sou · GTB317 · 2006-01-01 00:00:00 — – – – De äro icke underkastade andra inskränkningar, än att de liksom andra medborgare måste rätta sig efter allmänt gällande fiske- och jakttider samt andra i olika fiskeri- och jaktstadgor givna fredningsbestämmelser. – – – Laglig jakt- och fiskerätt på krono- mark kan annan än lapp icke förvärva annorledes än genom upplåtelse av myndighet. Ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen beviljas så- dan upplåtelse av Konungens Befallningshavande, nedom odlingsgrän- sen och utanför renbetesfjällen av domänverket. Understundom händer det också, att den bofasta befolkningen i fjällbygden under sken av att vara medhjälpare åt de renskötande lapparna obehörigen tillskansar sig möjlighet att jaga och fiska i fjällområdena. Lapparna varnas allvarligen för att låna sig till sådant bulvanskap. Ytterligare vittnesbörd om rådande uppfattning i den nu aktuella frågan – i allt fall såvitt gäller fiske – föreligger i betänkande med förslag till fiskelag (SOU 1947:47). I motiveringen till vad som kom att bli 26 § fiskelag (nr 596) – jfr 3 § 3 st. fiskelagen (1993:787) – uttalas under rubrikerna Kronans fisken/All- männa kronofisken/Gällande rätt (s. 197). Antalet fiskevatten på kronoöverloppsmarker och kronoparker är mycket betydande. Emellertid har kronans rätt att förfoga över dessa vatten i avsevärd omfattning inskränkts genom särskilda bestämmelser, framför allt dem som avse lapparnas fiskerätt men även lagstiftningen angående nationalparker. [Efter redogörelse för 2 och 3 §§ i då gällande renbetes- lag, som angav renskötselberättigade områden, fortsätter kommittén:] Inom dessa områden få enligt 55 § renbeteslagen lapparna fiska på ut- mark; härunder torde inbegripas samtliga ovan odlingsgränsen belägna vatten, även sådana som ägas av enskilda. Inom de områden som blivit anvisade till lapparnas uteslutande begagnande – dvs. all inom lapp- markerna ovan odlingsgränsen samt på renbetesfjällen belägen mark, som ej disponerats för annat ändamål –äga jämlikt 56 § samma lag lapparna i princip ensamrätt till fisket (kurs. Själva få de emellertid ej upp- låta fiske åt annan. uttalande återges med instämmande i standard- kommentaren , Fiskelag och vattengräns, 1955, s. 122. (Författarna – båda domstolschefer – hade som ordförande resp. sek- reterare medverkat vid lagens tillkomst.) Jakt- och fiskerätten i renskötselområdet G. , Fritt fiske och enskilt, 5 uppl., 1962, s. 41, och L. , Fiske och fiskerätt, 1967, s. 32. I anslutning till tillkomsten av fiskelag avgav generaldi- rektören för Kammarkollegiet, , Betänkande angående vissa fiskerättsliga förhållanden inom lappmarkerna SOU 1952:13. redogör för bakgrunden till att samernas jakt- och fiskeprivi- legium i samband med tillkomsten av lag begränsades till att omfatta endast till renskötsel berättigade lappar, som tillhöra lapp- by. hade privilegiet ansetts gälla alla personer av lapsk stam. Efter en diskussion om fördelar och nackdelar med ändring, stannar för att inte föreslå någon ändring (s. 193). ger inte något explicit svar på den nu aktuella frågan, men det vill synas som om han närmast som en självklarhet utgått från att samerna var ensamma om fiskerätten på åretruntmarkerna. Följande citat, som skildrar tillkomsten av lag, är belysande (s. 93). Renbeteslagen fullföljde och utformade i detalj den genom kungl. brev och avvittringsbestämmelserna påbörjade uppdelningen emellan kronan, lapparna och enskilda fastighetsinnehavare av deras inbördes rättigheter. Härvid lades odlingsgränsen eller, såsom den tidigare kallades, kulturgränsen såsom grund. Lapparna bibehöllo sin rätt att uppehålla sig med sina renar inom och läns lappmarker samt i övrigt i de trakter de efter gammal sedvana ditintills hade besökt. Där ägde de betjäna sig av land och vatten till underhåll för sig och sina renar. Områdena ovan kulturgränsen, i den mån dessa icke blivit av kronan särskilt disponerade, såsom för hemman o.d., benämnas i lagen områden, som för lapparna särskilt bibehållits, eller för lapparna avsatta land. Här fingo lapparna uppehålla sig året om samt då även fiska och jaga. Men även härutöver angåvos trakterna ovan kulturgränsen såsom lapparnas särskilda land. För lapparnas räkning förbehölls avkomsten av bete, slåtter, fiske och jakt i den mån ej lapparna begagnade sig av dessa nyttigheter.