sou · GTB369 · 2006-01-01 00:00:00 — Men när det rör sig om rasistiskt våld får man ingen hjälp, konstaterades i grupperna. Andra personer upplever att polisen inte bryr sig om de brott som begås i förorten. Deltagarna i förklarade exempelvis att det beror på vem som ringer och var brottet begås: De kanske kommer om någon av svenskarna ringer. Det kommer ingen polis om man ringer från . (Man i ) Deltagarna i berättar att de märkt en förutfattad före- ställning hos polisen, att i en händelse där en invandrare och en svensk är inblandade, är invandraren skyldig: polisen förutsätter att det är invandrare, som begått brottet när de anmält en händelse för polisen (Kvinna i ) De har också noterat att poliser inte utreder och ibland även vägrar att ta emot deras anmälningar. De tar inte invandrarna på allvar, var en av slutsatserna i hearingen i . I berättar deltagarna om sina erfarenheter av polisens nonchalans och den misstro de möter när de försöker avge vitt- nesmål. De menar att polisen ofta griper personer med utländsk bakgrund när det egentligen är svenskar som begått brotten. Ett exempel är en somalisk kvinnas son, som blev jagad av ett svenskt gäng på trettio ungdomar. Sonen greps av polisen sedan gänget pekat ut honom, men ingen i gänget greps. Ungdomar har erfarenheten att polisen griper personer med utländsk bakgrund även när de inte har gjort något. En av delta- garna berättar följande historia: Det var en gång i stan en kvinna som påstod att vi försökte råna henne. Hon började skrika. Vi stod där och gjorde ingenting. Så kom det några personer dit och börja hota oss och sa jävla svartskallar och negrer, vad gör ni här. Vi blev chockade och rädda och sa ingenting. Sedan var det en som ville slå oss så vi sprang i väg men de hann i kapp oss. De började slå och misshandla oss, en av dem bröt armen på en av oss. ringde de till polisen. Polisen kom dit och då sa de andra att de försökt varna den här kvinnan och därför stoppat oss. Så vi sa nej, så var det inte alls. Men de lyssnade inte på oss, de sket i det. Så sa polisen att vi skulle hänga med dem. Vi satt i häktet för det och vi blev misshandlade. Vi försökte anmäla dem men dom sa att det inte hjälper. (Man i ) Bekräftande från de övriga deltagarna i gruppen gjordes genom att de antingen berättade om andra liknande erfarenheter, som de själva gått igenom eller som andra människor i deras nära omgiv- ning, t.ex. familj, vänner, grannar etc. gjort. Liknande händelser redovisas också i . En gång när vi var på en pub blev det något tjafs. Jag var där med en kamrat som var från . De började tjafsa och han tjafsade tillbaka. Då tänkte jag att OK vi går ut. Och så gick han ut och ringde polisen medan jag betalade. Så kom polisen och de här killarna som kallat honom för neger och allt möjligt, berättade en helt annan version. Då fick min kompis tillbringa på polishuset för att de hade sagt att det var han som bråkade. (Man i ) Många vittnar också om att polisanmälningar som de gjort regel- mässigt nonchaleras. När vi ringer eller pratar med polisen gör de ingenting. När vi som föräldrar pratar med chefen säger han att vi ska komma och göra en När ungdomarna gör anmälan läggs fallen ned . (Kvinna i ) En av flera historier berättas av en mamma vars son blev misshand- lad och hamnade på sjukhus. Det kom ingen polis trots att hon ringde och gjorde en anmälan. Förståelsen av vad det innebär att betraktas som invandrare inom rättsväsendets praktik i samhället är stor bland deltagarna. Ett exempel illustreras av en ung kvinna, som jobbar i , som förklarar att när man är invandrare så diskrimineras man av poli- sen också när man behöver hjälp. Det kom ett gäng från som hade knivar med sig och de knackade på fönstret hos en kvinna i . Hon ringde polisen men polisen kom inte. Hon ringde oss i trygghetsgruppen. Vi kom dit och vi ringde polisen. Polisen kom aldrig. Det har hänt . (Kvinna i ) Några av berättelserna vittnar om en rasistisk inställning hos poli- sen. Något som liknar racial