sou · GTB356 · 2006-01-01 00:00:00 — De antika skrifterna upptäcktes i sin arabiska översättning och österländsk filosofi, matematik, fysik, medicin, astronomi och alkemi strömmade in i . För européer kunde den svarta människan också symbolisera en överlägsen civilisa- tion exempelvis den etiopiska, egyptiska, assyriska, och persiska förutom den islamiska. I och med att handeln med afrikanska slavar efter es- kalerade kom synen på människor från att ändras. De kom att kallas negrer, dvs. svart i motsats till de vita européerna. Det konstruerade begreppet neger är till skillnad från de tidigare an- vända termerna , mor, eller etiopier frikopplat från specifika tider eller platser. Negern hade ingen civilisation, ingen kultur, ingen religion och ingen historia (, 2000:81). This negro was a distinct ideological construct from those images of Africans that had preceded it. It differed in function and ul- timately in kind. Where previously the Blacks were a fearful phenome- En inblick i rasism och strukturell diskriminering i historia non to Europeans because of their historical association with civilisa- tions superior, dominant, and/or antagonistic to Western societies, the most recent being that of , now the ideograph of Blacks came to signify a difference of species, an exploitable source of energy (labor power) both mindless to the organizational requirements of produc- tion and insensitive to the subhuman conditions of work. In the more than 3,000 years between the beginnings of the first of the Ethiopian and the appearance of the , the relationship bet- ween the African and had been reversed (Ibid:82) Många miljoner människor lastades ombord på slavskeppen för att föras till kolonier. Negrerna kunde behandlas så just därför att de var negrer – inte riktiga människor. Hudfärgen avgjorde människovärdet och i och med idén om negerns under- ordning var rasismen född. Det svenska deltagandet i slavhandeln har länge varit ett glömt ka- pitel. 1649 grundades dock , där svenska staten var delaktig, för att bedriva handel med slavar från till (, 1997:52). I dagens Cape i byggde det svenska kompaniet fästningen . Borgen har förkla- rats som World Heritage Monument och står med sina bevarade fånghålor där slavarna förvarades i väntan på transport över atlan- ten som ett monument över slaveriets och kolonialismens grym- heter (, 1997:45 f). Kompaniet hade stora planer på en omfat- tande slavexport till men handeln begränsades av att Sve- rige inte hade några egna kolonier i , och att det därmed inte fanns någon naturlig plats för att sälja slavar. Exakt hur om- fattande slavexporten var är svårt att beräkna då det mesta av rä- kenskaperna försvunnit. Dock finns exempelvis ett kontrakt beva- rat som slöts mellan kompaniet och tre köpmän i om transport av 500–600 slavar till Curaçao 1657 (Nováky, 1990:185). 1658 attackerades fästningen av holländska och danska konkur- renter vilket var början till slutet på det . Uppskattningsvis uppgick den svenska slavhandeln till uppemot 1 000 slavar –1658 (Nováky, 1990; , 1997:60). Den svenska staten såg alltjämt att inte hade några egna kolonier i som ett problem. Bristen på kolonier ledde till att slavhandelns effektivitet hämmades. En inblick i rasism och strukturell diskriminering i historia skaffa en koloni genom att få att lämna över ön Bartélemy i . Därefter bildades Västin- diska kompaniet (1786) vars största aktieägare skulle komma att bli . Kompaniets privilegier inkluderade rätten att driva slavhandel mellan och . Året efter etableringen planerade kompaniet en första slavexpedition med ett fartyg som skulle segla till på . Där skulle man köpa slavar för att sedan frakta dem över till för försäljning. Praktiska problem gjorde att färden aldrig blev av, och kom i fortsättningen huvudsakligen att fun- gera som transitplats för slavhandeln (, 1999). Att föra in och sälja slavar på auktion var gratis, men den svenska profiten kom från att man beskattade frakten av slavarna från ön. Slavauktionerna ägde rum i slavboden som låg vid gatan. Exakt hur omfattande slavhandeln var är inte säkert, men proportionerna framgår av antalet slavar på ön. 1787, efter att tagit över ön, hyste den drygt 700 slavar. 