sou · GTB327 · 2006-01-01 00:00:00 — Bland annat ska en medlemsstat som upptäcker att ett fiskefartyg bryter mot bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken överlämna all relevant information till de länder som berörts av överträdelsen och till kommissionen. Medlemsstaten får begära att övriga berörda medlemsstater utför särskilda kontroller i anledning av detta. Vid kontroll och inspektion av gränsöverskridande fiskeverksamhet ska medlems- staterna vidare se till att deras insatser samordnas. I detta syfte ska medlemsstaterna bl.a. utväxla inspektörer med varandra. Medlems- staterna får även, sinsemellan och på eget initiativ, utföra gemen- samma kontroll-, inspektions- och övervakningsprogram. Bestäm- melserna om samarbete mellan olika medlemsstater finns i artikel 28 i grundförordningen och i artikel 34–34 a i kontrollför- ordningen. 5.3.2Att utföra vissa kontroller Enligt artikel 24 och 25 i grundförordningen ska medlemsstaterna vidta de inspektions- och tillsynsåtgärder som krävs för att säker- ställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs. Inspektions- och tillsynsåtgärderna ska vara effektiva, avskräckande och proportionella och de ska innefatta: Stickprovskontroller och inspektioner på fiskefartyg, hos företag och hos andra organ med verksamhet som har anknyt- ning till den gemensamma fiskeripolitiken. Iakttagelser av fiskefartyg. Undersökning, rättslig uppföljning och påföljd vid över- trädelser. Åtgärder för att förhindra fartyg, fysiska eller juridiska personer som tagits på bar gärning med att begå en allvarlig överträdelse att fortsätta med överträdelsen samt arbete med förebyggande åtgärder för att förhindra sådana överträdelser. Åtgärder för att förhindra att statens medborgare deltar i fiskeverksamhet där gällande bevarande- och förvaltnings- åtgärder inte respekteras. Centrala bestämmelser om fiskerikontroll Med allvarliga överträdelser avses sådan överträdelser som finns upptagna i rådets förordning (EG) nr 1447/1999 av om att upprätta en förteckning över sådana beteenden som utgör allvarliga överträdelser av den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser. Överträdelserna avser underlåtenhet att samarbeta med observatörer och myndigheter med ansvar för övervakning, underlåtenhet att iaktta villkoren för att få fiska eller bestämmelser under själva fisket, underlåtenhet att lämna uppgifter om fisket samt underlåtenhet att iaktta bestämmelser i samband med landning och saluföring av fiskprodukter. Enligt artikel 2 i kontrollförordningen ska inspektions- och till- synsåtgärderna särskilt omfatta själva fisket, omlastning, landning, saluföring, transport och lagring av fiskprodukter samt registrering av landningar och försäljningar. Vid inspektioner ska dock de kontrollerande myndigheterna undvika att göra onödiga ingrepp i den normala fiskeverksamheten och se till att ingen diskriminering sker med avseende på de sektorer och de fartyg som tas ut för inspektion. Medlemsstaterna ska göra jämförelser mellan landningsdeklara- tioner och avräkningsnotor, särskilt med avseende på den vikt som anges. Medlemsstaterna ska även utföra de kontroller som krävs för att förhindra problem som kan förekomma inom deras territorium på grund av transport eller saluföring av fisk som inte uppfyller kraven på minimistorlek. Bestämmelserna om detta finns i artikel 28 i kontrollförordningen. Medlemsstaterna är vidare även skyldiga att kontrollera den verksamhet som svenska fiskare bedriver på tredje lands vatten och internationellt vatten som inte ingår i något lands territorialvatten eller ekonomiska zon. Skyldigheten innebär bl.a. att medlemsstaten ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att fångsterna på sådant vatten övervakas och att omlastningar och landningar av sådana fångster granskas och registreras. Kontrollåtgärderna ska säkerställa att fiskarna följer följande förpliktelser: att loggbok förs, att landningsdeklaration lämnas in till medlemsstaten i den hamn där fångsten