sou · GTB39d2 · 2006-01-01 00:00:00 — I praktiken finns ofta ett tillstånd i botten när svenska företag lämnar tekniskt bistånd till någon i utlandet, efter- som lämnande av bistånd vanligtvis förutsätter att tillståndspliktig test- och mätutrustning och reservdelar medtas. Om ett företag vid service av en produkt i utlandet byter ut en trasig del eller tillför någon ytterligare del – och dessa delar utgör krigsmateriel från – krävs följaktligen att företaget har tillstånd för såväl tillhandahållandet som utförseln. Det finns fall när tekniskt bistånd lämnas utan att ett utförsel- eller tillhandahållandetillstånd finns i botten. Ett exempel är om ett företag utför underhåll för att kontrollera eller förlänga livslängden hos en produkt. Om underhållet utgörs av enbart provning är denna åtgärd inte tillståndspliktig. Inte heller krävs tillstånd om biståndet innebär isärtagning, rengöring eller smörjning. Ett annat exempel är om ett företag provar en produkt. Om resultatet av provningen utgörs av enbart mätdata utan förslag till konstruk- tionsändring är denna provning inte tillståndspliktig. Om däremot provningen resulterar i ett produktionsunderlag för ändring av produkten är resultatet tillståndspliktigt under ÖK 36c. Utredningen förordar att en reglering av tekniskt bistånd införs samt att definitionen av tekniskt bistånd skall bygga på den defini- tion som finns i lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och tekniskt bistånd. En reglering motiveras av att ISP effektivt skall kunna kontrollera och styra exporten av försvarsrelaterat tekniskt bistånd. Länder som av bedöms vara oacceptabla som mottagare av krigsmateriel bör givetvis inte heller komma i fråga för tekniskt bistånd. I vissa definierade fall bör ISP kunna göra undantag från tillståndskravet för tekniskt bistånd, bland annat när det tekniska biståndet rör sig om överföring av uppgifter som är allmänt tillgängliga eller utgör grundläggande vetenskaplig forskning, när biståndet lämnas muntligt och inte hänför sig till tillståndspliktiga produkter eller lämnas av svenska myndigheter inom inter- nationella samarbeten beträffande forskning om skydd och mot- medel mot massförstörelsevapen. Tekniskt bistånd bör enligt utredningen inte innefatta militärt inriktad utbildning av personer som inte är svenska medborgare. För sådan utbildning finns särskilda bestämmelser i 10 § krigs- materiellagen. Någon ändring av dessa bestämmelser föreslås inte. Begrepp, materiel och tekniskt bistånd I finns ingen reglering av sådan intellektuell kunskap som kan användas för utveckling och tillverkning av krigsmateriel. Av- saknaden av en reglering innebär dock inte att det är fritt fram att sprida sådan kunskap. Det krävs enligt krigsmateriellagen tillstånd för utförsel av ritningar och annat konstruktionsunderlag som avser krigsmaterielprodukter. Militära programvaror, vilka bygger på kunskap, är också föremål för utförselkontroll. I regelverket förutsätts också tillstånd för den som avser ge militärt inriktad utbildning, vilket är en form av kunskapsöverföring. Dessutom skyddas känslig kunskap i många fall genom ingående av sekretess- avtal. Sådana finns såväl på företags- som statsnivå. Frågan om spridning av intellektuell kunskap har på inter- nationell nivå aktualiserats i samband med de ökade farhågorna att vissa stater och terroristorganisationer vill skaffa sig olika typer av massförstörelsevapen. Kunskapsspridningen är mycket snabb och sker ibland genom elektroniska distributionsformer. Informa- tionsspridning sker även via bidrag till internationella vetenskapliga symposier, vilka ibland är offentliga. är såvitt utredningen erfar det enda land som reglerar muntlig överföring av försvarsmaterielrelaterad kunskap. Det är i utan tillstånd förbjudet att, förutom skriftligen, muntligen eller visuellt överföra teknisk data till en utländsk person, oavsett om denna befinner sig i eller utomlands. Regleringen