sou · GTB369 · 2006-01-01 00:00:00 — I det sammanfattande samtalet i var den allmänna upp- fattningen att såväl etniska som rasistiska stereotypier är vanligt förekommande i . Människor som har utländsk bakgrund och som har bott länge i har noterat hur de svenska arbets- givarnas föreställningar och fördomar spelar en stor roll vid anställningar, men också när någon väl kommit in i arbetslivet. Problemet med dessa föreställningar är att de får långtgående kon- sekvenser för människor som utsätts för dem. Arbetsgivarens för- domar blir diskriminerande föreställningar genom arbetsgivarens makt att hindra individen från att få arbete. Ett exempel på hur detta kan gå till redovisas av en deltagare i , som arbe- tade på ett företag där han ingick i en anställningsgrupp. Han berättar att han plockade ut femton personer ur 200 ansökningar för intervju, av dem hade fem utländsk bakgrund. Jag valde dem för att de hade kunskapen och erfarenheten för yrket. Sedan är det roligt att man har invandrare för företaget sysslar med många invandrade människor. Det borde vara en tillgång för företaget själv tyckte jag att särskilt en tjej och en kille passade perfekt för jobbet. Men det tyckte inte mina kollegor i gruppen, som började ställa frågor om hur kvinnan klädde och betedde sig: Har hon lång eller kort kjol på sig? Och sen när vi ska gå ut och dansa, hänger hon med ut då? Om mannen antydde de att han inte kunde kontrollera sin sexualitet, som om han vore övererotisk: Vad händer om jag har kort kjol eller urringad tröja så att mina bröst syns? undrade en kvinnlig kollega. Jag reagerade starkt mot det och sa att jag ju hade jobbat där och ni trivs ju med mig. Då sa de: Ja, men du har en svensk tjej och du är helt annorlunda, du är en trevlig kille. (Man i ) Citatet ovan visar hur sexualiserade stereotyper används för att markera gränser mellan invandrare och svenskar. Underförstått hade informanten förändrats och civiliserats av sitt umgänge med svenskarna och gick numera att lita på. Individens kompetens jämförs och mäts med individens etniska bakgrund. Skillnaden är att den svenska bakgrunden anses som en självklar del av kom- petensen, medan en annan typ av etnisk bakgrund ifrågasätter själva kompetensen som individen innehar. En annan manlig deltagare i illustrerar det på följande sätt: Det är lite lurigt när dom pratar om kompetens. Jag tror faktiskt att de flesta människor kan göra de flesta , men på arbetsplatserna är de väldigt måna om att man ska trivas ihop. Rekryte- rarna är ju svenska människor ur medelklassen, som inte har så många beröringspunkter med invandrare. När de ska rekrytera någon tar de lite väl mycket det säkra före det osäkra. Skickar in de här männi- skorna som inte skakar om för mycket i båten. Det är det mer än något annat som gör att invandrare diskrimineras och läggs åt sidan. (Man i ) När konjunkturen vänder nedåt finns det färre jobb att söka för alla. Men det drabbar hårdare än – varför är det så? Det undrade deltagarna. Svenskheten som norm och modell är något som eftersträvas på arbetsmarknaden, menar deltagarna. En svenskhet som utgår ifrån idén om homogenitet i termer av bl.a. hudfärg, religion och/eller etnisk bakgrund. Följande citat från Göteborgdiskussionerna illustrerar dessa samtal i alla tre städerna. Här i vill folk ha mer jämlikhet än ojämlikhet. Man satsar mer på likhet än olikhet. Man fokuserar inte på att våra olikheter kan till- föra varandra väldigt mycket. Som att det vilar någon slags föreställ- ning om att invandrare är en särskild sorts människor. (Kvinna i ) Jag märkte att det faktiskt är sant att om man tar in en invandrare på en homogent svensk arbetsplats, då blir det en slags vad händer nu då? eller hur ska vi förhålla oss till den här killen? Jag kan framstå som väldigt svensk, men då får jag höra du är adopterad, va?, och ganska snabbt säger de han verkar okej den här. Sedan blir det att den här killen är inte en riktig invandrare, va? (Man i ) Återigen handlar det om