sou · GTB323d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Genom en sådan avgränsning skulle man också avvika från systematiken i LSE genom att frångå den direkta kopplingen mellan koldioxidskatteuttaget och bränslets kol- innehåll. Utredningens förslag: Den skattepliktiga produkten skall utgöras av avfallets innehåll av fossilt kol. Motsvarande skall gälla även för andra material än avfall. Såsom ytterligare kriterium för skatte- plikten skall gälla att avfallet används för uppvärmningsändamål. Utredningen har övervägt att låta den skattepliktiga produkten utgöras av den dominerande fraktionen av fossilt avfall, nämligen plast- och gummi. En konsekvent beskattning bör dock omfatta allt det avfall som förbränns och inte endast vissa fraktioner. Genom att i stället låta den skattepliktiga produkten utgöras av avfallets innehåll av fossilt kol kommer skatten att träffa samtliga de fraktioner som redovisats ovan under 6.2.1. Härifrån bör undantag göras för det fall någon avfallsfraktion redan beskattas med stöd av en befintlig regel i LSE (jfr avfallsoljorna). I praktiken kommer beskattningen dock i huvudsak att avse plast- och gummifraktioner av fossilt ursprung eftersom merparten7 av det fossila avfall som förbränns utgörs av plast respektive gummi. För att undvika att fossilt material som av något skäl inte betecknas som avfall skulle undgå beskattning samt för att undvika de gränsdragningsproblem som kan uppstå p.g.a. avfallsbegreppet föreslår vi att även andra materials innehåll av fossilt kol i beskatt- 7 av de fossila koldioxidutsläpp som uppstår från förbränning av avfall i avfallsförbränningsanläggningar härrör från plast och gummi, källa: Profu, underlag till RVF rapport 2003:12 Förbränning av avfall – Utsläpp av växthusgaser jämfört med annan avfallsbehandling och annan energiproduktion. En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns ningshänseende skall jämställas med avfall (jfr den möjligen något osannolika situationen att någon börja förbränna plastgranulat eller andra plastprodukter för värmeframställning i syfte att undvika skatt). Denna komplettering av definitionen bidrar till att undvika gränsdragningsproblem. kan den innebära att skatten i vissa fall träffar förbränning som inte skall eller bör beskattas (jfr avsnitt 6.12.5 nedan). Utöver vad som ovan angivits skall skatteplikten vara knuten till avfallets egenskap som bränsle. Detta innebär att den enligt ovan definierade skattepliktiga produkten är skattepliktig först om den används för uppvärmningsändamål. Det bör slutligen poängteras att utredningens val av kriterier för att avgränsa den skattepliktiga produkten innebär att de förnybara fraktionerna av avfallet inte till någon del infogas i LSE. Det är alltså inte fråga om att foga in avfallet i sin helhet i LSE utan om dess fossila andel. 6.3Vilka skatter skall tas ut på det skattepliktiga avfallet? Utredningens förslag: Både energiskatt och koldioxidskatt skall tas ut på den nya skattepliktiga produkten. I LSE:s struktur ingår att energiskatt och koldioxidskatt tas ut på bränslen när de används för uppvärmningsändamål (och motor- drift). En av poängerna med att infoga avfallet i LSE är att utnyttja den befintliga strukturen för att beskatta förbränning av avfall. Utredningen har därvid inte kunna finna något bärande skäl för att undanta avfallet från någon av de två angivna skatteslagen. För att åstadkomma en likformigare beskattning av de fossila bränslena genom tillämpning av LSE krävs således att avfallet till den del det är fossilt beläggs med såväl energiskatt som koldioxidskatt. En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns En naturlig utgångspunkt vid ett inkluderande av avfallet i energi- beskattningen är att låta till fullo omfatta avfallet. Såsom vi redogjort för ovan har detta synsätt inneburit att vi föreslår att avfallet beläggs med såväl energi- som koldioxidskatt. Den fråga som uppkommer är om avfallet även skall beläggas med svavelskatt. Utredningen gör