sou · GTB3101 · 2006-01-01 00:00:00 — Delegationen konstaterar att timplanen numera saknar den betyd- else den en gång haft för styrningen av skolan och inte längre betraktas som ett särskilt viktigt styrdokument av de verksamma i skolan. Det finns därför en uppenbar risk att timplanen successivt och i allt högre grad kommer att förlora legitimitet om den behålls. Dessutom uppfattas den som ett hinder för skolutveckling av många verksamma i skolan. Genom att avveckla timplanen stimule- ras därför en skolutveckling som kan bidra positivt till en ökad måluppfyllelse och en förbättrad trivsel och arbetstillfredsställelse för både elever och lärare. Den uppföljning, utvärdering och forskning som genomförts under försöket pekar på att såväl lärare och skolledare som elever och föräldrar i huvudsak är positiva till de arbetssätt som utvecklats under försöket. Det handlar om mål- och resultatorienterade arbetssätt med ambition att ha enskilda elevers behov, förut- sättningar och intressen som utgångspunkt samt arbetssätt som strävar efter helheter, bl.a. genom ökade inslag av ämnesintegration och tema. Den ökade fokuseringen på uppdraget, det intensifierade Bör timplanen avskaffas? målarbetet och de pedagogiska diskussionerna har gjort lärarna mer medvetna inte bara om målen i de egna ämnena, utan även om målen i sina kollegors ämnen. Samarbetet mellan lärarna har ökat. Bilden går isär om huruvida det förändrade arbetssättet har lett till en ökad arbetsbelastning för lärarna eller inte. Lärarnas trivsel och arbetstillfredsställelse är dock högre i försökets skolor än i övriga skolor. I delbetänkandet uppmärksammade delegationen vissa fråge- tecken kring utvecklingen. Det gällde bl.a. relationen mellan enskilt arbete och samlärande samt vissa tendenser till en överdriven frag- mentisering av målen. Det finns fortfarande skäl att följa hur dessa aspekter av skolornas arbete utvecklas . Vi har emellertid funnit att skolorna successivt har mognat i sin tillämpning av eller reviderat sin syn på de förändrade arbetsformerna, bl.a. till följd av att de pedagogiska frågorna diskuteras allt mer på skolorna. Uppföljningen och utvärderingen visar att elevernas inflytande över studierna har ökat i försöksskolorna, men att inflytandet trots detta fortfarande upplevs vara för begränsat. Lärare redovisar att informationen till elever och föräldrar om målen och om elevernas studieutveckling har blivit tydligare, vilket också bekräftas och uppskattas av föräldrar. Mycket tyder också på att det själv- reglerade arbetssättet gör att elever i behov av särskilt stöd i högre utsträckning uppmärksammas och faktiskt får stöd. Vissa iakt- tagelser pekar dock på att det finns skäl att vara uppmärksam på att det kan uppstå nya elevgrupper i behov av stöd inom ramen för elevernas självreglerade arbete. För elever med svåra funktions- hinder krävs, liksom i skolor som inte deltar i försöket, tydligare och mer genomtänkta specialpedagogiska strategier. Enligt Statens skolverks statistik har betygen utvecklats mer positivt i försöksskolorna än i övriga skolor, särskilt för elever med utländsk bakgrund. Skillnaderna mellan elever i försökets skolor och övriga skolor har minskat något, främst på grund av att pojkar i övriga skolor har förbättrat sina resultat medan resultaten för pojkar i försöket i stort sett är oförändrade från föregående år. Skillnaderna i betygsresultat mellan skolor i försöket och övriga skolor är dock generellt sett så små att de inte kan statistiskt förklaras som en effekt av försöksverksamheten. Enligt de kunskapsmätningar som ligger till grund för nationella utvärdering av 2003 (NU03) och de nationella ämnesproven 9 är skillnaderna i provresultat mellan skolor i och utanför försöket små och i de flesta fall inte Bör timplanen avskaffas? Delegationens olika underlag visar dock sammantaget att utvecklingen i försöksskolorna har ökat förut- sättningarna för att studieresultaten skall förbättras . Ställningstagandet till timplanen måste i första hand grunda sig på externa bedömningar av utvecklingen i skolorna vad gäller arbetssätt, inflytande, resultat etc. Skolornas egna åsikter är dock inte utan betydelse eftersom de grundar sig på faktiska erfarenheter av arbete utan timplan. Även om frågan inte ställts till skolorna har många framfört en åsikt om timplanens framtid i sin redovisning till delegationen. Det är värt att notera att endast fem av de 700 skolor som lämnat redovisningar /04 uttrycker att de vill att timplanen skall återinföras på skolan, medan en stor majoritet av skolorna har svårt att tänka sig att gå tillbaka till att styras av en timplan. Intressant är också resultaten från den enkätundersökning som visar att av lärarna i studien, varav merparten deltar i försöket, anser att rätten att besluta över tiden bör ligga på den enskilda skolan. Alla dessa tyckte dock inte att timplanen bör avskaffas. En majoritet av lärarna i försöket