invandrarskapet som en föreställd pri- mordial och essentiell skiljelinje, som delar människorna i två kate- gorier, en grupp som måste ändras och förädlas för att den ska kunna integreras, nämligen invandrarna, och en grupp som är både målet och medlet för integration, nämligen svenskarna. Enligt denna kategorisering och nedsättande behandling blir invandrarskapet en belastning och ett underskott som måste åtgärdas. En paradox för integration som lyder ungefär som föl- jande: vill du bli integrerad måste du bli som oss, och eftersom du aldrig kan bli som oss, så blir du inte heller integrerad. Integratio- nens moment 22. De deltagare, som hade erfarenhet av arbetslivet, diskuterade före- komsten av diskrimineringen även på arbetsplatserna. Många exempel gavs på subtila diskriminerande handlingar som till exem- pel negativa kommentarer om andra invandrare (inte du men andra), kommentarer på ens mat, ifrågasättande av ens arbete etce- tera. Som en av deltagarna i uttryckte sig: Man försöker välja sina strider ibland blir man trött, ledsen och vill gråta, ibland vill man slå tillbaka, ibland ger man bara upp, man tycker att man inte orkar kämpa med så många olika saker. Sköta sitt arbete på bästa sätt för att inte anklagas för att man inte klarar av sitt arbete, försöka att vara så normal som möjligt och kämpa mot en massa fördomar och dumheter på arbetsplatsen och även utanför arbetsplatsen, man blir bara trött och utmattad. (Kvinna i ). Personer med invandrarbakgrund berättar att de inte bara möter diskriminering när de söker jobb, utan också upplever diskrimine- ring på arbetsplatsen. De säger att de betraktas som allt från opålit- liga och korkade till inkompetenta och kriminella av sina svenska kollegor. Flera exempel har getts under hearingarna om obehagliga känslor och kränkande behandlingar inom arbetslivet. En deltagare med högskoleexamen sätter ord på detta: När jag började på arbetet kom vissa fram och sa: Vad gör du här? Är du praktikant? Jag var på ett arbete där chefen inte ville ge mig nyck- larna för att de var rädda att jag skulle stjäla därifrån. De litar inte på dig. (Kvinna i ) En kvinna som anställts av en tysk headhunter berättar att det för- sta hennes VD frågade var om hon bodde i ett hus på . Det var en massa sådana dumheter. Alla trodde att jag var jättedum, att jag inte kunde klara jobbet. Varje gång jag sa någonting sprang de till en annan chef och frågade om det var rätt. De skulle kolla med andra och se om jag gjorde rätt. De började också lägga sig i mitt liv och tog bland annat reda på vad min man tjänade. (Kvinna i ) Det har även diskuterats situationer, där de direkt berörda kun- derna, klienterna eller eleverna har varit nöjda med anställda med invandrarbakgrund, men trots detta har kollegor och arbetsgivare bestämd att exkludera dem från arbetslivet. Följande berättelse i diskussionerna i om den östeuropeiska universitetslära- rens öde är ett talande exempel på detta. som universitetslektor innan hon bestämde sig för att undervisa yngre elever. Hon skickade ut 300 ansökningar och fick till slut en lärartjänst på en gymnasieskola på . De huvudsakligen svenska eleverna kom att tycka mycket om henne trots att hon bröt på svenska, men hennes kollegor tyckte annorlunda. De und- vek henne och ville inte hjälpa till med lektionsupplägg och gamla prov. En kollega föreslog henne till och med att gå till en talpeda- gog. uppmanade rektorn henne att sluta. Han hänvisade till mörka krafter på skolan. Hennes elever, som inte haft några pro- blem med hennes brytning, skrev protestlistor och gick till kom- munledningen, föräldrarna engagerade sig också. Men det hjälpte inte. Läraren tilläts inte längre undervisa eleverna. En annan berättelse om en teaterchef i är av värde att återges här som exempel på samma omständigheter. En chef på en teater i , som iscensatt framgångsrika föreställningar, fick lämna sin post av lika oklara skäl. Han kallades till personal- chefen och informerades om att han skulle ersättas