sou · GTB354d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Ett besök av en advokat som biträder den intagne i rättslig angelägenhet får dock endast vara bevakat om den intagne eller advokaten begär det. Intagens kontakt med omvärlden Kommitténs förslag: En intagen får ta emot besök i den utsträckning det är lämpligt. En intagen får inte ta emot besök som kan innebära en risk med hänsyn till ordning eller säkerhet i anstalten, som kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller som annars kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet får ett besök kontrolleras. Ett besök får kontrolleras genom att personal är närvarande vid besöket. Om besöket annars skulle ha vägrats eller den intagne begär det får vid ett besök användas ett rum som är så utformat att det omöjliggör överlämnande av föremål. Besök av en advokat eller en biträdande jurist på advokatbyrå som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet skall kon- trolleras bara om advokaten eller den intagne begär det. En besökare får låsas in under besöket om han eller hon medger det. Om det behövs för att kunna bedöma om en intagen skall få ta emot besök eller om ett besök skall kontrolleras skall det före besöket undersökas om besökaren har dömts eller är misstänkt för brott. I den utsträckning det behövs skall upplysningar också inhämtas om besökarens personliga förhållanden i övrigt. Besök får om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet villkoras av att besökaren legitimerar sig eller genomgår sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning. Uppteckningar som gjorts vid ett kontrollerat besök skall förstöras så snart de inte längre behövs. Kriminalvården får använda de uppgifter som framkommer vid kontrollen av besök i det säkerhets- och återfallsföre- byggande arbetet. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om i vilken omfattning en viss eller vissa grupper intagna generellt skall ha möjlighet att ta emot besök och om dessa besök generellt skall vara kontrollerade eller inte. Sådana föreskrifter får även meddelas om hur kontrollen av besökare generellt skall utformas och i vilken omfattning sådan kontroll skall ske. Intagens kontakt med omvärlden Besök fyller en viktig uppgift när det gäller att minska skade- verkningarna av frihetsberövandet genom att bryta den intagnes isolering och ge den intagne möjlighet att behålla och knyta kontakter med personer som är viktiga för honom eller henne och för hans eller hennes möjligheter att anpassa sig i samhället efter frigivningen. Besöken är ofta viktiga även för besökaren. Vid vissa anstalter har inrättats särskilda s.k. besökslägenheter, där den intagne och dennes besökare kan vistas tillsammans under mer hemlika förhållanden. Sådana besök är särskilt värdefulla för långtidsdömda som inte har möjlighet att få permission. är besöken en vanlig införselväg för narkotika. Ofta förvarar besökaren narkotikan i någon kroppshålighet där den inte kan upptäckas vid en ytlig kroppsbesiktning. Narkotikan över- lämnas sedan till den intagne som gömmer den i någon kropps- hålighet eller sväljer den. Ett annat problem i detta sammanhang är att även en intagen som inte missbrukar kan förmås att medverka i insmugglingen t.ex. genom hot om fysiskt våld eller löfte om ersättning. Detta försvårar givetvis kriminalvårdens möjligheter att bedöma om det finns särskilda säkerhetsrisker kopplade till besöket. Den kontroll som sker av besökare genom allmän inpasserings- kontroll behandlas i avsnitt 18.14.2. Besök bör i likhet med vad som gäller medges en intagen i den utsträckning det finns praktiska förutsättningar för det. Bestäm- melsen om att intagen får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske bör därför överföras till den nya lagen. En intagen kan medges besök i den mån anstaltsrutinen, personal- tillgången och andra praktiska förutsättningar för mottagning av besök gör det möjligt. Kriminalvården bör givetvis prioritera besök av närstående och besök