landas, om fångsten landas i ett annat medlemsland än den fiskats, att den medlemsstat vars fartyg det handlar om underrättas om omlastningar av fisk till fiskefartyg från tredje land och om landningar som sker direkt i tredje land. Centrala bestämmelser om fiskerikontroll Se artikel 17 i kontrollförordningen. Utöver ovan nämnda skyldigheter ska medlemsstaterna göra stickprovskontroller för att kontrollera att båtar som är kortare än följer bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken samt för att säkerställa att transportörerna fullgör sina skyldigheter att upprätta transportdokument vid transporter av fisk och fiskprodukter. Medlemsstaterna ska i detta syfte utarbeta provtagningsplaner för att kontrollera de mindre båtarna. Planerna och resultaten av statens kontroller ska meddelas till kommissionen. Se artiklarna 6.6, 8.3 och 13.6–13.7 i kontrollför- ordningen. Vad gäller transportkontrollerna stadgas att intensiteten i kontrollerna får bestämmas med hänsyn till intensiteten i de inspektioner som genomförts tidigare och att medlemsstaterna ska samordna sin kontrollverksamhet för att kontrollen ska utföras så effektivt som möjligt. Medlemsstaterna ska i detta syfte särskilt övervaka de varutransporter som tilldragit sig deras uppmärk- samhet och som de misstänker strider mot gemenskapens före- skrifter. I artikel 3.7 i kontrollförordningen uppställs krav på medlems- staterna att upprätta och driva ett s.k. kontrollcentrum som ska kontrollera fiskeverksamheten och fiskeansträngningarna av de svenska fartygen, oavsett i vilka farvatten de fiskar eller i vilken hamn de ligger. Centrumet ska också ha till uppgift att kontrollera fiskefartyg från andra medlemsländer och fartyg från tredje land som befinner sig inom den svenska territorialgränsen eller inom svensk ekonomisk zon. 5.3.3Att registrera och rapportera uppgifter Medlemsstaterna ska enligt kontrollförordningen bl.a. se till att alla landningar som sker i landet och för vilka landningsdeklaration och avräkningsnota ska utfärdas, registreras. Vidare är medlemsstaterna skyldiga att anmäla till kommissionen vilka mängder fisk (ur varje bestånd eller grupp som omfattas av kvotbegräns- ningar) som landats under föregående månad (kvotavräkning). Medlemsstaterna ska också, varje kvartal, anmäla vilka mängder fisk som tagits i tredje lands vatten och på internationellt vatten utanför zongränserna. Kraven framgår av artiklarna 14.1, 15.1. och 18.1 i kontrollförordningen. Centrala bestämmelser om fiskerikontroll Ett system ska upprättas så att medlemsstaterna kan: övervaka fartygen som fiskar i tredje lands vatten eller på internationellt vatten utanför zongränserna, övervaka fisket med hjälp av VMS (satellitövervaknings- system), och kontrollera att fiskarna och köparna uppfyller sina förpliktelser att registrera fångst, landning och köp. Systemet ska omfatta dubbelkontroller och granskningar av de uppgifter som kommit in till följd av dessa förpliktelser. För att underlätta granskningen ska medlemsländerna upprätta en elektronisk databas och i denna lägga in uppgifterna inom vissa tidsintervall. Tidsintervallen varierar beroende på vilken typ av uppgift det handlar om och hur mycket som finns kvar på medlemsstatens fiskekvoter. Se artikel 19 i kontrollförordningen. Medlemsstaterna är även skyldiga att rapportera en del andra uppgifter till kommissionen med jämna mellanrum, t.ex. hur många allvarliga överträdelser mot den gemensamma fiskeripolitiken som staten upptäckt och inlett ett sanktionsförfarandet mot, hur målen på strukturområdet uppfylls och uppgifter om dimensioneringen av den svenska fiskeflottan till EU:s fiskeflottregister. 