sou · GTB3116 · 2006-01-01 00:00:00 — Det saknas bl.a. hållpunkter för vad som utgör avsevärd olägenhet för rensköt- seln. Ett grundläggande problem är att de olika jakträttshavarnas andelar är oklara, vilket skapar konflikter. Rättstillämpningen varierar på ett påtagligt sätt, särskilt i fråga om områden med ensamrätt till älgjakt, älgtilldelningen, möjligheten för samebymedlem att ta med sig jaktgäster, avlysning av jakt av hän- syn till renskötseln och hänsynen till renskötseln vid upplåtelse av jakt till utländska medborgare som inte är bosatta i . Det sak- nas fungerande lösningar på problemen med dubbelregistreringen av älglicensområden. I stället hanterar länsstyrelserna problemet genom att ställa långtgående villkor som ensidigt riktas mot samebymed- lemmarna. Det saknas redskap för samförståndslösningar mellan dem som har jakt- och fiskerätt. Det lagliga utrymmet för att be- sluta om fungerande lösningar framstår som mycket litet. Det sam- rådsförfarande som sker har brister. Det finns inte en tillräckligt klar skiljelinje mellan det lokala sam- rådet och länsstyrelsernas myndighetsutövning. Beslut om älgtilldelning till olika grupper är en myndighetsutövning som måste skötas av läns- styrelsen. Beslutsförfarandet måste skiljas från samrådet. För fisket gäller särskilt att fiskevården inte fungerar. Det beror delvis på att de avsatta medlen inte räcker för en bra fiskevård. Ett problem är också att de möjligheter som finns för att begränsa same- bymedlemmarnas fiske inte används. 4 Renskötseln – en översikt 4.1Renen, renskötselrätten och samebyarna 4.1.1Renskötselrätten och dess gränser Samerna får låta sina renar beta inom hela renskötselområdet och vidta nödvändiga renflyttningar. De får också uppföra hagar, stängsel, stu- gor och annat som behövs för renskötseln. Dessutom får samerna bedriva jakt och fiske inom större delen av renskötselområdet. Renskötselrätten är en mycket gammal rätt som grundar sig på urminnes hävd. Man har nyttjat renbetet, jakten och fisket så länge att dess ursprung förlorar sig bakåt i historien. Samerna har således inte fått sig tilldelad rätten utan skapat den genom sitt bruk. Renskötseln regleras genom rennäringslagen (1971:437) och ren- näringsförordningen (1993:384). För att få utöva sin renskötselrätt krävs att man är medlem i en sameby. Renskötselområdet sträcker sig från treriksröset i norr till nord- västra delarna av i söder, och från en bit in i i väster till och i öster. I fjällområdet och inom delar av skogslandet i landskapet får renarna uppehålla sig under alla delar av året. På vinterbetesmarkerna som ligger i inlan- det och kusttrakterna får renarna hållas på bete från första oktober till sista april. Odlingsgränsen, gränsen för renbetesfjällen och lappmarksgränsen har avgörande betydelse vid nyttjande av renskötselrätt. Gränsernas närmare sträckning framgår av karta, se bilaga 2. Området väster om odlingsgränsen, inom renbetesfjällen och vissa av ålder brukade om- råden mellan odlingsgränsen och lappmarksgränsen får användas för renskötsel, jakt, fiske och visst skogsfång . Övriga delar av renskötselområdet utgör vinterbetesmarkerna. Renskötseln – en översikt Renskötseln är organiserad i samebyar. Samebyn är såväl ett geogra- fiskt område som en form av ekonomisk samfällighet där rensköt- selarbetet planeras och bedrivs gemensamt under större delen av året. har man renarna i mindre grupper och arbetet är mer individuellt. Det finns 51 samebyar i varav 8 är koncessions- byar. Koncessionsbyarnas renskötsel bedrivs öster om lappmarks- gränsen i Torne- och Kalixälvdal med stöd av tidsbegränsade till- stånd, medan samebyarnas renskötsel bedrivs med stöd av urminnes hävd. Samebyarnas närmare utbredning framgår av kartan. Rennäringslagen innehåller både civilrättsliga regler liksom detalje- rade regler om hur rennäring får bedrivas. Exempel på civilrättsliga regler är beskrivningen av de befogenheter som ingår i rensköt- selrätten och omfattningen av