgärderna är inte en del av revisions- institutet utan utgör ett fristående kontrollinstitut. Reglerna om revision i taxeringslagen (1990:324) är således inte tillämpliga för kontroll som sker med stöd av dessa bestämmelser. Resultatet av kontrollen kan däremot innebära att beslutar om att inleda en revision. Därvid gäller naturligtvis taxeringslagens förfaranderegler (se vidare avsnitt 10.2.6). I paragrafens första stycke anges under vilka förutsättningar sanktionsavgift kan tas ut av näringsidkare som omfattas av skyldigheter enligt denna lag. får enligt punkt 1 ta ut sanktionsavgift om näringsidkaren över huvud taget inte innehar något kassaregister. Sanktionsavgift kan enligt punkt 2 tas ut om näringsidkaren i verksamheten använder kassaregister som inte uppfyller föreskrivna krav. Det kan vara fråga om kassaregister som inte är certifierat eller som är förändrat på ett inte tillåtet sätt. Ett kassaregister som inte har genomgått återkommande teknisk kontroll eller anmälts inom de tidsfrister som gäller uppfyller inte heller föreskrivna krav. Bestämmelsen saknar subjektiva rekvisit. Det ställs således inte krav på att överträdelsen har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet för att sanktionsavgift skall få tas ut. Av andra stycket framgår att avgiften uppgår till . Endast en avgift skall tas ut vid varje kontrolltillfälle oavsett om en eller flera överträdelser har konstaterats. Av paragrafen framgår att det saknas förutsättningar för att ta ut sanktionsavgift om en överträdelse enligt i 25 § är obetydlig. En överträdelse kan anses obetydlig t.ex. om det är fråga om några dagars dröjsmål med återkommande teknisk kontroll eller anmälan av kassaregister som med hänsyn till förhållandena i det enskilda fallet är ursäktligt. Överträdelser enligt 25 § pågår så länge näringsidkaren fortsätter att bedriva verksamheten utan att ha ett kassaregister eller med ett kassaregister som inte uppfyller föreskrivna krav. Först när de konstaterade bristerna har åtgärdats upphör överträdelsen. Om näringsidkaren inte vidtar rättelse inom skälig tid efter det att sanktionsavgift har beslutats får en ny avgift på tas ut. bestämmelse med motsvarande innebörd finns i 2 § förordningen (1998:950) om miljösanktionsavgifter. I paragrafen regleras förutsättningarna för att ta ut sanktionsavgift vid upprepade överträdelser. Den situation som avses är att en näringsidkare som har påförts en sanktionsavgift och härefter har vidtagit rättelse senare gör sig skyldig till ytterligare en över- trädelse. Avgift får då tas ut med om den nya överträdelsen begåtts från beslutet om sanktionsavgift. Sker den nya överträdelsen senare tillämpas 25 § och avgift utgår med . En liknande bestämmelse för miljösanktionsavgifter finns i 3 § förordningen om miljösanktionsavgifter. I paragrafen anges att näringsidkaren skall befrias från en sanktionsavgift om det finns särskilda skäl. Av formuleringen framgår att utrymmet för befrielse från avgift är begränsat. En felaktig bedömning av om den bedrivna verksamheten omfattas av kraven enligt lagen utgör i de allra flesta fall inte skäl för befrielse. Omständigheterna i det enskilda fallet kan dock i enstaka fall vara sådana att det är svårt att avgöra om lagen är tillämplig eller inte. I ett sådant fall kan det finnas skäl för befrielse. Befrielse bör också vara möjlig om överträdelsen legat helt utanför näringsidkarens kontroll. Så kan vara fallet om kassaregistret har förändrats på ett inte tillåtet sätt på grund av ett konstruktionsfel. Däremot kan handlingar av anställd personal inte anses ligga utanför närings- idkarens kontroll. Ovan angivna exempel på situationer då befrielse bör komma ifråga är inte avsedda att vara uttömmande. får göra en bedömning utifrån de särskilda förhållandena i de enskilda fallen. I paragrafen anges att sanktionsavgift