sou · GTB315 · 2006-01-01 00:00:00 — Artikel 4.4 första stycket samt artikel 16.1 b och 16.1 c Enligt artikel 4.4 första stycket är det inte tillåtet att bevilja uppe- hållstillstånd för en ytterligare make till en referensperson som redan bor tillsammans med en make. Av artikel 16.1 b och 16.1 c följer att en ansökan om familjeåter- förening får avslås om makar inte lever tillsammans som gifta eller inte längre gör det eller om referenspersonen och hans familjemed- lemmar inte lever ett fullständigt familjeliv respektive om referens- personen eller dennes ogifta partner är gift eller har ett varaktigt för- hållande med annan. Den nuvarande lydelsen av 2 kap. 4 § första stycket 1 UtlL (där det står att uppehållstillstånd får beviljas en make) medger att en an- sökan om uppehållstillstånd avslås i sådana fall som avses i artiklarna 4.4 första stycket samt 16.1b och 16.1c. Inom ramen för uppehålls- tillståndsprövningen enligt den regeln görs en bedömning av om det rör sig om polygama förhållanden eller om makarna eller samborna inte sammanlever som ett par. I praxis brukar uppehållstillstånd vägras för ytterligare make i polygama förhållanden (se prop. 1996/97:25 s. 112). En ansökan om uppehållstillstånd kan också avslås obero- ende av att makar formellt är gifta om de inte lever tillsammans (se G. Wikrén och H. Sandesjö, a.a. s. 70). (Enligt artikel 16.1 a får en ansökan om familjeåterförening avslås om villkoren enligt familjeåterföreningsdirektivet inte är uppfyllda. Exempel på sådana villkor är att tredjelandsmedborgaren bedöms utgöra ett hot mot allmän ordning, säkerhet eller hälsa enligt artikel 6. Detta villkor behandlas närmare i avsnitt 8.4 och 8.5). Vad som sägs i det följande om make i anslutning till artikel 4.4, 16.1 b och 16.1 c gäller även registrerad partner. Skälen för avslag enligt artikel 4.4, 16.1 b och 16.1 c stämmer till stor del överens med de grunder för avslag som gäller enligt nuva- rande praxis i ärenden där make eller sambo ansöker om uppehålls- tillstånd på grund av anknytning. Med utredningens förslag kommer en rätt för makar eller sambor att få uppehållstillstånd att gälla. Därför måste i en undantagsregel anges de situationer där uppehållstillstånd får vägras. Ett fall där undantag måste finnas är i polygama förhållanden, dvs. om referenspersonen redan är gift och bor tillsammans med den maken i och ytterligare make ansöker om uppehållstillstånd (artikel 4.4). I enlighet med rådande praxis bör även i de fall där refe- renspersonen redan är sambo med någon här i landet, en ansökan från en make eller tidigare sambo kunna avslås (jfr artikel 16.1 c). Som villkor för avslag i de nämnda situationerna skall alltså gälla att referenspersonen redan lever tillsammans med sin partner här i landet. Den omständigheten att referenspersonen är gift är alltså inte i sig tillräckligt. När det gäller den sökande makens eller sambons civilstånd skall heller inte den omständigheten att han eller hon redan är gift med annan, automatiskt medföra att ansökan om uppehålls- tillstånd för återförening med en referensperson här i landet avslås. Det är nämligen tänkbart att orsaken till att referenspersonen eller sökanden är gift beror på svårigheter att få äktenskapsskillnad. I vissa situationer är det dock tänkbart att det kan finnas skäl att vägra uppehållstillstånd för en sökande som är gift eller sambo med annan. Enligt tillståndspraxis meddelas nämligen ibland avslags- beslut där sökanden redan är gift eller sambo och lever tillsammans med den partnern i annat land. I enlighet med artikel 16.1 b bör i fortsättningen också särlevnad kunna utgöra grund för avslag på ansökan om familjeåterförening med make eller sambo. Utredningen föreslår att en ny bestämmelse, 2 kap. 4 a § UtlL, införs där det framgår under vilka förutsättningar uppehållstillstånd får vägras. Bestämmelsen skall vara fakultativ. får därmed utrymme att i varje enskilt ärende avgöra behovet av att avslå en ansökan och är alltså inte skyldig att