sou · GTB368 · 2006-01-01 00:00:00 — 1963:159 s. 59) angavs att reglerna skulle kunna använ- das i lokaliseringspolitiskt syfte, genom att det skulle vara möjligt att låta dessa gälla endast skattskyldiga inom viss del eller vissa de- lar av landet. De generella reglerna har dock aldrig tillämpats. Istället har vid skilda tillfällen särskilda förordningar införts avse- ende investeringsavdrag. Så har skett vid ett flertal tillfällen . Samtliga har varit tidsbegränsade och har gällt under något eller . Någon reglering om investeringsavdrag med regional inriktning har aldrig förekommit. De senast gällande lagarna om investeringsavdrag var lagen (1980:953) om särskilt investeringsavdrag för inventarieanskaff- ning, lagen (1980:954) om särskilt investeringsavdrag för bygg- nadsarbeten m.m. och lagen (1981:1099) om särskilt investerings- avdrag vid redovisningen av mervärdeskatt. Enligt lagen (1980:953) om särskilt investeringsavdrag för in- ventarieanskaffning medgavs avdrag vid beräkning av nettointäkt av jordbruksfastighet eller rörelse enligt kommunalskattelagen och lagen om statlig inkomstskatt för skattskyldiga som anskaffat döda inventarier för stadigvarande bruk i verksamheten. Avdraget ut- gjorde av anskaffningsvärdet och medgavs för inventa- rier som levererats mellan och den 31 decem- ber 1981 eller som tillverkats . Avdrag medgavs inte för inventarier med en beräknad varaktighetstid om högst , begagnade inventarier, vissa motordrivna fordon, fartyg, luftfartyg, järnvägsvagnar m.m., föremål avsedda för utsmyckning samt in- ventarier för vilka anskaffningsvärdet under beskattningsåret inte uppgått till sammanlagt . I lagens förarbeten (prop. 1980/81:60 s. 10) motiverades undantagen med att syftet med det särskilda investeringsavdraget var att i rådande konjunk- turläge stimulera sådana investeringar som var direkt ägnade att öka produktionskapaciteten i näringslivet och att investeringar som inte uppfyllde det kravet inte borde omfattas av rätten till investerings- avdrag. Det påpekades också att det vid utformningen av systemet borde strävas efter att det inte skulle leda till snedvridningseffekter av olika slag och att det även var viktigt att investeringsavdragen inte utnyttjades för att erhålla obehöriga skattelättnader. Invester- ingsavdraget enligt denna lag påverkade inte avskrivningsunderla- Andra regionala stimulansåtgärder som kan utgöra alternativ .. Avdraget fick således till konsekvens att förutom värdeminsk- ningsavdrag omfattande hela anskaffningskostnaden fick dras av, dvs. av anskaffningskostnaden blev avdragsgill (jfr. och , In- komst- och förmögenhetsbeskattning del II, 1981 s. 127 f. och prop. 1981/82:30, bilaga 4 s. 9). Enligt lagen (1980:954) om särskilt investeringsavdrag för bygg- nadsarbeten m.m. medgavs vid beräkning av nettointäkt av jord- bruksfastighet eller rörelse rätt till avdrag för skattskyldiga som haft utgifter för ny-, till eller ombyggnad eller för täckdikning på en i verksamheten använd fastighet. Avdrag medgavs, efter att ti- den förlängts , för arbete som igångsatts – med tio pro- cent av de kostnader för ny-, till- eller ombyggnad och med 20 pro- cent för de kostnader för täckdikning som hänförde sig till perio- den – . Avdrag medgavs inte för lokaler avsedda för bostadsändamål, bensinstationer, par- keringshus, parkeringsanläggningar, butiks-, kontors-, bank-, ho- tell- eller restauranglokaler, samlingslokaler, nöjeslokaler, sport- hallar eller andra idrottsanläggningar. Avdrag medgavs endast om utgifterna uppgått till . Avdraget innebar att anskaffningskostnaden för byggnader till blev avdrags- gill (jfr. Grosskopf/a.a. s. 128 och a. prop. bilaga 4 s. 9). Enligt lagen (1981:1099) om särskilt investeringsavdrag vid re- dovisningen av mervärdeskatt medgavs avdrag vid anskaffning av döda inventarier avsedda för stadigvarande bruk i verksamheten och som levererades . I fråga om inventarier som den skattskyldige själv tillverkade medgavs avdrag endast under