sou · GTB366d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Den repressiva uppgiften hos polis och rättsväsende tycks ha haft en framträdande plats i regeringens insatser på området och här verkar också effekterna ha varit störst. Den reaktiva och reparativa uppgiften har också märkts i regeringens insat- ser, men inte i samma utsträckning som den repressiva uppgif- ten. Den framåtblickande/förebyggande uppgiften har, som utredningen om kvinnofridsuppdragen konstaterat, ingen fram- trädande plats i myndigheternas arbete. Generellt sett har lagstiftningen förbättrats avsevärt sedan slu- tet av , medan mycket återstår att göra när det gäller tillämpningen av lagarna liksom kommunernas och myndighe- ternas ansvarstagande. Regeringens insatser på det sociala området har, i jämförelse med det som gäller polis- och rättsväsende, varit svaga. Detta är särskilt allvarligt mot bakgrund av att våldsutsatta kvinnor ger sämst betyg av alla hjälpinstanser. De begränsade möjligheterna till statlig styrning av verksamhet är troligen en ytterligare förklaring. De möjligheter till styrning som finns tycks emellertid inte ha utnyttjats fullt ut. Socialsty- relsen hör till de myndigheter som inte verkar ha prioriterat frågan i tillräckligt hög grad. 10.5Kampen om tolkningsföreträdet: om kunskapsläget och inriktningen på det framtida arbetet Olika sätt att förstå mäns våld mot kvinnor innebär att fenomenet hanteras på olika sätt, inom såväl politiken som olika samhällsins- tanser. I princip kan olika sätt att förstå våldet leda fram till olika typer av samhälleliga insatser för att stoppa det, liksom olika sätt att ge skydd och stöd till offren och olika sätt att bemöta och Mäns våld mot kvinnor behandla förövare.164 Men det är också möjligt att olika förståelser leder fram till samma insatser. Den kunskap som finns är dock knappast är någon enhetlig kunskapsmassa som utan problem låter sig omsättas i praktisk handling, till exempel i hur offer och förö- vare bör bemötas. Det svenska kunskapsläget vad gäller våld mot kvinnor är motsägelsefullt och präglat av motstridigheter, här pågår kort sagt en kamp om tolkningsföreträdet.165 I direktiven till utredningen som skulle utvärdera kvinnofrids- propositionens myndighetsuppdrag ur ett könsmaktsperspektiv står att det långsiktiga arbete med att motverka mäns våld mot kvinnor som tog sin början 1993 har i och med att myndighets- uppdragen redovisats kommit fram till en punkt då riktlinjerna för det fortsatta arbetet måste stakas ut.166 I utredningens betänkande stakas dessa riktlinjer ut på ett sätt som skiljer sig från såväl betänkandet Kvinnofrid som kvinnofridspropositionen, med hän- visning till en särskild inriktning inom feministisk våldsforskning. Vi menar att delar av dessa riktlinjer inte är en önskvärd inriktning på det framtida arbetet på området. I detta avsnitt kommer vi att presentera centrala delar av denna särskilda inriktning av feminis- tisk våldsforskning, för att sedan föra en kritisk diskussion om kunskapsläget och vilka implikationer denna och annan forskning kan ha för det fortsatta arbetet med kvinnofrid. Avslutningsvis redogörs för det inriktning på det framtida arbetet som vi anser önskvärd. Olika sätt att förstå och hantera mäns våld mot kvinnor i offentlig politik I den mån våld mot kvinnor överhuvudtaget har definierats som en politisk fråga, har förståelsen av denna fråga varierat inom offentlig politik, något som statsvetaren bely- ser i sin . Det är en studie av hur mäns våld mot kvinnor i form av misshandel och våldtäkt har hanterats i offentligt tryck till och med 1990-talet.167 1938 diskuteras våld mot kvinnor som en egen fråga i under seklet. Fram till och med 1960-talet upp- fattas ett visst mått av våld mot kvinnor i nära relationer främst 164Mellberg (2004) jfr SOU 2004:121. 165Steen (2003). 2003:112 i SOU 2004:121 s. 263. 