fatta ett avslagsbeslut. (Se i anslutning härtill utredningens bedömning av artikel 17 nedan). I 2 kap. 4 a § första stycket 1–2 UtlL framgår att särlevnad och poly- gama förhållanden kan utgöra grund för avslag. Enligt artikel 4.5 får medlemsstaterna, i syfte att garantera en bättre integration och förhindra tvångsäktenskap, kräva att referensperso- nen och dennes make skall ha uppnått en viss lägsta ålder, högst , innan maken kan återförenas med referenspersonen. Praxis i ärenden om uppehållstillstånd är att äktenskap eller för- hållanden mellan minderåriga som regel inte godtas som anknytning. Enligt uttalanden i prop. 1983/84:144 s. 75 skulle ett generellt accep- terande av äktenskap med minderåriga utländska medborgare stå klart i strid mot grundläggande svenska sociala värderingar beträffande bl.a. barns och ungdomars rätt till en självständig utveckling och rätt till utbildning, deras rätt att träffa livsavgörande beslut samt strävan- dena mot jämställdhet mellan könen. 1996/97:25 s. 111–112 upprepas att uppehållstillstånd inte brukar godtas om det är fråga om äktenskap mellan minderåriga. I sammanhanget kan nämnas att har författningsändringar gjorts i syfte att för- bättra skyddet för enskilda mot påtvingade och för tidiga äktenskap (SFS 2004:142, prop. 2003/04:48, bet. 2003/04:LU 19, rskr. 2003/04:180). En anpassning sker av nuvarande regler för tillämplig lag vid hinders- prövning till ändrade värderingar inom området så att svensk lag skall vara tillämplig vid hindersprövning inför svensk myndighet. Ingen får ingå äktenskap utan särskilt tillstånd och villkoren för tillstånden är skärpta (se bl.a. 2 kap. 1 § och 4 kap. 8 § samt 1 kap. 1 § lagen [1904:26 s. 1] om vissa inter- nationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap). Därutöver införs en bestämmelse som syftar till att förbättra möjlig- heterna att vägra erkänna utländska äktenskap som ingåtts under tvång eller som inte hade tillåtits vid en svensk hindersprövning (se 1 kap. 8 a § nämnda lag). Enligt 1 kap. 3 § lagen om registrerat partnerskap får registrering av den som är inte ske. Genom hänvisningen i 1 kap. 9 § samma lag blir 4 kap. 8 § och 1 kap. 8 a § lag tillämpliga på registrerade partnerskap. Artikel 4.5 medger att medlemsstaterna – i integrationssyfte och för att motverka tvångsäktenskap – ställer upp en åldersgräns för att familjeåterförening skall kunna nekas. I praxis för uppehållstillstånd i anknytningsärenden enligt utlänningslagen tillämpas redan som prin- cip att tillstånd i regel inte beviljas om anknytningspersonen eller maken är underårig. Grunderna för detta överensstämmer i stort med vad som anges vara syftet med att ha en åldersgräns för makar enligt artikel 4.5. Som framgår ovan skall den rätt som finns enligt familjeåterföre- ningsdirektivet för en make att få uppehållstillstånd komma till ut- tryck i en ny paragraf (se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket 1 UtlL). För att kunna behålla hittillsvarande praxis som innebär att uppehållstillstånd får vägras underårig make eller om referenspersonen är underårig, måste huvudregeln förses med ett undantag. Utredningen föreslår att undantaget införs i det tidigare nämnda förslaget till ny bestämmelse i 2 kap. 4 a § första stycket 3 UtlL. Bestämmelsen skall även omfatta förhållanden mellan sambor. Artikel 4.4 andra stycket Enligt artikel 4.4 andra stycket får rätten till familjeåterförening be- gränsas för underåriga barn som är barn till referenspersonen och en ytterligare make. Som redan framgått ovan av utredningens överväganden i anslutning till artikel 4.4 första stycket skall det inte vara tillåtet att ge uppe- hållstillstånd för ytterligare make om referenspersonen redan bor tillsammans med en make här. Det finns dock utrymme för att be- vilja uppehållstillstånd för barn där föräldrarna har levt i ett Utredningen anser att samma synsätt inte nöd- vändigtvis behöver tillämpas på dessa barn som gäller för makarna själva. Ett barn till föräldrar där