av två chefer, en för musik och en för teater. Chefen erbjöds en tjänst som rådgivare, vilket han tackade nej till. Det blev en förhandling där statens representant ville veta varför. Teaterns representant ville inte gå in på det, men sa slutligen att jo, men han är inte svensk, vi måste ha två svenskar som chefer. Statens representant undrade om han hade kompetens för att vara chef. Jo, absolut, han är en mycket skicklig person, han är en bra producent men även en bra förhandlare, han kan fackliga frågor, svarade teatern. Men varför i herrans namn ska han inte vara chef?, undrade statens represen- tant. Svaret blev: Det går inte, det är svårt för teatern, det är några som är förbannade. Då lämnade chefen teatern. Andra deltagare informerar om svenska arbetskamrater som ställt kränkande frågor. Som om olikheten i sig undanröjer behovet av artighet och respekt. Alla vill inte kalla det diskriminering, men säger att det har känts obehagligt. Somliga deltagare anser att detta kan åtgärdas genom att ha utbildning i mångfald, andra anser att detta inte handlar om okunskap. Svenskarna tar till sig det de vill höra och stänger ute det de inte vill höra. Svenskarna har redan en bild av hur invandrare ska vara och gör därför tolkningar som passar in i denna mall. (Kvinna i ) Deltagarna diskuterar många aspekter av diskriminering på arbets- platserna som inte skiljer sig så mycket från vardagsdiskrimine- ringen på annat håll. Men det finns en skillnad och det är den dag- liga kontakten som man måste ha med sina medarbetare. Som en deltagare uttrycker sig: Den blir bara för mycket för att man har dagliga kontakter med sina kollegor och måste stå ut med mycket. På gatan, eller i affären kan man nonchalera dem, passera förbi, låtsas att de inte finns, hon eller han menade inte mig eller så. Men på en arbetsplats är det nästan omöjligt och därför blir det svårt att låtsas att man inte ser. En gång, två gånger, tio gånger, blir man arg och säger något dumt eller själv mår man dåligt. (Man i ) Det förekom också diskussioner om generaliseringar. Om huruvida alla svenskar var fördomsfulla eller inte fanns delade meningar, men deltagarna var överens om att, som en manlig deltagare for- mulerat det, alla svenskar är inte likadana, det finns en gradskill- nad; alla har mer eller mindre fördomar mot invandrare men det finns gradskillnader. Diskussion i fokusgrupperna behandlade frågan om så kallade praktikplatser på arbetsmarknaden. En del vittnesmål kommer från personer som varit på väg in på arbetsmarknaden men som är hänvisade till olika praktikplatser. Enligt deltagarna är de flesta personer med invandrarbakgrund som har arbete, de är anställda som vikarier eller med tidsbegränsade uppdrag, men det finns också oavlönade praktikanter. Alltså man får inget jobb. Det man får är möjlighet att söka praktik. För man måste ju göra något. Det är det som det handlar om. Man får inte gå omkring och vara sysslolös. Men man får heller inget jobb. Och det som finns är oavlönat arbete. Alltså man får gå in och praktisera och jobba gratis. (Kvinna i ) En deltagare från berättar att hans pappa, som har en högskoleexamen i radiofysik, tvingats ta korta vikariat och osäkra anställningar . När han sökte en fast anställning senast förklarade arbetsgivaren att tjänsten gått till en annan som hade sämre kvalifikationer. Att hans pappa inte fått tjänsten förkla- rades med att man tyckte det var så stora kulturella skillnader. Visstidsarbeten är ett gissel, intygar flera deltagare. När man blir projektanställd är man i regel helt rättslös, berättar en kvinnlig deltagare som arbetat i ett projekt, men som plötsligt fick sluta på grund av budgetskäl. Andra personer som kommit in senare i projektet fick stanna, men hon som var mest kunnig fick gå. Inte nog med att det är svårt att komma över uppdrag. De som får det ska helst visa glädje när det ändå sker. Som en deltagare i uttryckte: Och så har folk kanske gått arbetslösa hur som helst och sedan får man möjlighet