167Wendt (2002). Mäns våld mot kvinnor som en privat, normal och naturlig aspekt av samvaron. Det grova, upprepade våldet uppfattas däremot som problematiskt och förkla- ras med hänvisning till alkoholism eller sinnesjukdom hos mannen. Men hur våldet tolkas beror inte bara på hur mycket våld som utö- vas, utan också på det sammanhang i vilket våldet utövas, dvs. vem som slår vem och på vilken plats det sker. Våld inom familjen är ett icke-problem till dess att det leder till kroppsligt lyte. Ett visst mått av våld anses också vara normalt i den sexuella samvaron inom äktenskapet. Våld blir mindre naturligt och försvarbart utanför familjen, när det utförs av en främling och när det kan kopplas till sinnessjukdom eller alkoholism. I den mån våldet uppfattas som ett problem, formuleras detta snarare som ett problem för barnen, för samhällsutvecklingen eller för den allmänna samhällsmoralen., konstaterar våldet inte definieras som kvinnors problem utan som välbekanta samhällsproblem som hotar övergripande samhällsintressen, är det legitimt att vidta åtgärder som innebär ökat skydd för utsatta kvinnor. ändras åtalsreglerna för misshandel så att åtal för våld i hemmet underlättas. Våldtäkt inom äktenskapet blir straffbart 1965. etableras frågan på den politiska dagordningen genom att den diskuteras regelbundet. Misshandel formuleras främst som en fråga om psykologiska, sociala och eko- nomiska problem hos både förövare och offer. Våldet hanteras som ett relationsproblem som ska lösas med hjälp, vård och stöd. Ett perspektiv som pekar på mäns våld mot kvinnor som ett uttryck för kvinnoförtryck framträder också i debatten, men detta våld tol- kas mer i termer av klasskonflikt än könskonflikt. Mäns våld mot kvinnor ses som ett uttryck för sociala och ekonomiska orättvisor mellan könen. Dåliga arbetsvillkor antas skapa ojämlikhet mellan könen och våld. formuleras också problemet våld ur ett individuellt rättighetsperspektiv, som en fråga om individers lika rätt till kroppslig och sexuell integritet. Det principiella ställ- ningstagandet är att våld mot kvinnor ska behandlas på samma sätt som annat våld. Utifrån detta perspektiv blir flera reformer möjliga , bl.a. att våldtäkt faller under allmänt åtal 1982 och att den korta preskriptionstiden förlängs så att den blir lika lång som för t.ex. misshandelsbrott. 168 Ibid. s. 21. SOU 2005:66 Mäns våld mot kvinnor formuleras våld mot kvinnor allt mer som en fråga om mäns makt över kvinnor, som de tidigare förstå- elserna lever kvar. Könsmaktperspektivet bryter med tidigare förs- tåelser på så sätt att våldet förstås som en särskild könsproblematik som inte kan förstås eller behandlas på samma sätt som annat våld. Våldet ses som uttrycket för en ojämlik maktrelation mellan könen. Det handlar inte längre främst om ett individproblem eller ett övergripande samhällsproblem, utan om ett könsproblem där inte bara kvinnor synliggörs som offer utan även män som förö- vare. Våldtagna och misshandlade kvinnor har en speciell situation och behöver specifik hjälp, något som främst motiveras utifrån kvinnors behov och intressen. avhandling visar hur våld mot kvinnor i nära relationer överskrider olika typer av politiska gränser , något som utmanar kvinnors underordning. Den första gränsen som överskrids är vad eller vilka problem som över huvud taget kan formuleras på den offentliga politiska arenan. Den andra gränsen består i hur dessa problem kan formuleras och beskrivas. Den tredje gränsen utgörs av vilka åtgärder som blir resultatet av olika problemformuleringar. (Frågan om åtgärders resultat eller effekt, dvs. om åtgärderna inneburit att våldet minskat och situatio- nen för våldsutsatta kvinnor förbättrats, har Wendt dock inte studerat.) En slutsats är att graden av radikalitet i problemformuleringen inte nödvändigtvis får genomslag i de åtgärder som problemformu- leringen resulterar i. Tvärtom menar att både den första periodens utgångspunkt i övergripande samhällsintressen och den andra periodens individuella rättighetsperspektiv har lett fram till flera åtgärder som inneburit ett förbättrat rättsligt skydd för våldsutsatta kvinnor. Mönstret under tidigare perioder lever delvis kvar : att åtgärder som riktas mot våldet legitimeras på andra grunder än kön, liksom att åtgärder som genomförs för kvinnor, i kvinnors intressen, inte är politiskt legi- tima. Trots att 1990-talets Kvinnofridsproposition ledde till en mängd åtgärder för att minska våldet och förbättra bemötandet av utsatta kvinnor, så menar att problemformulering som utgår från kön och makt inte slår igenom i åtgärderna, särskilt inte i lagstiftningen där den könsneutrala indi- viden är norm.170 169Wendt (2002). 