5.3.4Att kontrollera struktur- och marknadsåtgärder Medlemsstaterna är förutom kravet att kontrollera fiskeverk- samheten från resurssynpunkt även skyldiga att inspektera och kontrollera vissa åtgärder som företas i enlighet med om strukturpolitiken och marknadspolitiken. Medlemsstaterna ska för dessa ändamål göra regelbundna kontroller hos dem som berörs av struktur- eller marknadsåtgärder. De ska anta bestämmelser för att kontrollera att vissa av politikområdenas mål uppnås och de ska även företa s.k. tekniska kontroller. De tekniska kontrollerna ska bl.a. avse fiskefartygens kapacitet i form av maskinstyrka eller tonnage, fiskeredskapens utformning, antal och användning, att EU:s handelsstandarder hålls, särskilt vad avser kraven om minsta storlek och att rätt pris används vid återtag av produkter från marknaden. Bestämmelserna om kontroll av struktur- och marknadsåtgärder finns i artiklarna 24–28 i kontrollförordningen. Centrala bestämmelser om fiskerikontroll 5.3.5Att följa upp överträdelser Vad gäller medlemsstaternas uppföljning av överträdelser är staterna, när det står klart att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken inte följs, skyldiga att se till att lämpliga förvaltnings- eller straffrättsliga åtgärder – som överensstämmer med nationell rätt – vidtas mot de ansvariga fysiska eller juridiska personerna. De rättsliga åtgärder som vidtas ska vara av sådan art att de effektivt berövar de ansvariga det ekonomiska utbytet av över- trädelsen och framkallar effekter som står i proportion till över- trädelsens allvar i syfte att avskräcka från ytterligare överträdelser av samma slag. Se artikel 25 i grundförordningen. En medlemsstat är skyldig att vidta åtgärder även mot fiskare från ett annat land, om fiskaren landar eller lastar om sin fångst på medlemsstatens territorium eller fiskevatten. Medlemsstaten kan dock överlåta den rättsliga uppföljningen av överträdelsen till de behöriga myndigheterna i det land där fiskaren är hemmahörande, om de behöriga myndigheterna i det landet samtycker till det och överlåtelsen skapar bättre förutsättningar att avskräcka fiskarna från ytterligare överträdelser. Medlemsstaten ska underrätta de behöriga myndigheterna i fiskarens land om överträdelsen och de åtgärder som medlemsstaten vidtagit med anledning av den samt i övrigt lämna all relevant information till medlemsstaten och till andra berörda medlemsstater på vars terri- torium eller vatten den otillåtna verksamheten bedrivs eller kan tänkas bedrivas. Se artikel 32–34 i kontrollförordningen. Mot bakgrund av att sanktionerna mot överträdelser av den gemensamma fiskeripolitiken ska handläggas i enlighet med med- lemsstaternas nationella rättstillämpningssystem kommer sanktion- erna att behandlas i samband med de nationella bestämmelserna av betydelse för fiskerikontrollen, se närmare kap. 5.7. Kommissionens uppgift är att utvärdera och kontrollera hur medlemsstaterna tillämpar bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken, se artikel 26.1 i grundförordningen. Centrala bestämmelser om fiskerikontroll SOU 2005:27 Medlemsstaterna ska överlämna en rapport till kommissionen om tillämpningen av EU:s kontrollförordning under det föregående kalenderåret. Efter samråd med medlemsstaterna ska kommissionen fastställa s.k. särskilda kontrollprogram för vissa typer av fisken där två eller flera medlemsstater är inblandade. Programmen ska pågå i maximalt och de ska innehålla mål samt förväntade resultat av de åtgärder som anges i programmen. De ska även innehålla en strategi för att säkerställa att inspektioner genomförs så effektivt som möjligt. Kommissionen ska sedan utvärdera resultatet av varje kontrollprogram och meddela och rådet resultatet av utvärderingen. Bestämmelser om de särskilda kontrollprogrammen finns i artikel 34 c i kontrollförordningen. För att fullfölja sina uppgifter har kommissionen möjlighet att på eget initiativ och med egna medel inleda och genomföra revisioner, utfrågningar, kontroller och inspektioner. Kommis- sionen får särskilt kontrollera: att medlemsstaterna och deras behöriga myndigheter genomför och tillämpar bestämmelserna i den gemensamma fiskeri- politiken, att nationella förvaltningsrutiner och inspektions- och över- vakningsverksamhet överensstämmer med bestämmelserna, att de handlingar som krävs finns och överensstämmer