förut- sättning att tillverkningen påbörjats efter och avslutats . Avdrag medgavs av an- skaffningsvärdet minskat med mervärdeskatt. Undantagen från la- gens tillämpningsområde var i stort sett desamma som beträffande lag om investeringsavdrag för inventarieanskaffning. För att bli berättigad till investeringsavdrag enligt lag krävdes att den skattskyldige var redovisningsskyldig till mervärdeskatt, helt eller delvis. För den som hade att inbetala mervärdeskatt med anledning av mervärdeskattedeklarationen för en redovisningspe- riod kom beloppet att minska och eventuellt övergå till återbetal- ning från staten genom investeringsavdraget. Den som redan enligt deklarationen skulle få tillbaka mervärdeskatt fick därutöver till- Andra regionala stimulansåtgärder som kan utgöra alternativ .. baka beloppet för godkänt investeringsavdrag (jfr. och , Investeringsavdragen vid mervärdeskatteredovisning och inkomsttaxering, 2 uppl. s. 19 ff.). Avsikten med lagen var att den skulle ge snabbare effekt än tidigare gällande lag om särskilda investeringsavdrag för inventarier (jfr. 1981/82:30 s. 11). och har också uppgett (a.a. s. 21) att investerings- avdraget enligt lag fungerade på en gång som såväl avdrag som bidrag, eftersom det inte spelade någon roll om verksamheten gick med vinst eller förlust, då avdraget var oberoende av detta och beloppsmässigt lika stort. Beloppet av det särskilda avdraget ansågs som ingående mervärdeskatt. I lagen angavs också att beloppet inte skulle minska avskrivningsunderlaget vid inkomsttaxeringen och att det inte skulle räknas som skattepliktig inkomst vid taxeringen (se 5 § andra stycket och prop. 1981/82:30, bilaga 4 s. 9). Enligt och (a.a. s. 81) var det naturligt att investeringsav- draget inte minskade avskrivningsunderlaget, eftersom avdraget var en förmån vid sidan om värdeminskningsavdrag. lag angavs att avdrag för en viss inventarieanskaffning inte medgavs enligt både denna lag och lagen (1980:953) om sär- skilt investeringsavdrag för inventarieanskaffning och att den skatt- skyldige själv fick bestämma vilket avdrag han ville utnyttja. De båda lagarna kom dock aldrig att gälla . Regeringen angav visserligen i förarbetena till lag (a. prop. s. 11) att företa- gen borde få välja mellan de olika avdragssystemen, men avvisade förslaget i denna del. En- ligt och (a.a. s. 70 f.) torde den aktuella regler- ingen till följd av ett förbiseende ha följt med från propositionssta- diet. 7.4.2Nu gällande regleringar om regionala bidrag till investeringar Statligt stöd i samband med investeringar ges i form av regio- nalt investeringsstöd (förordningen (2005:527) om regionalt inve- steringsstöd) och i form av regionalt bidrag till företagsutveckling (förordningen (2000:283) om regionalt bidrag till företagsutveck- ling). Före lämnades motsvarande bidrag i form av regionalt utvecklingsbidrag (förordningen (2000:279) om regionalt utvecklingsbidrag) och i form av landsbygdsstöd (ovan angivna förordning om regionalt bidrag till företagsutveckling benämndes Andra regionala stimulansåtgärder som kan utgöra alternativ .. då förordningen om landsbygdsstöd). Både det regionala invester- ingsstödet och det regionala bidraget till företagsutveckling utgör selektiva stödformer där varje enskild stödansökan bedöms utifrån särskilda, i förordningarna angivna, kriterier. Syftet med det regionala investeringsstödet, som kan lämnas inom stödområdena A och B, är att främja en hållbar tillväxt i stödföretagen och därmed en hållbar regional tillväxt. Stöd får läm- nas bl.a. till företag, affärsverk eller uppdragsmyndigheter som be- driver verksamhet på marknadsmässiga villkor. De verksamheter till vilka stöd får lämnas är industriell och industriliknande verk- samhet, industriserviceverksamhet, tjänste- och serviceverksamhet, turistverksamhet, framställning av fasta bränslen, uppförande av lokaler för uthyrning samt annan verksamhet som bedöms få vä- sentlig betydelse för näringslivets utveckling i regionen eller