imple- menteras genom att skapa ett efterlevnadsklimat. För att undvika eventuella påföljder anmäler företagen själva överträdelser. Efter misstanke eller på tips från företagens personal eller konkurrerande företag gör myndigheterna också egna undersökningar. Före- byggande åtgärder såsom utbildning och informationsinsatser ingår också i efterlevnadsprogram. Utredningen har diskuterat behovet av en svensk reglering av intellektuell kunskap, men funnit att det gällande regelverket kom- pletterat med en reglering av tekniskt bistånd är tillräckligt tills vidare. ISP:s insatser att utbilda företagens personal bör givetvis omfatta även problematiken beträffande muntlig och visuell sprid- ning av intellektuell kunskap om tillståndspliktig materiel. Utredningen föreslår att maxstraffet för grovt brott enligt lagen om krigsmateriel höjs från fängelse i högst fyra till . Skälet är att grovt brott när det gäller tillhandahållande, tillverkning och samarbete med någon i utlandet avseende krigsmateriel samt för militärt inriktad utbildning bör korrespondera med grov smuggling av materiel, där straff utmäts enligt smugglings- lagen. Straffskalan för olovligt lämnande av tekniskt bistånd i utlandet bör vara densamma. Utredningen har i uppdrag att göra en översyn av straffskalorna i krigsmateriellagen. Denna översyn skall enligt direktiven omfatta en kartläggning av de straffrättsliga reaktionerna som kan bli aktu- ella vid överträdelse av krigsmateriellagen samt ett övervägande av behovet av att ändra i lagens straffbestämmelser. Såväl straff- skalorna i vår omvärld som på närliggande områden i är av intresse att jämföra med. I direktiven nämns vikten av att före- bygga illegal hantering av krigsmateriel på svenskt territorium och detta särskilt i ljuset av regeringens vilja att bekämpa terrorister (dir. 2003:80, s. 19). De straffbestämmelser som finns i lagen om krigsmateriel (1992:1300) fick sin utformning i och med att lagen om krigs- materiel infördes . Därefter har endast två smärre ändringar gjorts. Straffbestämmelserna finns i lagens 24–28 §§. En översiktlig bild av ansvarsbestämmelserna ges nedan i tabellform. Straffsatser (år) för olika brott i fråga om krigsmateriel- hantering 0-0,5 eller böter 0-0,5 eller böter 0-0,5 eller böter Olovligt lämnande av militärt 0-0,5 eller böter 0-0,5 eller böter 0-0,5 eller 0-0,5 eller böter uppgifter, anmälan m.m. I 24 § finns en erinran om att överträdelse av utförselförbudet och försök till detta bestraffas enligt bestämmelserna i lagen (2000:1225) om straff för smuggling (smugglingslagen). Enligt 25 § döms den som uppsåtligen bryter mot någon av 3– 5 §§ eller 7–10 §§ eller mot förbud som har meddelats med stöd av 12 § till böter eller fängelse i högst . Om gärningen har skett av oaktsamhet är straffet böter eller fängelse . I paragrafens andra stycke finns straffbestämmelser som gäller vilse- ledande av ISP och regeringen. Enligt dessa bestämmelser döms den som uppsåtligen genom vilseledande förmår ISP eller regeringen att lämna tillstånd enligt någon av 3–5 §§ eller 7–10 §§ och därigenom föranleder att avtal fullföljs eller tillhandahållande kommer till stånd till böter eller fängelse i högst . Om gärningen har skett av oaktsamhet, döms till böter eller fängelse . Av tredje stycket följer att det i ringa fall inte skall dömas till ansvar. I 26 § finns en särskild straffskala för grovt brott. Om brott en- ligt 25 § har begåtts uppsåtligen och det är att bedöma som grovt skall således dömas till fängelse i lägst och högst . Innan lagen om krigsmateriel trädde i kraft fanns det en särskild straffskala för grovt brott endast i utförsellagen och inte i tillverk- ningslagen. I propositionen Lag om krigsmateriel (prop. 1991/92:174 s. 91) uttalade emellertid det föredragande statsrådet att omständigheterna även vid brott mot tillverknings- och till- handahållandebestämmelserna i vissa fall kan vara sådana att en strängare påföljd är motiverad. Vid