att få två månaders praktik, och då förväntas man vara helt överväldigad och slå frivolter. (Man i ) Många ser med ironi på det som händer med invandrade personer i . Det blir ett sätt att försvara sig mot ett system, som hind- rar den enskilde att få del av samhällets olika resurser och leva ett fullvärdigt liv. Andra deltagare gör egna analyser av hur samhället hanterar dem. Följande citat illustrerar detta. En deltagare från , som tycker att det skulle underlätta mycket om svenskarna erkänner att det finns en strukturell diskriminering, säger: Man får ingen respekt. Det är som om vi är helt hopplösa. Vi har inte rätt att ifrågasätta någonting. För det betyder att man inte vill komma in på arbetsmarknaden Då skulle de inte skicka problemen till oss. Att det skulle vara vi invandrare som är problemet för att vi befinner oss utanför arbetsmarknaden. Hela ansvaret har lagts på oss. Vad har jag för problem? Luktar jag illa? Jag pratar med brytning, ja. För jag kommer inte från EU. Det är klart att min brytning kan göra svenska språket fult. (Man i ) En del av deltagarna i de tre städerna tycker att har byggt ett apartheidsystem. Följande citat illustrerar denna uppfattning: Meriter spelar ingen roll, språk spelar ingen roll. Utseende spelar ingen roll. Det är bara, jag vet inte, blod. Jag vet inte hur många generationer tillbaka de kräver för att man ska bli accepterad som svensk. Det är det som är problemet. De har lyckats bygga upp ett apartheidsystem där folk från andra kulturer eller andra minoriteter inte kan komma in. (Man i ) Diskussionerna varierade mellan olika nivåer i detta moment men sammanfattningsvis kan vi konstatera att de rörde sig om en hopp- löshet och pessimism , Påståenden som vad ska man göra och så är det bara indikerade uppgivenheten angående att situationen skulle bli bättre. En del ställde frågor i följande åter- samlingsmöten om utredningen verkligen kunde göra någonting. Många var skeptiska till detta. Att många svenskar med icke invandrarbakgrund rekryteras genom sociala nätverk är något som speciellt drabbar personer med utländsk bakgrund, tror många deltagare. Endast ett fåtal av alla lediga platser utannonseras, tror deltagarna. Följande citat illustre- rar situationen: Just de tjänsterna är det mycket svårt att få för att det är så många som konkurrerar om dem. Resten går genom kontakter och nätverk, och det har inte vi som invandrare. Vi har varken mamma eller pappa som har varit i någon bransch och byggt upp ett kontaktnätverk, som vi kan få komma in i. (Man i ) En kvinna från berättar att hennes pappa är arbetslös. Det innebär i sin tur att han inte har några arbetskamrater. Men hon poängterar ett annat problem för personer med utländsk bak- grund, som också har jobb men inte vågar använda sina kontakter på jobbet för att möjliggöra för deras närmaste att också få komma in i arbetslivet: Och min mamma, som har ett jobb inom kommunen, är så ansträngd i sin egen kamp för att få stanna där att hon skulle nästan aldrig våga föreslå att hennes son eller dotter också behöver arbete. (Kvinna i ) Att vara utanför ett nätverk innebär inte bara att man har svårare att få jobb. Den som en gång accepterats kan även stötas ut på nytt. En deltagare i , som arbetat på AMS , förklarar att det finns en definition mellan anställningsbar och arbetsför som används av arbetsgivare för att avskräcka oönskade personer. Men det finns också en kravprofil, skapad av medelålders vita män, som är likformig. Så att de som ändå bryter in i de här nätverken och går ända fram, blir i alla fall utstötta därifrån. De här nätverken blocke- rar folk. (Man i ) Många deltagare säger att en hel del tror att människor, som bor i och har utländsk bakgrund, måste assimileras helt för att ha någon chans på arbetsmarknaden, och det upplevs som i grunden felaktigt. Ett sammanfattande exempel på detta ges i hearing: Det måste finnas respekt för båda grupperna. Men som det ser ut , det finns en stark grupp i , dom som är födda här och