en av dessa också är gift med annan och bor i , kan ha lika stort behov att få återförenas med för- äldern här som ett barn till skilda föräldrar där ena föräldern gift om sig och bor i . I båda fallen kan den förälder som barnet bor med utomlands av sjukdom eller annat skäl vara förhindrad att utöva vårdnaden. Visserligen finns en risk för att i ett senare skede maken som bor i utlandet ansöker om uppehållstillstånd på grund av an- knytning med barnet här. Därigenom skulle kunna hävdas att man indirekt sanktionerar månggifte. Utredningen anser emellertid att barnets intresse väger över. Det finns dessutom möjligheter att i vissa fall avslå en framtida ansökan från den utomlands boende föräldern med stöd av bestämmelserna som reglerar villkoren för återförening mellan ett barn som bor här i landet och en förälder utomlands (jfr 2 kap. 4 § första stycket 3–4 UtlL i nuvarande lydelse). Sammanfattat anser utredningen att det inte skall införas någon regel som begränsar möjligheterna för underåriga barn till föräldrar som levt i ett polygamt hushåll, att återförenas med en förälder i . Enligt artikel 16.2 får en ansökan om eller förnyad ansökan om familjeåterförening avslås om det är fastställt att a)falska eller vilseledande uppgifter eller falska eller förfalskade handlingar använts, eller att tillstånd har erhållits genom vilse- ledande eller på andra olagliga sätt, eller b)ett äktenskap eller partnerskap har ingåtts eller en adoption har utförts uteslutande för att ge den berörda personen möjlighet att resa in och vistas i en medlemsstat. (Motsvarande villkor för att återkalla ett beviljat uppehållstillstånd behandlas i kap. 10). Redan vid en prövning enligt nuvarande bestämmelser i utlännings- lagen kan en upptäckt av vilseledande uppgifter om t.ex. ålder, familje- rättslig status eller andra villkor inför ett tillståndsbeslut, innebära att förutsättningarna för att få uppehållstillstånd på grund av anknyt- ning eller annat skäl brister och ansökan avslås. En sådan prövning kan ske eftersom möjligheterna att bevilja uppehållstillstånd är fakultativ. (Detta uttrycks i verbet får i 2 kap. 4 § UtlL). Utredningens förslag innebär att en rätt till familjeåterförening skall finnas be- träffande anhöriga ur kärnfamiljen (se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket UtlL). Utredningen föreslår där- för att i den bestämmelse som anger villkoren för att kunna vägra uppehållstillstånd, även införs att falska eller vilseledande uppgifter eller oriktiga handlingar kan utgöra grund för att vägra uppehållstill- stånd. (Se utredningens förslag till 2 kap. 4 a § första stycket 4 UtlL). Skenförhållanden, t.ex. skenäktenskap eller skenadoptioner, beaktas också enligt nuvarande ordning. Om sådana förhållanden föreligger kan en ansökan om uppehållstillstånd avslås. Detta är, i likhet med vad som gäller för vilseledande uppgifter och liknande, möjligt efter- som rätten till uppehållstillstånd är fakultativ (se 2 kap. 4 § första stycket 1–2 a UtlL i nuvarande lydelse). Utredningen föreslår därför, liksom beträffande vilseledande uppgifter och liknande, att ett skäl för att vägra uppehållstillstånd kan vara att skenförhållande förelig- ger (se utredningens förslag till 2 kap. 4 a § första stycket 5 UtlL). I ärenden om uppehållstillstånd för s.k. snabba anknytningar prö- vas frågan om ett skenförhållande föreligger redan inom ramen för seriositetsprövningen (se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § tredje stycket UtlL). Något behov av att tillämpa den föreslagna undantagsbestämmelsen för skenförhållanden i dessa ärenden torde därför inte finnas. Enligt artikel 17 skall inför ett beslut om bl.a. avslag på en ansökan om familjeåterförening eller inför ett avslag på en förnyad ansökan om uppehållstillstånd, vederbörlig hänsyn tas till arten och stabilite- ten av den berörda personens familjeband och varaktigheten av vis- telsen i medlemsstaten samt förekomsten av familjemässig, kulturell eller social anknytning till ursprungslandet. 