annars bedöms ha särskild betydelse för den regionala utvecklingen. I för- ordningen uppställs vissa krav på verksamheten, bl.a. i fråga om orten där verksamheten skall bedrivas samt beträffande ekono- miska förhållanden och arbetsmiljö. Vidare anges att stöd inte får lämnas till stödmottagarens utgifter för verksamhetens normala drift. Regionalt investeringsstöd får inte lämnas till jordbruksverk- samhet som avser produkter som anges i bilaga 1 till EG-fördraget, fiskeriverksamhet, transportverksamhet, verksamhet inom stålin- dustrin eller verksamhet inom syntetfiberindustrin. De ändamål för vilka regionalt investeringsstöd får lämnas är nyinvesteringar i byggnader och maskiner m.m., utbildning, konsulttjänster, infor- mationskampanjer och kunskapsspridning samt forskning och ut- veckling. Storleken av ett regionalt investeringsstöd skall enligt förordningen bestämmas med tillämpning av de särskilda bestäm- melser som gäller för stödändamålet och med hänsyn till en inve- sterings storlek och ändamål, konkurrensförhållandena på den marknad där verksamheten skall bedrivas samt med hänsyn till hur viktigt det är för samhället att investeringen genomförs. Stödet får inte vara större än vad som behövs för att investeringen skall komma till stånd. Storleken skall vidare bestämmas även med hän- syn till den totala investeringskostnaden. Stödnivåerna varierar mellan stödområden och typ av investering. För maskiner och andra inventarier får i stödområde A regionalt investeringsstöd lämnas med högst av den totala investeringskostnaden. Ärenden om regionalt investeringsstöd inom stödområde A avgörs av länsstyrelserna, av Verket för näringslivsutveckling () eller i vissa fall av regeringen. Det regionala investeringsstödet, som Andra regionala stimulansåtgärder som kan utgöra alternativ .. har anpassats till kommissionens riktlinjer för regionalstöd, har godkänts av kommissionen inom ramen för . Regionalpolitiska utredningen föreslog i SOU 2000:87 (s. 298 ff.) att det regionala utvecklingsbidraget skulle avvecklas. Utred- ningen bedömde dock att bidragsformen borde bibehållas , så länge som den utgör en viktig del av medfinan- sieringen i EG:s strukturfondsprogram. Som skäl för sitt ställ- ningstagande angav utredningen bl.a. att mycket talar för att en så- dan selektiv stödform verkar konserverande och därmed hämmar den långsiktiga utvecklingen. Utredningens slutsats var att mer ge- nerella lösningar borde eftersträvas. I den därpå följande propositionen (prop. 2001/02:4 s. 178) an- gav regeringen som sin principiella inställning att det i ett längre perspektiv är angeläget att reducera användningen av olika bidrag och att, när behov av marknadskompletterande finansieringsinsat- ser föreligger, främst bör användas former som innebär att återbe- talning av kapitalet sker. Vidare angavs att statens insatser istället bör inriktas mot förstärkta insatser för entreprenörsfrämjande, ökat nätverksbyggande t.ex. mellan olika företagare och mellan fö- retagen och olika institutioner samt mot utveckling av finansie- ringssystem som medger att kapitalmarknadens aktörer får möjlig- het och incitament att göra ökade finansieringsinsatser för företa- gen. Regeringen bedömde att det regionala utvecklingsbidraget borde finnas kvar tills vidare, men att inriktningen och beslutsfor- merna skulle ses över och utvecklas på flera sätt. Regionalt bidrag till företagsutveckling ges i syfte att främja en hållbar tillväxt i bidragsföretagen och därmed en hållbar regional tillväxt. Bidraget betraktas som ett försumbart stöd enligt kommis- sionens förordning (EG) nr 69/2001 om tillämpningen av artik- larna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse och har därför inte underställts kommissionen för prövning. Bidraget kan lämnas i stödområdena A och B samt i områden som i förord- ningen om regionalt bidrag till företagsutveckling betecknas som glesbygd och landsbygd. Bidrag får lämnas bl.a. till privatägda små och medelstora