sou · GTB3111 · 2006-01-01 00:00:00 — Om en utländsk medborgare som enligt lagen i medborgar- skapsstaten bör förses med förmyndare pga. underårighet, har hemvist här i riket skall rätten med hjälp av chefen för departementet (UD) inhämta besked om huruvida förmynderskap kommer att anordnas i enlighet med den främmande statens lag. Om det upplyses att förmynderskap inte kommer att anordnas eller om svar inte erhålls , skall förmynderskap anordnas enligt svensk lag. Om förmynderskap anordnas i enlighet med lagen i medborgarskapsstaten skall rätten förordna att förmynderskap inte längre skall vara anordnat enligt svensk lag. 4 kap. 3 § första stycket lag Om förmynderskap för en underårig som vistas i inte skall anordnas enligt svensk lag, eller om det inte är utrett om så skall ske, får rätten ändå förordna förmyndare enligt svensk lag om den underåriges angelägenheter kräver omedelbar vård. Ett sådant förordnande gäller för tiden intill dess förmynderskap har an- ordnats i enlighet med lagen i den andra staten, eller förmyndare blivit utsedd av rätten genom slutligt beslut. 4 kap. 3 § andra stycket lag Är förmynderskap anordnat enligt lagen i en annan stat, får god man förordnas enligt 11 kap. 1 § första stycket . I trängande fall får god man förordnas även enligt 11 kap. 2 § . Hänvisningen till 11 kap. 1 § första stycket Den första hänvisningen till i 4 kap. 3 § andra stycket lag avser när en förmyndare på grund av sjukdom eller av någon annan orsak inte kan utöva förmynderskapet, eller när förmyndaren blir interimistiskt entledigad pga. olämplighet.11 Då skall överförmyndaren förordna god man att i förmyndarens ställe vårda den underåriges angelägenheter. Hänvisningen till 11 kap. 2 § Genom den andra hänvisningen till i 4 kap. 3 § andra stycket lag ges svenska myndigheter behörighet att förordna god man i trängande fall i följande situationer. Om en förmyndare, eller förmyndarens make eller sambo, och den underårige har del i ett oskiftat dödsbo skall överför- myndaren förordna en god man att vårda den underåriges rätt i boet vid boutredning, bodelning m.m. (11 kap. 2 § första stycket). En god man skall också förordnas om det är fråga om en rättshandling eller en rättegång mellan den underårige och den underåriges ställföreträdare, dennes make eller sambo eller någon som ställföreträdaren företräder. Om talan har väckts får rätten förordna god man (11 kap. 2 § andra stycket). Överförmyndaren skall förordna en god man även i andra fall, i angelägenheter där den underårige har ett intresse som strider mot en vårdnadshavares, en förmyndares eller en god mans intressen – eller mot en sådan företrädares makes eller sambos intresse (11 kap. 2 § tredje stycket). 4 kap. 3 § tredje stycket lag och lagen om god man för ensam- kommande barn Om den underårige omfattas av lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn, gäller i stället den lagen (4 kap. 3 § tredje stycket lag). Lagen om god man för ensamkommande 11 I 11 kap. 1 § första stycket behandlas även det fallet att förmyndaren enligt 10 kap. 17 § samma balk blivit skild interimistiskt från utövningen av förmynderskapet. och anser dock att det inte torde bli aktuellt att förordna en god man med stöd av 4 kap. 3 § lag i sådana fall som avses i 10 kap. 17 § föräldra- balken. För att en förmyndare skall kunna skiljas från sitt uppdrag enligt den bestämmelsen krävs nämligen enligt grunderna lag att svensk lag gäller för förmynderskapet. Tillämpningen av andra stycket i 4 kap. 3 § lag förutsätter att förmynderskapet lyder under lagen i en annan stat. (, , En kommentar. Del II, 14–21 kap. och internationell föräldrarätt, Avd. 1 III:11.) barn har tillkommit för att stärka skyddet för de barn som kommer ensamma till , eller som blir ensamma under sin vistelse här. Lagen föreskriver att överförmyndaren i vissa fall skall förordna en god man att i en vårdnadshavares och förmyndares ställe ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess angelägenheter. Lagen