härvid följande överväganden. Svavelskatten infördes i syfte att nedbringa de utsläpp av svavel som sker vid förbränning och tas ut med per kilo utsläpp av svavel (3 kap. LSE). Svavelutsläppen beräknas utifrån kunskap om det aktuella bränslets svavelinnehåll och det föreligger normalt sett inte några svårigheter med detta. Genom att avdrag medges för det svavel som binds i askor och vid rening åstadkoms ett incitament att begränsa svavelutsläppen (7 kap. 5 § LSE). Såvitt utredningen har erfarit innehåller avfall generellt sett förhållandevis små mängder svavel. Som en grov jämförelse skulle svavelskatten på ett ton inlevererat blandat avfall uppgå till medan svavelskatten på ett ton torv är och för kol hela . Detta belyser att avfallets bidrag till svavel- utsläppen framstår som måttligt. Det är rimligt att anta att enbart kostnaderna för administration osv. av en sådan skatt skulle överstiga dess effekt. Slutligen bör förbränningsdirektivets krav på avfallsför- bränningsanläggningarnas rening av svavelutsläppen nämnas. Svavel som ingår i avfall och som förångas i samband med förbränningen och bildar svaveldioxid måste därvid renas till en halt av per m3. Många anläggningar har mycket lägre värden än detta. Utredningens förslag: Svavelskatt skall inte tas ut på de fossila avfallsfraktionerna. Vid beaktande av syftet med svavelskatten och med hänsyn till de låga utsläpp som avfallsförbränningen ger upphov till finns det starka skäl att ifrågasätta om den nya skattepliktiga produkten En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns bör beläggas med svavelskatt. Det ställs dessutom höga miljökrav på utsläppen från avfallsförbränningsanläggningar, vilket har med- fört att de är välförsedda med reningsutrustning, vilket i sin tur innebär att de försurande ämnena, inklusive svaveldioxid, i stor utsträckning binds vid reningen. Det förefaller därför inte som angeläget att av miljöskäl låta avfallet omfattas av svavelskatten. Den förmodat dåliga styreffekten måste därvid ställas i relation till tänkbara tillämpningsproblem och administrativt merarbete, såväl hos de skattskyldiga som hos . Sammantaget är det utredningens ståndpunkt att de skattepliktiga avfallsprodukterna inte skall vara skattepliktiga för svavelskatt. Eftersom utredningen ovan funnit att avfallets innehåll av fossilt kol skall beläggas med energi- och koldioxidskatt måste lämpliga skattesatser läggas fast. Dagens koldioxidskatt är beräknad efter per kilo kol- dioxid i respektive bränslen, efter de principer för varje bränsleslag som lades fast av inför införandet av koldioxidskatten 19918. Samma principer bör följas även för de fossila avfallsfraktionerna. Det kan dock ifrågasättas vilken nivå som skall bestämmas för energiskatten, eftersom den inte följer någon enhetlig norm. Förslag om en omstrukturering av energiskatten i förhållande till energiinnehåll har bland annat lagts fram av , men har ännu inte lett till lagstiftning. I tabell 6.1 nedan framgår aktuella energi- och koldioxidskattesatser för de skattepliktiga bränslena i LSE. Det kan noteras att statsmakterna under arbetet med att inklu- dera råtalloljan i energibeskattningen i möjligaste mån eftersträvade en likabehandling av råtallolja och eldningsolja. Skälet härför var framförallt att beskattningen av eldningsolja inom industrin påverkar prisbildningen på råtallolja (se prop. 1998/99:26, s. 15). Eftersom förbränningen av råtallolja inte ger upphov till någon nettoemission av koldioxid tas inte någon koldioxidskatt ut. Däremot tas energiskatt för råtallolja ut med det sammanlagda beloppet av den energi- och koldioxidskatt som tas ut för 8 Se prop. 1989/90:111 s. 150. En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns eldningsolja (2 kap. 1 a § LSE). Genom denna konstruktion följs beskattningen av dessa bränslen åt. Energi- och koldioxidskatt på bränslen (vid förbrukning för uppvärmning och drift av stationära motorer) Skattebelopp (kr per enhet) a) märkt olja ur 2711 12 11– ur 2711 