med tillämpliga bestämmelser, och de förhållanden under vilka medlemsstaterna genomför kon- troll och tillsynsverksamheten. Kommissionen har ett team av inspektörer till sitt förfogande för att genomföra inspektioner. Inspektörerna har rätt att genomföra inspektioner på fiskefartyg och hos företag och andra organ som har en verksamhet med anknytning till den gemensamma fiskeripolitiken. Inspektörerna ska ha tillgång till alla uppgifter och handlingar som krävs för att utöva sitt ansvar. Vissa begränsningar gäller dock i inspektörernas behörighet. De viktigaste är att kommissionens inspektionsbehörighet aldrig går utöver de nationella kontrollmyndigheternas behörighet och att kommissionsinspektörerna saknar alla former av polisiära och verkställande befogenheter. Normalt sett sker en inspektion i samverkan med de nationella myndigheterna men om kommis- sionen beslutar att genomföra en inspektion utan Centrala bestämmelser om fiskerikontroll stöd av dem gäller vissa ytterligare begränsningar i inspektörernas behörighet. Behörigheten regleras i artikel 27 i grundförordningen och i artikel 29 i kontrollförordningen. Efter en inspektion författar kommissionen en rapport i vilken den lämnar synpunkter och eventuellt också råd och rekommen- dationer till medlemsstaten avseende fiskerikontrollen. är kommissionen skyldig att upprätta skriftliga inspektionsrapporter som ska göras tillgängliga för den berörda medlemsstaten. framförde kommissionen endast sina synpunkter muntligen. Om kommissionen finner att de existerande kontrollmetoderna och kontrollbestämmelserna inte är effektiva ska kommissionen meddela medlemsstaten det och medlemsstaten ska då göra en administrativ undersökning och redovisa resultatet av denna till kommissionen. Kommissionens tjänstemän kan delta i undersök- ningen om kommissionen så önskar. Se artikel 30 i kontroll- förordningen. Om en medlemsstat inte följer den gemensamma fiskeri- politikens bestämmelser har kommissionen vissa sanktionsmöjlig- heter att tillgripa. Sanktionsmöjligheterna finns reglerade i artik- larna 16.1, 23.4 och 26.2–26.3 i grundförordningen och artikel 32 i kontrollförordningen. De sanktioner som står till buds är främst att göra avdrag på medlemsstatens fiskekvot eller justera nästa års kvoter så att statens framtida fiskemöjligheter minskar. Kommis- sionen kan även tillfälligt stänga av medlemsstaten från att få sådant finansiellt stöd som en stat kan beviljas om statens fiskeansträng- ning minskar. Kommissionen kan också tillgripa s.k. förebyggande åtgärder om det finns bevis om att fiskeverksamhet i ett visst geografiskt område riskerar att leda till ett allvarligt hot mot bevarandet av levande akvatiska resurser. Åtgärderna ska hävas om kommissionen finner att det inte längre föreligger någon risk. De får under alla omständigheter aldrig pågå . Kommissionen kan även väcka talan i . Dom- stolens dom är bindande för medlemsstaterna. Om medlemsstaten inte följer domen kan domstolen ålägga medlemsstaten att betala ett standardbelopp eller vite till dess att verkställighet sker. Medlemsstaterna är skyldiga att vara kommissionen och dess inspektörer behjälpliga så att de kan utföra sina utvärderings- och kontrolluppgifter. Varje medlemsland ska vidare ha en myndighet Centrala bestämmelser om fiskerikontroll som ansvarar för att samla in, kontrollera och rapportera uppgifter om fisket till kommissionen samt för att samarbeta med kommissionen i fiskerikontrollfrågor. Se artikel 23.3 och 27.1 i grundförordningen. I är det som är den ansvariga myndigheten. Kommissionens roll inom fiskerikontrollen kommer att ytterligare stärkas och förändras något med hänsyn till den nya gemensamma fiskerikontrollmyndigheten. Se mer om den i kap. 7.3.1. 