sou · GTB394 · 2006-01-01 00:00:00 — skall det finnas metoder för att följa upp att biolo- gisk mångfald och biologiska resurser såväl på land som i vatten nyttjas på ett hållbart sätt. skall biologisk mångfald och biologiska resurser såväl på land som i vatten nyttjas på ett hållbart sätt så att biologisk mångfald upprätthålls på landskaps- nivå. SOU 2005:94 Kunskap för ett rikt växt- och djurliv Metoder/åtgärder för bevarande och hållbart nyttjande Metoder/verktyg för att tillämpa ett landskapsperspektiv Metoder för ekonomisk värdering/tillämpning Metoder för att följa upp att biologisk mångfald och biolo- giska resurser nyttjas på ett hållbart sätt Det tredje delmålet om hållbart nyttjande kompletterar mer speci- fika delmål som återfinns under andra miljökvalitetsmål, t.ex. Le- vande skogar (förstärkt biologisk mångfald) och Hav i balans samt levande kust och skärgård (bifångster, uttag – återväxt). Syftet med det nya delmålet är enligt regeringen att fånga upp landskapsper- spektivet på biologisk mångfald, vilket de befintliga miljökvalitets- målen endast gör i begränsad utsträckning. Delmålets första del rymmer i sin formulering en tydlig koppling till kunskap. För att utarbeta metoder för uppföljning krävs kunskap om vad som är ett hållbart nyttjande. Regeringen tar även upp behovet av metoder för, och tillämpning av, ekonomisk värdering av biologisk mång- fald. När det gäller lokal och traditionell kunskap i relation till be- varande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald avser reger- ingen att ge CBM i uppdrag att utveckla ett nationellt program. I programmet bör ingå upprättandet av ett nationellt register för tra- ditionell kunskap. Vilken kunskap finns och vem tar fram den? Inventering och kartering av naturtyper, arter m.m. Den rödlista som ArtDatabanken regelbundet tar fram är ett ovär- derligt kunskapsunderlag när det gäller situationen för hotade arter i . ArtDatabanken har som sin primära uppgift att samla in, lagra, utvärdera och tillhandahålla information om hotade och säll- synta växter och djur i . En grund i detta arbete är att be- döma arters hotsituation och status – att utarbeta och revidera s.k. rödlistor, och att ställa samman den viktigaste informationen på faktablad. Genom regelbunden revidering av rödlistan är möjlighe- terna goda att bedöma förändringar och trender. Underlaget för rödlistan bygger på en mängd observationer, bl.a. i form av flora- Kunskap för ett rikt växt- och djurliv och faunaväkteri på ideell basis. finns framför allt ett väl fun- gerande floraväkteri för hotade kärlväxter. Svenska artprojektet – Nationalnyckeln till flora och fauna Regeringen gav 2001 ArtDatabanken i uppdrag att fram bestäm- ningshandböcker över alla 50 000 flercelliga arter. Hela projektet, benämnt Svenska artprojektet, beräknas ta och är avsett att inkludera en avsevärd upprustning av den taxonomiska infrastrukturen i . Projektet, som internationellt sett är unikt, består av flera delar. En viktig del är grundläggande taxono- miska utredningar av en mängd dåligt kända organismgrupper. För att denna satsning skall kunna genomföras krävs en väl utbyggd infrastruktur i form av taxonomisk kompetens och väl fungerande museer. En av de viktigaste slutprodukterna är en serie bestäm- ningshandböcker på svenska över svenska arter: Nationalnyckeln till flora och fauna. Den första volymen, som behandlar dagfjärilar, publicerades . För landekosystemen finns nationella inventeringar som ger en hyfsad bild av var de största naturvärdena förekommer. Större na- inventeringar presenteras i kapitel 4. För sjöar och vatten- drag byggs kunskapen successivt upp i länen, se vidare i kapitel 6.2. För havet är kunskapen sämst, även om flera mindre inventeringar har genomförts eller pågår, se vidare i kapitel 6.3. Geografiska grunddata, t.ex. den information som finns i topografiska kartan, är oftast basen för mer specialiserade karteringar och inventeringar, se också kapitel 3. Basinventering av Natura 2000 och