dom har sina villkor och dom försöker få alla i den svaga gruppen att följa vill- Det kallar jag inte integration, en process bland svenskar och invandrare, utan det är påtvingad assimilering. (Man i ) Diskussionerna visar att det etablerade vi och dem-tänkandet i samhället också påverkar personer med invandrarbakgrund. Många deltagare använder sig också av kategorierna svenskar och invandrare för att rama in den etniska diskrimineringen. Berättel- serna som återspeglar dessa människors erfarenheter beskriver en realitet som de är en del av. Så lika som möjligt Den etniska diskrimineringen på arbetsmarknaden kan till viss del förklaras med svenskars vilja att vara så lika varandra som möjligt, säger en del deltagare. Man är så fixerad vid att vara så lika som möjligt, man ska inte skilja ut sig. De har fullt upp med att integ- rera sig själva, säger många deltagare. En kvinna i , som haft stora problem med att få jobb på grund av att hon bär slöja, säger att hon tror på integrationen. Men hon ställer inte upp på den till vilket pris som helst. Hon skulle ald- rig gå med på att färga håret, även om hon tycker sig se att ljusa människor har företräde framför mörka. Man kan inte integrera folk till att bli svenskar, jag kan inte bli svensk, jag kan inte bli blond. (Kvinna i ) Uppfattningen om att diskriminering går genom fenotypiska drag, utländsk brytning eller efternamn är för många deltagare en själv- klar del av den förståelse man har av det svenska samhället. Det gör det ännu svårare för dem att tänka sig att de blir full- ständigt accepterade som en naturlig del av den svenska gemenska- pen. Så länge denna gemenskap uttrycks i etniska termer finns det ingen plats för jämlikhet mellan den svenska majoritetsbefolk- ningen och de så kallade invandrarna. En manlig deltagare önskar att svenskarna ska inse att vi lever i ett mångkulturellt samhälle. För att vi ska få arbete så ska vi vara svenska, uppträda som svenskar, ha samma meriter som svenskar. Och sedan när vi är inne på en arbetsplats ska vi också bete oss som svenskar. (Man i ) För den enskilde kan uppgiften bli övermäktig, men om flera per- soner med utländsk bakgrund går samman kan de gemensamt arbeta för att bryta ned oönskade koder inom till exempel arbetsli- vet. Många deltagare var överens om att det behövs en mer enad front mot diskriminering och rasism. En man i , som arbetar med myndighetsutövning, formulerar detta på följande sätt: Man måste anpassa sig till de här sofistikerade koderna. Det finns tyvärr också alltid glastak man måste se upp för. Det blir extra tydligt eftersom du är synlig , Jaha, var kommer du ifrån? Utanför- skapet är inte självvalt, de här koderna är svåra. Du är som invandrare ett steg efter hela tiden. Vi var fem stycken, som hade samma namn bland fyrahundra personer där jag arbetade. Det är alltså ett svårt pro- blem att finna folk som är likasinnade. Eller lika människor som man kan göra något kollektivt med för att påverka detta. Flera deltagare i anser att det finns en viktig skillnad mellan föreställningar om arbetsmarknaden i och i andra länder. Deltagarna menar att det finns en övertro på den svenska arbets- marknaden hos svenskar. Man tror att arbetsmarknaden fungerar rättvist och lika för alla. Följande citat från en annan manlig delta- gare från illustrerar detta: I tror många etniska svenskar att arbetsmarknaden är rättvis och ickediskriminerande. Denna föreställning i sig kan försvåra arbete som syftar till att motverka diskriminering. Förnekandet i sig är dis- kriminerande. Ett annat sätt att komma till rätta med problemen är att klaga hos facket eller vid berörda myndigheter när något är fel. Men att klaga hos facket eller öppet protestera mot diskriminering är ingen fram- komlig väg, enligt många deltagare. En manlig deltagare i säger: Vi har ingen rätt att ifrågasätta någonting. För det betyder att vi inte vill komma in på arbetsmarknaden. En ung man i förklarar att funktionshindrade kan ställa krav på att det finns