inte får tas ut för överträdelse som omfattas av vitesföreläggande enligt denna lag. Syftet med bestämmelsen är att förhindra att dubbla ekonomiska sanktioner tas ut. Enligt paragrafens första stycke får ett föreläggande enligt lagen förenas med vite om det finns anledning att anta att det annars inte följs. Det innebär att såväl utredningsförelägganden enligt 21 § och 24 § som åtgärdsförelägganden enligt 21 § kan förenas med vite. I andra stycket föreskrivs vissa begränsningar i möjligheterna att använda vitesförelägganden. Skälet härför är det krav som Europa- konventionen ställer på att den enskilde inte får tvingas lämna uppgifter som är belastande för honom själv, den så kallade passivitetsrätten. Begränsningen har utformats med bestämmelsen i 23 kap. 2 § skattebetalningslagen (1997:483) som förlaga. Som närmare redogjorts för i avsnitt 11.2.2 bedömer vi att det inte är uteslutet att den föreslagna sanktionsavgiften omfattas av rättssäkerhetsgarantierna i artikel 6. I för- hållande till bestämmelsen i skattebetalningslagen har därför de situationer då vitesföreläggande inte får ske kompletterats med utredning av en fråga som har samband med gärning som kan leda till sanktionsavgift. Begränsningen gäller endast förelägganden som syftar till att förmå näringsidkaren att medverka i utredning. Åtgärdsförelägganden kommer däremot att kunna användas utan begränsning även när det finns skäl att misstänka att näringsidkaren begått en gärning som är straffbelagd eller kan leda till sanktionsavgift eller skattetillägg. Paragrafens tredje stycke innehåller en uppgiftsskyldighet för skattebrottsenheterna. Se kommentaren till förslaget om lag om ändring i 3 kap. 18 § taxeringslagen. Enligt 6 § lagen (1985:206) om viten gäller, om inte annat följer av vad som är särskilt föreskrivet, att en ansökan om utdömande av vite skall göras hos den länsrätt inom vars domkrets myndigheten är belägen. För att mål om utdömande av vite som förelagts enligt lagen om kassaregister m.m. skall kunna handläggas av den länsrätt som är rätt forum för andra beslut enligt lagen har en särskild forumregel införts i paragrafens första stycke. Ett föreläggande vid vite får enligt 35 § inte överklagas. I andra stycket har därför tagits in en bestämmelse som gör det möjligt för domstolen att bedöma vitets lämplighet vid prövningen av en ansökan om utdömande av vite. Paragrafen innehåller normgivningsbemyndiganden. Utrymmet för delegation behandlas i avsnitt 14.1. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av bestämmelsen meddela föreskrifter om krav på samt kontroll och användning av kassaregister. Bemyndigandet täcker in bestämmelser om vilka funktioner kassaregister skall ha samt hur provning och certifiering skall gå till. Bestämmelser kan också meddelas om hur kassaregister skall användas och hur den återkommande tekniska kontrollen skall genomföras. I paragrafen finns vidare ett bemyndigande avseende föreskrifter om undantag från skyldigheter enligt lagen. Behovet av att föreskriva om undantag från lagen behandlas i avsnitt 9.3. Utöver de föreskrifter som kan meddelas med stöd av bemyndigandena kan även verkställighetsföreskrifter meddelas. Det följer av 8 kap. 13 § RF och behöver inte särskilt anges. I paragrafen finns en upplysning om att förfarandereglerna för sanktionsavgifter finns i skattebetalningslagen. Där föreskrivs bl.a. att tiden för överklagande är och, genom föreslaget tillägg, att muntlig förhandling i princip skall hållas av länsrätten i mål om sanktionsavgift om den klagande begär det. Se vidare författningskommentaren till förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen. 35–36 §§ Av 35 § framgår att beslut om tillsyn och särskilda kontrollåtgärder samt föreläggande vid vite inte får överklagas. I 36 § anges vad som gäller för övriga beslut enligt lagen. Det gäller