2 kap. 4 § första stycket UtlL i nuvarande lydelse är fakultativ. Den ger utrymme för beslutande myndighet att göra bedömningar som hänför sig till sådana faktorer av humanitärt slag som anges i artikel 17 inför ett avslag på en ansökan om uppehållstillstånd. Så sker också i praxis. Utredningens förslag innebär att grunderna för att kunna av- slå en ansökan om familjeåterförening skall framgå i en särskild un- dantagsbestämmelse (se utredningens förslag till 2 kap. 4 a § UtlL). Undantagsbestämmelsen är utformad som en fakultativ regel. Det innebär att inom ramen för en prövning enligt en sådan regel beslu- tande myndighet även i fortsättningen kan ta hänsyn till de faktorer som anges i artikel 17. Utredningen anser alltså inte att det finns behov av att införa en särskild bestämmelse som uttryckligen anger att hänsyn skall tas till de omständigheter som anges i artikel 17 inför ett avslagsbeslut. (Betydelsen av artikel 17 för beslut om återkallelse av uppehålls- tillstånd eller utvisning behandlas i kap. Artikel 8 och 16.3 Enligt artikel 8 får en medlemsstat kräva av referenspersonen att denne eller denna skall ha vistats lagligen på landets territorium som inte överstiger för att kunna återförenas med en anhörig. I de fall ett medlemsland tillämpar begränsningar i mot- tagningskapaciteten får tiden utsträckas till . 16.3 får en förnyad ansökan om uppehållstillstånd avslås (och ett uppehållstillstånd återkallas) för en familjemedlem om referenspersonen inte längre vistas i medlemsstaten och familje- medlemmen ännu inte har eget uppehållstillstånd enligt artikel 15. Som konstateras i kommittédirektivet 2003:181 tillämpar inte en ordning som innebär krav på att en utlänning skall ha vistats här i landet för att en anhörig skall kunna beviljas uppehålls- tillstånd. Några författningsändringar behövs därför inte. En situation där en anhörig tredjelandsmedborgare riskerar att få en förnyad ansökan om uppehållstillstånd avslagen på grund av att referenspersonen är kvar i landet, är om det inom ramen för uppskjuten invandringsprövning för de s.k. snabba anknytningarna ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljats en make eller sambo (se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § tredje stycket UtlL). Förutsättningar finns då att vid omprövningen anse att förhållandet inte längre består. Makens eller sambons ansökan om förnyat uppe- hållstillstånd kan då komma att avslås. Enligt 2 kap. 12 § UtlL finns en rätt att återkalla ett uppehållstillstånd om tredjelandsmedborgaren själv inte längre bor i . Familjeåterföreningsdirektivet ger där- emot en möjlighet att avslå en förnyad ansökan om uppehållstill- stånd för anhörig enbart på den grunden att referenspersonen inte längre bor här. Utredningen anser inte att det finns skäl för att ytterligare utvidga möjligheterna till avslag på den grund som anges i artikel 16.3 än den som finns för de s.k. snabba anknytningarna. 8.1.5Villkoren för flyktingars och andra skyddsbehövandes möjligheter till familjeåterförening Förslag: Tredjelandsmedborgare som är ogifta underåriga barn och är att anse som flyktingar enligt 3 kap. 2 § UtlL eller skydds- behövande i övrigt enligt 3 kap. 3 § UtlL skall, om de vistas i utan medföljande vuxen, ha en ovillkorlig rätt att återfö- renas med föräldrar som är tredjelandsmedborgare. Rätten skall komma till uttryck i en ny lydelse av 2 kap. 4 § fjärde stycket UtlL. Artikel 9–10 Enligt artikel 9–12 skall vissa förmånligare villkor gälla för flyk- tingar när det gäller rätten till familjeåterförening. I detta avsnitt be- handlas artikel 9 och 10.1 och 10.3 som har betydelse för de materi- ella villkoren för familjeåterförening. Betydelsen av artikel 10.2 tas upp i slutbetänkandet angående villkoren för familjeåterförening med anhöriga utanför kärnfamiljen. Artikel 11 behandlas i kapitel 11 och artikel 12 behandlas i samband med att utredningen behandlar frågan om försörjningskrav i slutbetänkandet. De förmånligare villkoren