1812 hade an- talet slavar stigit till nästan två och ett halvt tusen, motsvarande av den totala befolkningen. Ingenting tyder på att den svenska behandlingen av slavarna var mindre brutal än andra kolonialmakters. Faktum är att en av utsänd rapportör jämför med slavnationen när han pekar på möjligheten att införa ett hanterande av slavarna som var mer humant än det som praktiserades i den svenska kolonin. Veten- skapsmannen skildrar den svenska bestraffningen av slavar på föl- jande vis: Straffet går merendels för sig på följande sätt. Den brottslige lägges framstupa på jorden, bindes med händerna fast vid hjulet under en Ca- non, fötterna utsträckes och fastbindes vid 2:ne pålar, som blifva ned- slagne uti jorden, kläderna blifve borttagne at kroppen blifver bar, den som skall slå honom, har en piska med kort skaft; men snärten och smällen är 6 eller 7 alnar lång; han håller sig på något afstånd och med piskan slår knäppsmällar på slafvens bara kropp ; hvarje slag smäller som ett pistol-skott och stora skin- samt köttstycken följa ofta med ifrån kroppen; Slafven får uthärda 30, 50 eller 100 sådane slag, alt efter större eller mindre brott. (, 1999:50) 1815 förbjöds den svenska slavhandeln. Förbudet kom dock senare än i länder som (1792), (1807) och (1808) (, 1999:52). som den svenska handeln förbjöds fortsatte man dock att profitera på slavhandeln genom att ta ut en avgift från de skepp som fortsatte att använda En inblick i rasism och strukturell diskriminering i historia som transitplats för handel med slavar (Catome- ris, 2004:39). sålde ön till för . Transaktionen föregicks av en folkomröstning bland öborna. Endast en person röstade för fortsatt svensk överhöghet (, 1999:43). Det direkta svenska deltagandet i slavhandeln och imperialismen var i jämförelse med större europeiska stater förhållandevis blyg- samt, men var ändå en del av den europeiska koloniala och imperialistiska sfären. Även om spelade en roll i utkanten gynnades man av kapitalackumulationen i kolonierna som möjlig- gjorde industrialiseringen. Som del i det kapitalistiska gyn- nades av imperialismen precis som i sin helhet. Sve- rige var en del av samma ekonomiska system vilket medförde att de gemensamma rasistiska teorierna fick ett stort fotfäste även i Sve- rige. Den världsberömde klassificerade inte bara in djur och växter i system utan även människor. Han var den förste som kallade människan för Homo Sapiens och delade in denne i ett hierarkiskt system baserat på hudfärg med de vita överst. Den vita människan (H. Europaeus) beskrevs som intelligent och företag- sam medan den (H. afer) var trögtänkt och lat. lär- jungar spred systemet under sina upptäcktsfärder, särskilt i , där befolkningen beskrevs som synnerligen underlägsen (Fryer, 1984:166; , 1997:34). Rasismen var lika spridd inom ve- tenskapen i som i övriga . Inom kulturlivet spreds svenska äventyrares och missionärers berättelser om imperialistiska äventyr i mörkaste . I och med folkskolans införande 1842 fick alla svenskar rasismen inpräntad i sig. Läroböckernas bild av skulle i mer än ett århundrade vara påfallande enhetlig. Afri- kanen beskrevs som en särskild, biologiskt och socialt underlägsen varelse, en vilde ständigt benägen att råka i strid med andra vildar och utan någon egen historia. Den europeiska koloniseringen be- skrevs som ett lyckobringande projekt för : Mest talande för det koloniala synsättet i de svenska läroböckerna är förträngningen av de vitas ogärningar i , inte minst i behand- lingen av slavhandeln. Denna skylls i stället på afrikanerna själva, eller på araberna. De svenska generationer av skolelever som växer upp med alla dessa beskrivningar kan bara ha fått en enda uppfattning om och dess invånare: som en hemvist för den lägst stående människan på jorden, i