gäller i förhållande till den som är , utländsk medborgare eller statslös, och som vid ankomsten till är skild från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Den gäller också om barnets föräldrar eller en annan vuxen person, som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe, efter barnets ankomst till men innan barnet har fått uppehållstillstånd här, på grund av dödsfall eller sjukdom eller av någon annan orsak upphör att kunna utöva förmynderskapet eller vårdnaden. God man skall inte förordnas, om det är uppenbart obehövligt. Om företrädare i andra fall för underåriga utländska medborgare hänvisas till 4 kap. 3 § lag (1 och 2 §§ lagen om god man för ensamkommande barn). Överförmyndaren skall besluta om godmanskapets upphörande om vissa omständigheter är för handen, t.ex. om någon av barnets föräldrar eller någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe anländer till och är i stånd att utöva för- mynderskapet och vårdnaden (5 § nämnda lag). I fråga om behörig överförmyndare hänvisas till bestämmelserna i 11 kap. 25 § för- äldrabalken (11 § samma lag). Det anges också vilka bestämmelser i som skall gälla bl.a. i fråga om utövande och tillsyn (12 § samma lag). 3.3.6Vård och omhändertagande genom socialnämndens försorg När det gäller insatser för barn som vidtas med stöd av socialtjänstlagen (2001:453) och LVU, finns inte några uttryckliga lagregler om internationell behörighet. Det finns en nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster som gäller som lag i sedan den 1 oktober 1996.12 Den nordiska konventionen ger i vissa fall internationell behörig- 12 Se lagen (1995:479) om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster samt förordning (1996:908) om ikraftträdande av lagen (1995:479) om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster. het till vistelsestatens sociala myndigheter där behörighet annars saknas i fråga om bistånd till nordiska medborgare. I praxis har ansetts att ingrepp med stöd av den svenska lagstift- ningen om samhällets vård av barn och ungdom har kunnat ske så snart barnet vistas i . Detta oavsett att åtgärderna kan inne- bära intrång i de befogenheter att bestämma över barnets person som tillkommer vårdnadshavaren och/eller förmyndaren enligt tillämplig lag.13 Jämför även det s.k. Boll-målet som redovisas i avsnitt 4.2.2. I övrigt förtjänar några andra bestämmelser att nämnas i sammanhanget. Den nationella behörigheten för socialnämnden bestäms av socialtjänstlagen. Det är kommunen som har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver (2 kap. 2 § socialtjänstlagen). Kommu- nens ansvar enligt socialtjänstlagen har vid utlandsresa ansetts kvarstå så länge den hjälpbehövande alltjämt är att betrakta som bosatt i kommunen i den meningen att han eller hon där har kvar sitt egentliga bo och hemvist (RÅ 1987 ref. 174).14 En av social- nämndens uppgifter är att svara för omsorg och service, upplys- ningar, råd, stöd och vård, ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det (3 kap. 1 § samma lag). Vård enligt socialtjänstlagen bygger på frivillighet. Om vårdnadshavaren och den unge, om han eller hon har fyllt , inte samtycker till erforderlig vård enligt socialtjänstlagen kan det bli aktuellt att anordna vård enligt LVU. Ett beslut om vård enligt LVU fattas av länsrätten på ansökan av socialnämnden (4 § LVU). kan även fatta beslut om omhändertagande i brådskande fall (6 § LVU). Beslutet skall inom underställas länsrätten som skall pröva om omhändertagandet skall bestå (7 § LVU). Det är den länsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats som är behörig (14 § lagen [1971:289] om allmänna förvaltningsdomstolar). 13Se , Svensk rättspraxis i internationell familje- och arvsrätt, 1986, s. 120 och där angivna rättsfall. 14Jämför även meddelandeblad Handläggning inom av ärenden då barn med hemvist i söker hjälp hos svenska utlandsmyndigheter, . 