skyddade områden, samt uppföljning av Natura 2000 Alla Natura 2000-områden och skyddade områden inven- teras i ett projekt som startades av 2003. Basin- venteringen kommer att ge ett värdefullt underlag till statligt och kommunalt naturvårdsarbete samt till forskningen. Kunskap för ett rikt växt- och djurliv och verksamhetsutövare innebär basinventeringen att Natura 2000- områdenas syften blir klarlagda. Detta ger förutsättningar för en ökad rättsäkerhet och tydlighet. Basinventeringen görs för att uppföljningsbara bevarandemål för områdenas naturvärden ska kunna formuleras. Själva inventeringen sker . Det rörs sig om ca . En stor del av inventeringen kommer att utföras via länsstyrelserna. Andra inventeringar som kräver experter organiseras via ArtDatabanken eller direkt från . Det som inventeras är arealer, utbredningar, strukturer, populationer, typiska arter samt friluftslivsanordningar. Se också kapitel 4 för mer fakta om inventeringen. Med basinven- teringen som grund planerar en uppföljning av Natura 2000 inkluderande både habitat och arter (Naturvårdsver- kets rapport 5434). En sådan uppföljning är ett krav enligt art- och habitatdirektivet. Artspecifika inventeringar/uppföljning Det finns flera insatser som är inriktade på specifika arter, t.ex. fjällräv, jaktfalk och kungsörn. Dessa är ofta kopplade till särskilda behov av övervakning eller skyddsinsatser. I flera fall är insatserna kopplade till särskilda projekt med nationell eller internationell fi- nansiering. Denna form av artspecifika kunskapsuppbyggande in- satser är oftast förhållandevis kostnadskrävande. Kunskapsunderlag till åtgärdsprogrammen för hotade arter Ett åtgärdsprogram för en hotad art är ett vägledande dokument som fastställs av . I de fall ett program avser arter som påverkas av fiske tas besluten i samverkan med . Åtgärdsprogrammen har betydelse främst för den operativa fasen av miljömålsarbetet. Varje åtgärdsprogram ska innehålla en översikt över kunskaperna om den hotade arten, artgrup- pen eller naturtypen, en redovisning av vilka konkreta åtgärder som krävs för att arten ska bevaras samt kostnaderna för dessa åtgärder, en plan för finansieringen av arbetet, en redovisning av ansvarsfördelningen vid genomförandet, Kunskap för ett rikt växt- och djurliv en plan för uppföljningen av åtgärdsprogrammen. Inom ramen för arbetet att revidera och upprätta åtgärdsprogram för hotade arter sker ett omfattande kunskapsuppbyggande arbete. har gett länsstyrelserna i uppdrag att ansvara för samordning och upprättande av både åtgärdsprogrammen och de inventeringar och undersökningar som behövs för dessa. Totalt ska 210 åtgärdsprogram tas fram, omfattande ca 500 arter. Varje län har fått ansvar för ett varierande antal åtgärdsprogram. Programmen ska tas fram i samverkan med andra aktörer, både myndigheter, in- stitutioner och organisationer. avsattes ca från anslaget för bi- ologisk mångfald för arbetet med åtgärdsprogrammen varav upp- skattningsvis hälften går till inventeringar och annan kunskapsupp- byggnad. Arbetet med att upprätta åtgärdsprogram beräknas pågå . Ett underlag som främst används av forskningen, men som även kan vara till nytta i operativt arbete eller i samband med upp- följning och utvärdering, är de biologiska samlingar som förvaras av museer. En genomgång av museer görs i kapitel 11. En genomgång av delprogrammen inom befintliga programområ- den för miljöövervakningen visar att det är en mindre andel som har stor betydelse för arbetet med för biologisk mångfald (tabell 2). Många delprogram ger dock viktigt underlag för att bedöma påver- kan och därmed förutsättningarna för biologisk mångfald. Kunskap för ett rikt växt- och djurliv Tabell 2 Nationell miljöövervakning. Betydelsen för arbetet med biologisk mång- fald har bedömts i en fyrgradig skala: ingen, liten, måttlig eller stor bety- delse. Förutom angivna kostnader för programområdena användes 2004 inom ramen för den nationella miljöövervakning till tema- tiska insatser och till