renskötselområdet. Allt gemensamt arbete i samebyn leds av en styrelse som väljs av medlemmarna vid årsstämman. Samebyn svarar för alla kontakter med andra intressen inom byns område, exempelvis skogsbruket. Samebyn är ett vid- sträckt område som i många fall sträcker sig från gränsfjällen på norsk sida och ner till kusttrakterna i . Renen lever under extrema naturförhållanden och är beroende av naturbete . Eftersom växtligheten varierar , växlar renens betesintag och levnadsförhållanden. Detta med- för att renen har speciella behov både i fråga om bete och betes- marker i jämförelse med andra tamdjur. Renskötselns behov av betesland är beroende av ett samspel mellan renens egenskaper, ren- skötselarbetet och naturgeografiska faktorer. I likhet med andra djur behöver renen kolhydrater och fett som ger energi för upprätthållande av livsfunktioner samt produktion av värme och fysisk aktivitet. Proteiner, vitaminer och mineraler är nödvändiga för att bygga upp muskler och andra kroppsvävnader samt för produktion av mjölk. Renen är en idisslare som har en unik förmåga att smälta lav för att klara sitt energibehov under de delar av året när grönbete sak- nas. De lavar renen betar har och hög smältbarhet . I takt med att smältbarheten hos gröna växter går ned , kan den totala nedbrytningen hållas uppe genom att Renskötseln – en översikt andelen lav ökas i betesintaget. Vid låg smältbarhet passerar fodret mag- och tarmsystemet långsammare och renen får ut mindre energi. Renen har en mycket god förmåga att klara kyla men plågas av sommarvärme eftersom den i det närmaste saknar svettkörtlar. För att klara sig igenom värmeperioder måste renarna ha tillgång till skuggrik fuktig skog i skogsrenskötseln och högt belägna snö- fläckar i fjällrenskötseln. Renen, och i synnerhet renkalven, be- sväras av insekter –augusti på grund av sin tunna sommar- päls och är beroende av att ha tillgång till vind- utsatta platser i anslutning till beteslokalerna. Renen äter gräs, örter, löv och halvgräs och . bör betesmarkerna innehålla växt- lighet som domineras av dessa växter. Det är positivt om växtlig- heten är i ett tidigt utvecklingsstadium, eftersom smältbarheten då är högre och betets kvalité bättre. Grönbetet ger tillräckligt med protein och vitaminer för att tillväxt och mjölkproduktion skall kunna ske. är födan renlav och några andra mark- lavar, hänglav och skorplavar, allt uppblandat med ris, exempelvis kråkbär och ljung. Även rester av föregående sommars gröna växter ingår i dieten. Vinterbetet ger nästan enbart kolhydrater och fett, dvs. enbart energi och möjlighet att överleva vintern. Protein- innehållet i vinterbetet är så lågt att renen är tvungen att bryta ned kroppseget protein för att klara de mest livsnödvändiga processerna . För renen gäller alltså tillväxt på barmark och över- levnad . Renarna måste flyttas eller i vissa lägen självmant vandra mellan olika områden över året för att hitta den typ av växtlighet som be- hövs . Sammanfattningsvis kan man säga att renen måste vara i högfjällen eller på vidsträckta myrmarker med angrän- sande granskog och i torra inte alltför höglänta tallskogar för att både ha tillgång till lämpligt och åt- komligt bete samt kunna undvika stark värme och insektsplåga. Vid sidan av vegetationen är renens nyttjande av markerna också beroende av vädret. En väsentlig del av kunskapen i praktisk ren- skötsel ligger i att tolka samspelet mellan vegetation, renens bete- ende, topografi, nederbördsmängd och vindförhållanden. Renskötseln – en översikt SOU 2005:116 mönstret i betesutnyttjandet bygger dock på renens skiftande behov under olika årstider. Barmarkstid är markernas kvalité som bete beroende av tillgång- en på betesväxter i ett tidigt utvecklingsstadium. Ju rikligare till- gång till späd grönska desto bättre renbete har man. måste renarna kunna undkomma värme- och insekts- plågan genom att uppsöka vindutsatta höjdlägen eller skuggiga platser, som ligger inom rimligt avstånd från