29 00 I tabell 6.2 nedan redovisas tillämpliga skattesatser för bränslen som används inom industrin m.fl. nedsättningsberättigade sektorer. Skattesatserna är dessutom tillämpliga för kraftvärmeproduktion till den del produktion av värme avses (6 a kap. 3 § LSE). Produktionen av el är skattefri med stöd av 6 a kap. 1 § 7 LSE. En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns Energi- och koldioxidskatt på bränslen (vid förbrukning för uppvärmning och drift av stationära motorer inom industri1 och kraftvärmeproduktion2) Skattebelopp (kr per enhet) 2710 00 51, 2710 00 55, 2710 00 74–78 a) märkt olja ur 2711 12 11– ur 2711 29 00 2711 11 00, 2713 11 00– 1Skattesatserna avser förbrukning vid tillverkningsprocessen i industriell verksamhet, förbrukning vid växthusuppvärmning i yrkesmässig växthusodling samt förbrukning i yrkesmässig jordbruks, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet. 2Skattesatsen avser värmeproduktionsdelen i ett kraftvärmeverk. Elproduktionen är skattefri. Ett sätt att beräkna koldioxidskattesatsen vore att utgå ifrån plast och gummi, eftersom de är de vanligaste fossila avfallsfraktionerna och beräkna en skattesats som inte slår fel mer än möjligen på olika avfallsfraktioner. En grundläggande nackdel med en sådan konstruktion är att en schablon byggs in redan i koldioxidskattesatsen. Mer rättvisande är i stället att låta koldioxid- skattesatsen utgå ifrån avfallets faktiska fossila kolinnehåll. En sådan lösning medför också att mätning av fossilt kol i rökgaserna En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns kan bli betydelsefullt för möjligheterna till kontroll och uppföljning i beskattningsförfarandet. Eftersom utredningen ovan har definierat den skattepliktiga produkten såsom avfallets innehåll av fossilt kol är det tämligen enkelt att räkna ut vilken skattesats som skall tillämpas. En ut- gångspunkt är naturligtvis den nu gällande skattesatsen om per kilo koldioxid (per ton). Andelen kol i koldioxid kan räknas fram genom att använda atomvikterna för kol- och syre- atomerna som är 12 respektive 16. Kolandelen är då enligt följande 12/(12+2 x 16)=0,2727. Skattesatsen kan beräknas enligt följande: /ton CO2/0,2727=3 337 kronor per ton kol. Eftersom skattesatsen avser fossilt kol innebär det att skatten för en genomsnittlig avfallsfraktion av fossilt ursprung (t.ex. plastavfall) uppgår till . Detta beror på att plast innehåller fossilt kol. Till skillnad från koldioxidskatten har energiskatten ingen bas i emissioner eller energivärde. Eftersom plasters kemiska samman- sättningar ligger mycket nära eldningsoljans skulle det, i vart fall på ett teoretiskt plan, kunna tyckas rimligt att beskatta dessa på samma sätt som eldningsolja. Vid en sådan beräkning utgör en motsvarande energiskatt för plast per ton.9 Vid bestämmande av energiskattesatsen måste dock beaktas att energiskatten i huvudsak är en fiskal skatt och att det är koldioxid- skatten som är den styrande skatten. Detta är principiellt riktigt, även om energiskatten i praktiken verkar miljöstyrande som koldioxidskatten naturligtvis ger intäkter. Vid introduktion av ett nytt bränsleslag i energibeskattningen, såsom nu är fallet kan det finnas anledning att tona ned det fiskala inslaget genom att i utgångsläget sätta energiskattesatsen på en förhållandevis låg nivå. Härigenom uppnås att tyngdpunkten av skatten på avfall som för- bränns ligger på den miljöstyrande skatten, dvs. på koldioxid- skatten, som det fossila avfallet varsamt inlemmas i energibeskattningen. Det bör noteras att det inte rör sig om att utifrån en exakt beräkning fastställa en nivå utan om att i ett 9 Energiskatten på eldningsolja är per m3. En m3 väger och innehåller cirka 42 MJ energi per kilo. Således motsvaras per m3 av per ton eller per MJ. En energiskatt på det fossila avfallet i nivå med eldningsoljan skulle därmed uppgå till per ton avfall. En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns inledningsskede sätta energiskatten på en nivå som