bedömande av om brottet är grovt skall enligt paragrafens andra stycke särskilt beaktas om brottet avsett betydande värde, om brottet varit av stor omfattning eller varaktighet eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art. I författningskommen- taren till bestämmelsen anges som exempel på när grovt brott kan anses föreligga att överlåtelse av en tillverkningsrätt har inneburit att material av utomordentligt kvalificerat slag kunnat komma att tillverkas i ett land till vilket utförsel av krigsmateriel från inte kan komma i fråga. Enligt kommentaren kan liknande syn- punkter anläggas i fråga om kunskapsöverföring i form av till exempel samarbetsavtal och militär utbildning. I 27 § finns ytterligare straffbestämmelser. Enligt paragrafen är det således straffbart att underlåta att lämna underrättelse enligt 12 § eller att lämna uppgifter enligt 17 §, underlåta att göra sådan anmälan som avses i 21 §, i annat fall än som avses i 25 eller 26 § lämna oriktig uppgift i ansökan om tillstånd eller i annan handling som är av betydelse för prövningen av ett ärende enligt lagen om krigsmateriel eller som annars ges in till tillsynsmyndigheten. gärningar enligt paragrafen är inte belagda med straff. I 28 § finns en kollisionsregel enligt vilken ansvar enligt lagen om krigsmateriel inte skall dömas om gärningen är belagd med straff i . Bestämmelser om förverkande finns i lagens 29 §. Enligt den bestämmelsen skall utbyte av brott som avses i 25 eller 26 § förklaras förverkat om det inte är uppenbarligen oskäligt. Som nämnts ovan hänvisar lagen om krigsmateriel vad gäller olovlig utförsel till lagen om straff för smuggling. Detta innebär att över- trädelse av utförselförbudet och försök till detta bestraffas enligt bestämmelserna i den lagen. Även den som genom vilseledande förmår tillståndsgivande myndighet att lämna tillstånd för utförsel och därigenom föranleder att godset förs ut kan dömas till straff för smuggling. Enligt 3 § tredje stycket smugglingslagen döms den som upp- såtligen 1. från landet för ut en vara i strid med ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för utförsel eller efter utförseln förfogar över varan i strid med förbudet eller villkoret, 3. till landet för in eller från landet för ut en vara med stöd av ett till- stånd som föranletts av att någon lämnat oriktig uppgift eller underlåtit att lämna föreskriven uppgift till en tillståndsmyndighet eller förfar på ett sådant sätt hos en tillståndsmyndighet och där- igenom föranleder att tillstånd meddelas och att varan förs in till eller ut från landet med stöd av tillståndet, till böter eller fängelse i högst . Om brottet är att anse som grovt, döms för grov smuggling till fängelse i lägst och högst . Det kan således noteras att straffet för grovt brott är högre för olovlig utförsel än för andra överträdelser av lagen om krigsmateriel. Vid bedömning av om brottet är grovt skall det särskilt beaktas om gärningen in- gått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning, om gärningen med hänsyn till omständigheterna kring införseln, utförseln eller förfogandet varit av särskilt farlig art eller om gärningen annars inneburit en allvarlig kränkning av ett betydande samhällsintresse. Den som av grov oaktsamhet begår gärningar enligt ovanstående döms till böter eller fängelse i högst . Om brottet är ringa är straffet penningböter. 