3.3.7Särskild företrädare för barn När det finns anledning att anta att ett brott som kan föranleda fängelse har begåtts mot någon som är , skall en särskild företrädare förordnas för barnet om en vårdnadshavare kan misstänkas för brottet, eller om det kan befaras att vårdnadshava- ren på grund av sitt förhållande till den misstänkte inte kommer att ta till vara barnets rätt. (1 § lagen [1999:997] om särskild före- trädare för barn). Detta skall inte ske om det är obehövligt eller särskilda skäl talar mot det. I det fall barnet har två vårdnadshavare som inte är gifta eller bor tillsammans, och misstanke finns endast mot den ena vårdnadshavaren, kan den andra vårdnadshavaren förordnas (2 § angiven lag). En ansökan om förordnande av en särskild företrädare för barn görs av åklagaren hos tingsrätten (4 § samma lag). Enligt för- arbetena torde ärenden om särskild företrädare för barn i de flesta fall lämpligen handläggas vid den domstol där åtal för brottet skall väckas enligt 19 kap. . Domstolen kan, utan att höra barnets vårdnadshavare, fatta ett interimistiskt beslut i frågan om det kan antas vara nödvändigt för att barnets rätt skall kunna tas till vara (6 § nämnda lag). 3.3.8Interimistiska beslut och territoriella åtgärder När det gäller äktenskapsmål finns en bestämmelse om interi- mistiska beslut lag. Är ett äktenskapsmål anhängigt i främmande stat, får här i riket efter vad som finnes skäligt meddelas interimistiskt beslut om vårdnad, umgänge och boende. Sådana beslut kan när som helst återkallas (3 kap. 12 § lag och 6 kap. 20 § ). Enligt 4 kap. 3 § lag finns också en möjlighet att interi- mistiskt förordna en förmyndare om den underåriges angelägen- heter kräver omedelbar vård (se avsnitt 3.3.4). Även förordnande om god man får i vissa fall fattas i trängande fall enligt 4 kap. 3 § andra stycket lag med hänvisningar (se avsnitt 3.3.5). Vidare får myndigheterna både i hemviststaten och medborgar- skapsstaten i förhållande till nordiska medborgare meddela interi- mistiska beslut om förmynderskap enligt 15 § förordning. har behörighet att fatta beslut om omhändertagande i brådskande fall (6 § LVU). Ett sådant beslut skall inom underställas länsrätten som skall pröva om om- händertagandet skall bestå (7 § LVU). Eftersom socialnämnden har det yttersta ansvaret för dem som vistas i kommunen torde dessa bestämmelser även ha betydelse i fråga om internationell behörighet. Beslut med territoriell effekt Några särskilda lagregler beträffande åtgärder med territoriell effekt, dvs. åtgärder som endast gäller i , finns inte i svensk rätt. Det ligger dock i sakens natur att många beslut är av sådan natur. Så kan t.ex. vara fallet beträffande ett beslut om att en ung person skall hålla regelbunden kontakt med en kontaktperson (jämför 22 § LVU, se avsnitt 7.7.4 och 7.9.1). För talan om föräldraansvar innehåller II-förordningen en bestämmelse om litispendens (artikel 19). Där framgår bl.a. att om talan om föräldraansvar rörande samma sak väcks vid domstolar i olika medlemsstater skall, till dess att det har fastställts att den domstol vid vilken talan först har väckts är behörig, den domstol vid vilken talan har väckts senare självmant låta handläggningen av målet vila. När det har fastställts att den domstol vid vilken talan först har väckts är behörig, skall den domstol vid vilken talan har väckts senare självmant avvisa talan till förmån för den domstolen. Beträffande äktenskapsmål finns en litispendensbestämmelse lag. Om ett äktenskapsmål är anhängigt i en annan stat, och ett sådant mål mellan samma parter anhängiggörs i , kan rätten förordna att detta mål skall vila tills vidare, om det kan antas att beslut i det förra målet blir gällande här i riket (3 kap. 11 §). förordning innehåller också en litispendensbestämmelse för äktenskapsskillnad och frågor om vårdnad m.m. om makarnas gemensamma barn (8 a §). Av denna bestämmelse följer att myn- digheten i den stat där talan väckts senare självmant skall avvisa talan till förmån för myndigheten i den stat där talan har väckts först. I förhållande