av den som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet. Av kriminalvårdens föreskrifter framgår att med närstående avses makar, sambo, föräldrar, barn och syskon. Vilka som betraktas som närstående varierar dock i viss mån mellan anstalterna. På någon anstalt förekommer det att den intagne kan styra innehållet i begreppet genom att anstalten betraktar den som Intagens kontakt med omvärlden den intagne uppger vara närstående som sådan. Som kommittén utvecklar närmare nedan kan regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer föreskriva generella regler beträffande antalet besökare en viss grupp av intagna får ta emot och hur ofta de får ta emot besök. Det är därför kriminalvårdens sak att närmare ange vilka som bör betraktas som närstående. Enligt kommitténs mening är det emellertid mycket viktigt att denna krets inte görs alltför vid och att den centralt fastställda definitionen av närstående tillämpas enhetligt av alla anstalter. Enligt kommitténs mening är det lämpligt att närståendekretsen begränsas till den intagnes egna barn, maka, make, registrerade partner, stadigvarande sambo och de nu nämnda närståendes barn samt föräldrar och syskon till den intagne och den som på liknande sätt är den intagne närstående. Kontroll av besökaren inför besöket Möjligheten att i förväg inhämta upplysningar om besökaren har dömts för eller är misstänkt för brott, är givetvis mycket viktig, särskilt när det gäller att hindra införsel av narkotika. Enligt kommitténs mening bör sådan undersökning alltid ske om det behövs för att kunna bedöma om ett besök över huvud taget skall tillåtas eller om det behöver kontrolleras. När det gäller besökare till intagna som är placerade på plats med förhöjd säkerhet och till intagna på anstalter där det förekommer narkotika torde en sådan undersökning alltid behövas, om inte besökaren är känd eller det finns andra särskilda skäl. Den nuvarande bestämmelsen om kontroll av besökaren inför besöket bör därför överföras till den nya lagen. Liksom tidigare skall vid behov även inhämtas uppgifter om besökarens personliga förhållanden i övrigt. När det gäller tillämpningen av bestämmelsen kan därför hänvisas till vad som anfördes i förarbetena till bestäm- melsen vid dess införande (prop. 1981/82:141 s. 41 f.). I likhet med dagens reglering bör besöket av säkerhetsskäl kunna villkoras av att besökaren skall genomgå kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning. Dessa begrepp beskrivs närmare i avsnitten 18.4.1 och 18.5.1. Frågan är här om man bör göra det möjligt att underkasta besökaren en mer omfattande kroppslig kontrollåtgärd inför besöket. Intagens kontakt med omvärlden Redan en ytlig kroppsbesiktning är ett klart ingrepp i besökarens integritet. Att tillåta även annan kroppsbesiktning skulle, som regeringen kommit fram till i ett tidigare lagstiftningsärende (prop. 1994/95:124 s. 34), sannolikt leda till att besökarna i större utsträckning avstår från besök. Det riskerar även att leda till att det uppstår en presumtion för kroppsbesiktning av besökarna. Det går inte heller att bortse från att många av besökarna skulle utsättas för en stor press från den intagne att genomgå en sådan undersökning, även om de själva inte vill göra det. Någon ändring angående möjligheterna att kroppsligen undersöka besökare bör av anförda skäl inte genomföras. De nuvarande möjligheterna till kropps- visitation och ytlig kroppsbesiktning föreslås dock kunna användas inte bara när det finns risker ur säkerhetssynpunkt utan också när det finns sådana risker ur ordningssynpunkt. I likhet med vad som gäller skall denna kontroll vara ett villkor för att besöket skall medges. Den som inte vill genomgå sådan kontroll behöver inte det men får då inte heller besöka den intagne. Se vidare avsnitt 18.14.2 ang. allmän inpasseringskontroll. Användningen av s.k. narkotikahundar använder kriminalvården narkotikahundar bl.a. vid kontroll av besökare. Om en hund markerar att en besökare medför narkotika utgör