stödsystem. Därutöver gick till regional miljöövervakning och 1,7 miljoner till inter- nationell rapportering. Den totala kostnaden för den miljöövervak- ning som finansierar var . Kostnad 2004 (per vitmärla, trend- och miljögifter i marin biota Stor (särskilt om Miljögifter i biota, Kunskap för ett rikt växt- och djurliv SOU 2005:94 landskapet i () (Nationell inventering av landskapet) är ett av de viktigaste delprogrammen för att följa tillstånd och förändringar av framför- allt förutsättningarna i landskapet för biologisk mångfald, men i viss utsträckning även situationen för enskilda arter. Delprogram- met startade och genomförs rullande med ett femårsintervall. För en närmare presentation av , se kapitel 4. Andra betydel- sefulla delprogram är Riksinventeringen av skog, smådäggdjurs- övervakningen, flera delprogram för fåglar samt delar av program- områdena för sötvatten och hav. Uppföljning av delmål, åtgärder, styrmedel m.m. Miljömålsuppföljningen bygger på indikatorer, alltifrån sådana som beskriver tillståndet för miljön till sådana som beskriver drivkrafter eller vidtagna åtgärder (tabell 3). Indikatorerna baseras dels på data från miljöövervakningen, dels på annan statistik. Det finns även mycket annan statistik som inte används till indikatorer men som kan ha stort värde för uppföljning, t.ex. avskjutningsstatistik och fiskestatistik. Kunskap för ett rikt växt- och djurliv Tabell 3 Indikatorer för uppföljning av miljökvalitetsmålen. I tabellen ingår de indikatorer som direkt mäter biologisk mångfald eller har en påtaglig be- tydelse för biologisk mångfald. Även indikatorer som följer upp natur- vårdsåtgärder har tagits med. Generellt har utsläpp och kemisk status uteslutits, även om sådana indikatorer ofta visar på miljöförhållanden som har avsevärd betydelse för biologisk mångfald. Miljökvalitetsmål som följs upp Levande sjöar och vattendrag Skyddade sjöar och vattendrag Strandnära byggande vid sjöar och vattendrag Hav i balans samt levande kust och skärgård Strandnära byggande vid havet Åtgärdsprogram för hotade arter Antal skyddade våtmarker i myrskyddsplanen Skyddad skogsmark – biotopskydd Skyddad skogsmark – naturvårdsavtal Antal järvar i fjällen Antal renar i fjällområdet Exploateringsfria områden i fjällen Kommunala program för grön- och Studier som LiM (livsmedelspolitikens miljöeffekter) kan ge viktigt underlag för att bedöma storskaliga förändringar och drivkrafter i samhället, t.ex. areal jordbruksmark och areal hävdad ängs- och betesmark. Dokumentation av erfarenheter och praktik, t.ex. metoder för bevarande och hållbart nyttjande Det saknas en samlad kunskapsbank på detta område. Tradi- tionell kunskap finns bl.a. dokumenterad hos dialekt- och folkmin- nesarkiven och . () driver ett etnobiologiskt projekt vars syfte är att doku- Kunskap för ett rikt växt- och djurliv mentera den systematiska kunskap som äldre tiders människor hade om växter och djur och hur dessa nyttjades som livsmedel, medicin och råmaterial samt deras roll i sedvänjor, lekar, föreställ- ningar och ritualer. Arbetet kommer att resultera i ett bokverk omfattande tre band. Nyare kunskap som tas fram inom ramen för olika typer av ut- vecklings- och forskningsprojekt är också betydelsefull. Det kan handla om rationella naturvårdsmetoder eller om metoder som ut- vecklas inom de areella näringarna för att hållbart nyttja de biolo- giska resurserna. Det är angeläget att sådana projekt dokumenteras och följs upp. De största kunskapsluckorna när det gäller inventeringar finns i marin miljö, se vidare kapitel 6.3. I viss utsträckning behövs även kompletteringar för sjöar och vattendrag, se kapitel 6.2. I övrigt bedöms kunskapsläget vara tillfredsställande. kan det dock finnas behov av att revidera tidigare inventeringar. Vegetationskartan har för de områden i landet som har tillgång till sådan karta visat sig vara av mycket stort värde, framför allt vid planering och i exploateringsärenden. Exemplen på användnings- områden för digitala vegetationskartor