profiling av kriminella. En deltagare från berättar en historia om en kvinna som blev rånad på mobilen och sin väska av två unga killar på gatan. Hon ringde polisen och sa att det måste vara svenskar från , de pratade värmländska. blev hon kallad till polis- huset. Polisen visade upp ett antal bilder och allihop var bilder av per- soner med invandrarbakgrund. Hon protesterade och sa att rånarna var ljusa, men det ledde inte till något. (Kvinna i ) Deltagarna menar att om anmälningarna inte motsvarar polisens mallar och förförståelse om det typiska brottet eller den typiska brottslingen, nonchaleras de eller omdefinieras till någonting annat. Trakasserier förekommer titt som tätt, särskilt om man inte ser ut som en riktigt svensk, konstaterar flera deltagare i de tre stä- derna. Polisen stoppar en utan anledning, sammanfattar en delta- gare i . Liknande erfarenheter finns i de andra städerna. En man i hävdar att polisen trakasserar personer med utländsk bakgrund i hans bostadsområde i allt större utsträckning. Det finns tio polisbilar i men ingen i ett fint område som . En kvinna berättar att hon blivit stoppad av polis en gång i , men aldrig någon annanstans. Polisen trakasserar oss och de gör racial profiling, berättar hon och det bekräftades av resten av gruppen. Flera deltagare i påstår att de själva blivit stoppade och förhörda av poliser bara för att de inte ser ut som infödda svenskar. I sin jakt efter gömda flyktingar går polisen och kollar id-kort på invandrare. Har man uppehållstillstånd så upplever man det som för- nedring. Varför av alla människor ska jag ta fram identifiering? Vad har jag gjort för fel? (Kvinna i ) Andra deltagare rapporterar om öppet rasistiska angrepp från poli- sens sida. En man från , som bott i som skötsam medborgare, berättar att han skulle möta sin mamma vid färjan. Han kom lite för tidigt så han gick in på Kon- sum och köpte en glass. Han satte sig ner, lutade sig mot färje- kontorets vägg och började äta glassen. Plötsligt dök tre poliser upp och frågade vad han gjorde där. Han svarade att vädret var fint och att han åt en glass. Efter ytterligare ett par frågor grep polisen honom och körde honom till polisstationen, där han sattes i en cell i . försökte han få veta varför han gripits. Till slut fick han skriva på ett papper för att få tillbaka sina personliga saker. Mannen bakom disken sa att han gripits för att han var full. Nej, lyssna på mig. Jag är en rastaman. Det här är den grövsta förolämpningen mot min religion. Jag dricker inte. Ingen har någonsin sett mig dricka eller bli full. är den mest rasistiska plats jag varit på i hela mitt liv. Låt mig tala om varför. projicerar en bild för världen att det är ett demokratiskt land. Men det är bara en mycket tunn hinna. Alldeles undertill är det mest rasistiska system jag någonsin sett i hela mitt liv. (Man i ) Flera deltagare känner till någon som blivit utsatt för våldsam eller förnedrande behandling från polisen. Ett vanligt scenario är, enligt deltagarna i , att en ung invandrare på cykel stoppas av poli- sen för att cykeln saknar lampa och han eller hon sedan utsätts för kränkande behandling. En gruppdeltagare, som arbetar med ung- domar, brukar hjälpa dessa ungdomar att anmäla övergrepp men det har aldrig gett något resultat. I går ringde en kvinna till mig. Hennes son hade varit ute och cyklat och blivit stoppad av polisen. De hade bett honom visa kvitto på cykeln och kunde han inte det skulle de minsann anmäla honom. Hur många människor cyklar runt med kvittot på sin cykel i fickan? (Man i ) Snarlika händelser utspelar sig i , fast på spårvagnarna. Ett av exemplen berättas i gruppen om hur ungdomar med utländsk bakgrund stoppas på spårvagnar för att de inte betalt biljett. Kontrollanterna ringer polisen som tar med sig ungdomarna, ber dem ta av sig byxor och skor, kontrollerar deras mobiltelefoner så de inte är stulna. Sen ber de dem sätta sig i bilen och så kör de någonstans och säger nu får du gå hem. Det var en kille som var