170Wendt (2002). Mäns våld mot kvinnor Ett exempel på detta är förslag om en särskild bestämmelse om kvinnofridsbrott. Den är en del i utred- ningens övergripande ambition att synliggöra kön genom att skriva in kvinnor och män i lagen. Förslaget utgår från den feministiska våldsforskningens rön om utsatta kvinnors upplevelser, särskilt sociologen teori om våldets normaliseringsprocess. Våldsprocessen vid misshandel av kvinnor skiljer sig enligt denna forskning från andra våldsbrott genom att den är en långvarig ned- brytande process som innebär att offrets verklighet blir helt präglad av våld och hot. I denna process ingår många beteenden som inte är straffbara men som i sitt sammanhang blir mycket kränkande, som diffusa hot, kontrollerande beteenden och psykisk terror. Misshan- delslagstiftningen passar inte denna typ av brott eftersom den krä- ver att varje våldshandling som ingår är straffbar och tydligt kan avgränsas och preciseras och rum. förslag innebär att fler beteenden kriminaliseras och att redan kri- minaliserade beteenden ska ses som en del i en pågående process, vilket minskar kravet på en detaljerad redogörelse för varje enskild handling. I efterföljande propositioner och den slutliga utformningen av bestämmelsen faller allt mer av kvinnofridutredningens förståelse av det specifika i kvinnomisshandelsbrottet bort. Flera redan straff- bara handlingar läggs samman till ett brott, vilket innebär att straff- värdet kan höjas om handlingarna kränkt personens integritet eller självkänsla. Varje enskild handling ska fastställas var för sig och inga nya handlingar definieras som straffbara. I Kvinnofridsutred- ningens förslag till lagtext framgår att det rör sig om män som våld- för sig på kvinnor, men paragrafen om kvinnofridsbrott får ett andra stycke om fridskränkning för de mer sällsynta fall där samma brott begås av en man mot en annan man eller av en kvinna mot en annan kvinna eller man. I den slutliga utformningen vänder man på utredningens förslag så att det könsneutrala fridsbrottet som riktar sig mot barn och andra närstående kommer först och framstår som det huvudsakliga och generella. Kvinnofridsbrottet blir det sekun- dära och formuleras som undantaget eller avvikelsen, enligt Wendt Höjer.171 1997/98:55, prop. 1998/99:145, SFS 1999:845 refererade i Wendt (2002). Mäns våld mot kvinnor Från avvikelseförståelser till en könsmaktförståelse Att våldsamma män skulle vara avvikande på olika sätt är ett syn- sätt som dominerat det politiska samtalet om våld mot kvinnor, enligt avhandling. Våldet förklaras med hän- visning till männens alkoholkonsumtion, psykiska sjukdom eller sociala omständigheter. Psykologiska, sociala eller ekonomiska problem lyfts ibland även fram hos offren. Sociologen genomgång av svensk forskning, facklitteratur och offentligt tryck om mäns våld mot kvinnor och barn och framåt visar att det finns en överensstämmelse mellan hur vålds- förståelsen utvecklas i forskningen och i det politiska samtalet. Enligt domineras även forskningen av en rad tolknings- perspektiv där våld kopplas till avvikelser hos förövare eller offer.172 Vanmaktsperspektivet innebär en övergripande förståelse av mäns våld mot kvinnor som ett uttryck för vanmakt och frustration hos mannen. Detta perspektiv bygger på individualpsykologiska förkla- ringar. Inom konfliktperspektivet förstås våldet som en konflikt mellan två