det skäl att villkora besöket av att kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning sker. Vägrar besökaren detta får besöket inte ske. Det gäller även om det skulle kvarstå misstanke om att en besökare medför narkotika trots att några fynd inte gjorts vid en utförd kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning. Så kan t.ex. vara fallet om en narkotikahund markerar att narkotika finns på en besökare. Någon särskild reglering av narkotikahundarnas använd- ning i kriminalvården är såvitt framkommit inte nödvändig, eftersom hundarnas sökning inte sker så nära besökaren att det är fråga om en kroppsvisitation. Om en besökare vägrar passera en narkotikahund kan kriminalvården vägra besöket eller besluta att det endast får ske i ett rum, som är utformat så att det omöjliggör överlämnande av föremål. Intagens kontakt med omvärlden Kontroll av besökarens identitet Kriminalvårdens kontroll av besökarens personliga förhållanden inskränker sig till en kontroll inför besöket. Någon kontroll av att den som inställer sig vid besöket är den person för vilken besök medgetts sker dock inte. Kommittén anser att det är angeläget att kriminalvården får möjlighet att kontrollera identiteten på besökaren. Om det inte är möjligt för kriminalvården att fastställa att den som inställer sig är den besökare som besökstillståndet avser framstår en föregående säkerhetskontroll av besökaren som helt onödig. Även kriminal- vårdens ställningstagande till om ett besök skall vara kontrollerat eller inte bygger på att det är den uppgivne besökaren som inställer sig. Mot denna bakgrund föreslår kommittén att det införs en bestämmelse om att det får ställas som villkor för besök att besökaren legitimerar sig. Inom polisens och tullens verksamheter utvecklas olika tekniker för att identifiera en person. Förutom avläsning av fingeravtryck utvecklas en teknik med biometrisk avläsning av ansiktsformen. Även kriminalvården bör kunna ges de tekniska förutsättningarna att på ett säkert sätt fastställa en besökares identitet. Detta kräver dock ställningstaganden bl.a. till i vilken utsträckning kriminalvården bör få tillgång till nödvändigt jämförelsematerial i form av t.ex. direktåtkomst till elektroniskt lagrade uppgifter. En särskild utredning är enligt kommitténs mening nödvändig för att ta ställning i vad mån den personliga integriteten skall få ge vika för en sådan kontroll. Kommittén anser att denna fråga bör övervägas i ett annat sammanhang och nöjer sig med att påtala behovet av att kriminalvården får nödvändiga resurser för att kunna upprätthålla ordning och säkerhet i anstalterna. I likhet med vad som gäller skall besök kunna vägras om det finns risk att säkerheten i anstalten äventyras med besöket. Med säkerhetsrisker bör jämställas risker ur ordningssynpunkt. När det gäller besök finns det även anledning att fortsättningsvis kunna vägra kontakt som är klart olämplig ur återanpassningssynpunkt eller som kan vara till skada för den intagne eller annan. Intagens kontakt med omvärlden bestämmelse härom föreslås tas in i den nya lagen. Tillämpningen av den bör liksom vara restriktiv och endast komma i fråga om besöket inte kan kontrolleras. I detta sammanhang bör dock anmärkas att en intagen inte har någon ovillkorlig rätt att ta emot besök när det passar den intagne eller besökaren. Det är kriminalvården som utifrån vad som är praktiskt möjligt avgör när besöket kan hållas, se ovan. När det gäller kontrollen under själva besöket kan nämnas att varje medborgare är skyddad gentemot det allmänna mot hemlig avlyss- ning (2 kap. 6 § RF). Begränsningar i denna rätt får göras genom lag. För kontrollen efter besöket i form av kroppsvisitation m.m. av den intagne hänvisas till kapitel 18. Redan enligt nuvarande regler kan besök kontrolleras genom att en tjänsteman vid anstalten är närvarande vid besöket (s.k. bevakat besök). Det förhållandet att personal är närvarande under besöket uppfattas som integritetskränkande både för den intagne