till stater som är anslutna till Haagkonven- tion gäller att rätten inte får besluta i fråga om vårdnad om barn eller vård av barn enligt LVU förrän ansökan om överflyttning har prövats, eller en rimlig tid förflutit för en sådan ansökan att framställas (22 § verkställighetslagen och artikel 16 Haag- konvention). Slutligen finns en litispendensbestämmelse i lagen om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i . Om en talan anhängiggörs hos domstol i en sak som redan är anhängig vid en schweizisk domstol som enligt denna lag är behörig, skall den svenska domstolen avvisa målet (7 §). HD har i rättsfallet NJA 1974 s. 629 I uttalat sig i frågan om litispendens när det för en vårdnadstalans anhängig- görande i redan pågick en vårdnadsprocess vid tysk domstol. Efter en diskussion kring utländska avgörandens rätts- kraft och bevisverkan anförde HD bl.a. följande. För rätts- tillämpningens del bör det nu anförda leda till att, i brist på lagstöd, utländska vårdnadsavgöranden i princip icke tillerkänns rättskraft här utan att de endast tilläggs en bevisverkan, vars styrka beror på omständigheterna i det särskilda fallet. Därav följer då också, att utländska processer och domar i vårdnadsmål ej bör anses utgöra rättegångshinder här i riket. I förevarande mål bör i enlighet med det anförda den tyska rättegången rörande vårdnadsfrågan icke anses utgöra hinder för svensk domstol att upptaga [moderns] talan om samma fråga till prövning. 3.3.10Överenskommelse om vilken myndighet som skall utöva behörighet Enligt II-förordningen gäller att de domstolar och andra myndigheter i en medlemsstat som är behöriga att pröva ett mål eller ärende i sak, i undantagsfall får överföra sin behörighet till en myndighet i en annan medlemsstat som är bättre lämpad att pröva målet (artikel 15). Myndigheten får då låta handläggningen vila och ge parterna tillfälle att väcka talan i den andra medlemsstaten, eller anmoda myndigheten i den andra medlemsstaten att utöva sin behörighet. Överföring får ske under vissa angivna förutsättningar om det är till barnets bästa. II-förordningen skall tillämpas om frågan uppkommer i förhållande till en medlemsstat i EU som tillämpar II-förordningen. Bestämmelser om lagval i frågor om vårdnad finns endast i begränsad omfattning i svensk lag. I samband med ett äktenskapsmål mellan nordiska medborgare enligt förordning får frågor om vårdnad,15 boende eller umgänge under vissa förutsättningar prövas i samband med äkten- skapsmålet (8 §). Då tillämpas i varje stat där gällande lag (9 §), (lex fori), som för svensk del innebär att svensk lag skall tillämpas. Om en fråga om vårdnad väcks i samband med ett äktenskapsmål enligt 3 kap. 6 § lag gäller att frågan alltid skall prövas enligt svensk lag om barnet vistas här i landet. Det krävs således inte att barnet skall ha hemvist i . Vilken lag som är tillämplig om barnet vistas utomlands framgår inte. Lagvalsregeln har dock ansetts kunna tillämpas även i sådana fall, t.ex. när båda makarna är svenska medborgare.16 I departementspromemorian Stärkt rättsskydd för barn i gränsöverskridande fall (Ds 2003:5) har föreslagits att lagvalsregeln i 3 kap. 6 § lag skall upphävas och att lagvalsfrågan framöver får lösas i praxis. Flera remiss- instanser har ansett att det i stället för att stryka lagvalsregeln vore bättre att ersätta den med en allmän lagvalsregel, enligt vilken frågor om vårdnad m.m. skall avgöras i enlighet med lagen i barnets hemvistland. Promemorians förslag är under beredning i . Vad som skall gälla när lagvalsfrågan uppkommer utan anknyt- ning till ett äktenskapsmål är oreglerat. I doktrinen har framförts att 3 kap. 6 § lag i dessa fall torde kunna få analogisk 15Som tidigare nämnts kan man i internationellt privat- och processrättsliga sammanhang till frågor om vårdnad även hänföra frågor om umgänge och boende. (se avsnitt 3.3.1). 