bästa fall som ett exotiskt landskap befolkat av stora farliga djur. Afrikanernas hundratals språk, kulturer och levnadssätt blir till En inblick i rasism och strukturell diskriminering i historia en enda kontrasterande motsats, gentemot vilken den egna rasens och kulturens förträfflighet framhävs (Catomeris, 2004:49). Trots att det knappast fanns mer än en handfull afrikaner i var rasismen väl utvecklad här. Att svenskar i större skala först konfronterades med utomeuropeiska människor genom invandringen till inne- bar inte att var fritt från rasistiska stereotyper om afrikaner och orientaler. Just frånvaron av afrikaner och orientaler kan till och med ha resulterat i att stereotyperna i vissa fall blev grövre än i andra länder. Som exempel kan tas den världsberömda afro-ameri- kanska musikern besök till 1933: I Dagens nyheter liknas vid en berusad Gorilla som svettig och dreglande skuttade omkring och utstötte sina illaluktande vrål medan Socialdemokraten beskriver som primarien [en musikalisk term] med sina apliknande konster och läten. För Afton- bladet är det positiva med konserten att den gjorde slut på den gamla tvisten huruvida aporna ha ett språk. (Catomeris, 2004:55) Ett annat exempel är rapporteringen från i under den nazistiska diktaturen. De svenska tidningarna tycktes anamma nazisternas framställning av spelen som en ras- kamp. Exempelvis talade om en tävlan mellan de blonda resliga folken och svartmuskigt undersätsiga folk från exotiska länder. De svenska tidningarna framställde de svenska segrarna som resultatet av en högre stående människotyp medan man om de amerikanska framgångarna skrev att och höjdhopparnegrerna var mer apor än människor. När de afro- amerikanska idrottarna utklassade vita från andra länder upp- rörde sig över att inte vågade komma helt vitt till tävlingarna, och hakade på den nazityska linjen om att därmed fuskat: Pengar lukta inte, men av detta guld luktar det neger (Catomeris, 2004:57). En inblick i rasism och strukturell diskriminering i historia Den historiska rasismen i har dock inte bara varit negativa stereotypiseringar om människor från andra länder. har en lång historia av förtryck av inhemska minoriteter. Man kan tydligt se hur den rasistiska ideologin tillämpats på dessa. De negativa ste- reotypiseringarna blir allt vanligare och framåt. När rasbiologin utarbetas, vari har en ledande roll, drabbas de inhemska minoriteterna hårt. Något kort skall här sägas om detta förtryck. Därefter följer ett avsnitt om rasbiologins framväxt och dess syn på minoriteterna. tidiga förhållande till samerna är nära förknippat med erövringen av . Först i och med styre bör- jade svenska staten få upp ögonen för (, 1998:25), som då sågs som en hitintills närmast outnyttjad källa för skatteintäkter. Skatteuttaget ökade successivt och när en ny skatte- ordning började gälla 1607 ledde den till kris för samernas försörj- ning. Många samer flydde till och blev an- teckningen bortrymda för fattigdoms skull allt vanligare i räken- skaperna (Ibid:39). En faktor som kraftigt bidrog till statens in- tresse för samernas land var upptäckten av silverfyndigheter. Det väckte stora förväntningar när fogden i kom till med silvermalm som en same hittat på nordväst om . De enorma mängder guld och silver som spanjorerna erövrat från var väl kända och på högsta nivå hoppades man nu att skulle bli en motsvarande rikedoms- källa för (Ibid:43). Samerna sattes i tvångsarbete. Deras re- nar var oumbärliga när malmen skulle fraktas söderut. Den lilla er- sättning som utgick för arbetet var inte tillräcklig för att ersätta förlusten av renskötseln vilket ledde till att de så kallade hållap- parna inte kunde försörja sig. Många flydde därför längre norrut i de svenska lappmarkerna eller till (Ibid:44). Från och med slutet av började staten allt mer aktivt kolonisera samernas land. 1673 utfärdade regeringen ett placat an- gående lappmarkernas bebyggande där de gav nybyggare söder- ifrån skattefrihet (Ibid:60). Därmed grundlades