10.2Straffrättsliga bestämmelser på närliggande områden Som påpekas i direktiven bör de nationella straffrättsliga reaktio- nerna på illegalt handhavande av vapen vara sammanhängande och konsekventa. Det är därför av intresse att i detta sammanhang jämföra med vapenlagens (1996:67) straffbestämmelser, de straff- bestämmelser som finns i lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor samt lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd. Nedan ges en översiktlig bild av de olika lagarnas ansvarsbestämmelser i tabellform. Översikt över straffskalor (år) enligt fem olika lagar 0-0,5 eller böter 0-0,5 eller böter Lagen om kontroll av 0-0,eller böter PDA och av tekniskt Den som uppsåtligen innehar ett skjutvapen utan att ha rätt till det eller överlåter eller lånar ut ett skjutvapen till någon som inte har rätt att inneha vapnet döms för vapenbrott till fängelse i högst (9 kap. 1 § första stycket vapenlagen). Om brott enligt 9 kap. 1 § första stycket är grovt döms för grovt vapenbrott till fängelse i lägst och högst . Den nuvarande straffskalan för grovt brott infördes . I förarbetena (prop. 1992/93:141, s. 52) till ändringen anfördes att som grovt brott bör särskilt bedömas brott under former som medför att vapnen kan befaras komma till brottslig användning, exempelvis innehav av livsfarliga vapen som saknar lagligt användningsområde och inne- hav av en större mängd vapen. Om gärning som nämns i 9 kap. 1 § har begåtts av oaktsamhet eller om brottet är ringa, döms till böter eller fängelse . Vad gäller olovlig införsel av vapen eller ammunition och för för- sök till sådant brott hänvisas på samma sätt som är fallet i lagen om krigsmateriel till smugglingslagen (9 kap. 4 § vapenlagen). Straffskalorna för vapenbrott var senast föremål för behandling i propositionen En skärpt vapenlagstiftning (prop. 1999/2000:27). Där konstaterades att förändringen av straffskalan i skärpande rikt- ning beträffande vapenbrott hade haft en stark inverkan på dom- stolarnas syn på straffvärdet. I propositionen konstaterades att det hade ifrågasatts om straffskalan behövde skärpas ytterligare. I likhet med den utredning som hade föregått lagstiftningsärendet ansåg emellertid regeringen att det inte förelåg något reellt behov av detta. Det konstaterades också att straffskalan för vapenbrott i övriga nordiska länder inte sträcker sig längre än till . har i sin årliga rapport på området för civila skjutvapen föreslagit att straffskalan för grova brott över- vägs. Lagen om brandfarliga och explosiva varor I lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor finns be- stämmelser om hantering och import av brandfarliga och explosiva varor. Lagens syfte är att hindra att sådana varor orsakar brand eller explosion som inte är avsedd samt att begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brand eller explosion vid hantering av sådana varor. I lagens 7 § sägs att den som hanterar brandfarliga eller explosiva varor skall vidta de åtgärder och försiktighetsmått som behövs för att förhindra brand eller explosion som inte är avsedd och för att förebygga och begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brand eller explosion. Den som av uppsåt eller av grov oakt- samhet bryter mot den bestämmelsen döms till böter eller fängelse i högst (21 § första stycket). I ringa fall döms inte till ansvar (21 § andra stycket). Enligt lagens 11 § krävs tillstånd för att hantera brandfarliga eller explosiva varor och för att yrkesmässigt eller i större mängd hantera brandfarliga varor. Den som bryter mot den bestämmelsen döms till böter eller fängelse i högst (21 § första stycket). I ringa fall döms inte till ansvar (21 § andra stycket). Den som med uppsåt bryter mot bestämmelsen i 11 § såvitt avser tillståndsplikten för explosiva varor döms, om brottet är grovt, till fängelse i lägst och högst (21 § tredje stycket). Vidare är det straffbelagt att bryta mot föreskrift, villkor eller förbud som har meddelats med stöd av lagens 6–12 eller 14 §§ eller att med uppsåt eller av oaktsamhet underlåta att efterkomma en begäran enligt 17 § (begäran av tillsynsmyndigheten att få de upp- lysningar och handlingar som behövs för tillsynen). Straffskalan är densamma som för brott mot 7 §. I likhet med vad som är fallet med lagen om krigsmateriel och vapenlagen finns en hänvisning till smugglingslagen. Enligt 21 § fjärde stycket döms således inte till ansvar enligt paragrafens första stycke om ansvar för gärningen kan ådömas enligt smugglings- lagen. Regeringen