5.5Nationella författningar av betydelse för fiskerikontrollen De nationella bestämmelserna om fiskerikontrollen finns i princip i fyra olika författningar. Bestämmelser som huvudsakligen rör fiske finns i fiskelagen (1993:787) och bestämmelser som rör EU:s struktur- och marknadspolitik finns i lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. I förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen och i kontrollföreskrifter finns kompletterande bestämmelser om såväl fiske- som struktur- och marknadsfrågor. I förordningen finns bl.a. bestämmelser om strukturåtgärder för näringen, godkännande av producentorganisationer, ekonomiskt stöd inom marknadsregleringen av fisk och fiskprodukter och import och export av fisk och fiskprodukter. De nationella bestämmelserna reglerar både det yrkesmässiga fisket i havet – vilket som tidigare nämnts även regleras genom EU:s förordningar – och det fiske som faller utanför EU:s regel- system, dvs. yrkesmässigt fiske i inlandsvatten och fritidsfisket. För fisket på statens vatten ovanför odlingsgränsen gäller inte fiskelagen utan särskilda bestämmelser i rennäringslagen (1991:437), lagen (1981:533) om fiskevårdsområden, rennärings- förordningen (1993:384) och föreskrifter (SJVFS 1993:95) om rätt till upplåtelse av småviltsjakt och fiske på statens mark ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen. har det övergripande ansvaret för fiske på statens vatten ovanför odlingsgränsen medan tre länsstyrelser förvaltar fisket i enlighet med bestämmelserna i de ovan nämnda författningarna. De tre län som har förvaltningsansvar är Centrala bestämmelser om fiskerikontroll (SOU 1998:24, s. Fiske i gränsälvarna mellan och regleras främst genom finsk-svenska gränsälvsöverenskommelsen. Överens- kommelsen gäller som lag i enligt lagen (1971:850) med anledning av gränsöverenskommelsen mellan och . Närmare bestämmelser om fisket i detta område finns i kungörelsen (1971:1018) om tillämpningen av stadgan för fisket inom älvs fiskeområde, lagen (1997:201) om befogenhet att besluta om fisket inom älvs fiskeområde och förordningen (FIFS 1997:12) om fisket i älvs fiske- område. Gränsälvsöverenskommelsen innehåller särskilda bestäm- melser om fisket i älvs fiskeområde som avviker från bestämmelserna i fiskelagen, bl.a. i fråga om fiskeredskap, fiske- metoder, och tillsyns- och straffbestämmelser. I den mån några avvikande bestämmelser inte har meddelats gäller dock fiskelagen, se 3 § fiskelagen och 2 kap. 1 § i förordningen om fisket, vatten- bruket och fiskerinäringen. Den fiskerikontroll som bedrivs på statens vatten ovanför odlingsgränsen och i gränsälvarna kommer utredningen dock inte närmare att gå in på. Fritidsfisket regleras främst genom begränsningar i rätten att fiska och genom begränsningar i antalet och typen av redskap som får användas, se kap. 4.1. För många av fritidsfiskets arter finns inte några kvotbegränsningar. För fiske som sker med stöd av egen rätt finns ännu färre regleringar för där gäller normalt inga begränsningar i antalet redskap som får användas. Dock gäller tillståndsplikt för fiske med fasta redskap på enskilda vatten i de och längs med delar av kusten. För såväl fritidsfisket som det här omnämnda fisket med stöd av enskild rätt (och för det yrkesmässiga fisket) gäller dock förbud mot att fiska vissa arter och för att använda vissa typer av redskap eller fiskemetoder. Det är t.ex. förbjudet att fiska efter mal, flodpärlmussla och andra arter som ges skydd i artskydds- förordningen (1998:179). Det är också förbjudet att bedriva fiske med t.ex. gift och sprängämnen. Centrala bestämmelser om fiskerikontroll har med stöd av bemyndiganden i fiskelagen möjlighet att föreskriva om ytterligare begränsningar i fisket för att främja fiskevården i landet men denna möjlighet är dock begränsad för fisket i inlandsvatten. För fiske på inlandsvatten, med undantag av vattnen i , , , och i och vatten upp till det första definitiva vandringshindret, får endast meddela föreskrifter för att skydda särskilt hotade arter eller stammar av nationellt intresse. För fritidsfiskare och fiskare som fiskar i näringsmässig omfattning med stöd av enskild rätt gäller också vissa redovis- ningskrav om fångsten säljs och uppgår till fisk per dag. I sådana fall