konflikten mellan bofasta bönder och renskötande samer om den mark sa- En inblick i rasism och strukturell diskriminering i historia merna dittills utnyttjat. Samernas urgamla rätt till land och vatten började tas ifrån dem. Nybyggarna fick de svenska domstolarnas stöd och lade beslag på allt större del av marken (Ibid:67-75). För att stärka kontrollen tillsatte svenska staten lappmarks- präster och byggde kyrkor. En aggressiv mission igångsattes och samernas religion fördömdes som djävulsdyrkan vilket kunde straffas med döden. Sammanlagt förekom 49 mål om trolldom och vidskepelse vid tingen i och . Flera samer dömdes till böter och spöstraff, andra dömdes till döden. Åtminstone en av dödsdomarna verk- ställdes. På samma sätt som omdefinierade synen på afrikaner så att dessa sågs som underlägsna började synen på samen att omdefi- nieras. hade samerna beskrivits som ett kri- giskt och modigt folk, men och framåt började de beskrivas som försiktiga och räddhågade, lata och dumma. Kyr- kans syn på samerna som hedningar gjorde att mycket fokus rikta- des mot deras seder och religion. I och med kyrkans försvagning och vetenskapens framväxt kom allt mer intresse att riktas mot sa- kroppar och samerna som ras (Catomeris, 2004). var en del av . Sedan avskildes från har haft en stor finsktalande minoritet. börjar, i likhet med synen på samerna, den svenska synen på finnarna bli allt mer negativ och de uppfattas som ett folk skilt från – och un- derlägset – det svenska. Ett drastiskt exempel är häradstinget vid i där man deklarerar att varje finne som väg- rar lära sig svenska ska få sitt torp nerbränt (Catomeris, 2004:78). Enligt Rasbiologiska institutets chef (se nedan) tillhörde finnarna de underlägsna raser som de högre stående svenskarna inte borde beblanda sig med och vars invandring där- med borde förhindras (Catomeris, 2004:91). Många kom till som arbetskraftsinvandrare. Stereotypen om dessa som knivbärande och hetsiga till humöret spreds tillsammans med de vandringssägner om som bröt upp parketten för att odla potatis, en myt som sedan skulle komma att appliceras på utomeuropeiska invandrare. En inblick i rasism och strukturell diskriminering i historia setts som ett andra klassens språk i . Exempelvis förekom ända in förbud på skolor i mot att prata finska på rasterna (Catomeris, 2004:105). Precis som den europeiska rasistiska stereotypen om afrikaner hade stor spridning i redan innan några afrikaner fanns i hade även antisemitismen en stor utbredning långt före invand- ringen av judar till . Antisemitismen hör, lik- som rasismen, till det europeiska kulturarvet. Kyrkan hade ända sedan kristnande precis som i övriga spritt synen på judarna som mördare parallellt med skrönor om judiska ritualmord på kristna barn och liknande. Det rådde ett totalt för- bud för judar att resa in i . I och med kyrkolag öppnades dock en möjlighet för judar att flytta in, men bara om de avsade sig sin tro och konverterade till kristendomen. tilläts av ekonomiska skäl en viss begränsad invandring av judar, eftersom de kunde beskattas efter godtycke och för att judiska handelsmän hade internationella nätverk av kontakter vilket skulle gynna handeln. Judarna lydde dock under stränga restriktioner. De fick bara bosätta sig i , eller och fick inte gifta sig med kristna. En mängd yrken var förbjudna, men judarna uppmanades bli bankirer, finansiärer, ädelstensslipare och liknande vilket sågs som för riket produktiva verksamheter. De förbjöds dock anställa svenskar. Den judiska invandringen mötte stark opposition. När kapita- lismen och frihandeln på allvar slog igenom runt 1800-talets mitt framstod restriktionerna som allt mer otidsenliga och togs succes- sivt bort. Detta skedde parallellt med skråväsendets avskaffande och hantverkarnas proletarisering något som judarna fick stå som syndabock för. Att restriktionerna mot judarna avskaffades ledde till antijudiska kravaller och en utbredd folklig antisemitism. I och med nationalismens frammarsch i kom