–––Dessa bestämmelser visa huru vidsträckt lapparnas urgamla förfoganderätt varit över områdena i lappmarkerna, även om denna rätt nu jämkades samt endast ovan kulturgränsen bibehölls vid tidigare omfattning och detta i delvis annan form. Lapparnas tidigare allmänna rätt att förfoga över fisket och andra na- turens nyttigheter i lappmarkerna kvarstod sålunda endast för trak- terna ovan odlingsgränsen. Bouveng kommenterar i Jakträtt och jaktvård, 1956, s. 134, det s.k. lapprivilegiet, men han ger inte i det sammanhanget något uttryckligt svar på den fråga som här diskuteras. Ett indirekt svar ger han däremot i kommentaren till kungörelsen (1927:437) ang. grunder för tillgodogörande av kronans jakträtt. I kungörelsen, som Jakt- och fiskerätten i renskötselområdet numera upphävts (SFS 1997:54), utsägs i punkt 3:o att personal vid skogsstaten har rätt att på statens mark inom tjänstgöringsområdet bedriva jakt på vissa angivna arter av villebråd. I kommentaren till bestämmelsen heter det (s. 123). I fråga om renbetesområdena, dvs. markerna ovanför odlingsgränsen i och samt å renbetesfjällen i , är att observera följande: Om en kronopark eller annan kronans mark, som avses under punkt 1:o) [= kronan tillhörig, odisponerad mark] i förevarande KK, skäres av odlingsgränsen, så blir det ej bestämmel- serna i denna KK, som bli tillämpliga beträffande jakten å den del, som ligger ovanför odlingsgränsen. Revirpersonalen får alltså där icke åtnjuta den rätt till jakt, varom förmäles i punkt 3:o), och det är och icke domänstyrelsen, som beslutar i fråga om utarrendering av jakten. Denna Bouvengs kommentar visar att hans uppfattning är att det inte finns någon rätt till jaktutövning för staten ovan odlingsgrän- sen eller på renbetesfjällen. var åren 1939–47 expeditions- chef i .) Före den omnämnda kungörelsen 1927:437 gällde kungörel- sen (1912:290) ang. grunderna för tillgodogörande av kronans jakt- rätt. I Jakt- och fiskerisakkunnigas betänkande SOU 1922:16 (tidigare omnämnt) finns ett uttalande som i sak överensstämmer med det här återgivna citatet från Bouveng. Lagen (1960:130) om fiskevårdsområden föreskrev att fiske inom område som anvisats till samernas uteslutande begagnande var undan- taget från lagens tillämpningsområde (1 § 3 st.). motsvaras föreskriften av 2 § 1 st. lagen (1981:533) om fiskevårdsområden. lag föregicks av flera utredningar. Förslag till lagstiftning i ämnet lämnades sålunda av den ovan nämnda SOU 1947:47 s. 13. I förslaget fanns ingen särbestämmelse för samer- nas fiske. Detsamma gällde om ett nytt förslag med titeln område SOU 1956:17 som avgavs av . Mot Fiske- rättskommitténs förslag invände lappfogdarna att det var angeläget att full trygghet gavs åt samernas fiskerättigheter, se SOU 1956:17 s. 83. ansåg dock att någon särbestämmelse inte erfordrades. I proposition 1960:50 (s. 177 ff) som låg till grund lag, gjordes dock det undantag som senare inflöt som 1 § 3 st. i lagen. Föredragande departementschefen hänvisade bl.a. till att, när det gällde områdena ovan odlingsgränsen, lapparna äger exklusiv fiskerätt. Se även NJA II 1960, s. 18. I fråga om viltvårdsområdena (tidigare jaktvårdsområden) gjordes i den första lagstiftningen i ämnet inget undantag för samernas jakt- Jakt- och fiskerätten i renskötselområdet rätt, se 10–13 §§ lagen (1938:274) om rätt till jakt. Ett undantag motsvarande det ovan nämnda i 2 § 1 st. lagen om fiskevårdsområ- den gjordes i 2 § lagen (1980:894) om jaktvårdsområden; se NJA II 1980 s. 412. motsvaras bestämmelsen av 2 § lagen (2000: 592) om viltvårdsområden. uttalar i sitt tidigare (s. 6) omnämnda arbete efter