beteslokalen. Under slutet av grönbetesperioden är tillgången på betesväxter med god- tagbar smältbarhet avgörande för framför allt kalvarnas kondition. Tillgång på löv, gräs och örter som är gröna till slutet av barmarks- perioden kännetecknar goda höstland. Renen måste i likhet med andra idisslare göra en gradvis övergång från ett foderslag till ett annat, för att inte drabbas av våmstörningar. Därför måste senhöst- och förvintermarkerna inrymma både grönbete och lavbete. När snötäcket överstiger och temperaturen sjunker till –kräver renen ett bete som domineras av renlav på grund av ökat energibehov. Ett gott hög- och senvinterbete karaktäriseras av låglänta lavmarker med ringa snömängd och där snötäcket inte blir vindpackat. ökar tillgången till skog med trädlavar kvalitén på vinterbetet. Denna typ av bete har även ett högt värde tidigare då snön hårdnar till följd av växlingar mellan blidväder och köldperioder eller att snö- mängden är ovanligt stor. Utmärkande för kvalitativt goda säsongsbeten är att djuren har betesro och därmed kan tillämpa sin selektiva betningsmetod. För- hindras renen att välja ut det mest värdefulla fodret minskar möjlig- heterna för tillväxt och fettansättning. Detta kan få förödande kon- sekvenser framåt vårvintern både för överlevnad och för foster- utveckling. Även mjölkproduktionen och tillväxten försämras vid yttre störningar i renens betesgång. Riklig nederbörd förbättrar sommarbetets kvalité. Ett gott vinter- land ligger i områden med stabil temperatur utan växlingar mellan blidväder och kyla. Nederbördsmängden får inte vara riklig på vinterbetesmarkerna med tanke på snömängd och snöns konsistens. Det idealiska sommarlandet kännetecknas av regn och svalka. Det bästa vinterlandet har ringa snömängd och minusgrader . Renskötseln – en översikt Renskötselåret börjar då kalvarna föds. Renarna hålls då inom de delar av byns område där barfläckar bildas tidigt och terrängen ger skydd mot hårt väder för de nyfödda kalvarna. Kalvningslandet är ett starkt småkuperat landskap som uppfyller dessa behov. Ren- skötaren bevakar kalvningslandet till maj månads utgång så att störningarna blir så små som möjligt under denna för renarna mycket känsliga period. hålls fjällrenarna på högfjällen där det finns gott om grönbete i dalgångarna som renarna får svalka och slipper besväras av insekter på anslutande höjdlägen. Skogs- renarna hålls på marker där det finns stora öppna myrar i kombi- nation med gammal granskog. Granskogen ger svalka under den varmaste och den trädfria myren ger bete och vind mot insektsplågan. märks kalvarna med snitt i öronen. Varje renägare har en unik snittkombination som gör att hennes renar kan skiljas från alla andras renar. Renskötselarbetet är intensivt då renarna ska samlas till hagar för kalvmärkningar som hjordarna skall förhindras att lämna byns område. I samlar man åter ihop renarna för att slaktdjur, främst hanrenar, skall kunna tas ut ur hjordarna, den så kallade sarvslakten. Fjällrenarna släpps därefter ut på låg- fjällsområdet och i den närliggande fjällbjörksskogen. Dessa marker är vanligen avgränsade av större sjöar och älvar varför renarna inte behöver bevakas för att hålla sig i området. Skogsrenarna håller man på marker där det finns gott om gräs- och lövbete, i huvudsak frisk eller fuktig skogsmark. Renskötseln är arbetsam vid samling till sarvslakt varefter en lugn period inträder. Från senare delen av september och hela oktober pågår renarnas brunst och då sker inget annat arbete i renskogen än bevakning så att renflockar inte lämnar samebyns betesområde och strövar in i grannbyar eller otillåtna områden. Årets stora samlingsarbete är när alla renarna skall tas ihop i en hjord. Detta arbete är ren- skötselns mest arbetsintensiva moment. Renarna tas in i byns huvud- anläggning för skiljning varvid djuren skiljs ut i mindre vinter- hjordar, vanligen några familjers renar i varje grupp. tar man ut resterande slaktdjur, som är kalvar, improduktiva honrenar