och besökaren. Utgångspunkten för nuvarande lagstiftning är att sådan bevakning endast skall förekomma i undantagsfall (prop. 1974:20 s. 143). Självfallet upplever den intagne och besökaren ofta att kvaliteten för dem av ett kontrollerat besök inte är jämförbar med ett okontrollerat. Det gäller framför allt besök av nära anhörig. Enligt kommittén bör det, vid prövning av om besöket skall vara okontrollerat eller inte, finnas ett visst utrymme för att ta hänsyn till hur angeläget det är att den intagne och besökaren kan ha fysisk kontakt med varandra under besöket. Här bör bl.a. vägas in den intagnes och besökarens inbördes förhållande. I viss mån kan även straffets längd påverka riskbedömningen, eftersom det beträffande en långtidsdömd rent allmänt kan antas föreligga en viss flykt- eller fritagningsrisk under den första delen av verkställigheten. I viss utsträckning kan tillåtande av okontrollerat besök kompenseras genom en noggrannare kontroll av den intagne efter besöket. Besöken är en av de vanligaste införselvägarna av narkotika. Till detta kommer att mobiltelefoner och även vapen förs in till intagna genom besök. Möjligheterna till kontroll av besökarna är tämligen begränsade. Kommittén har ovan kommit fram till att det inte finns tillräckliga skäl att föreslå mer ingripande kroppsundersökningar av Intagens kontakt med omvärlden Det innebär att sedan den intagne och besökaren lämnats ensamma av anstaltspersonalen kan besökaren lätt ta fram narkotikan eller annat otillåtet föremål och överlämna till den intagne. Den intagne kan i sin tur svälja själva narkotikan eller stoppa det i någon kroppshålighet. Bevakningen av en intagen som kan misstänkas ha svalt ned narkotika är resurskrävande eftersom det förutsätter att den intagne är bevakad dygnet runt. Denna typ av kontroller måste därför begränsas till fall där det finns starka misstankar om någon form av smuggling genom nedsväljning. Ett problem i sammanhanget är att det inte bara är aktiva narkotika- missbrukare som smugglar in narkotika. Det kan göras av intagna som inte missbrukar och för vilka det som regel inte finns anledning att utföra lika noggranna kontroller. Inte sällan används hot om fysiskt våld mot den intagne eller hans eller hennes familj som påtryckningsmedel. Det utgör i sig ett viktigt skäl för att öka kontrollen av besök. I den mån kontrollen under besöket minskar behovet av ingripande kroppskontroll av den intagne efter besöket är det givetvis en fördel ur integritetssynpunkt. Med hänsyn till det anförda anser kommittén att det finns skäl för att utöka kontrollen vid besök. Det är enligt kommitténs mening nödvändigt för att kriminalvården skall få de verktyg som behövs för att effektivt kunna motverka införsel av narkotika på anstalterna och för att kunna bedriva ett återfallsförebyggande arbete. Ett besök föreslås vara kontrollerat om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet. När det gäller utformningen av kontrollen kan dagens bevakade besök i och för sig användas både för att hindra införsel av otillåtna föremål och i fall där man t.ex. misstänker planläggning av brott eller av rymning eller fritagning. I de flesta fall bevakas ett besök dock för att hindra att besökaren och den intagne lämnar över föremål till varandra. När det finns säkerhetsrisker kopplade till att den intagne och besökaren samtalar med varandra finns ofta anledning att vägra besöket. Med hänsyn till det obehag som ett av personal bevakat besök innebär för alla inblandade och att sådan kontroll inte kan ske i den omfattning som är erforderlig för att hålla anstalterna fria från narkotika anser kommittén att kontrollen av besök måste kunna ske även i annan form än dagens bevakade besök. Kontrollen bör givetvis inte vara mer ingående än vad som är nödvändigt med hänsyn till granskningens syfte. Intagens kontakt med omvärlden av den allmänna proportionalitetsregel som kommittén föreslår (se avsnitt 18.3). Kommittén har vid sina studiebesök i , och erfarit att besök