som de gjorde så med. (Kvinna i ) En annan i gruppen, som jobbar som fältassistent, har varit med om att polisen griper ungdomar för att sedan åka i väg med dem och släppa av dem utanför stan. Andra deltagare berättar om antira- som blev tagna av polisen och satta i förvar tillsammans med nazister. Nassarna kom inte åt honom men polisen tvingade honom att gå förbi nassarnas celler så att de kunde spotta på honom och kalla honom . Massor av mina kompisar har blivit slagna med telefonkatalo- ger. Det är vardagsmat. Det händer inte bara i eller i diktaturer. Det händer här. (Man i ) De ovan redovisade händelserna har gett som resultat att personer med utländsk bakgrund numera är rädda för polisen, intygar delta- garna i de tre storstäderna. De litar inte på polisen. Det var en diskussion om man kan lita på polisen och det blev ett rungande nej. Varken för polisen som institution eller som en del av en diskriminerande struktur. Kanske är det därför det inte lönar sig att anmäla, vare sig genom polisen eller genom andra instanser. Anmäl- ningarna försvinner. (Kvinna i ) Deltagarna menar att personer med invandrarbakgrund är i allmän- het skeptiska till att anmäla brott till polisen eller till något annat organ. I Göteborg-hearingen sade exempelvis en kvinnlig deltagare, att anmäla och anmäla, man kan inte anmäla någon här i , man får ingenting ut av det, och fick totalt stöd av andra deltagare. I hearingarna framkommer även invändningar mot polisens vokabulär, att polisen ofta uttrycker sig rasistiskt, vilket var en all- män uppfattning bland deltagarna. Polisen använder kränkande ord som svartskalle, blatte och neger. (Man i ). Polisen är också onödigt brutal, vittnar många deltagare i de tre städerna om. Jag har hört att det hänt i att polisen tar ungdomarna in i bilen och kör dom till en skog och ger dom en rejäl omgång där och sedan lämnar tillbaka dom. Men det är ungdomar, de hatar polisen. (Man i ) En del ungdomar har berättat för mig hur de blivit torterade under förhör. Polisen har slagit dem med telefonkataloger, vilket inte lämnar några blåmärken, men gör mycket ont. Sedan när poliserna är klara släpper de ungdomarna utan ytterkläder i något avlägset skogsområde. (Man i ) Det händer att de släpper ungdomarna utanför en lokal där de vet att högerextremister håller till. (Man i ) Jag har kompisar som blivit misshandlade av poliser på grund av att de har annorlunda hår eller är misstänkta för att sälja knark. Så man bemöter dem med såna fördomar . (Man i ) Deltagarna i Malmös hearing var överens om att polisen använder sig av övervåld och tortyrliknande metoder. Vetskapen om sådana händelser och sociala villkor för vissa invånare i formas också av vad andra i samma situation upplever. En ung kvinna i berättar hur hon och hennes bror blev misshandlade och slagna av polisen under EU-kravallerna. Poli- serna kallade dem jävla terrorister, kroknäsor och svartskallar. En man i berättar att hans före detta, en svensk kvinna, polis- anmälde honom utan grund. En minibuss med fyra poliser kom och hämtade honom och han sattes i en cell i polishuset. Han frågade varför, men fick inget svar. Men jag har inte ens blivit förhörd, protesterade han. Du ska vara tyst, sade en stor polis och tryckte ner hans huvud på bordet, vred om armarna och satte på handbojor. var han inlåst, på tredje dagen sa polisen att han kunde gå hem. Han blev aldrig förhörd. Han fick heller ingen förklaring. En kvinna i blev misshandlad av en polis, som också kallade henne för blattedjävel. Efteråt påstod han att han fått ett anonymt tips om att hon skulle ha haft narkotika i sin bil. Jag har inte känt mig så förolämpad och förnedrad sedan jag hade med Khomeinis soldater att göra. (Kvinna i ) Andra deltagare försöker sätta polis och rättsväsende i ett större sammanhang. Min misstro mot polisen, bortsett från det här med hemlandet, beror på att det finns en diskriminerande struktur, en rasistisk struktur i samhället som polisen bevarar. Oavsett om de är dumma eller