har tillsatt en utredning med uppgift att göra en översyn av bestämmelserna om hantering och import av brand- farliga och explosiva varor (dir. 2004:142). I uppdraget ingår att se över straffskalorna för uppsåtliga brott i lagen om brandfarliga och explosiva varor. Lagen om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd I lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla använd- ningsområden och av tekniskt bistånd finns bestämmelser om export, överföring och införsel av sådana produkter och bistånd. Produkter med dubbla användningsområden är produkter som har en etablerad civil användning men som också kan användas för militärt bruk. Lagen ersatte lagen om strategiska produkter. Lag- stiftningen har sin grund i en EG-förordning på området (förord- ning nr 1334/2000 om upprättande av en gemenskapsordning för kontroll av export av produkter och teknik med dubbla använd- ningsområden). Enligt 5 § lagen om kontroll av produkter med dubbla använd- ningsområden och av tekniskt bistånd får regeringen meddela före- skrifter om att en produkt med dubbla användningsområden skall omfattas av krav på tillstånd till export enligt artikel 5.1 i förord- ningen. Enligt lagens 7 § får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om krav på tillstånd till överföring som avses i artikel 21.2 a i förordningen. Detsamma gäller införsel av vissa kemiska ämnen (10 §). Regeringens före- skrifter på området återfinns i förordningen (2000:1217) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd. Den som uppsåtligen utan tillstånd exporterar vissa i EG-för- ordningen angivna produkter eller överför vissa i EG-förordningen angivna produkter döms till böter eller fängelse i högst (18 §). Om brottet är grovt döms till fängelse, lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt skall det särskilt beaktas om gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning, eller om gärningen inneburit en allvarlig kränkning av ett betydande samhällsintresse. Samma straffskala gäller för brott mot lagens 9 § om förbud mot lämnande av tekniskt bistånd utanför EU. Bestämmelserna i 18 § motsvarar smugglingslagens bestämmelser om fysisk export. Den som lämnar oriktiga uppgifter i en ansökan om tillstånd eller i någon annan handling som är av betydelse för prövningen av ett ärende enligt rådets förordning eller lagen döms till böter eller fängelse . Om gärningen är ringa skall inte dömas till ansvar. Som framhålls i direktiven bör särskilt beaktas intresset av att de straffrättsliga reaktionerna som kan bli aktuella i inte av- viker från vår omvärld på ett sätt som skulle kunna utnyttjas av personer som planerar att begå brott av det aktuella slaget. Det är därför av vikt att i detta sammanhang titta på straffskalorna i utländsk lagstiftning på området för krigsmateriel. Nedan ges en sammanfattande beskrivning av förhållandena i våra nordiska grannländer. Översynen begränsas till olovlig utförsel av krigs- materiel och lämnande av felaktiga uppgifter. Enligt den danska lagstiftningen på området döms den som utan tillstånd för ut krigsmateriel ur landet till böter eller fängelse . Om det föreligger försvårande omständigheter är maxstraffet fängelse i högst . Både uppsåtliga gärningar och gärningar som sker av oaktsamhet är straffbara. Om utförseln också innebär att ett juridiskt bindande vapenembargo utfärdat av FN överträds är straffet böter eller fängelse eller om försvårande omständigheter föreligger fängelse i högst . Den som i samband med en ansökan om tillstånd att föra ut vapen uppsåtligen lämnar falska eller felaktiga upplysningar till en offentlig myndighet döms till böter eller fängelse . Enligt den finska krigsmateriellagstiftningen döms den som utan tillstånd exporterar krigsmateriel till fängelse i högst . Det- samma gäller den som lämnar falsk information eller undanhåller relevant information i syfte att erhålla tillstånd att exportera eller förmedla