regelmässigt sker i kameraövervakade besöksrum där flera besök sker . Personal bevakar även dessa besök. Under dessa former finns större möjligheter för den intagne och besökaren att samtala ostört. Kontrollen genom kameraöver- vakning och personalbevakning syftar framför allt till att förhindra intagna från att lämna över otillåtna föremål till varandra. Gemen- samma besöksrum är mindre personalkrävande än dagens bevakade besök som förutsätter att personal bevakar besök som sker i enrum. Med gemensamma besöksrum kan fler besök kontrolleras utan att det föranleder några större merkostnader än de som uppstår till följd besöksrummens iordningställande. Kommittén har mot denna bakgrund övervägt att föreslå införandet av sådana besöksrum, dvs. att besök får kontrolleras genom avlyssning och kameraövervakning. En nackdel med stora besöksrum är att den intagnes vistelse i anstalt därmed blir känd för fler besökande än den intagnes egna. Sekretess gäller som ovan nämnts enligt 7 kap. 21 § sekretesslagen för uppgift om enskilds personliga förhållanden om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men eller fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Mot denna bakgrund har kriminalvården utfärdat föreskrifter som innebär att hänsyn skall tas till den intagne vid besök av utomstående. Även användningen av kameraövervakning i anstalt kan komma i konflikt med intagnas rätt till anonymitet. Sådan kamera- övervakning som är aktuell här regleras av lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning. Av 1 § första stycket den lagen framgår att allmän kameraövervakning skall ske med tillbörlig hän- syn till enskildas personliga integritet. Allmän kameraövervakning i anstalt behandlas även i avsnitt 18.11. De avgörande skälen mot att införa sådana besöksrum är dock att de kan öka möjligheten för intagna i olika gängbildningar att vid dessa besök kommunicera med varandra och att kriminalvården inte har möjlighet att uppföra sådana besöksrum. Intagens kontakt med omvärlden Mot bakgrund av det här anförda har kommittén stannat för att föreslå att kontroll av besök i första hand sker som , dvs. genom att personal är närvarande vid ett besök som sker i enrum. Begreppet bevakat besök bör dock ersättas med begreppet kontrollerat besök. Syftet med en sådan kontroll är att se till och vid behov även kunna förhindra att den intagne och besökaren lämnar över föremål till varandra. Under ett sådant besök får personalen också höra vad som sägs under besöket. Kommittén föreslår att det tas in en särskild regel i lagen som ger stöd för kriminalvården att använda de uppgifter som framkommit vid ett besök i det säkerhets- och brottsförebyggande arbetet. I den delen hänvisas till vad som anförts beträffande brevgranskning ovan. Man skulle kunna tänka sig att komplettera de nuvarande personalövervakade besöken med en möjlighet för kriminalvården att avlyssna besök med tekniska hjälpmedel eller att övervaka besöket via t.ex. en glasruta. Det har emellertid inte framkommit att kriminalvården har behov av sådana alternativa kontrollmöjligheter. Av den anledningen har kommittén valt att inte närmare överväga sådana lösningar. Tilläggas kan att den avlyssning som sker när personalen som sitter i ett besöksrum hör vad som sägs under besöket får anses underförstått vid denna form av kontroll. Skulle det bli aktuellt med övervakning med tekniska hjälpmedel är det emellertid lämpligt att uttryckligen i lagen klargöra att avlyssning är ett av syftena med kontrollen. Besöksrum som är utformade så att de omöjliggör överlämnande av föremål I många länder sker kontrollen av besök under vissa förutsättningar genom användning av besöksrum som är så utformade att de omöjliggör överlämnande av föremål. Det kan ske t.ex. genom att den intagne och besökaren är fysiskt skilda åt genom en glasruta. I vissa länder förekommer det att flera besök hålls i sådana rum medan dessa besöksrum i andra länder är avsedda för endast ett besök åt gången. föreslog