rasister så måste de verkställa utvisningar. Det är klart att man får en anti- känsla mot polisen. (Kvinna i ) Diskussionerna om polisens agerande mot personer med invandrar- bakgrund är ett hett samtalsämne och väcker starka negativa käns- lor mot polisens agerande. ventileras hatiska känslor mot polisen i hearingarna. När rättsväsendet behandlades i hearingarna var den allmänna meningen att det inte råder likhet inför lagen i . Personer med utländsk bakgrund döms hårdare än resten av befolkningen för samma sorts brott, var den allmänna uppfattningen. påpekas att de flesta som tjänstgör inom rättsväsendet är svenskar som inte har utländsk bakgrund. Personer med utländsk bakgrund finns inte representerade bland jurister och domare utan bara bland dem som bryter mot lagen. Det här resulterar bland annat i att personer med utländsk bak- grund hamnar i underläge från början. Det medför också att tings- rätterna diskriminerar vissa människor på grund av den utländska bakgrunden, anser deltagarna. Många vittnar om att domarna i för- väg tagit ställning mot en person med invandrarbakgrund som står åtalad. Också rättsväsendets genomgående brist på jurister och domare med utländsk bakgrund togs upp. I gruppen i samman- fattades diskussionerna på följande sätt: Vi är underrepresenterade bland jurister och nämndemän. Det bidrar till att vi får längre domar och hårdare straff. (Kvinna i ) I presenterades samma problematik bl.a. på följande sätt: Problemet med invandrare som blir oskyldigt dömda eller döms till för hårda straff kan delvis förklaras med att domarna är gamla, födda , och därför inte har kunskap om det nya . Ett annat problem är att nämndemännen har dålig lön och att de är oengagerade. (Kvinna i ) Flera exempel på avsaknaden av lika behandling inför domstolen gavs också. I uppges i gruppen att personer med utländsk bakgrund ställs inför domstol i högre grad än den övriga befolkningen i samhället. Och att det utdöms en högre andel konstiga domar när det handlar om personer med utländsk bak- grund. Tolkar saknas i rättssalarna också, vilket är ofördelaktigt för de anklagade, var ett påpekande i . Det verkar exi- stera en slags maktlöshet bland dem som har utländsk bakgrund inför rättsväsendet. Man slutar göra anmälningar för att man känner att det är hopplöst och man tappar också förtroendet för både rättsväsendet och polisvä- sendet. (Man i ) Fast man har bevis för att man blivit diskriminerad struntar domsto- larna i bevisningen. Det sker som man kräver bevisning för att man blivit diskriminerad. (Kvinna i ) I diskuterades om olikhet inför lagen beroende på om man har eller inte har utländsk bakgrund. En man i gruppen avrundade diskussionen: Är vi lika inför lagen. Nej, det är vi inte eftersom det finns en lag som heter utlänningslagen. Där beskrivs hur vi behandlas annorlunda än andra människor i det här landet. Hur vi kan utvisas härifrån, det gäller inte någon annan. Är den lagen verkligen anpassad till de konventioner som skrivit under? En annan grej är att invandrare döms till mycket hårdare straff än svenskar. Efter avtjänat straff utvisas invand- rare från om de inte är svenska medborgare. Det är också en form av diskriminering. Har man avtjänat sitt straff ska man kunna leva normalt. (Man i ) En annan deltagare i sammanfattade diskussionerna med: Hade vi varit lika inför lagen så skulle vi inte behövt en integrations- politik eller antidiskrimineringspolitik. (Man i ) Men inte alla deltagare uttrycker samma djupa skepsis mot polis och rättsväsende. En kvinna, som arbetar med misshandlade kvinnor, säger att dessa kvinnor får en annan behandling av polisen. Poliserna ger då sym- pati och stöd. Jag har jobbat mycket med kvinnomisshandel och de har en helt annan bild av polisen. Polisen har verkligen varit hjälpsamma, de har varit jättebra att samarbeta med. (Kvinna i ) Hon tillägger dock att hon reagerat på polisens bild av män med utländsk bakgrund som brottslingar och av kvinnor med utländsk bakgrund som några det