handikapphissar och alla har förståelse för det. Men om man kräver en mångfaldspolicy, vilket lagen kräver, hän- der något helt annat. Nej, jag vill inte jobba där eftersom de inte har någon mångfaldspolicy. Då säger arbetsförmedlingen: Jaha, men då är du inte intresserad av jobb över huvud taget då. En särskild ilska riktar sig mot alla dem, som inte har utländsk bak- grund, som arbetar med integrationsfrågor. Det gäller de som försörjer sig på att arbeta med integrationsprojekt. Deltagarna i hearingarna kallar dem integrationsmaffian. Integrationsprojek- ten har nämligen blivit en kommers att tjäna pengar på. Men män- niskor med erfarenhet av att ha migrerat och av att ha blivit utsatta för etnisk diskriminering får sällan vara med och formulera verk- samhet och mål, påpekar flera personer. En kvinnlig deltagare i illustrerar en del av problemet: Det är svenskar, som är födda här, som talar om hur det är att vara in- vandrare. Storstadssatsningen innebar att många fick jobb, även de som har utländsk bakgrund, men när pengarna drogs in var det bara svenskar som fick behålla jobben. Sju av tio chefer i bor inte ens i utan i kranskommunerna , som är vita svenska homogena samhällen. Detta är återigen ett exempel på att personer med utländsk bak- grund löper större risk av uppsägning än andra, enligt deltagarna. Föreställningen om att personer med invandrarbakgrund har sämre skydd på arbetsmarknaden och drabbas hårdare av svängningar i konjunkturen och uppsägningar är viktig att beakta. Detta är inte bara de utsatta människornas erfarenheter utan bekräftas också av en del senare forskningsrapporter. Det är känt att det är svårt för personer med utländsk bakgrund att ta sig in på den svenska arbetsmarknaden. Diskrimineringen visar sig genom olika uteslutande mekanismer. Även den som fått in en fot på arbetsmarknaden har påfallande svårt att få ordentligt fäste där. Kraven som ställs är dessutom föränderliga till sin natur, vilket upplevs som extra besvärligt av deltagarna. Deltagarna gav många exempel på uteslutandemekanismer på arbetsmarknaden, som hind- rar personer med invandrarbakgrund från att få arbete. Det finns alltid skäl att inte bevilja någon anställning, menar deltagarna. Praktikplatser eller korta vikariat är en arbetsform som oftast tilldelas dem med utländsk bakgrund. De får sällan fasta tjänster efter dessa vikariat eller praktikplatser. Detta belyser arbetsmark- nadens instabilitet beroende på vilken etnisk bakgrund man har: Vem som anses tillhöra den svenska nationella gemenskapen och vem som anses förtjäna arbetsmarknadens trygga fasta tjänster och vem som inte gör det. Många får över huvud taget inget jobb, inte ens ungdomar som är födda här och kan språket. Att ha ett utländskt namn ställer till stora problem för den som söker jobb. Ett utländskt namn innebär att man har svårt att ens komma till en intervju. Talar man inte heller perfekt svenska utan brytning försämras chanserna ytterligare. Språket blir ofta en ursäkt för att diskriminera. En hel del deltagare i de tre storstäderna anser även att invand- rade personers meriter nedvärderas. Inte så få deltagare med exa- men från utlandet får förklaringen att de är överkvalificerade. Eller så tas inte minsta hänsyn till kompetensen när de söker mer kvalifi- cerade uppdrag. Med andra ord, invandrarbakgrunden gör en antingen över- eller underkvalificerad för ett jobb, det verkar som man aldrig är lagom kvalificerad, som en deltagare uttryckte det. Fördomar hos personer med makt och inflytande utgör diskri- minerande föreställningar och är en viktig roll för diskrimineringen av personer med invandrarbakgrund. Svarta personer betraktas till exempel som dumma, medan ryssar ses som kriminella, upplyses det om. Som att det vilar någon slags föreställning om att de med utländsk bakgrund är en särskild sorts människor. Men fördomarna i sig är inte huvudproblemet utan när dessa finns hos dem som besitter makt och inflytande, exempelvis hos arbetsgivarna, politi- ker etc.