att ha redogjort för upplåtelsereglerna ovan odlingsgränsen etc. i 56 § i den då gällande renbeteslagen (s. 75). Av dessa föreskrifter framgår, att kronan icke har någon rätt till jakt eller fiske å sådant område. Om kronan har äganderätt till områdena, [skattefjällsmålet – NJA 1981 s. 1 – pågick] innebära föreskrifterna, att äganderätten icke är förenad med rätt till jakt eller fiske. Professor skriver i Samerna i historien och nutiden, 4 uppl., 1982, s. 240, under rubriken ländernas nuva- rande politik med avseende på samerna. En komplicerad intressekonflikt är den mellan de bofastas jakt, fram- förallt älgjakten, och renskötseln och samernas jakt. De bofastas, dvs. jägarförbundets, ståndpunkt är att samernas jakträtt härleder sig från staten, medan samerna hävdar att jakt- och fiskerätten utgör samernas äldsta rättigheter och att de fortfarande utgör en viktig del av samernas försörjningsunderlag. säger i domen i skattefjällsmålet (NJA 1981 s. 235) att utredningen visat att samerna års lag hade ensamrätt till fiske på skattefjällen. Betr. jakten var det osäkert vad som gällde; dock fanns det anledning att räkna med att både jakträtten och fiske- rätten inbegrep fångst till avsalu och inte bara fångst till husbehov. Frågan om en utvidgning av möjligheten enligt 32 § rennärings- lagen (motsvarande) att upplåta jakt och fiske har varit ett återkom- mande tema i många utredningar och riksdagshandlingar, se exv. Jakt- och fiskerisakkunniga omnämnda tidigare i detta avsnitt. Ren- näringssakkunniga (SOU 1968:16 s. 193) föreslog sålunda en viss utvidgning. I den följande propositionen i ämnet (1971:51 s. 132) ansåg dock föredragande departementschefen () att utred- ningen gått för långt. En annan sak är att nuvarande bestämmelser måhända tillämpas väl re- striktivt. Så t.ex. torde det finnas utrymme för ett större antal fiskerätts- upplåtelser utan att samernas rättigheter träds för nära. Jfr jordbruksutskottet , tidigare citerat i avsnitt 3.1. Frågan åter- kom under arbetet med jaktlagen (1987:259). Jakt- och fiskerätten i renskötselområdet ningen (SOU 1983:21; ordf. S. ) uttalade sig också till för- mån för en utvidgning när det gällde jakten, se t.ex. s. 269 och 307, jfr s. 198. Beredningen beskriver rättsläget inom renskötselområdet på följande sätt (s. 119). Enligt rennäringslagen har samerna rätt att jaga inom de delar av same- byarnas betesområde som hör till renbetesfjällen eller lappmarkerna. Rätten gäller bara då renskötseln får bedrivas och bara för den som är medlem i sameby. Beskrivningen är inte felaktig men den är ofullständig i så måtto att läsaren inte får veta att samerna faktiskt har jakträtt året om (enligt min uppfattning dessutom med ensamrätt) på en stor del av yta. Denna skrivning hos beredningen kan vara en del av förkla- ringen till de uttalanden om delad jakträtt som följt i olika samman- hang. Någon ändring i rennäringslagen föreslog beredningen inte. I jaktlagspropositionen 1986/87:58 gjorde föredragande departements- chefen det tidigare omnämnda uttalandet att samerna saknar ensam- rätt (avsnitt 2, slutet). Inte heller detta uttalande föranledde någon ändring i rennäringslagen. Uttalandet förekommer i ett avsnitt med rubriken av älgstammen och underrubriken (s. 45). Det ingår som ett led i motiveringen för en effektivare organisation av älgjakten (licensjakt).13 Det kan här finnas anledning att erinra om det oomtvistliga för- hållandet att de mångahanda offentligrättsliga och administrativa bestämmelser som finns betr. såväl jakt som fiske gäller även inom renskötselområdet, om inte undantag gjorts. Den tidigare omnämnde skiljer således i sin framställning tydligt mellan jakträttens privaträttsliga och offentligrättsliga delar, tidigare fördelade på jakt- lag och jaktstadga; jfr SOU 1983:21 s. 118. Här skall inte diskuteras om bestämmelserna om exv. licensjakt på älg är av offentligrättslig eller privaträttslig art; klart är att renskötselområdet efter jaktlagens tillkomst är