när det gäller möjligheterna till familje- återförening skall gälla för flyktingar som erkänns av medlemsstaterna (artikel 9.1). Nämnda villkor får enligt artikel 9.2 begränsas till flyk- tingar vilkas familjeband har etablerats före inresan. I artikel 10.1 anges att artikel 4 skall tillämpas som huvudregel be- träffande definitionen av familjemedlemmar. (Kravet på integration för ensamkommande barn i artikel 4.1 tredje stycket gäller inte barn till flyktingar. Detta saknar dock betydelse för svenska för- hållanden). Av artikel 10.3 följer att underåriga flyktingbarn utan medföljande vuxen skall ha rätt till återförening med sina föräldrar utan att de villkor som annars gäller enligt artikel 4.2 a behöver upp- fyllas och att om några föräldrar inte finns eller inte kan spåras, dessa flyktingbarn får ges rätt till återförening med andra legala vårdnads- havare eller varje annan familjemedlem. De förmånligare villkoren för familjeåterförening skall enligt artikel 9.1 tillämpas på flyktingar som erkänns av medlemsstaterna. Ledning får sökas i artikel 2 b familjeåterföreningsdirektivet när det gäller den krets som omfattas av begreppet. Med flykting avses i direktivet tredjelandsmedborgare eller statslös person som beviljats flykting- status enligt av angående flyk- tingars rättsliga ställning, ändrad genom tilläggsprotokollet av . I kretsen underåriga ensamkommande flyktingbarn ingår alltså personer som är att bedöma som flyktingar enligt 3 kap. 2 § UtlL. Definitionen av flykting i utlänningslagen ansluter till 1951års flyktingkonvention och dess tilläggsprotokoll (se prop. 1996/97:25 s. 94 ff.). Utredningen anser att för det fall en tredjelandsmedborgare som är underårig och utan medföljande vuxen och är att anse som skydds- behövande enligt 3 kap. 3 § UtlL, denne eller denna kan ha väl så stort behov av att villkorslöst kunna återförenas med sina föräldrar som en flykting. Familjeåterföreningsdirektivet är ett minimidirektiv (artikel 3.5). Utredningen menar därför att ingenting hindrar att de förmånligare villkoren också tillämpas på kategorien skyddsbehövande i övrigt (se 3 kap. 3 § UtlL). När det gäller möjligheterna till familjeåterförening för en vuxen referensperson som är flykting eller skyddsbehövande i övrigt med medlemmar ur kärnfamiljen (dvs. make, sambo och underåriga barn) skall samma villkor som utredningen föreslår för ordinära situationer tillämpas också för anhöriga tredjelandsmedborgare i dessa fall (se avsnitt 8.1.2–8.1.4 och utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket UtlL). Som redan sagts lämnar utredningen i detta delbetänkande inga förslag som rör villkoren för uppehållstillstånd för anhöriga utanför kärnfamiljen, bl.a. föräldrar. Den nuvarande bestämmelsen i 2 kap. 4 § första stycket 3 UtlL (som i utredningens förslag får beteckningen 2 kap. 4 b § första stycket 3) som reglerar villkoren för uppehållstill- stånd på grund av anknytning för anhöriga utanför kärnfamiljen, gäller därför tills vidare om föräldrar till en referensperson ansöker om uppehållstillstånd. Enligt den bestämmelsen krävs att anknyt- ningspersonen och den anhörige tidigare ingått i samma hushåll. Även 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL (som i utredningens förslag får beteckningen 2 kap. 4 b § första stycket 4), enligt vilken uppehållstill- stånd kan beviljas en utlänning som annars har särskild anknytning till , kan också bli tillämplig i dessa fall. Reglerna är tillämpliga oberoende av om anknytningspersonen har flyktingstatus eller är skyddsbehövande i övrigt. Jämfört med villkoren i 2 kap. 4 § första stycket 3 eller 4 UtlL föreskriver artikel 10.3 a familjeåterföreningsdirektivet att gynnsam- mare villkor skall gälla för att underåriga flyktingbarn utan medföl- jande vuxen skall få återförenas med sina föräldrar. Enligt artikeln skall nämligen föräldrarna till dessa barn ha en ovillkorlig rätt till uppe- hållstillstånd för återförening. Bl.a. får ett sådant villkor för återföre- ning som