införandet av s.k. glasrutebesök i sitt betänkande . Regeringen ansåg emellertid att denna form av kontroll av besök var främmande för svenska förhållanden. Mot denna bakgrund och med hänsyn till risken för att den skulle leda till en avsevärd försämring av Intagens kontakt med omvärlden anstaltsklimatet ansåg regeringen inte att en sådan kontroll- möjlighet skulle införas (prop. 1994/95:124 s. 35). Kommittén har som redan nämnts erfarit att denna besöksform används i våra närmaste grannländer. Genom att den intagne och besökaren skiljs åt fysiskt förhindras att narkotika och andra otillåtna föremål smugglas in via besök. Användningen av sådana besöksrum skulle ge kriminalvården ett verksamt medel för att hindra att narkotika och andra otillåtna föremål kommer in till anstalten genom besöket. Med hänsyn till den utbredda före- komsten av narkotika i anstalter är det, enligt kommitténs mening, nödvändigt att ge kriminalvården dessa möjligheter. är det givetvis så att besök under dessa former inte ger den intagne de möjligheter till mänsklig kontakt som ett besök utan sådan fysisk åtskillnad gör. Kommittén har mot denna bakgrund funnit det vara en lämplig ordning att låta besök ske i besöksrum där den intagne och den besökande inte kan ha någon fysisk kontakt med varandra om det inte är tillräckligt att besöket kontrolleras genom att personal är närvarande. Alternativet skulle alltså vara att vägra besöket helt. Införandet av denna form av kontroll av besök kan enligt kommitténs mening innebära att fler intagna kan medges besök än . Det är tveksamt om det någonsin är lämpligt att glasruta kommer till användning vid besök av barn. I vart fall bör vårdnads- havaren och i förekommande fall sociala myndigheter kontaktas innan besök tillåts under sådana former. En avvägning får göras av den skada som kan uppkomma för ett barn om det inte är möjligt att röra föräldern under besöket och den skada som följer av att barnet inte alls får träffa föräldern. Det bör emellertid i stort sett genomgående vara möjligt att genomföra ett vanligt kontrollerat besök genom att i förekommande fall använda mer personal i besöksrummet. De extra resurser detta kräver måste som regel anses befogade när det gäller besök av egna barn. Det bör vidare uppmärksammas att det bara är fråga om en möjlighet för den intagne att medges sådant besök, inte någon ovillkorlig rätt till att få till stånd ett sådant besök. När den intagne av säkerhetsskäl inte över huvud taget bör få samtala med besökaren i fråga kommer besöket även med denna regel att kunna vägras. Den intagne bör dock ha en möjlighet att själv välja att besöket skall hållas i ett besöksrum som omöjliggör fysisk kontakt. En intagen kan tänkas ha skäl för att begära detta för att undvika Intagens kontakt med omvärlden påtryckningar från andra intagna att smuggla föremål till eller från anstalten via sitt besök. Kommittén anser att kriminalvårdens användning av bestämmelsen om besök i dessa former bör följas upp. Av uppföljningen bör framgå om det i det enskilda fallet hade varit tillräckligt att kontrollera besöket genom att personal var när- varande vid besöket. I detta sammanhang vill kommittén ge sina kommentarer när det gäller kriminalvårdens svårigheter att låta översätta alla samtal under besök som hålls på främmande språk. Utgångspunkten är att alla intagna skall behandlas lika. Den intagne och besökaren bör givetvis få kommunicera med varandra på det språk de själva väljer. Det sagda innebär att en intagen inte kan förvägras ett avlyssnat besök på den grunden att samtalet inte kommer att ske på svenska. När det gäller intagna som är medborgare i ett annat EU-land följer principen om icke-diskriminering på grund av nationalitet direkt av EG-fördraget (jfr vad kommittén anfört i avsnitt 12.3.1). Om ett besök medges endast under förutsättning att det avlyssnas kan det förhållandet att samtalet kommer att ske på ett främmande språk dock att bli beroende av kriminalvårdens resurser för tolkning.