och kastrater. Därefter flyttar varje vintergrupp till sina traditionella Renskötseln – en översikt Orsaken till att man delar upp renarna i mindre hjordar är att man skall kunna klara av flyttningen. Renarna skall inte heller behöva förflyttas alltför ofta till nya lavmarker . Ren- arbetet på vinterlandet är lättsamt när goda betesförhållanden råder, dvs. när snön är lös och renarna har lätt att gräva sig ner till mark- lavarna. Men det är å andra sidan mycket arbetsamt om det är dåligt bete med is och skare i snön, eftersom renarna då vill sprida sig i sitt sökande efter trädlavar. Det finns då risk för att renskötaren förlorar kontrollen över hjorden. Bedömer renskötaren situationen så katastrofal att svältdöd kan befaras är över tillgrips utfodring med pelleterat foder, som är speciellt anpassat för renens behov. Skare uppkommer normalt och renarna får då allt svårare att gräva sig ner till marklavarna. Renarna blir alltmer hän- visade till hänglavsbete. Vårflyttningen måste ske medan man ännu har kontroll över renhjorden och flyttleden upp till vårbetes- markerna är framkomlig. Flyttningen sker utan längre uppehåll upp till områden där senare kalvning sker. kan variera från till över . Renantalet avser antalet djur i vinterhjorden efter årets slaktuttag men före kalvningen. Av diagram 1 framgår renhjordarnas storlek . Hjordarna har varierat mellan 150 000 och 300 000 renar. Variationen är cyklisk med regel- bundet återkommande toppar ungefär . I en djurhåll- ning som grundar sig på nyttjande av naturbete, där fodrets åt- komlighet är beroende av snöförhållanden, hör variationer i liv- djursstammen till näringens förutsättningar. Förändringar i betes- trycket, som är en följd av växlingar i renantalet, skapar förutsätt- ningar för en artrik växtlighet och därmed ett rikt barmarksbete för renarna. För hela landet är det högsta tillåtna renantalet 276 000 djur, fördelat på 180 000 renar i , 57 5000 i Väster- bottens län och 47 000 i inklusive sameby. Ren- antalet 2002 var 228 535 djur, fördelat på 128 729 renar i Norr- bottens län, 53 981 i och 45 825 i inklusive nya sameby i som i fråga om rennäringen räknas till ansvarsområdet för för . Renskötseln – en översikt av renarna finns i fjällsamebyarna, knappt femton procent i skogssamebyarna och i koncessions- byarna. Diagram 1 Antal renar Antalet renskötselföretag varierar kraftigt mellan samebyarna från några få företag upp till närmare hundra i den största samebyn. Varje företag består av en eller flera renägare. defi- nierar företag i registersammanhang med renskötselverksamhet be- driven av en renskötande medlem i sameby med sitt husfolk. Flera renskötande medlemmar i samma hushåll betraktas som ett företag. Renskötande medlemmar är renägare som aktivt deltar i renskötsel- arbetet inom samebyn. Antalet företag var 928, fördelat med 717 i , 102 i och 109 i , även här inklusive nya sameby i . Den största andelen renar finns i företag med mer än 400 renar. Därnäst kommer företagsgruppen med 100–200 renar. Antalet renar per renägare har minskat . En fjärdedel av renägarna är eller äldre medan reninnehavet är störst i gruppen där renägarna är . I koncessions- området är fyra av tio renägare eller äldre medan en av tio ren- ägare i är . Renskötseln – en översikt Endast var tredje renägare är kvinna och deras reninnehav är av det totala renantalet. De regionala skillnader- na är små. Diagram 2 Andel renägare respektive renar Antal renar per renägare 33 fjäll-, 10 skogs-, 8 koncessionsbyar Renskötande samer, inkl. familjemedlemmar ca 2 800 personer 230 000 renar i vinterhjorden (efter årets slakt) 280 000 renar i vinterhjorden 4.2Samernas jakt och fiske I detta avsnitt behandlas den jakt- och fiskerätt som är knuten till renskötselrätten. Samebyns medlemmar har rätt att jaga och fiska på utmark inom de delar av samebyns betesområde som hör till renbetesfjällen och lappmarkerna, men det får endast ske när renskötsel är tillåten inom området. Samebymedlemmarnas