är många. Tillsammans med andra grundkartor, t.ex. berggrundskartor, jordartskartor och hyd- rologiska kartor, skapar de förutsättningar för att på ett bättre sätt än i samband med landskapspåverkande insatser för t.ex. infrastrukturutbyggnad eller andra åtgärder som tar i anspråk ny mark, bedöma och prognostisera om biologisk mångfald och miljövärden påverkas. De ger också förutsättningar för att mer systematiskt planera för insatser för skötsel av naturtyper inom ramen för ett arbete med landskapsstrategier. Vidare skapar de underlag för att bedöma förutsättningarna för olika arters överlevnad. är av landets yta (exklusive haven) vegetationskarterat (figur 4). Om övriga delar av landet också karterades skulle det finnas ett bra kunskaps- och planerings- Kunskap för ett rikt växt- och djurliv underlag för hela landet. Förutom information om vegetationen bör det också finnas ett markanvändningsskikt, som vid behov kan uppdateras oftare. Behovet är mycket stort av en kartering av havsbottnarna för att även för marin miljö få ett geografiskt kunskaps- och planeringsunderlag, se vidare kapitel 6.3. Figur 4 Kartan visar vilka områden som är vegetationskarterade. En lägre flyghöjd ger bättre upplösning vilket innebär att fler detaljer kan urskiljas. Tillgängligheten till kartor är mycket viktig. Användningen får inte hindras av allt för stora kostnader för inköp eller nedladdning över internet. När det gäller val av metodik sker en ständig utveckling, inte minst inom satellitbilder. Teknik som bygger på flygbilder (främst infraröda) är väl beprövad (har använts när befintliga vegetations- kartor tagits fram), men det är ändå viktigt att när väl beslut fattas om en vegetations-/biotopkarta att den mest kostnadseffektiva metoden väljs (som kan vara en kombination av olika metoder). Utredningen tar inte ställning i detalj till val av metod. Kunskap för ett rikt växt- och djurliv viktigt att hänsyn tas till utvecklingen av liknande system inom EU så att samordning och samarbete underlättas. En översyn av samtliga programområden inom miljöövervakningen bör göras. Det är tveksamt om prioriteringarna inom miljööver- vakningen motsvarar de prioriteringar som uttrycks genom miljö- kvalitetsmålen, särskilt inte med tillägget av det nya miljökvalitets- målet för biologisk mångfald. Det är framför allt viktigt att de olika programområdena och delprogrammen samordnas och att tydliga mål sätts upp för vad olika delprogram ska bidra med. Det behövs även en samordnad analys och redovisning av resultaten av miljö- övervakningen. Det nya miljöövervakningsprogrammet (Nationell inven- tering av landskapet i ) kommer att ge ett viktigt underlag, särskilt för fjällen och odlingslandskapet, men även för stränder, våtmarker och skogar när det gäller habitat och strukturer. Det har från flera håll dock framförts önskemål om ett förtätat nät för att kunna bedöma förändringar i specifika naturtyper eller regionalt. har redan från början anpassats till olika behov i olika natur- typer. Framför allt har en neddragning av tätheten gjorts i skogs- landskapet i norra och , främst därför att (Riksinventeringen av skog) täcker dessa områden ganska väl. är designat för att följa tillstånd och förändringar på i första hand nationell nivå, och i andra hand större regioner (t.ex. södra, mellersta, norra ). För analyser på länsnivå är i allmänhet rutnät för glest. Det gäller också för vissa mindre vanliga naturtyper regionalt, t.ex. odlingslandskapet i norra . Det är fullt möjligt att förtäta rutnätet, men en sådan förtätning bör ske först efter det att behoven, framför allt länens, har utretts närmare. Det är dock inte självklart att övervakningen behöver brytas ned till länsnivå. Det kan vara mer rimligt, och ekonomiskt försvarbart, att begränsa nedbrytningen till större naturgeografiska regioner. Det finns behov av att i ökad utsträckning övervaka enskilda ar- ter, och inte enbart mycket sällsynta och hotade arter utan snarare typiska arter eller arter med