jämbördiga parter, t.ex. som utveckling av ett gräl. Inom dessa två perspektiv tenderar mannen att försvinna som våldsaktör och ansvarig för våldet, enligt . Ur socialt arv-perspektivet framstår våld som en fråga om ett mönster som upprepas tvångsmässigt i vissa, ofta socialt belastade, familjer. Pojkar tar efter sin misshandlande pappa, medan flickor från samma familjeförhållanden själva blir misshandlade i vuxen ålder. menar att detta perspektiv skapar och vidmakthåller föreställningen om att våld inte drabbar de normala, utan de onormala, de andra. Ett vi och dom-tänkande etableras som innebär att det blir lättare att förneka och bagatellisera våld. Samma funktion finns enligt hos kulturperspektivet, där avvikelsen som får förklara våldet består i tillhörighet till en annorlunda kul- tur. Allt och intet-perspektivet innebär en förståelse av mäns våld mot kvinnor där en lång rad perspektiv och förklaringsmodeller staplas på varandra.173 Ett exempel är att utgå från en skev maktfördelning mellan könen som förklaring till våldet i kombination med socio- ekonomiska levnadsförhållanden, individuella faktorer (som psy- kiska problem eller missbruk) och situationella faktorer (som till- fällig ekonomisk eller social stress). 172Mellberg (2004). 173Mellberg (2004) s. 87. Mäns våld mot kvinnor angreppssätt är problematiskt när det perspektiv som utgår från en skev maktfördelning mellan könen får underordnad betydelse och den mest angelägna frågan blir varför vissa män utövar våld och inte andra. Det är också problematiskt att kombinera olika perspektiv och förklaringsmodeller när motsägelser mellan dem inte diskute- ras. hävdar att det enda perspektiv som både bryter med avvikelseförståelser och möjliggör ett synliggörande av att ansvaret för våldet ligger hos förövaren är makt- och kontrollperspektivet: Med makt- och kontrollperspektivet menar jag att våldet förstås som ett uttryck för/relateras till samhällelig manlig dominans och kvinnlig underordning och att mannens våld på individnivå syftar till att skapa och upprätthålla kontroll över kvinnan.174 Detta pers- pektiv kallas i andra sammanhang för könsmaktsförståelse eller femi- nistisk våldsforskning.175 I har detta perspektiv främst utvecklats av sociologen och har framhållits som en viktig utgångspunkt för kvinnojourernas arbete.176 Vi vill dock betona att det vid sidan av denna inriktning även finns andra inrikt- ningar inom den feministiska våldsforskningen som utgår från ett könsmaktperspektiv.177 Avikelseförståelser är en del av en övergripande tolkningsram som kallar för åtskiljandets diskurs och som hon menar dominerar samhällets förståelse av sexualiserat våld. Den går ut på att hålla isär våldets uttryck, dvs. mellan fysiskt, psykiskt och sexu- ellt våld. Man skiljer också på olika våldstyper, så att våld mot barn förstås för sig och våld mot kvinnor för sig. Olika typer av offer och förövare skiljs också åt.178 Feministisk våldsforskning har med begreppet sexualiserat våld formulerat en annan tolkningsram. I stället för isärhållande och avvikelse betonas ett sammanhållet pers- pektiv på mäns våld mot kvinnor med utgångspunkt i vad som ses som det normala, nämligen maktobalansen mellan könen. Det häv- das att våldet ses i sitt samhälleliga och kulturella sammanhang, som karaktäriseras av en ojämlik maktrelation mellan könen.179 och forskning, liksom kvinnojourernas erfa- renhet tyder på att män som utövar våld mot kvinnor i en nära rela- tion använder sig av olika former av våld, såväl fysiskt och psykiskt 174Mellberg (2004), s. 85. 175SOU 2004:121, 2004. 176ROKS (1999). 177För en översikt se (2003). 178Mellberg (2002, 2004), (2004). 