jakt- och fiskerätt gäller på Renskötseln – en översikt såväl enskildas som kronans marker. Rätten är inte begränsad till husbehovsfångst, varför samebymedlemmar har rätt att jaga och fiska även för försäljning. Varken samebyn eller den enskilde med- lemmen får enligt rennäringslagen upplåta sin jakt- eller fiskerätt till någon annan. Samebyn kan dock ge en person som varit medlem i samebyn rätt att jaga och fiska till husbehov inom byns betesområde. Jakt och fiske var ursprungligen basen för samernas försörjning. Inkomsterna från jakten och fisket beskattades. Även be- skattas samernas jakt och fiske inom renskötselföretaget både som försålda varor och eget uttag av produkter ur rörelsen. Husbehovsfiske med nät bedrivs över hela renskötselområdet inom samebyarnas åretruntmarker. Fiske för försäljning bedrivs i samebyar där man har tillgång till vatten lämpade för ett mer om- fattande fiske. Det finns samebyar där renskötare får en betydande del av rörelseinkomsten från fisket. Försäljningsfisket bedrivs van- ligen i större vatten och kommer därmed sällan i intressekonflikt med fritidsfisket. Däremot husbehovsfiskar samerna oftast i mindre vatten, vilka kan vara intressanta för sportfiskarna. Här finns risk för betydande intressekonflikter om samråd och regel- bundna kontakter inte sker. hade ripjakt i form av vinterjakt med vapen eller snarning störst ekonomisk betydelse. har älg- jakten fått en mycket stor betydelse för renskötselns ekonomi. Älgjakt sker så gott som uteslutande för försäljning. En konkurrens- situation uppstår på marker där även upplåtelse till andra älgjägare sker. Den kraftigaste intressemotsättningen har man på enskilda marker där även samerna har jakträtt. Samisk jakt- och fisketurism bedrivs genom jakt - och fiskevårds- föreningar eller av enskilda samebymedlemmar. Verksamheten är småskalig och bedrivs vanligen som komplement till renskötsel- arbetet. 4.3Jaktens och fiskets effekter på renskötseln Antalet upplåtelser för jakt och fiske ovanför odlingsgränsen var sporadiska och vanligen då kopplade till tjänste- utövning. Undantaget var de områden lokala jakt- och fiske- vårdsföreningar arrenderade, där var fritidsjakten och -fisket all- mänt förekommande. Antalet upplåtelser ökade gradvis över tiden Renskötseln – en översikt Denna utveckling hade sin grund i det ökade trycket från jägarkåren om större möjligheter till ripjakt. framförde Leavas sameby behovet av att komma till rätta med de störningar jakthundar förorsakade same- byn i renskötselarbetet. Frågan aktualiserades i samband med för- nyelse av Jakt- och arrende. Som ett resultat av situationen startades renrenhetstest av fågelhundar. Jakt inom områden där renar betar, eller där renskötselarbete pågår, kan förorsaka betydande störningar. Störningsrisken ökar i de fall jakt sker med hund. Renens selektiva betessätt är redovisad inom renforskningen. Eftersom renen betar selektivt under barmarks- perioden kan störningarna under betesgången få svåra följder under den efterföljande vintern. Utan selektiv betning reduceras protein- innehållet i foderintaget kraftigt med minskad tillväxt som följd. Störningar leder även till minskade möjligheter att bygga upp fett- reserver för den annalkande vinterns behov. Störd betesro under bar- marksbetet medför ökad risk för svältdöd och färre lyckade kalvningar efterföljande vår. Jakt med hund kan ödelägga pågående rensamlingar eller renflyttningar. Följden blir att ofullständiga rensamlingar ger lägre slaktuttag som delar av renhjorden sprids och blir kvar på olämpliga betesmarker över vintern. Det är marker med liten tillgång på renlav och betydande rovdjursförekomst. Även snömängden kan vara riklig eller vind- packad. Både störningar i betes- och arbetsron kan leda till så omfattande negativa effekter för rennäringen. Fritidsjakten kan även ha störningseffekter på samernas jakt om samråd och samordning saknas. På öppna och trädfattiga områden drar sig älgarna från platsen när småviltjägare