1973:158 s. 110, , a.a. s. 215 och , Svensk domstol och utländsk rätt, 1997, s. 221. tillämpning, eftersom det inte finns någon saklig anledning till varför dessa frågor skulle bedömas olika beroende på i vilket sammanhang de prövas.17 föreslog i sitt betänkande Adop- tionsfrågor (SOU 1989:100) bl.a. att frågor om vårdnad och um- gänge som tas upp av svensk domstol skall bedömas enligt lagen i den stat där barnet har sitt hemvist, dock att svensk lag får tillämpas om det krävs med hänsyn till barnets bästa.18 Förslaget har inte lett till någon lagstiftning. När det gäller att i internationella situationer konstatera om ett vårdnadsförhållande består och vem som är vårdnadshavare (ex lege-förhållanden, eller legala vårdnadsförhållanden) är svensk rätt oreglerad. I äldre rättspraxis tycks den rådande uppfattningen ha varit att frågor om vårdnad i princip skulle bedömas enligt föräldrarnas och barnets nationella lag, i vart fall när deras medborgarskap var gemensamt. Med hänsyn bl.a. till den allmänna utvecklingen från nationalitetsprincipen till hemvistprincipen inom den svenska internationella familjerätten är äldre praxis inte längre vägledande.19 praxis (NJA 1992 s. 93, RH 1993:52 och RH 1996:155) utvisar att det är lagen i barnets hemvistland som kan sägas utgöra huvudregeln på området.20 RH 1996:155 har tolkats så att företräde skall ges åt hemvistet framför medborgarskapet som anknytningsfaktor för lagvalet i (vårdnads- och) umgängesfrågor, att det är barnets hemvist (inte föräldrarnas) som är avgörande, och att anknytningstidpunkten för lagvalet är den då målet avgörs.21 Frågor om legala vårdnadsförhållanden, dvs. att konstatera om ett vårdnadsförhållande består och vem som är vårdnadshavare, kan uppkomma i olika sammanhang. När överväger insatser för barn och unga kan det t.ex. behöva avgöras vem som enligt utländsk lag är barnets vårdnadshavare.22 En situation som har beskrivits som typisk är att föräldrarna eller någon av dem och 17Se a.a. s. 215 och , a.a. s. 221. 18Se SOU 1989:100 s. 30 f och s. 260. 19Se , Svensk rättspraxis i internationell familje- och arvsrätt, 1986, s. 115 f. och , a.a. s. 220 f. 20Se , a.a. s. 214. 21Se , SvJT 2001 s. 783. 22Se , a.a. s. 230 not 294. barnet har kommit som invandrare till , ofta efter äktenskapsskillnad i hemlandet vid vilken vårdnadsfrågan inte alls har avgjorts eller avgjorts genom ett beslut som inte gäller här. Sedan aktualiseras vårdnadsfrågan exempelvis i ett mål om handräckning för överflyttning av barnet enligt 21 kap. 7 eller 8 § eller i anledning av en förälders ansökan om bidrags- förskott (eller numera underhållsstöd) för barnet.23 Regerings- rätten har bedömt frågan enligt utländsk lag (som i och för sig överensstämde med svensk lag), när både föräldrarna och barnet var medborgare i den främmande staten och bosatta där vid tiden för barnets födelse, oavsett vilken anknytning till i form av hemvist eller vistelse som funnits vid bedömningstidpunkten.24 har efter redogörelse av en dom från Försäkrings- överdomstolen (FÖD 84:14, 3/1984 s. 24 []) uttryckt ståndpunkten att det synes naturligt att en legal vårdnadsrätt, som har uppkommit i kraft av en utländsk lag, vars dåvarande tillämplig- het står utom tvivel, respekteras här i landet så länge någon ändring inte har skett genom ett domstolsbeslut.25 I departementspromemorian Gemensam vårdnad för ogifta föräldrar samt en språklig och redaktionell översyn av 6 kap. (Ds 1999:57) anförs att frågan om vem som är vårdnadshavare direkt med stöd av lag enligt svenska internationellt privaträttsliga regler torde bestämmas av lagen i det land där barnet hade hemvist när det föddes, där äktenskapet ingicks eller där någon annan omständighet inträffade som var avgörande för vårdnadsfrågan (s. 70). I regeringens proposition Stärkt skydd för ensamkommande barn (prop. 2004/05:136 s. 24) anges att mycket talar för att ett legalt vårdnadsförhållande får anses bestå för ett barn vars vistelse i inte har karaktär av hemvist. I fall där barnet har fått hemvist i anförs att senare års praxis talar för att vårdnadsförhållandet skall bedömas enligt svensk rätt. Det anförda tyder på att viss oklarhet råder. 