judarna att fylla funktionen av att ha något främmande att definiera nationen mot. Ofta fick de även spela rollen av syndabockar för en mängd olika samhälleliga problem (, 1992:180-189; Catomeris, 2004:109-126). En inblick i rasism och strukturell diskriminering i historia I hela verkar de resande (tattarna) och romerna (zige- narna) ha bemötts positivt och med nyfikenhet när de först dök upp , något som dock snart skulle ändras. De- ras kringvandrande liv kom att ses som ett hot och infördes lagar som innebar att man fängslade och fördrev dem. Både den katolska och den protestantiska kyrkan bannlyste spådomskonsten och utmålade zigenarna som farliga hedningar. Det första följet verkar ha anlänt till 1512 och bemöttes då väl. När kyrkan efter reformationen kring 1530 tog över fattigvården pekades tat- tarna/zigenarna ut som lättlingar, löst eller onyttigt folk. I instruktioner till prästerskapet är 1560 klargjordes att kyrkans folk inte skulle befatta sig med tattare, hwarken döpa theras barn eller jorda theras lijk (Montesino, 2002:37). Förbudet upprepades 1594 och 1597 miste en kyrkoherde i Dingtuna sin tjänst för att ha döpt resandes barn (Ibid:28). Politiken hårdnade allt mer och infördes så dödsstraff för manliga tattare/zigenare som inte läm- nade landet. Männen skulle hängas, kvinnor och barn skulle utvisas (Montesino, 2002:41). I vilken utsträckning dödsstraffet verkligen genomfördes är osä- kert, men klart är att resande och romer blev kvar i landet. förordningar stadgar att dödsstraffet bara gällde de som gjort sig skyldiga till något brott medan övriga skall utvisas första gången de påträffas. Om de påträffas ytterligare en gång skulle de gripas och föras till närmsta slott för att arbeta i järn med vatten och bröd (Montesino, 2002:43). Härifrån och framåt genom 1700-, mer eller mindre kriminaliseras de kringresandes levnadssätt (, 1993; Catomeris, 2004:222-290; Hazell, 2002). första hälft utvecklade svensken metoder för mätning av mänskliga kranier. Han delade in kranierna i två huvudkategorier, lång- och kortskallar. Långskallar ansågs ha fler positiva egenskaper än kortskallar. och folk var långskallar medan till exempel , samer och slaver var kort- skallar. mätmetoder fick stor spridning internatio- nellt inom rasbiologin, och användes snart för att upprätta ett sy- En inblick i rasism och strukturell diskriminering i historia stem där befolkning definierades som överlägsen alla andra folk och afrikaner som de lägst stående (, 1997:36ff). I takt med att man erövrade kolonier bevisades tesen. De ko- loniserade folkens nederlag på slagfälten sågs som ett rätt- färdigande av erövringspolitiken. Motståndarnas militära svaghet tolkades som underlägsenhet och oförmåga – beviset för att de inte klarade av att styra sig själva (, 1997:39). teori om det naturliga urvalet – bl.a. att svaga och otillräckliga människor hamnar på samhällets botten, medan rikt utrustade per- soner klättrar uppför den sociala stegen – sammanslogs med Char- les verk om människans arv och härstamning av kusin som myntade uttrycket eugenik. Detta de- lades av tyska forskare upp i rasbiologi och rashygien, där det första begreppet rörde det vetenskapliga utforskandet av ras- och arvsskillnader och begreppet rashygien tillämpningen av denna kunskap (, 1997:39-42, 179-184; SOU 1984:55 s 152ff). Ämnet blev mycket populärt i , 1920 inrättar en enig riksdag ett statligt – världens första. Rasbiologiska institutets chef hade 1911 dis- puterat på en avhandling om en ärftlig sjukdom på Listerlandet i . ansåg sig ha visat att den lett till ekonomisk och kulturell degeneration i bygden. Detta var också vad som ho- tade , menade han, om man inte hindrade människor med så kallade undermåliga anlag från att fortplanta sig. Enligt var det de som var bäst utrustade i fysiskt, moraliskt och intellek- tuellt avseende som skulle fortplanta släktet. För att detta skulle uppfyllas var det nödvändigt med rashygienisk forskning. Det om- råde där rasblandning ansågs