är synd om. Men sen försökte vi göra något åt den här synen och attityden de har mot oss. Då slog det över på andra sidan, invandrarkvinnorna försvann helt. Men jag tycker fortfarande det är en så stor brist på kunskap. Det är brist på krav från vår sida. Alltså, ni kan inte behandla oss precis som ni vill. Jag tycker mycket av det här faktiskt ligger på oss. Vi måste kunna diskutera det, skrika och protestera. Det råder en utbredd misstro mot och även rädsla för polisen bland deltagarna i hearingarna i de tre storstäderna. Många förklarar att det finns en bestämd uppfattning om invandrare som polisen och rättsväsendet agerar utifrån. Den utgår från att invandrarmän är brottslingar medan det är synd om invandrarkvinnor. Åtskilliga deltagare vittnar också om polisens nonchalans och den misstro de möter när de försöker avge vittnesmål. Anmälningar om diskriminering försvinner eller åtgärdas aldrig. De menar även att polisen ofta griper personer med utländsk bakgrund utan orsak. Flera vittnesmål om detta gavs under hea- ringarna. Några av berättelserna vittnar om en öppet rasistisk inställning hos polisen. Trakasserier förekommer titt som tätt, särskilt om man inte ser ut som en riktigt svensk, konstaterar flera deltagare. Polisen stoppar en utan anledning, säger en person i . En man i hävdar att polisen trakasserar personer med utländsk bak- grund i hans bostadsområde i allt större utsträckning. De ovan redovisade händelserna har gett som resultat att perso- ner med utländsk bakgrund numera är rädda för polisen, intygar deltagarna i de tre storstäderna. De litar inte på polisen. Det var en diskussion om man kan lita på polisen och det blev ett rungande nej. När rättsväsendet behandlades i hearingarna var den allmänna meningen att det inte råder likhet inför lagen i . Personer med utländsk bakgrund döms hårdare än resten av befolkningen för samma sorts brott. påpekas att de flesta som tjänst- gör inom rättsväsendet är svenskar som inte har utländsk bak- grund. Personer med utländsk bakgrund förekommer bara bland dem som bryter mot lagen. Det här resulterar bland annat i att per- soner med utländsk bakgrund hamnar i underläge från början. Deltagarna i hearingen berättar att det är svårt att få hjälp av myn- digheterna i . De anser att socialförvaltningar och arbets- förmedlingen är fördomsfulla och har förutfattade meningar om invandrade personer och deras barn. Handläggarna lägger sig i vad föräldrarna gör och bestämmer över dem. De löper dessutom större risk än svenskar med icke utländsk bakgrund att få sina barn omhändertagna på vaga grunder, anser många deltagare i hearing- arna. Det finns också en uppfattning bland dem som har varit länge i att nedmonteringen av välfärden särskilt drabbat dem med utländsk bakgrund. Det sociala skyddsnätet har krympt som arbetsmarknadens instabila läge i första hand går ut över per- soner med utländsk bakgrund. Det var lättare att få hjälp av de sociala myndigheterna än det är om man har utländsk bakgrund. Det berättar deltagarna i hearingarna och fokusgrupperna om välfärd. Neddragningarna inom offentliga sektorn har framför allt gått ut över dem som har behov av sociala insatser. Myndigheterna var också generösare , anser flera deltagare. Den förändrade situationen förklaras som följande: Socialförvaltningarna var snällare behandlas alla på samma sätt, de som ljuger och de som inte ljuger. (Man i ) Men att välfärdssystemet krymper för alla påverkar ju dem mest som har det sämst ställt. (Man i ). Deltagarna är eniga om att standarden på välfärdstjänster generellt sett är lägre i exempelvis än i stadsdelar som , där det bor många svenskar med icke utländsk bakgrund. Myndigheterna skulle aldrig komma undan med att erbjuda så under- målig service där. (Kvinna i ) Ett perspektiv, som också berörs, är den socioekonomiska makten som människor i rika bostadsområden besitter. Att myndigheterna inte skulle våga dra ner på välfärdstjänster i exempelvis har också att göra med människornas makt och