23Se , Vårdnad och umgängesrätt i svensk internationell privaträtt, ur till , 1990, s. 502. (Det kan noteras att lagen [1964:143] om bidragsförskott är upphävd och ersatt med lagen [1996:1030] om underhållsstöd.) 24Se , a.a. s. 503 samt , Svensk rättspraxis i internationell familje- och arvsrätt, 1986, s.118 samt RÅ 1970 ref 31 och RÅ 1970 S 432. 25Se , Svensk rättspraxis i internationell familje- och arvsrätt, 1986, s. 119 f. När förordning är tillämplig, dvs. i förhållandet mellan de nordiska länderna, finns flera lagvalsbestämmelser beträffande för- mynderskap. Vid en prövning av frågor om anordnande av förmyn- derskap och tillfälligt förmynderskap tillämpas i varje stat där gällande lag (16 § förordning). Omyndighetens verkan i förmögenhetsrättsligt hänseende bedöms enligt lagen i den stat där förmynderskapet utövas (17 § nämnda förordning). Slutligen gäller att en fråga om hävande av omyndighetsförklaring som meddelats i en fördragsslutande stat, om den omyndigförklarade är medborgare i sådan stat, skall prövas i den stat där förmynderskapet är anordnat. Vid prövningen tillämpas i varje stat där gällande lag (19 § samma förordning). Även lag finns vissa lagvalsbestämmelser för frågor om förmynderskap. I de fall som svenska myndigheter är behöriga att förordna förmyndare skall svensk lag tillämpas (4 kap. 1–3 §§ lag). Vidare finns en bestämmelse som stadgar att även om förmynderskap är anordnat enligt en annan lag, är det enligt lagen i den stat där den underårige är medborgare som det skall bedömas när behovet av förmyndare upphör (4 kap. 4 § angiven lag). lag finns också en bestämmelse som anger att om för- mynderskap för underårig är anordnat enligt främmande lag, är det den lagen som skall tillämpas i fråga om verkan av omyndigheten och förmyndarens behörighet att handla på den underåriges vägnar (4 kap. 5 § första stycket samma lag). 3.4.3Skydd för tredje man När det gäller tillämplig lag beträffande rättshandlingar som företas mellan en underårigs legala ställföreträdare och tredje man, finns en bestämmelse i 17 § förordning som anger att förmyn- darens behörighet bedöms enligt lagen i den stat där förmynder- skapet utövas. Beträffande den underåriges rättshandlingar och dess verkningar finns vidare en bestämmelse i 4 kap. 5 § andra stycket lag och artikel 11 i konventionen i bilagan till lagen (1998:167) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser.26 26 Lagen införlivar Romkonventionen, som gäller som svensk lag. 3.4.4Socialnämndens insatser för barn och unga Som framgår i avsnitt 3.3.6 saknas det uttryckliga regler i lag om socialnämndens internationella behörighet i frågor om insatser för barn och unga. Det saknas också skrivna lagvalsregler på detta område. torde vid utövande av sin behörighet tillämpa svenska regler. I det nämnda avsnittet anförs att det i praxis har ansetts att ingrepp med stöd av den svenska lag- stiftningen om samhällets vård av barn och ungdom har kunnat ske så snart barnet vistas i . Det anförda omfattar också lagvals- frågan och har ansetts gälla oavsett att åtgärderna kan innebära in- trång i de befogenheter att bestämma över barnets person som till- kommer vårdnadshavaren och/eller förmyndaren enligt tillämplig lag.27 Jämför även det s.k. Boll-målet som redovisas i avsnitt 4.2.2. En bestämmelse i främmande lag eller ett beslut som har meddelats av en myndighet i en främmande stat får inte tillämpas, om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för rättsordningen här i riket (7 kap. 4 § lag). 3.5Erkännande, verkställighet och förbud mot omprövning Huvudregeln i svensk rätt är att utländska vårdnadsdomar i brist på lagstöd inte erkänns, och i enlighet härmed gäller att utländska domar som huvudregel inte heller verkställs utan stöd i lag (NJA 1974 s. 629 I och II). Vidare följer av 3 kap. 2 § utsöknings- balken att en utländsk exekutionstitel får verkställas i om det är särskilt föreskrivet.