måste fångsten dokumenteras av fiskaren i loggbok/kustfiskejournal/månadsjournal och genom att köparen utfärdar en avräkningsnota. Det system som inrättats för att få kontroll över det yrkes- mässiga fisket är betydligt mer omfattande. För detta fiske gäller bl.a. krav på licenser och tillstånd, krav på satellitövervakning och olika typer av handlingar i vilka fångsterna och närmare uppgifter om dem dokumenteras, ävensom förhandsanmälningar, landnings- förbud, samt ett begränsat antal tillåtna landningshamnar och s.k. ransoneringssystem och fiskeansträngningsbegränsningar (effort- system) för vissa typer av fisken. Flera av instrumenten för att kontrollera fisket vilar på gemen- skapsrättslig grund men har utformats eller vidareutvecklats på nationell nivå genom kompletterande bestämmelser i olika författ- ningar. reglerar fiskemöjligheterna för yrkesfiskarna genom krav på: Yrkesfiskelicens för varje enskild yrkesfiskare. Fartygstillstånd för fartyg som är eller längre och som ska användas för yrkesmässigt fiske i havet. Särskilda tillstånd för vissa fisken. Vad som krävs för att få yrkesfiskelicens har vi redogjort för i kap. 4.1.2. Fartygstillståndet är det huvudsakliga instrumentet för att kontrollera att fiskefartyget håller rätt mått i fråga om längd, tonnage och maskinstyrka. för ett eget register över Centrala bestämmelser om fiskerikontroll de svenska fiskefartygen. I övrigt gäller för fiskefartyg vissa generella bestämmelser om fartygs nationalitet och om fartygs- register. Dessa bestämmelser finns i sjölagen (1994:1009) och i lagen (1979:377) om registrering av båtar för yrkesmässig sjöfart m.m. Särskilda tillstånd krävs för svenska fartyg som fiskar i tredje lands vatten, på internationellt vatten som inte ingår i något lands territorialvatten eller ekonomiska zon och på ett annat lands fiskekvoter. Vidare krävs särskilt tillstånd för vissa fisken på gemenskapens vatten, t.ex. för fiske av makrill i , , och , fiske med drivgarn i och fiske av sill och skarpsill i . Se 4 kap. kontrollföreskrift. 5.6.2Dokumentationskrav, satellitövervakning, anmälnings- och rapportskyldighet För att kunna följa upp fisket och för att underlätta övervakning och kontroll samt för att fullfölja skyldigheter enligt EU:s förordningar om fiskerikontroll gäller vissa krav på dokumenta- tion, anmälnings- och rapportskyldighet samt förbud mot att landa fisk i vissa situationer. Vidare är varje fartyg skyldiga att ha en satellitföljare (VMS) ombord. Den dokumentation som fiskarna ska upprätta och skicka till kontrollmyndigheterna är: loggbok, kustfiskejournal eller fångstjournal, Köpare och andra mottagare (distributörer/transportörer) av fisk måste också upprätta och skicka viss dokumentation till kontroll- myndigheterna, nämligen: deklarationer om mottagande av fisk, och Centrala bestämmelser om fiskerikontroll , kustfiskejournal och fångstjournal Varje fiskare som fiskar med ett fiskefartyg som är eller längre är skyldig att föra loggbok i vilken fångsterna (en upp- skattning av dem), fiskeredskap och fiskemetod m.m. ska redovisas när han bedriver yrkesmässigt fiske i havet. Skyldiga att föra loggbok är även fiskare som bedriver yrkesmässigt fiske i havet med fartyg som är och som fiskar med vissa typer av redskap, t.ex. trål, eller som fiskar i tredje lands vatten eller landar sin fångst i ett annat land än . Kravet på loggbok gäller också den som fiskar utan stöd av fiskelicens (dvs. fiskare som fiskar med stöd av enskild rätt eller rena fritidsfiskare) om fångsten säljs och är större än fisk per dag. gäller även loggboksplikt för den som fiskar torsk i med ett fartyg som är eller längre. Fiskare som bedriver yrkesmässigt fiske på inlandsvatten och fiskare som bedriver yrkesmässigt fiske i havet och som inte är skyldiga att föra loggbok är skyldiga att föra en fångstjournal eller en kustfiskejournal istället. Denna skyldighet gäller även för fiske som bedrivs utan stöd av yrkesfiskelicens om fångsten säljs och uppgår till fisk per dag eller mer.