kan bedömas som skälig, givet bland annat att skatten skall kunna godtas i statsstödshänseende. Utredningens förslag: Energiskattesatsen skall uppgå till per ton skattepliktigt bränsle. Koldioxidskatten bör tas ut i enlighet med vad som gäller på det övriga energiskatteområdet, dvs. med per kilo utsläpp av koldioxid. Koldioxid- skattesatsen skall i enlighet härmed uppgå till per ton fossilt kol. Den sammanlagda skatten på de fossila avfalls- fraktionerna skall således uppgå till per ton. En naturlig utgångspunkt vid bestämmande av koldioxidskatte- satsen är att koldioxidskatten skall tas ut med per kilo utsläpp av koldioxid och således i enlighet med vad som gäller för övriga skattepliktiga bränslen. Koldioxidskattesatsen kan då, enligt vad som ovan redovisats, räknas fram till per ton fossilt kol. I tabell 6.3 nedan anges koldioxidskattesatsen vid eventuellt kommande höjningar av koldioxidvärderingen per kilo. En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns Koldioxidskattesatser för fossila avfallsfraktioner vid olika nivåer av skatt per kilo utsläpp av koldioxid samt skattenivåer vid genomsnittligt fossilt kolinnehåll Skatt per kg koldioxid Total skatt per ton blandat avfall vid förbränning i hetvattenpanna* * Beräkningen i kolumnen bygger på beskattning av ett ton blandat avfall med en genomsnittlig fossil andel om 14 viktprocent. Detta motsvarar den fossila brännbara delen av det samlade inkommande avfallet till förbränning i avfallsförbrännings- anläggningarna (RVF rapport 2003:12). Det fossila kolinnehållet utgör av en fossil bränbar fraktion. Den totala skatten innefattar såväl koldioxidskatt som energiskatt. För rad 1 gäller således 439 =((3 337 + 150) x x ). Beträffande energiskattesatsen föreslår utredningen att en skälig nivå i ett inledningsskede kan vara per ton. Nivån kan jämföras med vad som gäller för eldningsolja (per m3), gasol (per ton) och kol (per ton). Den förhållandevis låga nivån som föreslås kan motiveras med att det inte finns något egentligt fiskalt intresse som skäl bakom att inkludera avfallet i energibeskattningen utan att det främst är miljömässiga överväganden som ligger till grund för denna för- ändring. En låg nivå relativt andra fossila bränslen är också attraktivt i ett nationellt energiförsörjningsperspektiv. En låg nivå på energiskatten kan också ha betydelse för om det vid en framtida utvärdering kan bli aktuellt att föreslå ett kompletterande styrmedel i form av t.ex. en s.k. rak skatt på förbränning av avfall och den skattesats som då bestäms. Motsats- vis gäller att en hög energiskatt kan försvåra ett eventuellt införande av ett kompletterande styrmedel. En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns De föreslagna skattesatserna innebär att den s.k. industri- skattesatsen för den fossila delen av avfallet (jfr tabell 6.2 ovan) kommer att uppgå till per ton fossilt kol, eller till av den generella nivån. Denna senare procentsats är av betydelse när det gäller att få nedsättningen godkänd av EU- kommissionen vid den kommande statsstödsprövningen. Eftersom av den generella nivån, enligt kommissionens praxis på statsstödsområdet, får anses motsvara en betydande del av den generella skattenivån bör några problem på den grunden inte uppkomma i statsstödshänseende (se vidare avsnitt 6.10 nedan). De skattesatser som vi redogjort för ovan utgår från innehåll av fossilt kol. De reella avfallsfraktionernas innehåll av fossilt kol varierar emellertid, även om de i sin helhet är av fossilt ursprung. Plast innehåller t.ex. fossilt kol. Därtill skiftar ju de reella skattesatserna beroende på såväl inom vilken sektor som för vilket ändamål som bränslet används. Med utgångspunkt i den generella skattenivån redovisas i tabell 6.4 nedan aktuella skattesatser för olika sektorer osv. En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns Skattesatser vid förbränning av fossilt avfall inom olika sektorer Fossil andel , fossilt kol (skatt kr per ton) 701(3) Fossil andel 14 procent4 (skatt kr per ton) 1I kondenskraftverk produceras endast el. Denna produktion är skattefri. Värmen kyls bort och beskattas därför inte. 2Kraftvärmeverk med elverkningsgrad i intervallet . 