ha förekommit i en större ut- sträckning var i där det fanns samer, och svenskar som inte sällan gifte sig med varandra. Därför inledde rasbiologiska studier av samer och i nordligaste 1913. fick han ett särskilt anslag från för att stu- dera rasblandningen i området. menade att blandning av skilda raser alltid är förkastlig från den, som han skrev, högre ra- sens synpunkt. Avkomman skulle få försämrad motståndskraft mot sjukdomar och dålig karaktär. En blandning mellan tre eller flera folkslag skulle leda till ohejdad själviskhet, tygellöst leverne och brottslighet. Därför avrådde han från en blandning mellan svensk befolkning och exempelvis lappar, som äro alltför olikar- tade (, 2002:8 f). En inblick i rasism och strukturell diskriminering i historia Under studien av samerna i mätte forskare skallarna på och fotograferade tvångskommenderade skolbarn och gamla på ålderdomshem. Många av dessa personer tvingades posera nakna och ställdes sedan ut för allmän beskådan i samband med olika föreläsningar och utställningar. I den mycket populära ut- ställningen Svenska folktyper som turnerade runt med 1919 ställdes även bilder av mörkhåriga tattare hämtade ur brottsregistren mot representanter för den renare nordiska rasen. De förstnämnda förevisades som exempel på den rasblandning som beskrevs som det största hotet mot folkmaterialet. (Cato- meris, 2004:204, , 2002). I början ägnade sig åt att kartlägga den germanska rasen, men drev dock snart igenom en ny undersökning av samerna. fixering vid samerna ledde till att den rasbiologiska inventeringen av landets befolkning som var tänkt som institutets huvuduppgift fick vänta. Detta ledde till motsättningar på institutet vilket späddes på av att började visa nazistiska sympatier och med- verka i nazistiska publikationer. När gick i pension 1935 efterträddes han av och institutet ägnade sig allt mer åt genetisk forskning om ärftliga sjukdomar. Mot slutet av minskade intresset för rasbiologi radikalt i sam- hället men rasbiologiska institutet fanns kvar och uppgick inte för- rän 1958 i vid univer- sitet (, 2002). Fattigvårdsutredning menade att man skulle kunna sterilisera eller på livstid internera vissa särskilt brottsliga och sjukliga individer som man menade förekom framför allt bland tattarna. Det kunde bli nödvändigt med en utrotning av pro- blemet genom direkta eller indirekta åtgärder. (Catomeris, 2004:235). Särskilt förespråkade en massiv sterilise- ring av tattarna: Åtgärder för att åstadkomma en social anpassning av dessa individer är mestadels fruktlösa därför att deras förhållande till andra människor i stor utsträckning bestämmes av deras släktmentalitet och de ofta sak- nar psykologiska förutsättningar för en anpassning till gängse moral- bildning och uppförandenormer. Både biologiskt och socialt utgöra de En inblick i rasism och strukturell diskriminering i historia genomgående en belastningsfaktor för det svenska samhället. (Cato- meris, 2004:244) första steriliseringslag 1934 var främst inriktad på funk- tionshindrade människor, men möjliggjorde också sterilisering av humanitära skäl i samhällets intresse (Catomeris, 2004:247). Formellt krävdes samtycke för sterilisering men i praktiken upp- levde de som steriliserades att de inte hade något annat val på grund av myndigheternas massiva påtryckningar. Det uppskattas att minst hälften av steriliseringarna i utfördes under någon form av tvång eller kraftig övertalning (Catomeris, 2004:248). När regeringen lade fram ett förslag om skärpt sterilise- ringslag fokuserades samhällsintresset och under riksdags- debatten nämndes tattarna som exempel på personer som man av sociala skäl skulle tillämpa den nya lagen på (SOU 2000:22 s 63). Tattarna nämndes dock inte uttryckligen i lagtexten. Kraven på omfattande sterilisering av tattarna växte dock och 1943 gick re- geringen tillmötes genom att beställa en ny tattarin- ventering med syfte att upprätta ett centralt register över tattarna som en förberedelse för framtida åtgärder.