inflytande där. Med andra ord finns det en samvariation mellan åtnjutande eller avsak- nad av socioekonomisk makt och etnicitet. Deltagarna vittnar om de praktiska svårigheterna att få hjälp, sär- skilt om man bryter på svenska. Man diskuterar en ovilja hos myn- digheterna att förstå personer som bryter på svenska. Som en man- lig deltagare i säger: De vill inte förstå en om man ringer till sjukhuset exempelvis. Det sker omedvetet eller medvetet på något sätt. (Man i ) Många säger att de inte hänger riktigt med i vilka regler som gäller och vad som är praxis. Om man hamnar i den smeten och ringer runt för att fixa någonting är det jättesvårt. Det är massor av hinder och ingen vill hjälpa till och man blir kopplad vidare till någon annan person. Men jag vet inte hur det är för svenskar. Jag känner inga svenskar som pratar om det. (Kvinna i ) Alla verkar ha lika stora svårigheter att komma i kontakt med väl- färdstjänster. Problemet är att personer med utländsk bakgrund drabbas mer och på ett annat sätt än resten av befolkningen, säger en del deltagare. Följande citat är ett exempel: Många av oss, som inte är uppvuxna här, hänger inte med i svängarna och lagarna. Man sitter och väntar i timmar som en köttbit, ingen vet vad som ska hända. (Kvinna i ) Det handlar inte bara om språket utan också om bristande tillgäng- lighet och svårsmält information från välfärdsinstitutionerna. En deltagare tipsar om , som borde finnas i varje hem. Att allt fler välfärdstjänster datoriseras och pre- senteras på svenska kan fungera diskriminerande för olika invand- rade grupper, menar deltagarna i . De har inte i samma utsträckning som svenskarna kunskaper om hur detta fungerar. De nås kanske inte av informationen att man måste fylla i blanketter och söka jobb och så genom datorer. (Man i ) Om vi har ett mångetniskt samhälle borde vi ha en mångetnisk vård, anser flera deltagare. Vården måste nå ut till alla, vilket inte sker . Det redovisas ett exempel med en romisk man som hade diabetes och vars ena ben kunde räddas om man satsade pengar på en dyr operation. Men då valde man att inte göra det eftersom man menade att personen inte skulle kunna sköta sin egen vård efteråt, berättar en person i . Det riktas också kritik mot barnomsorgen. Särskild hårt drabbas arbetslösa och personer med invandrarbakgrund. Barnomsorg finns inte eller är fruktansvärt dålig för dem som är arbetslösa. De får aldrig ha någon fritid för man får inte barnomsorg om man inte har arbete. Eller så får man stå i kö för barnomsorgen och då kan man inte ens ta ett arbete om man skulle ha tur att få ett sådant. (Kvinna i ). Deltagarna menar att oftast känns det som att myndigheterna betraktar arbetslösheten bland personer med invandrarbakgrund som självvald och behandlar dessa personer sämre än andra. Flera deltagare anser att socialförvaltningar och arbetsförmedlingen har förutfattade meningar om människor med utländsk bakgrund. Myndigheterna lägger sig i vad föräldrarna gör och bestämmer över dem. En deltagare i berättar att graden av hans samarbete med och bostadsförmedlingen påverkar hans social- bidrag. Så råkar man i bråk med den ena myndigheten så har man i princip råkat i bråk med alla andra myndigheter som finns. (Man i ). Flera deltagare berättar att de känner sig kränkta av myndigheterna. I redovisas ett fall, där en man med akademisk utbildning skickades på kurs tillsammans med dem som precis kommit ut från SFI för att han skulle kunna få socialbidrag. Andra berättar om nedvärderande behandling från sida. I plenumet i påpekades att: behandling av personer med invandrarbakgrund är en väldigt kränkande behandling, kränkande och nedvärderande. En deltagare, som arbetat inom i , berättar att personer med utländsk bakgrund löper större risk än svenskar med icke utländsk bakgrund att få sina barn omhändertagna på vaga grunder. Socialsekreterarna är ofta unga svenskar. De har dåliga förutsättningar att rätt avläsa situationer och stämningar bland de invandrare de arbetar med.