främst beslut om undantag enligt 5 §. Dessa beslut skall överklagas enligt de allmänna reglerna i 22 a § förvaltningslagen (1986:223). Det innebär att besluten överklagas hos allmän förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd gäller vid överklagande till kammarrätten. Beslut om sanktionsavgift överklagas också hos allmän förvalt- ningsdomstol, men enligt reglerna i skattebetalningslagen. tydlighetens skull har 36 § i likhet med 34 § utformats som en hänvisning. Eftersom inga avvikande regler tas in i den nya lagen om kassaregister m.m. skall även övriga förfaranderegler i förvaltnings- lagen och förvaltningsprocesslagen (1971:291) tillämpas. Det innebär bl.a. att 16–17 §§ förvaltningslagen om parters rätt att få del av uppgifter skall tillämpas av . Av 22 § förvaltningslagen följer att ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas (jfr 33 § förvaltningsprocesslagen). Om en enskild överklagar beslut blir enligt 7 a § förvaltningsprocesslagen den enskildes motpart sedan handlingarna i ärendet lämnats över till domstolen. I och med att blir part i länsrätten har myndigheten rätt att överklaga beslutet om det har gått myndigheten emot. Ett överklagande skall enligt 23 § andra stycket förvaltningslagen ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Överklagandet skall ha kommit in dit från den dag då klaganden fick del av beslutet. Tiden för överklagande till kammarrätten räknas dock från den dag beslutet meddelades. Genom 36 § andra stycket görs undantag från forumregeln i 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. I stället skall forumreglerna i 22 kap. 1 a–1 c §§ skattebetalningslagen tillämpas. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Lagförslaget skall anmälas till enligt och rådets direktiv /34/EG av om ett informations- förfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter och beträffande föreskrifter för informationssamhällets tjänster. Efter anmälan följer en tidsfrist under vilken inte får fatta beslut i frågan. Med hänsyn härtill är ett tidigare ikraftträdande än inte möjligt. Lagen skall tillämpas första gången på försäljningar som sker efter . Den relativt långa övergångsperioden motiveras av att omfattande åtgärder krävs av och kassaregister- branschen. De näringsidkare som omfattas av kravet på kassa- register behöver också ha god tid för att förbereda omställningen. Se vidare kapitel 16. 25.2Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483) Punkt 5, som är ny, innebär att skattebetalningslagens bestäm- melser om bl.a. betalning, indrivning och överklagande kommer att bli tillämpliga på den sanktionsavgift som skall kunna ta ut av näringsidkare enligt 25 § lagen om kassaregister m.m. Tillägget i första stycket punkt 3 innebär att vad som sägs om skatt och skattskyldig även kommer att gälla sanktionsavgift enligt lagen om kassaregister m.m. och den som är skyldig att betala sådan avgift. Härav följer bl.a. att ränta kan tas ut på en sådan sanktions- avgift om den inte betalas inom föreskriven tid. Genom att sanktionsavgift enligt lagen om kassaregister m.m. förs in i bestämmelsens andra stycke kommer samma förfallodag som gäller för bl.a. beslut om debitering av skattetillägg och kontroll- avgift att gälla för betalning av sanktionsavgift. Vilka dagar som är förfallodagar framgår av paragrafens tredje stycke. Av punkt 8, som är ny, följer att en begäran om omprövning av beslut om sanktionsavgift enligt lagen om kassaregister m.m. skall ha kommit in till från den dag då sökanden fick del av beslutet. Paragrafen omfattar inte bara ärenden om påförande av sanktionsavgift. Även beslut avseende sanktionsavgift som fattas senare med stöd av skattebetalnings- lagen omfattas. Det kan t.ex. vara fråga om beslut om anstånd med betalning av sanktionsavgift. Tiden för överklagande av beslut om sanktionsavgift