anges i artikel 4.2 a, att föräldern är försörjningsberoende av barnet, inte ställas upp. En tillämpning av 2 kap. 4 § första stycket 3 UtlL förutsätter som villkor för att föräldern skall få uppehållstill- stånd att barnet och föräldern tidigare ingått i samma hushållsgemen- skap. (Den närmare innebörden av bestämmelsen kommenteras i av- Även om 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL kan användas förutsätter den en restriktiv tillämpning. (Regeln kommenteras i av- snitt 2.2.4). Enligt praxis skulle nämligen krävas synnerliga skäl för att bevilja föräldern uppehållstillstånd. Bestämmelsen är dock tänkt att tillämpas just i de fall det råder svårigheter för flyktingar eller andra skyddsbehövande att återförenas med sin familj i sitt hemland (se prop. 1996/97:25 s.113f. och G. Wikrén och H. Sandesjö, a.a. s.73–74). Utredningen anser att med hänsyn till innehållet i artikel 10.3 b och trots de möjligheter som finns att ge uppehållstillstånd enligt gällande bestämmelser, det bör införas en särskild bestämmelse som ger ensamkommande flyktingbarn rätt till återförening med sina för- äldrar (se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § fjärde stycket UtlL). I enlighet med utredningens ståndpunkt att skydds- behövande i övrigt bör likställas med flyktingar i detta fall, skall regeln tillämpas även på ensamkommande underåriga barn som är skydds- behövande i övrigt. Enligt artikel 10.3 b får familjeåterförening tillåtas för andra än föräldrar till ensamkommande flyktingbarn om föräldrar inte finns eller inte kan spåras. Rätten avser andra legala vårdnadshavare och anhöriga. För denna anhörigkategori anser utredningen inte att samma resonemang kan föras som beträffande föräldrar. I det senare fallet kan hävdas en principiell rätt till återförening för kärnfamiljen. I fall då föräldrar saknas får i stället en helhetsbild inhämtas där faktorer som att andra släktingar redan finns i landet eller att andra personer kan ge stöd får betydelse. Givetvis skall en avvägning ske i varje en- skilt fall. I dessa fall kommer därmed nuvarande villkor i 2 kap. 4 § första stycket 3 och 4 UtlL, om annan nära anhörig respektive den som annars har särskild anknytning till , att tillämpas. (Med utredningens förslag får dessa villkor beteckningen 2 kap. 4 b § första stycket 3 och 4 UtlL) Enligt artikel 9.2 får medlemsstaterna begränsa de förmånligare vill- koren för familjeåterförening till familjeförhållanden som har etable- rats före inresan. Utredningens förslag innebär att förmånligare vill- kor skall tillämpas endast för underåriga ensamkommande flykting- barn eller skyddsbehövande. Den situation förslaget omfattar måste alltid avse en redan etablerad familjesituation. Utredningen anser där- för att det inte föreligger något behov av att undanta ensamkomman- de barn som är flyktingar eller annan skyddsbehövande ur familjer som etablerats efter inresan från den föreslagna rätten till återförening. 8.2Allmänna villkor för att beviljas ställning som varaktigt bosatt Förslag: För att få ställning som varaktigt bosatt i skall krävas att man oavbrutet vistats i under ome- delbart före inlämnandet av ansökan samt haft an- tingen uppehållstillstånd för bosättning, annat uppehållstillstånd syftande till bosättning eller uppehållstillstånd såsom varaktigt bo- satt i annan EU-stat eller såsom anhörig till varaktigt bosatt. Bortovaro än i följd och inte mer än totalt skall inte betrak- tas som avbrott i vistelsetiden. Några andra undantag från kra- vet vistelsetid skall inte finnas. Ställningen som varaktigt bosatt i är att se som en sta- tus som innehas parallellt med ett permanent uppehållstillstånd så länge som förutsättningarna för innehavet av ställningen res- pektive uppehållstillståndet är uppfyllda. Den som tillhör den personkrets som direktivet omfattar skall er- hålla ställning som varaktigt bosatt om han eller hon har varit lagli- gen och oavbrutet bosatt i en medlemsstat före inlämnandet av ansökan härom (artikel 4).