företag som bedriver verksamhet på marknadsmäs- siga villkor. De ändamål för vilka regionalt bidrag till företagsut- veckling får lämnas är utgifter för investeringar i byggnader eller anläggningar som är avsedda för stadigvarande bruk, maskiner och andra inventarier, dock inte fordon, båtar som är nödvändiga för drift av företag i skärgården samt produktutveckling, marknadsfö- ring, kompetensutveckling eller andra liknande ändamål, under Andra regionala stimulansåtgärder som kan utgöra alternativ .. förutsättning att det inte är fråga om utgifter för företagets nor- mala drift. Bidrag får inte lämnas till jordbruksverksamhet som av- ser produkter som anges i bilaga 1 till EG-fördraget, fiskeriverk- samhet samt transportverksamhet. I förordningen om regionalt bidrag till företagsutveckling anges vissa villkor vad gäller lönsam- het, varaktig sysselsättning och påverkan på konkurrensförhållan- dena. Enligt förordningen får bidraget inte vara större än vad som behövs med hänsyn till övriga finansieringsmöjligheter och andra omständigheter för att den åtgärd som bidraget avser skall kunna genomföras. Regionalt bidrag till företagsutveckling får i glesbygd lämnas med högst av de utgifter som har godkänts för investeringen. Inom ett sådant område inom stödområde A som inte utgör glesbygd får bidrag som huvudregel lämnas med högst . Beslut om regionalt bidrag till företagsutveckling fattas av länsstyrelserna. I en rapport från () angående sysselsättningsbidrag (Sysselsättningsbidraget – Utvärde- ring av ett regionalt företagsstöd, A2003:006 s. 78) har ITPS även berört det regionala utvecklingsbidraget och landsbygdsbidraget. I rapporten anges att oavsett om man mäter absolut eller relativ till- växt kan det konstateras att företagsstöden gått till tillväxtföretag i större eller betydligt större utsträckning än vad deras andel av sys- selsättningen motiverar. ITPS har mot bakgrund härav konstate- rat att det inte finns fog för kritiken att bidragen i alltför stor ut- sträckning går till branscher och företag i tillbakagång. I rapporten konstateras också att det är ganska blygsamma andelar av stöden som går till sådana branscher som kan antas vara mycket känsliga för undanträngning. Skattepliktiga fastigheter enligt lagen (1984:1052) om statlig fas- tighetsskatt är sådana som vid fastighetstaxeringen betecknats som småhusenhet, hyreshusenhet, industrienhet, elproduktionsenhet eller lantbruksenhet, om det på lantbruksenheten finns vad som vid fastighetstaxeringen betecknas som småhus eller tomtmark för småhus. Fastighetsskatten utgör för varje beskattningsår en pro- cent av taxeringsvärdet avseende småhusenhet, en procent av bo- stadsbyggnadsvärdet och tomtmarksvärdet avseende småhus på lantbruksenhet, av taxeringsvärdet avseende hyreshus- Andra regionala stimulansåtgärder som kan utgöra alternativ .. enhet till den del det avser bostäder, en procent av taxeringsvärdet avseende hyreshusenhet till den del det avser lokaler samt 0,5 pro- cent av taxeringsvärdet avseende industrienhet och elproduktions- enhet. I lagen (2001:906) om skattereduktion för fastighetsskatt finns en begränsningsregel för ägare av småhusenheter och av små- hus med tillhörande tomtmark på lantbruksenheter av innebörden att fastighetsskatten efter skattereduktionen inte skall överstiga av den skattskyldiges inkomst och viss förmögenhet. I inkomstskattelagen (1999:1229) – IL – används en annan ter- minologi beträffande fastigheter än den som används i fastighets- skattehänseende. Enligt IL är en fastighet antingen en näringsfas- tighet eller en privatbostadsfastighet. Med privatbostadsfastighet avses ett småhus som är en privatbostad om det utgör en småhus- enhet, småhus på annans mark eller småhus med tillhörande tomt- mark på lantbruksenhet. Med näringsfastighet avses en fastighet som inte är en privatbostadsfastighet. En villa som till övervägande del används för ägarens boende är således en privatbostadsfastighet, medan en villa som av ägaren till övervägande del används för annat än boende, t.ex. som kontor, är en näringsfastighet i IL:s mening. 