bestäms genom punkt 9, som är ny, från den dag då klaganden fick del av beslutet. På motsvarande sätt som i fråga om tiden för omprövning enligt 21 kap. 5 § skattebetalningslagen gäller detta samtliga beslut om sanktionsavgift. Av punkt 9, som är ny, följer att det krävs prövningstillstånd av kammarrätten vid överklagande av länsrättens beslut om sanktionsavgift enligt lagen om kassaregister m.m. Kravet på prövningstillstånd omfattar samtliga ärenden om sanktionsavgift som fattas med stöd av skattebetalningslagens regler. Paragrafens andra stycke, som är nytt, innehåller en särskild bestämmelse om muntlig förhandling vid handläggning av mål om sanktionsavgift enligt lagen om kassaregister m.m. Paragrafen är utformad efter förebild av 6 kap. 24 § taxeringslagen. Bestäm- melsen gäller dock endast handläggningen i länsrätten. Frågan om muntlig förhandling i kammarrätten skall prövas enligt 9 § tredje stycket förvaltningsprocesslagen. Se vidare avsnitt 11.2.2. beslut att ta ut sanktionsavgift enligt lagen om kassaregister m.m. kan inte anses vara ett beslut enligt skattebetalningslagen. För att regeln om omedelbar verkställighet skall omfatta även sådana beslut förs därför lagen om kassaregister m.m. in i paragrafen. 25.3Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) I första stycket anges bl.a. att sekretess gäller i särskilt ärende om revision eller annan kontroll i fråga om skatt för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Sekretessen är absolut med de undantag som följer av andra stycket i paragrafen. Genom den nya punkt 4 gäller sekretessen även för uppgifter i ärenden enligt lagen om kassaregister m.m. Ändringen i andra stycket innebär att vissa beslut skall vara offentliga. Det gäller beslut att i enskilda fall medge undantag från skyldigheter enligt lagen liksom beslut om sanktionsavgift. Övriga beslut, t.ex. beslut om särskilda kontrollåtgärder och tillsyn, omfattas däremot av sekretessen. 25.4Förslaget till lag om ändring i bokföringslagen (1999:1078) Bestämmelsen, som är ny, innehåller en upplysning om att det finns bestämmelser om användning av kassaregister i lagen om kassaregister m.m. 25.5Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet Ändringen innebär att uppgifter i ett ärende enligt lagen om kassaregister m.m. skall få behandlas i beskattningsdatabasen. 26.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:1024) om medverkan i brottsutredningar Ändringen i paragrafen innebär att överträdelse av näringsförbud skall få utredas av skattebrottsenheterna samt att dessa skall få bedriva spaning och underrättelseverksamhet när det gäller detta brott. Som en följd av att skattebrottsenheterna föreslås få verkställa beslut om tvångsmedel i vissa fall har tredje stycket tagits bort. Paragrafen är ny. Regleringen i första stycket klargör att skatte- brottsenheterna inte får använda straffprocessuella tvångsmedel i större utsträckning än vad som framgår av bestämmelserna i 4–6 §§. I 29 § polislagen (1984:387) finns regler som, under särskilda förutsättningar, ger polismans rätt att bruka våld också till vissa andra befattningshavare än polismän. Det gäller bl.a. personer som med laga stöd skall verkställa husrannsakan och beslag. Av andra stycket i 3 § framgår att skattebrottsenheterna inte skall få använda våld utom i den speciella situation som anges i 7 §. Paragrafen är ny. Genom bestämmelsen ges skattebrottsenheterna befogenhet att verkställa beslut om beslag och husrannsakan i de fall det bedöms att verkställigheten kan ske utan att våld mot person behöver användas. Bestämmelsen innebär en möjlighet för åklagaren att låta skattebrottsenheterna verkställa beslag och husrannsakan i dessa fall. Åklagaren får i det enskilda fallet göra en bedömning om det finns risk för att förrättningsmannen kommer att mötas av våld eller hot om