krigsmateriel. Enligt den norska lagstiftningen om kontroll av export av krigs- materiel döms den som uppsåtligen exporterar materiel i strid med lagen eller som i vissa i lagen angivna fall lämnar felaktig informa- tion med betydelse för ett tillstånd att exportera krigsmateriel med mera. till böter eller fängelse i högst eller till en kombination av dessa båda påföljder. I tabellen nedan jämförs straffsatser i fråga om olovlig utförsel av krigsmateriel med de nordiska ländernas, FA/LOI- ländernas och med och . Med undantag av de nordiska länderna ligger straffskalorna i samarbetsländer generellt högre. Ansvarsbestämmelser i fråga om olovlig utförsel av krigsmateriel i 11 länder Straffskala (år) Som en allmän utgångspunkt för översynen av straffskalorna anges i direktiven problemet med den internationella terrorismen och det faktum att vapenhandeln i många fall har en påtaglig internationell karaktär och att terrorister inte sällan använder vapen som varit föremål för illegal hantering. Vidare skall enligt direktiven särskilt beaktas intresset av att de straffrättsliga reaktionerna som kan bli aktuella i inte avviker från vår omvärld på ett sätt som skulle kunna utnyttjas av personer som planerar att begå brott av det aktuella slaget. I sammanhanget erinras också om att de natio- nella straffrättsliga reaktionerna på illegalt handhavande av vapen skall vara sammanhängande och konsekventa. Enligt utredningens uppfattning bör straffskärpningar komma i fråga bara om det visats föreligga ett reellt behov av detta. Höj- ningen av straffmaximum 1993 (från två till ) skedde exempelvis mot bakgrund av en oroväckande utveckling på området för civila skjutvapen. Särskilt beaktades bland annat att användningen av skjutvapen vid våldsbrott hade ökat och den särskilda risk som ligger i att extremistiska grupper beväpnar sig med en stor mängd farliga vapen. Vidare torde ha vägts in att dom- stolarna inte alltid ansågs se tillräckligt allvarligt på brott mot vapenlagstiftningen. Vid utvärderingen av straffskärpningen som gjordes av vapenutredning kunde också konstateras att skärpningen hade haft en stark effekt på domstolarnas syn på straffvärdet (se SOU 1998:44 s. 246 f.). Ett problem för utredningen i detta avseende är det faktum att de straffrättsliga bestämmelserna i lagen om krigsmateriel har tillämpats mycket sällan av domstol. Den praxis som finns är i det närmaste obefintlig. Något behov av att skärpa straffmaximum i syfte att skärpa domstolarnas syn på brott mot lagen har således inte kunnat konstateras. För övrigt bör man kunna anta att dom- stolarna vid bedömningen av i vart fall vissa överträdelser av lagen om krigsmateriel skulle låta sig påverkas av den praxis som finns vad gäller brott mot vapenlagen. Och på det området har man, som framgått ovan, kunnat konstatera att domstolarna generellt sett ser allvarligt på sådan brottslighet. Vad gäller situationen på andra närliggande områden kan kon- stateras att straffskalorna i till exempel vapenlagen och lagen om brandfarliga och explosiva varor ligger i stort sett på samma nivå som straffskalorna i lagen om krigsmateriel. Av intresse att notera i sammanhanget är att regeringen har initierat en översyn av straff- skalorna i lagen om brandfarliga och explosiva varor och att Riks- polisstyrelsen hemställt att straffskalan för grovt brott mot vapenlagen skall övervägas. Vad detta kommer att resultera i är emellertid inte möjligt att sia om. Vad sedan gäller lagstiftningen i andra länder kan först konstate- ras att de nordiska länderna ligger relativt lika, dock med vissa skillnader. ligger generellt inte lägre än de övriga. Om man blickar ut över blir däremot bilden en annan. Här föreligger avsevärda skillnader i förhållande till och de övriga nordiska länderna med några undantag. Detta är emellertid inte något ovanligt utan är fallet på många områden och bör enligt utred- ningen inte i sig läggas till grund för en straffhöjning.