3Den nedsatta nivån utgör här av den generella nivån. 4Den fossila andelen , motsvarar den fossila brännbara delen av det samlade inkommande avfallet till förbränning i avfallsförbränningsanläggningarna (RVF rapport 2003:12). Av denna andel utgör fossilt kol. 6.5Skattskyldighet och skattskyldighetens inträde Utredningens förslag: Den som tar fossilt avfall i anspråk för uppvärmningsändamål skall vara skattskyldig. Skatteplikten för avfallet är knuten till avfallets användning som bränsle och inte till dess egenskaper såsom produkt betraktat (jfr 6.2.2 ovan). Detta innebär att endast den som tar avfallet i anspråk för uppvärmningsändamål bör vara skattskyldig och inte den som hanterar avfallet . Om ett annat synsätt valdes skulle detta innebära att ett stort antal avfallsbehandlare skulle bli skattskyldiga, även om de aldrig förbränner avfall. En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns avfallet alltså åt från de flesta andra bränslen som ju typiskt sett används just i denna deras egenskap av bränslen. Utredningens förslag: Skattskyldigheten för det skattepliktiga bränslet skall inträda när det förbränns. Beroende på den konstruktion som utredningen valt beträffande infogandet av den fossila delen av avfallet i systemet för energibeskattning och då endast den är skattskyldig som använder avfallet för uppvärmningsändamål är det lämpligt att låta skattskyldigheten inträda som avfallet förbränns, dvs. då det utnyttjas för uppvärmningsändamål. Något förenklat kan man säga att avfallet hanteras skattefritt fram till dess det används såsom bränsle. Eftersom avfallet, såsom nämnts ovan, kan hanteras på andra sätt än som bränsle får detta anses vara den mest ändamålsenliga lösningen. I tabell 6.5 nedan redovisas hur många aktörer som vid ett införande kan förväntas bli skattskyldiga vid ett infogande av den fossila delen av avfallet i LSE. Antal skattskyldiga vid ett införande av den fossila delen av avfallet i LSE Avfallsförbränningsanläggningar (SNI 40) Pappersbruk (SNI 21) Cement/kalkindustrin (SNI 26) Kemi-/läkemedelsindustrin (SNI 24) * Beträffande övriga anläggningar finns en viss osäkerhet i antalet. En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns 6.6Regler om skattebefrielse/undantag från beskattning 6.6.1Regler om skattebefrielse i 6 a kap. 1 § LSE I 6 a kap. 1 § LSE regleras ett antal olika situationer när skatt inte skall tas ut, helt eller delvis. I bestämmelsen återfinns 14 punkter avseende användningsområden vilka är skattebefriade eller där reducerad skatt tas ut. Det som torde vara mest intressant i detta sammanhang är att ingen energiskatt och koldioxidskatt tas ut på bränslen som förbrukas inom tillverkningsindustrin samt inom jordbruks-, skogsbruks- och vattenbrukssektorerna (6 a kap. 1 § 9–11 LSE). Motsvarande regler gäller för bränslen som förbrukas för framställning av värme i kraftvärmeverk (6 a kap. 3 § LSE). Ingen skattelättnad gäller för bränslen som används för värmeproduktion i fjärrvärmeverk. Bränslen som används för att framställa el, oavsett om det sker i kondenskraftverk eller i kraftvärmeverk är skattbefriade (6 a kap. 1 § 7 LSE). Annat ändamål än motordrift eller uppvärmning En i det här sammanhanget viktig punkt är 6 a kap. 1 § 1 LSE enligt vilken förbrukning för annat ändamål än motordrift eller uppvärmning eller i en process där bränslet i allt väsentligt10 används för annat ändamål än motordrift eller uppvärmning är skattebefriade. Beträffande avfall synes bestämmelsen ha sitt främsta tillämpningsområde vad gäller olika återvinningsprocesser, men den kan även komma att användas i andra industriella processer. Utredningen har försökt identifiera vilka processer som det kan bli aktuellt att tillämpa lagregeln på. Dessa anges nedan. Observera att de mineralogiska processerna inte klassificerar för tillämpning av bestämmelsen, men att de ändå redovisas dels för fullständighetens skull, dels för att det tidigare varit en öppen fråga hur dessa processer skall bedömas. 