nyckelfunktioner i ekosystemen. Även om i många fall övervakning av livsmiljöer (landskap, biotoper, strukturer, m.m.) kan ge en hyfsad bild av förutsättningarna för olika arter är inte sambanden så väl undersökta eller så starka att Kunskap för ett rikt växt- och djurliv övervakning av livsmiljöer helt kan ersätta övervakning av arter. Trender i förekomst och utbredning för vissa arter har dessutom föreslagits som en EU-indikator. Den övervakning av arter som redan förekommer, bl.a. inom ramen för (inklusive häckfågeltaxeringen) och och i akvatiska miljöer, är betydel- sefull. Urvalet av artgrupper är dock relativt begränsat, vilket för- svårar generella bedömningar. Det behövs ytterligare utredning för att peka ut lämpliga arter att komplettera miljöövervakningen med. Exempel på grupper kan vara insekter, lavar, mossor, svampar och arter. Inom ramen för miljöövervakning som bygger på stickprov kan endast relativt vanliga arter följas. För övervakning av mindre vanliga arter krävs riktade insatser mot miljöer där arterna kan förväntas finnas. För övervakning av riktigt sällsynta arter är det oftast möjligt att övervaka samtliga förekomster, t.ex. genom flora- och faunaväkteri. Utredningen har studerat möjligheten att komplettera med övervakning av fler arter. En sådan komplettering skulle för- bättra läget för landmiljöer, men däremot inte för vattenmiljöer eftersom inte täcker dessa. För odlingslandskapet, främst ängs- och betesmarker, finns redan ett förslag utarbetat av SLU till fördjupad uppföljning som förutom grova träd inkluderar lavar, kärlväxter och några insektsgrupper. Genom att använda landskapsrutor, som är 5 x , och inom dem identifiera ytor som är ängs- eller betesmark (enligt ängs- och betesmarksinven- teringen) uppnås en kombination av slumpvis fördelning (av land- skapsrutorna) och riktad inventering. Det har också i andra sam- manhang diskuterats och delvis utretts att komplettera i skogsmark med övervakning av bl.a. lavar (ingår redan delvis), svampar, mossor (ingår redan delvis) och vedlevande insekter. Förslaget till övervakning av arter i ängs- och betesmarker inom bör komma igång. En översyn av förutsättningarna att komplettera med fler arter i övriga naturtyper bör göras. Det är viktigt att ett representativt urval av arter tas fram, även om förstås praktiska aspekter, bl.a. möjligheterna att någorlunda enkelt observera och bestämma arterna, måste beaktas. Det kan även fin- nas andra urvalskriterier, t.ex. allmänintresset och möjligheterna att kommunicera budskapet om olika arter till en bredare publik. På motsvarande sätt bör en översyn göras av förutsättningarna att komplettera miljöövervakningen i akvatiska miljöer med ett repre- sentativt urval av arter. I dessa översyner bör ingå att bedöma hur stora stickprov som behövs, och hur sällsynta arter som kan ingå, Kunskap för ett rikt växt- och djurliv för att med rimlig säkerhet besvara frågor om tillstånd, förändring och trender. Hänsyn bör tas till den uppföljning av arter enligt art- och habitatdirektivet som planeras (5434), även om flertalet av dessa arter är så sällsynta att det handlar om övervakning av samtliga kända förekomster genom flora- och faunaväkteri eller motsvarande. Inrapporteringen av observationer av rödlistade arter till ArtDa- tabanken kan byggas ut genom utökat flora- och faunaväkteri. Tyngdpunkten ligger på växter, men det skulle vara möjligt att utvidga till djur och vattenlevande arter. Arbetet bygger på ideella insatser, men för att hålla en hög kvalitet krävs vissa resurser till samordning och specialistkompetens. Även för åtgärdsprogrammen för hotade arter finns kunskaps- brister. Det behövs bl.a. mer kunskap om dåligt kända organism- grupper, arters krav på livsmiljöer, lämpliga restaureringsåtgärder och vilka förutsättningar som krävs för att arter ska kunna sprida sig till nya lämpliga områden. Det har av myndigheter som lämnat underlag till utredningen och genom webbenkäten framförts att kartläggning och uppfölj- ning