undantaget. Överensstämmande: Regerings- rätten, RÅ ref. 1992:14. Med tanke på hur uttalandets (i föregående stycke) placering i jaktlagspropositionen och att ingen ändring gjordes 13 I standardverket , 17 uppl., 2001, s. 617, finns en beskrivning av samernas jakträtt som i sak överensstämmer med Jakt- och viltvårdsberedningens åter- givna uttalande. På s. 637 i samma arbete beskrivs samernas fiskerätt (som ju i sak överens- stämmer med jakträtten). I fiskeavsnittet görs till en början samma beskrivning som i fråga om jakträtten. Därefter sägs: Detta innebär att samerna har fiskerätt i allt vatten inom och lappmarker ovanför odlingsgränsen etc. Någon mot- svarande uppgift lämnas inte i jaktavsnittet. Jakt- och fiskerätten i renskötselområdet i rennäringslagen, finns det fog för antagandet att uttalandet i första hand syftar på nu angivna förhållanden. Nästa gång som uppmärksamheten riktades mot upplåtelsereg- lerna i rennäringslagen var i samband med proposition 1992/93:32 (småviltpropositionen), jfr NJA II 1993 s. 589. I anslutning till den utfärdades rennäringsförordningen (1993:384). Aktuella delar av förordningen och dess förhistoria har tidigare beskrivits i avsnitt 2. I propositionen förordar föredragande departementschefen () en utvidgning av möjligheterna till upplåtelse av jakt och fiske (s. 131–152). Följande utdrag belyser det sagda. [Efter redogörelse för innehållet i jaktlagen, fiskerättslagen och 25 § rennäringslagen:] Det finns således en dubbel jakt- och fiskerätt på utmark inom renbetesfjällen och lappmarkerna renskötsel är tillåten där. här) Markägaren har den jakt- och fiskerätt som följer av äganderätten och samernas jakt- och fiskerätt ingår i renskötselrätten. (s. 132) – – – Sammanfattningsvis anser jag att småviltjakt bör upplåtas i väsentligt större omfattning än . – – – I princip skall alla som så önskar kunna jaga småvilt inom ett område. (s. 147) Upplåtelse av sportfiske med krok bör kunna ske i betydligt större utsträckning än utan att olägenheter av någon betydelse uppkommer för rennäringen. – – – Grundförutsättningen bör vara att alla vatten upplåts om inte hin- der föreligger. (s. 148) På grundval av propositionen tillkom ny lag (om ) och ändringar i flera gällande lagar bl.a. rennäringslagen. Någon ändring i rennäringslagens 25 och 32 §§, som behandlar jakt och fiske, skedde dock inte. Genom propositionen beredde regeringen däremot riks- dagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört om – – – upplåtelser av rätt till jakt och fiske på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen (s. 1, 25, 191). I behandlades propositionen i bostadsutskottet (BoU8). Yttranden avgavs dessutom av jordbruksutskottet (JoU2y), kultur- utskottet (KrU2y) och trafikutskottet (TU3y). an- slöt sig i allt väsentligt till vad som sagts i propositionen. I likhet med denna betonas att ingen inskränkning sker i det skydd som samerna får genom rennäringslagen. Utskottet tar inte uttryckligen ställning till frågan om samerna har ensamrätt eller inte, men det är tydligt att utskottet ansluter sig till tanken att samerna inte har någon ensamrätt på kronomarken ovan odlingsgränsen. Följande ut- talanden är i annat fall svåra att förklara (s. 21). har under angivna förutsättningar inte något att erinra mot att de möjligheter som finns för jakt och fiske utnyttjas på ett Jakt- och fiskerätten i renskötselområdet effektivare sätt än . Vissa personer är helt eller delvis beroende av jakt och fiske för sin försörjning. [Här åsyftas uppenbarligen andra personer än samebymedlemmar.] För många andra är möjligheterna att jaga och fiska en viktig fritidsaktivitet och rekreationskälla. Som jord- bruksutskottet anfört har det varit ett allmänt önskemål att möjligheterna till jaktutövning och fiske tas tillvara på ett bättre sätt än . Utskottet avslutar avsnittet Rätt till jakt och fiske med att föreslå att lägger propositionen till handlingarna i vad den rör rätt till småviltjakt och fiske på renskötselns