7.6.1Generella bestämmelser om socialavgifter Socialavgifter utgörs av arbetsgivaravgifter och egenavgifter. Be- stämmelser om sådana avgifter finns i socialavgiftslagen (2000:980). Arbetsgivaravgifter betalas av den som utger avgiftspliktig ersätt- ning, främst i form av löner, arvoden, förmåner och andra ersätt- ningar för arbete. Avgiftsunderlaget är summan av de avgiftsplik- tiga ersättningar som den avgiftsskyldige har utgett under en ka- lendermånad. Egenavgifter betalas av fysiska personer som har av- giftspliktig inkomst. I första hand betalas egenavgifter för över- skott av näringsverksamhet i vilken den som har inkomsten har arbetat i inte oväsentlig omfattning. Avgiftsunderlaget är här sum- man av de avgiftspliktiga nettoinkomsterna vid den avgiftsskyldiges taxering till inkomstskatt. Arbetsgivaravgifterna är och egenavgifterna av avgiftsunderlaget. I 2 kap. 28– 30 §§ och i 3 kap. 18 och 19 §§ socialavgiftslagen finns bestämmel- ser om särskilt avdrag vid avgiftsberäkningen. Vid beräkning av ar- betsgivaravgifter och av egenavgifter skall avdrag göras med fem Andra regionala stimulansåtgärder som kan utgöra alternativ .. procent av avgiftsunderlaget (2 kap. 28 § och 3 kap. 18 § första stycket). Det maximala generella avdragsbeloppet vid beräkning av arbetsgivaravgifter sänktes . räknat uppgår beloppet således numera till . Sänkningen har bud- getproposition (prop. 2004/05:1 avsnitt 8.2.7 s. 206) motiverats med behovet av att finansiera vissa skattelättnader som till inte ovä- sentlig del skulle komma företagssektorn till del. I fråga om egen- avgifter är det generella avdraget begränsat till högst . Syftet med det generella avdraget, som infördes den 1 janu- ari 1997, är i första hand att stimulera nyanställningar och upp- muntra egenföretagande (jfr. 1996/97:21 s. 19 f.). Eftersom bestämmelserna syftar till att underlätta för små och medelstora företag finns beträffande arbetsgivaravgifterna en särskild begräns- ning av avdragsrätten i fråga om koncerner. Begränsningen innebär att de företag som ingår i koncernen vid bedömningen av avdrags- rätten skall anses som en avgiftsskyldig. Beträffande egenavgifterna finns särskilda begränsningar för det fall den avgiftsskyldige är del- ägare i handelsbolag eller även gjort avdrag från arbets- givaravgifter. I förarbetena till den nu gällande regionala stödordningen på so- cialavgiftsområdet (prop. 2001/02:45), vilken behandlas nedan, an- ges (s. 38) att revisorer har granskat den generella ned- sättningen av socialavgifterna (Rapport 2000/01:8) och att de ifrå- gasatt nedsättningen, då den inte bedömts vara kostnadseffektiv och då effekten på sysselsättningen ansetts vara begränsad. 7.6.2Regionala bestämmelser på socialavgiftsområdet Regionala stödordningar inom socialavgiftsområdet har funnits se- dan . De lagar som först tillkom på området (lagen (1982:695) om nedsättning av socialavgifter och lagen (1983:1055) om nedsättning av socialavgifter och allmän löneavgift i ) infördes för att stimulera sysselsättningen i det krisdrabbade . lag innebar nedsättning av socialavgifterna för arbetsgivare som be- drev verksamhet i fyra uppräknade kommuner i . lag återfanns bestämmelser som gällde för hela Norrbot- tens län och som även dessa innebar nedsättning av socialavgifterna . Dessutom fanns särreglerande bestämmel- Andra regionala stimulansåtgärder som kan utgöra alternativ .. ser som gällde endast för samhälle och som innebar att en näringsidkare med fast driftsställe i samhälle efter ansökan helt kunde befrias från arbetsgivaravgift/egenavgift och allmän löneavgift av . lag om ned- sättning av socialavgifter och allmän löneavgift i ersattes av lagen (1990:912) om nedsättning av socialavgifter. Enligt denna lag lämnades stöd i stödområde A med undantag för vissa församlingar inom och kommuner. I lagen angavs en rad verksamheter och arbeten som var