av genetisk variation är en lucka. Denna aspekt bör beaktas vid en översyn. Regeringen anger i miljömålspropositionen att den av- ser att ge i uppdrag att, i samarbete med berörda myndigheter, till 2007 ta fram ett nationellt handlingsprogram för bevarande av genetisk variation. I arbetet med att ta fram hand- lingsprogrammet bör analyseras vilken kunskap som mer exakt be- hövs och vilka möjligheter det finns att utveckla kostnadseffektiva metoder för övervakning av genetisk variation. Direkta mätningar av den genetiska uppsättningen hos individer i vilda populationer är resurskrävande studier. Andra metoder, t.ex. att istället kartlägga arters geografiska utbredning och variation, bör övervägas. Det är viktigt att indikatorer som kan följa tillståndet för den bio- logiska mångfalden utvecklas. Regeringen avser att ge Naturvårds- verket i uppdrag att utveckla och etablera ett system för uppfölj- ning av miljökvalitetsmålet Ett rikt växt- och djurliv. De svenska indikatorer som tas fram bör kopplas till de indikatorer för biolo- gisk mångfald som utvecklas inom EU. Kunskap för ett rikt växt- och djurliv vara en viktig del av uppföljningen av det internationella och euro- piska målet att hejda förlusten av biologisk mångfald till 2010. Det behövs särskilda insatser för att följa upp att biologiska resur- ser och biologisk mångfald nyttjas på ett hållbart sätt. Regeringen avser att återkomma med ett uppdrag om utveckling av metoder för att följa upp att biologisk mångfald och biologiska resurser så- väl på land som i vatten nyttjas hållbart så att biologisk mångfald upprätthålls på landskapsnivå. Regeringen anser att det bör skapas ett nytt nationellt program för lokal och traditionell kunskap relaterat till bevarande och håll- bart nyttjande av biologisk mångfald. Regeringen avser att ge CBM i uppdrag att utgöra kanslifunktion och utveckla det nationella programmet. Utredningen stödjer dessa förslag. Samlad redovisning av läget för och arbetet med biologisk mångfald Det finns behov av en samlad och regelbunden redovisning av situ- ationen för biologisk mångfald i . Redovisningen bör inne- hålla beskrivning av tillståndet, genomgång av drivkrafter och på- verkan samt bedömning av insatta åtgärders effekt. Redovisningen bör knytas till något befintligt krav på rapportering, t.ex. till kon- ventionen om biologisk mångfald. redovisas olika aspekter av biologisk mångfald i olika sammanhang, men det tas aldrig något samlat grepp. Situationen för de rödlistade arterna redovisas av ArtDatabanken. Fördjupad utvärdering av miljökvali- tetsmålen görs , men eftersom inte det har funnits något miljökvalitetsmål för biologisk mångfald har inte den frågan belysts särskilt. Rapportering till konventioner och EU-di- rektiv görs regelbundet, men blir oftast så styrda av konventionens eller direktivets krav att de får begränsat värde i andra samman- hang. bör ges i uppdrag att i samråd med Cent- rum för biologisk mångfald, ArtDatabanken och berörda myndig- heter utreda hur en samlad redovisning bäst görs. Kunskap för ett rikt växt- och djurliv En certifiering av naturinventerare bör införas. Olika inventeringar och undersökningar sker inom ramen för en lång rad olika processer. Förutom de mer storskaliga inventeringarna av typ stats- skogsinventeringen, rovdjursinventeringen eller ängs- och betes- marksinventeringen, sker en mängd insatser i mindre skala, t.ex. inventeringar och undersökningar för miljökonsekvensbeskriv- ningar (MKB). Detta ställer krav på inventerare med god kompetens. Erfaren- heterna från olika håll, bl.a. granskning av miljökonsekvensbeskriv- ningar, och som också förts fram vid de hearingar som utredningen anordnat, visar på att det finns ett behov av att öka kvaliteten i de inventeringar som görs för olika ändamål. Det är utbildningsväsendets ansvar att en grundläggande kom- petens finns, och därvidlag främst de universitets- och högskoleut- bildningar som på något sätt kan leda fram till ett arbete som na- turinventerare.