179Lundgren (2004). Mäns våld mot kvinnor Mäns våld mot kvinnor som är mödrar tycks också vara sammanvävt med våldet männen riktar mot barnen. Mannen kan kontrollera och hota kvinnan via barnen, något som kan fortgå även efter en separation.180 Denna typ av feministisk våldsforskning betonar ett samman- hållet perspektiv även utifrån vilka platser som kvinnor utsätts för mäns våld. Fysiskt, psykiskt och sexuellt våld mot kvinnor på offentliga arenor hänger samman med det våld som kvinnor utsätts för i hemmet.181 FN:s deklaration om våld mot kvinnor avspeglar en sådan förståelse genom att det omfattar våld inom familjen och ute i samhället, liksom våld som förövas eller tolereras av staten. Enligt FN är mäns våld mot kvinnor en fråga om mänskliga rättig- heter och demokrati.182 Ur detta perspektiv är kvinnors rädsla att utsättas för våld relevant, eftersom den innebär att våldet påverkar långt fler kvinnor än de som blir utsatta. lyfter fram kvinnors rädsla för och erfarenheter av mäns våld som ett grundläggande demokratiproblem: Kvinnors möjlighet att delta i samhället på jämlika villkor begränsas kraftigt genom att den kroppsliga och sexuella integriteten är hotad, såväl i hemmet som i offentligheten. Rädsla för fysiskt och sexuellt våld förbrukar också kvinnors kraft, tid och självkänsla – vilket reduce- rar kvinnors möjligheter att agera i allmänhet, och kanske agera för förändring av en ojämlik samhällsordning i synnerhet.183 Problem i det svenska kunskapsläget Sociologen har skrivit en problematiserande över- sikt av det svenska kunskapsläget184 vad gäller misshandel av kvin- nor. Denna översikt ger en delvis annan bild av kunskapsläget än den särskilda inriktning av feministisk våldsforskning som utred- ningen om kvinnofridsuppdragen utgår från och som presenterats tidigare i detta avsnitt. menar att kampen om tolkningsföre- trädet i frågan huvudsakligen utspelas inom en könsmaktsteoretisk tolkningsram och att könsmaktsteoretiska grundantaganden domi- nerar litteraturen i ämnet. Hon menar att en kamp om tolknings- 180Mellberg (2002), (2004), m.fl. (2001), ROKS (1999). 181Lundgren m.fl. (2001), SOU 2004:121. För ytterligare referenser, se kapitlet om pappa- politik. 182FN (1993). 183Wendt (2002) s. 14. 184I översikten ingår både inomvetenskapligt producerad och utomvetenskapligt dokumen- terad kunskap grundad i olika praktiker. Mäns våld mot kvinnor företrädet är fruktbart på så sätt att kunskapsområdet kan växa, utvecklas och differentieras, men att det finns en rad problem i litteraturen om mäns våld mot kvinnor som motverkar detta. Sam- tidigt som begränsad empiri ligger till grund för högt ställda kuns- kapsanspråk, gäller den vanligaste kritiken inte detta utan olika förklaringsanspråks könsblindhet. Såväl teoretiska förhållningssätt som empiriska resultat avvisas ibland som myter, medan egna anta- ganden framställs som fakta. Även om polemik mellan olika förfat- tare är vanligt, är det vanligaste förhållningssättet en tystnadens strategi, att man i de olika texterna inte refererar till eller disku- terar implikationerna av olika kunskapsanspråk. menar också att politiska intressen begränsar kunskapsutvecklingen på området: Problemet uppstår när det inte finns tillräckligt utrymme för olika uppfattningar, på någorlunda lika villkor. Genom olika koalitioner t.ex. mellan politik och vetenskap eller mellan myndighetsarbete och vetenskap finns tendenser att vissa resultat avvisas utan analyser som syftar till att se eventuella likheter och fruktbara synteser.185 menar att 1990-talets kamp för att få mäns våld mot kvinnor att uppfattas som ett universellt och utbrett problem har en bak- sida: På samma gång som det varit viktigt att visa på betydelsen av patriar- kalt grundade könsförståelser, liksom att våld förekommer i alla sam- hällsskikt, och därmed kan drabba vilken kvinna som helst, har detta synsätt inneburit att kunskap och kunskapssökande om mer specifika faktorers betydelse fått begränsat utrymme.186 Hon menar att förklaringar som inriktar sig på mönster av olikhe- ter och skillnader har fått ge vika för antaganden om generella kul- turella mönster. Betydelsen av t.ex. uppväxtvillkor, arbetslöshet, alkohol, ekonomi, familjeförhållanden och psykiska faktorer har avvisats som individfokuserade och könsblinda. Hon hävdar att framtidens kunskapssökande bör vara mer nyanserat: Både det generella och det specifika måste utsättas för kritiska ifråga- sättanden. Det delikata problemet blir att utröna skillnader, istället för att gå förbi dem och utan att återinskriva dem, även om ett sådant för- hållningssätt, på kort sikt, kan leda till politisk förlust.187 185Steen (2003) s. 121–122. 