våld vid förrättningen eller om tvång kommer att behövas för att genomföra åtgärden. Åklagaren gör inga säkerhetsbedömningar inför t.ex. husrannsakan. I de ärenden som utreds vid skattebrottsenheterna kan tjänstemännen vid dessa enheter ge åklagaren underlag för dessa bedömningar. Se vidare avsnitt 19.3.2 och 19.3.3. Genom bestämmelsen, som är ny, utsträcks skattebrottsenheternas befogenheter att biträda vid husrannsakan i förhållande till 28 kap. 7 § RB. Vid medverkan som sker med stöd av 5 § skall det vara möjligt för tjänstemannen vid skattebrottsenheten att aktivt medverka vid husrannsakan även om den verkställs av polis. Han skall i princip ha samma befogenhet som polismannen, dock med det undantaget att han inte skall få använda våld vid förrättningen. Bestämmelsen är utformad som en möjlighet för åklagaren att i det enskilda fallet ge en tjänsteman vid skattebrottsenheten i uppdrag att medverka vid husrannsakan. Se vidare avsnitt 19.3.2. Genom bestämmelsen, som är ny, tillerkänns tjänstemännen vid skattebrottsenheterna samma befogenhet som polismän att ta egendom i beslag vid husrannsakan. Det gäller såväl när de verk- ställer husrannsakan på egen hand, som när de medverkar vid en husrannsakan som verkställs av polis. Egendomen skall avse brott som får utredas av skattebrottsenheterna. Det gäller dels de brott som finns uppräknade i 1 § första stycket, dels de brott som åklagaren i det enskilda fallet uppdrar åt skattebrottsenheterna att utreda (1 § andra stycket). I andra stycket föreskrivs, efter mönster från 27 kap. 4 § tredje stycket RB, att anmälan i dessa fall skyndsamt skall göras till åklagaren som sedan skall pröva om beslaget skall bestå. I paragrafen anges att 27 kap. RB gäller i tillämpliga delar. Detta kapitel innehåller bl.a. de materiella förutsättningarna för beslag (1 §), begränsningar när det gäller skriftliga handlingar (2 §) och försändelser på post- eller telebefordringsföretag (3 §) och förfarandebestämmelser (10–13 §§). Bestämmelserna är tillämpliga när tjänsteman vid skattebrottsenheten tar egendom i beslag. Paragrafen är ny. Genom bestämmelsen ges skattebrottsenheterna befogenhet att låta öppna lås om det behövs för att kunna genomföra husrannsakan. Exempel på en sådan situation är vid husrannsakan i bankfack och det inte finns tillgång till nyckel. 8–9 §§ De nuvarande 3 och 4 §§ har bytt beteckning till 8 och 9 §§. 26.2Förslaget till lag om ändring i I paragrafen har i ett nytt fjärde stycke lagts till en hänvisning till 5 § lagen (1997:1024) om medverkan i brottsut- redningar. Anledningen härtill är att de befogenheter som tjänstemännen vid skattebrottsenheterna föreslås få enligt denna paragraf är vidare än som följer av nuvarande regel i 28 kap. 7 § RB om biträde av sakkunnig eller annan. 26.3Alternativ A – en omfattande direktåtkomst till beskattningsdatabasen 26.3.1Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet Paragrafen anger för vilka ändamål som uppgifterna i beskattningsdatabasen får användas. Enligt andra stycket, som är nytt, får uppgifter som har samlats in för de primära ändamålen i lagen även behandlas för att tillhandahålla information som behövs i brottsbekämpande verksamhet enligt lagen (1997:1024) om medverkan i brottsutredningar. Med brottsbekämpande verksamhet avses skattebrottsenheternas underrättelseverksamhet samt deras verksamhet med att utreda brott. Med stöd av denna bestämmelse kan direktåtkomst till uppgifter i beskattningsdatabasen tillåtas för skattebrottsenheterna. Detta gäller dock inte de uppgifter som på grund av sekretesslagstiftningen inte får lämnas ut till skattebrottsenheterna. 26.3.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar Enligt andra stycket skall lagen tillämpas på all behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automatiserad samt viss strukturerad behandling.