åretruntmarker; jfr riks- dagens skrivelse 1992/93:115. I den av regeringen därefter utfärdade rennäringsförordningen görs – i notform – en hänvisning till småvilt- propositionen, bostadsutskottet och riksdagsskrivelsen. Under arbetet med detta utlåtande har jag gjort en undersökning av domstolarnas praxis i vattenmål. Jag har resonerat på följande sätt. Om det förhåller sig så att det på renskötselns åretruntmarker (inom utmark ovan odlingsgränsen etc.) finns jakträtt eller fiskerätt också för staten som markägare, så borde detta ha kommit till synes i de många mål om ersättning för skador som förekommit i samband med utbyggnaden av vattenkraften i . Det är väl känt att stora belopp utdömts till samefonden och andra sameintressen som ersättning för skador. Några rättsfall som tar upp den här aktuella frågan har jag inte påträffat. –86 tjänstgjorde jag i Vattenöverdomstolen. torde frågan aldrig ha varit föremål för prövning. För att få frågan ytterligare belyst förde jag den vidare till f.d. justitierådet och f.d. hovrättslagmannen . Båda har långvarig erfarenhet som ordförande i både vattendomstolar i och Vattenöver- domstolen. Båda har dessutom erfarenhet från , som ledamot och som föredragande. Mina frågor löd: Har du varit om att staten som markägare begärt ersättning för skador på jakt eller fiske på sådan fast egendom som utgör ut- mark ovan odlingsgränsen (eller motsvarande)? Och vidare: Har du varit med om att eller annan exploatör av vattenkraft gjort gällande att ersättning för skador på jakt eller fiske skall redu- ceras med hänsyn till att samernas rätt delas med staten som mark- ägare? Mina intervjuoffer svarade nej på båda frågorna. De tillade att er- sättning för fiske varit vanligt förekommande men att ersättning för jakt varit ovanligt men dock förekommit . Jakt- och fiskerätten i renskötselområdet 4 till lapparnas uteslutande begagnande Punkt 2 i rennäringslagens (1971:437) övergångsbestämmelser lyder. Vad i lag eller annan författning betecknas som områden som blivit an- visade till lapparnas uteslutande begagnande skall i stället avse sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition och renbetesfjällen. Bestämmelsen fanns inte i propositionen (1971:51) med förslag till rennäringslag utan insattes i lagen under riksdagsbehandlingen. Det aktualiserar frågan om bakgrunden och den närmare betydelsen av lagändringen. Problemet har två dimensioner: en geografisk (vilka områden avses?) och en rent rättslig (vilka befogenheter ingick? Rennäringslagens uppdelning av landet (norr om ) i skilda zoner fanns lag. (Områden i och som grundas på den svensk-norska renbeteskonventionen har inte tagits med i detta sammanhang.) Samernas rätt är mest omfattande i zon 1 och minst i zon 4.14 Den västligaste (zon 1) är åretruntmarkerna mellan mot och odlingsgränsen. Eftersom uppdragandet av odlings- gränsen inte var avslutat vid tillkomsten av lag, kom be- skrivningen av zon 1 att ske i negativa termer; jfr ovan vid not 11. Zon 1 lag angavs vara och läns lappmarker med undantag för enskildes ägor – – – inom de delar av dessa lappmarker, som vid redan förrättad eller skeende avvittring förklarats tjänlige för odling. lag anges zon 1 som och läns lappmarker ovanför odlingsgränsen. Zon 2 ingår i skogssamernas åretruntmarker. Zon 2 beskrivs i 3 § renbeteslagen på följande sätt: – – – och läns lappmarker – – – nedanför [odlingsgränsen] på mark där skogs- renskötsel av ålder bedrivs , sommaren eller hösten och marken antingen tillhör eller vid utgången av tillhörde staten (kronomark) eller utgör renbetesland. Zon 2 skiljer sig från zon 1 i rättsligt hänseende i så måtto att de särskilda bestämmelserna 14 Eftersom saknar odlingsgräns, berörs inte länet av detta avsnitt. Vad som här kallats zon 2 och 3 saknar motsvarighet i . Jakt- och fiskerätten i renskötselområdet om upplåtelse i 32–34 §§ rennäringslagen, som gäller för zon 1, inte gäller för zon 2.15 Existensen av zon 2 kan tydligt utläsas och senare