stödberättigade. För en avgiftsskyldig som var berättigad till stöd sattes den procentsats efter vilken arbetsgivaravgifter respek- tive egenavgifter sammanlagt skulle betalas ned med från början . (SFS 1996:1489) uppgick nedsättningen till . ekonomiska vårproposition (prop. 1999/2000:100 s. 125) bedömde regeringen, mot bakgrund av att kommissionen hade allvarliga invändningar mot stödformen, att det inte var för- svarligt att längre vänta på att stödformen eventuellt skulle komma att godkännas av kommissionen, varför stödformen upphörde att tillämpas. Som redovisats i avsnitt 5.3.3 beslutade kommissionen att inte godkänna stödformen. Kommissionen kon- staterade inledningsvis att stödordningen utgjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. hade motiverat nedsättningen med att den utgjorde ett transportstöd för att kompensera de stödberättigade företagens avståndsberoende merkostnader. Kommissionen, som undersökte stödet framförallt mot bakgrund av riktlinjerna för statligt stöd för regionala ända- mål, konstaterade dock att stödformen inte uppfyllde villkoren i dessa riktlinjer. Kommissionen fann att kriterierna för undantagen i artikel 87.2 eller 87.3 inte var uppfyllda och att den aktuella stöd- ordningen således inte var förenlig med den gemensamma markna- den. Regionalt tillämpliga särbestämmelser på socialavgiftsområdet finns numera i lagen (2001:1170) om utvidgning av de särskilda av- dragen enligt socialavgiftslagen (2000:980), vilken innehåller be- stämmelser om stöd till näringslivet och viss ideell verksamhet i stödområde A. Avgiftslättnaden syftar till att stimulera småföreta- gandet samt att bidra till en god service i de delar av landet som har de största geografiska lägesnackdelarna med bl.a. långa avstånd, li- ten hemmamarknad, sämre tillgång till service, låg befolkningstät- het och ogynnsamma klimatförhållanden (prop. 2001/02:4 s. 158 Andra regionala stimulansåtgärder som kan utgöra alternativ .. och 2001/02:45 s. 36). Stödet innebär att ett utvidgat särskilt av- drag skall göras vid beräkning av arbetsgivaravgifter om den av- giftsskyldige har utgett avgiftspliktig ersättning för arbete utfört i näringsverksamhet vid ett fast driftsställe i stödområdet eller för arbete i annan verksamhet som bedrivs av en ideell förening eller en stiftelse, vid en sådan plats i stödområdet som motsvarar ett fast driftsställe. Vid beräkning av egenavgifter skall ett utvidgat särskilt avdrag göras, om avgiftspliktig inkomst av näringsverksamhet från ett fast driftsställe i stödområdet ingår i avgiftsunderlaget. Eftersom stimulansen riktar sig till näringslivet har kommuner, landsting, statliga myndigheter, statliga affärsdrivande verk och registrerade trossamfund undantagits från tillämpningen av bestämmelserna vid beräkningen av arbetsgivaravgifter. Vidare tillämpas bestämmelserna i lagen inte på verksamhet som avser fiskeriverksamhet, vattenbruksverksamhet eller sådan jordbruks- verksamhet som avser produkter som anges i bilaga 1 till EG- fördraget och inte heller på transportverksamhet. Det sistnämnda innebär, enligt specialmotiveringen till den aktuella bestämmelsen – 4 § lag – (prop. 2001/02:45 s. 55), att den som uteslutande bedriver verksamhet av det slaget inte kan få del av de utvidgade särskilda avdragen, medan det däremot kan bli aktuellt med ett sådant avdrag om den avgiftsskyldige också bedriver annan typ av verksamhet vid ett fast driftsställe i stödområdet. Av uppgifter från beträffande tillämpningen av 4 § framgår att företag som bedriver både nedsättningsberättigad och icke nedsättningsberättigad verksamhet beviljas avdrag för den del av verksamheten som är nedsättningsberättigad. Vid beräkning av arbetsgivaravgifterna skall avdrag, utöver vad som följer av 2 kap. 28 § socialavgiftslagen, göras av avgiftsunderlaget, dock högst med (= ). 2001/02:45 (s. 36 f.) har angetts att avdraget, genom att maximeras vid ett avgiftsunderlag om , kommer att inriktas särskilt till små företag.