med hundar kommer in i området. Här kan en intressekonflikt uppstå. Fritidsfiske inom områden där det frodiga grönbetet är kon- centrerat till älv- och sjöstränder medför att renen håller sig borta från de bästa betena. I allmänhet medför dock fritidsfisket sommar- tid inga störningar av betydelse för renskötseln. Däremot är fisket som pågår under vårvintern och våren betydligt mer bekymmersamt för renskötseln. Det är då inte fisket i sig utan den därtill hörande snöskotertrafiken och förekomsten av hund som kan ställa till problem. Högdräktiga vajor (honrenar) eller vajor med spädkalvar uppehåller sig ogärna i närheten av människor och i synnerhet inte på platser där hundar finns eller ljud från snöskotrar hörs. Stör- ningarna resulterar i att vajor inför kalvning och vajor med späd- Renskötseln – en översikt kalvar drar sig till mer avlägsna höjdlägen, som varken ger skydd mot väder och vind för kalven eller gott bete för vajan. Renskötseln är så störningskänslig i flera avseenden att jakt och fiske på renbetesmarker måste ske med hänsyn taget till ren- näringen. Ett sätt att uppnå fullgott hänsynstagande är att fritids- jakten och fritidsfisket organiseras och förvaltas av aktörer som har mycket god kännedom om renskötseln i området. Småviltsjakt bör inte bedrivas i större omfattning än att varje sameby har ständig tillgång till områden där störningar i form av jaktutövande inte förekommer. Hänsynen skall resultera i att renarna har betesro och att hjordarna inte söker sig från höstlandet. Vandrar renarna upp till sommarlanden saknas förutsättningar för en god övergång från grönbete till lav- bete eftersom växtligheten i högfjällen inte har lämplig samman- sättning för detta foderbyte. Om renarna vandrar ner till vinter- markerna , räcker inte de begräsade lavmarkerna för vinterns betesbehov. omöjliggörs en styrd och organise- rad betesgång eftersom någon uppdelning i lämpliga vinterhjordar inte kunnat göras. Vidare blir slaktuttaget ofullständigt eftersom det inte går att samla renarna utan att djurens kondition går ner och att markerna blir mer eller mindre obrukbara för vinterbete på grund av omfattande spårbildning. Renarna måste ha betesro för att tillväxten ska kunna fortgå så länge som det finns tillräckligt proteinrika betesväxter i markerna. Dessutom är det inte möjligt för renarna att bygga upp maximala fettreserver om de återkommande blir störda i sitt bete. har en avgörande betydelse för rennäringens eko- nomi. Det är därför viktigt att störningar i form av jakt inte före- kommer på marker där samling av renar pågår inför höstslakten. En mindre lyckad hopsamling av djuren har till följd att de tjurar, som blir kvar ute i markerna är lämpliga slaktdjur det året, eftersom tjurarna blir kraftigt avmagrade under brunsten. Utöver inkomstbortfallet kommer det knappa vinterbetet att belastas av djur som borde ha slaktats. Jakt bör inte bedrivas inom områden där renskötarna håller på att samla renar inför uppdelningen i vintergrupper och vinterslakt- uttaget som sker vid samma tillfälle. Störningar orsakade av jakt medför att alla renar i området inte blir samlade. De renar som blir kvar på höstlandet till följd av mindre lyckat samlingsarbete har sämre möjligheter att överleva vintern då dessa marker inte är lämpliga vinterbetesmarker. Markerna har liten tillgång på renlav Renskötseln – en översikt som området blir snörikt och snön även blir vindpackad framåt efterjulsvintern. Dessa marker har vanligen även en större rovdjursstam. Vinterjakt på marker där renarna uppehåller sig väl samlade för betesgång är olämpligt, dels för att renarnas energiförbrukning ökar på ett dramatiskt sätt vid störningar när markerna har vinter- snötäcke och dels för att det är svårt att få renarna till att börja gräva i ett nytt område , om sådana alternativa områden överhuvudtaget finns att tillgå. Fritidsfiske i vårbetesområdet medför risk för allvarliga störning- ar i form av snöskotertrafik och närvaro av hundar.