10 Med begreppet i allt väsentligt avses att den s.k. huvudsaklighetsprincipen skall användas. Principen innebär att om 70–av den totala bränsletillförseln i en process förbrukats för annat ändamål än motordrift och uppvärmning medges även avdrag för skatten på resterande . En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns Energiskattedirektivet ger också en möjlighet att – på samma sätt som för vissa industriella processer – tillämpa skattefrihet (jfr avsnitt 6.11). pågår överväganden om i vad mån möjligheterna till skattefrihet som ges av energiskatte- direktivet bör föranleda justeringar av dagens bestämmelser i och skattefrihet för bränslen i vissa industriella processer (främst 6 a kap. 1 § 1 LSE). Boliden-Bergsö, sekundärsmältverk-återvinning, batterier Alla förbrukade blybatterier i transporteras till åter- vinningsanläggningen hos Bergsöe i . Här omarbetas batteriskrotet till nytt bly i form av blylegeringar. Allt bly ur skrotbatterierna återvinns, all batterisyra renas i Bergsöes reningsverk, plastdetaljer förbränns och ger energi för uppvärm- ning, bland annat till kommun. Svavelrester upp- arbetas och används vid tillverkning av nya kemikalier, främst svavelsyra. I korta drag går återvinningsprocessen till så här: Batterierna tas emot hela och fyllda med syra. I första steget i processen krossas batterierna och syran separeras. I en s.k. schaktugn smälts alla typer av bly/syrabatterier och det användbara blyet extraheras. Föroreningselement tas bort i raffineringsskänkar innan nya legeringselement tillsättes. Därefter gjuts nya tackor med legerings- bly. Återvinningen av blybatterier är effektiv och samhälls- ekonomiskt lönsam, dvs. det blir billigare att återvinna bly ur gamla batterier än att bryta nytt bly. I kaldoverket smälts elektronikskrot med hjälp av energin från den medföljande plasten. Smältningen sker vid cirka 1 och gaserna efterförbränns vid 1 200–1 . Gaserna uppehåller sig i högtemperaturzonen . De chockkyls därefter och renas i en s.k. venturiskrubber. Kol och kalk injiceras, som absorberar eventuella spår av kvicksilver. Ett textilt spärrfilter minimerar stoftutsläppen. En lagteknisk utformning av en skatt på avfall som förbränns Genom kontinuerlig provtagning kontrolleras att utsläppen av dioxiner begränsas till mindre än . Processvattnet renas från partiklar och slammet avvattnas. Överskottsvattnet renas och metallerna fälls som sulfider. Slam och stofter behandlas i kopparverket. Ur processgaserna återvinns energi. Den flytande metallsmältan överförs till kopparverket. Med masugnsprocessen avses det metallurgiska förloppet vid tillverkning av flytande råjärn från malm i masugn. Processen innebär att järnoxider reduceras med gas eller kol (koks) till smält järn. , reduktionsmedel och slaggbildare tillförs genom masugnens topp. Produkterna från processen är råjärn och slagg, som tappas vid ugnens botten, och masugnsgas, som avgår i ugnens topp. Masugnsgas är ett energifattigt, men efter berikning med koksugnsgas fullt användbart bränsle. I huvudsak används kol och koks som reduktionsmedel som de bidrar till temperaturökningen i ugnen. Plast och däck ersätter viss del av kolet i några ugnar i och . Det finns också exempel från utlandet där spillolja ersätter kolet. Kolet injiceras i nedre delen av ugnen. Att ersätta koksen som tillsätts i toppen av ugnen är svårare. Kalk- och cementtillverkning är exempel på två av de mer vanliga s.k. mineralogiska processerna. Förbränningstekniskt är cement- ugnar mycket väl lämpade för att utvinna energi ur avfall. Förbränningstemperaturen är mycket hög, cirka 1 i cement- klinker och cirka 2 i bränsleflamman. Uppehållstiden i ugnen vid de höga temperaturerna är lång. Förbränningen sker med syreöverskott. Atmosfären i ugnen är basisk. Driften är kontinuerlig och stabil.