186Steen (2003) s. 104. 187Steen (2003) s. 122. Se även (2001b). Mäns våld mot kvinnor Denna kamp om tolkningsföreträdet kan också illustreras av den högt uppskruvade debatten om så kallat hedersrelaterat våld. I en kort översikt och analys av debatten om hedersmord hävdar etno- logen att den handlar om striden om verkligheten: vilken ideologisk position och vilken teoretisk förståelse som skulle ges företräde. Här finns en opposition mellan de som före- språkar och de som motsätter sig en kulturaliserad förklaring till hedersmorden.188 Vår bedömning av inriktningen på det framtida arbetet Utgångspunkten för den särskilda inriktning av feministisk vålds- forskning som refererats i detta avsnitt utgör också utgångspunk- ten för analysen i utredningen om kvinnofridsuppdragen: att en könsmaktförståelse är den enda rätta förståelsen av mäns våld mot kvinnor och att denna förståelse inte kan kombineras med andra. Detta är också grunden för utredningens kritik mot Kvinnovåld- kommissionens betänkande Kvinnofrid, Kvinnofridspropositionen, stora delar av myndighetsuppdragen och de två exempel på lokalt kvinnofridsarbete som utredningen granskat. Det hävdas att köns- maktförståelsen måste vara konsekvent i alla sammanhang, i alla verksamheter och på alla nivåer. Bland annat Kvinnofridsproposi- tionen och i viss mån betänkandet Kvinnofrid pekas ut som exem- pel på ett allt och intet-perspektiv som söker förena en könsmakt- förståelse med avvikelseförståelser.189 Vi delar bedömning att en grund- förutsättning för uppkomsten av mäns våld mot kvinnor är den samhälleliga könsmaktstrukturen, men att orsakerna till våldet knappast kan beskrivas endimensionellt: Sambanden mellan mäns våld mot kvinnor och olika faktorer som möjliggör eller utlöser våldet är i stället på många sätt komplicerade och svårfångade. För- klaringar måste sökas på individualpsykologiska liksom socialpsy- kologiska och strukturella nivåer, men våldet måste också ses ur ett könsmaktperspektiv.190 Utredningen om kvinnofridsuppdragen hävdar att brist på kon- sekvent könsmaktsförståelse innebär svårigheter med att formulera konkreta åtgärder, liksom att en könsmaktförståelse ofta fungerar 188Ekström (2004). Jfr (2004). 189SOU 2004:121 s. 60. 190SOU 1995:60, s .106. Mäns våld mot kvinnor som en förklaring på strukturell nivå som försvinner på individnivå, bl.a. i det konkreta mötet med våldet. Antagandet att en annan ana- lys än en konsekvent könsmaktförståelse skulle leda till svårigheter att formulera konkreta åtgärder beläggs inte av utredningen. Kvin- nofridspropositionens många konkreta åtgärder och avhandling tyder på det motsatta. Det finns fog att fråga om inte den hållbara vägen framåt i arbetet med mäns våld mot kvinnor är att öppet erkänna frågans komplexitet och bristen på systematisk kunskap, inte att slå fast en enda förståelse eller pers- pektiv som den enda förklaringen till mäns våld mot kvinnor som utesluter alla andra förklaringar. Relationer mellan människor är komplexa och mångfacetterade fenomen som sällan uppstår rent eller kan förklaras enbart utifrån ett perspektiv. Alla kvinnor lever inte under samma villkor och en ensidig betoning på ojämlikheten mellan könen döljer andra former av förtryck. Många fenomen i samhället som drabbar kvinnor kan inte enbart förklaras som ett uttryck för könsmakt utan att man även måste fråga sig hur kön samvarierar med andra maktordningar baserade på t.ex. klass, sexu- alitet, nationalitet och etnicitet. har en intressant vida- reutveckling skett inom diskussionen om hedersrelaterat våld och begreppet intersektionalitet.191