ren- lagar. Huruvida zon 2 fanns även tidigare är omtvistat. Skogssame- utredningen, 1997 (utredningsman: . ) fann att zon 2 tillkommit av misstag i samband med lag. Enligt Skogs- sameutredningen fanns det urspungligen ingen rättslig skillnad mellan zon 1 och zon 2. De regler som gällde för zon 1 borde därför även gälla för zon 2. Utredningen föreslog därför åtgärder för att rätta till misstaget. Frågan uppmärksammades också av Rennäringspoli- tiska kommittén (SOU 2001:101, s. 279) som tillstyrkte förslaget. Ytterligare åtgärder har veterligen inte skett. Vid arbetet på detta utlåtande har jag därför utgått från förekomsten av zon 2. Om Riks- dagen godtar förslag, inverkar det givetvis på de slutsatser som här dragits. Zon 3 utgörs av vinterbetesmarkerna mellan odlingsgränsen och lappmarksgränsen. I likhet med zon 2 gäller 32–34 §§ rennärings- lagen inte i zon 3. Zon 4 utgörs av de vinterbetesmarker som ligger utanför . Zonen är utan intresse i detta sammanhang eftersom rennäringslagen här inte upptar någon rätt till jakt eller fiske. Efter ingående analys av tillkomsten av zon 2, synes det inte finnas anledning att i detta sammanhang ytterligare utreda frågan om en eventuell inkorporering av zon 2 med zon 1 (det geografiska problemet). Det kan däremot finnas anledning att försöka belysa den rättsliga betydelsen av områden, som blivit till lapparnas uteslutande begagnande anvisade. Uttrycket synes i lag- stiftningssammanhang första gången ha kommit till användning renbeteslag. lag, som tillkom medan arbetet med odlingsgränsen fortfarande pågick, används omväxlande för Lapparne avsatta land (21 och 22 §§) och områden i och Väster- bottens läns lappmarker, som för [lapparna] bibehållas (21 §). Trots kritik inom HD mot den vacklande terminologin ger lag inga tydliga definitioner av de begagnade uttryckssätten (jfr , a.a. s. 22). I 31 § lag, som handlade om upplåtelseförbudet för samerna, bytte man ut den tidigare formuleringen (22 § i 1886 15 Skogssamerna har åretruntmarker även ovan odlingsgränsen. Jakt- och fiskerätten i renskötselområdet års lag) avsatta land mot områden, som blivit till lapparnes ute- slutande begagnande anvisade. Kommittén som förberett lagen ut- talade att de marker som blivit till lapparnas uteslutande begagnande anvisade omfattade – förutom renbetesfjällen i – de delar av lappmarkerna som låg ovan odlingsgränsen och ej var under enskild disposition. (Förslag 27.5.1896 om de svenska lapparnes rätt till renbete i samt till lag om renmärken, s. 54; tryckt riksdagstryck.) I 30 § lag, som handlade om samernas jakt- och fiskerätt i , utbyttes det tidigare ut- trycket områden – – – som för dem bibehållas mot och läns lappmarker ovan odlingsgränsen. Den genom lag införda terminologin övertogs av lag, se 3, 55 och 56 §§. lag gjordes ingen ändring i sak när det gällde att beskriva området för samernas jakt- och fiskerätt i zon 1 i (Norr- bottens och läns lappmarker – – – ovanför odlingsgrän- sen), se 3 och 25 §§. Men när det sedan gällde att beskriva det områ- de där staten tar hand om upplåtelserna ändrades det tidigare om- råden, som blivit till lapparnas uteslutande begagnande anvisade till (i 32 §) kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition. Efter en motion och utskottsbehandling insattes den inledningsvis (under avsnittsrubriken 4) citerade bestämmelsen i övergångsbestäm- melserna till lag. yttrade (JoU 1971:37 s. 38). Med uttrycket områden, som blivit till lapparnas uteslutande begagnande anvisade avses enligt prop. 1928:43 s. 171 renbetesfjällen i samt de delar av lappmarkerna ovan odlingsgränsen som ej är under enskild disposition. förslag anges dessa områden som krono- mark ovan odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposi- tion och på renbetesfjällen [SOU 1968:16 s. 18 f, 210]. Enligt de sak- kunniga åsyftas med denna beskrivning inga ändringar i förhållande till nuvarande definition. Av det nu anförda torde framgå att den i föreliggande lagförslag [prop.