ville dock både avskaffa den nationella timplanen och flytta makten över tiden till skolan, medan detta gällde endast drygt en tredjedel av lärarna i jämförelse- skolorna. Det är dessutom vanligt att lärare och rektorer i försöket i andra sammanhang hävdar att de uppfattar att det skulle vara i stort sett omöjligt att gå tillbaka till en styrning med timplanen. Vi har också noterat ett antal andra insatser som genomförs i syfte att öka måluppfyllelsen och stärka kvaliteten i skolorna, och som enligt vår uppfattning stärker det mål- och resultatstyrda systemet. Det handlar t.ex. om utvecklingen av skolornas struktu- rerade kvalitetsarbete, utvecklingen av det nationella provsystemet samt uppgifterna för utbildningsinspektion och ansva- ret för Myndigheten för skolutveckling att stödja och stimulera skolutvecklingen. Inför sitt ställningstagande har delegationen också övervägt andra alternativ än att avveckla timplanen, men inte funnit att något av dessa varit att föredra. Ett återinförande av kravet på timplan för skolorna i försöket är svårt att sakligt motivera mot bakgrund av utvecklingen i skolorna. Utöver detta skulle konsekvenserna enligt vår uppfattning vara omfattande för skolorna. Man kan inte bortse från att 900 grundskolor i 79 kommuner nu är på sitt sjätte år utan att behöva följa timplanen och att både de kommuner och de Bör timplanen avskaffas? skolor som ingår i försöket är övertygade om att detta är den rätta vägen. Att de dessutom i formell mening delar denna frihet med de fristående grundskolorna stärker bara slutsatsen ytterligare. Ett beslut om en skola utan timplan skulle jämställa villkoren för kommunala och fristående grundskolor. Vi har också konstaterat att ett återinförande av timplanen för alla skolor knappast kan ske utan att kontrollen av hur timplanen efterlevs skärps i förhållande till dagens situation, dvs. att inte bara den garanterade undervisningstiden utan också tiden för varje ämne och ämnesgrupp följs upp. I annat fall skulle en återinförd timplan helt komma att sakna legitimitet. Att förlänga försöket ytterligare endast för försökets skolor efter det sjunde året betraktar vi som helt omotiverat, annat än kortsiktigt i avvaktan på ett slutligt ställningstagande. Att låta skolor arbeta med olika förutsättningar under bidrar inte till en likvärdig skola. Det skulle dessutom skapa kraft- fulla reaktioner eftersom det redan nu finns många kommuner och skolor som ivrigt väntar på att få samma möjlighet som kommuner och skolor i försöket. Delegationen har också övervägt möjligheten av ett mellanting mellan dagens timplan och en skola helt utan timplan, dvs. en sva- gare styrning, men ändå en styrning. Ett exempel på en sådan styr- ning är gymnasieskolans poängsystem som inte skall jämställas med tid för de olika ämnena. Erfarenheten visar dock att poängen på många gymnasieskolor har fått just den funktionen och således ändå blivit mycket styrande för tidsfördelningen. Vi anser därför att en sådan lösning inte bör förordas. Vi ser det inte heller som en möjlighet att göra särlösningar för vissa ämnen. Vilka skulle de vara och på vilka grunder skulle det ske? Detta skulle också innebära en onödig styrning av undervisningen och försvåra ämnessamverkan. Särlös- ningar skulle också kunna uppfattas som att ämnen värderas olika. Våra överväganden har således inte ändrat utan snarare stärkt vårt ställningstagande att timplanen både kan och bör avskaffas. Delegationens ställningstagande bygger på en analys av resultatet från en omfattande uppföljning, utvärdering och forskning. Vi har gjort ett ovanligt djupgående nedslag i dagens svenska grundskola och studerat hur undervisningen organiseras i skolor i försöket, Bör timplanen avskaffas? och i viss mån även utanför försöket. Vi har dessutom tagit till oss kunskap om den svenska skolan och dess utveckling från andra underlag som t.ex. nationella utvärdering av grund- skolan (NU03) 2, slutbetänkande (SOU 2004:97) 3 och slutsatser från utbildningsinspektion4. Delegationen har i enlighet med mål- och resultatstyrningens principer avhållit sig från att ge skolorna i försöket direktiv om arbetssätt, stoffurval och arbetsformer. Inför vårt ställningstagande har vi dock gjort bedömningar även av arbetssätt och andra aspekter av det pedagogiska arbetet i skolorna. Vi har också under försökets gång uppmärksammat skolorna på vissa frågor för reflektion. Det gäller främst behovet att iaktta balansen mellan eget arbete och samlärande samt risken för att i målarbetet förlora hel- hetsperspektivet på uppgiften genom en alltför långt driven frag- mentisering av målen. Vid våra överväganden har det blivit nödvändigt att försöka värdera vad som har med timplanen att göra respektive vad som är uttryck för en generell skolutveckling, något som varit en grann- laga och komplicerad uppgift. Vi har därmed sökt bedöma inte endast vad som händer om timplanen avvecklas utan också på vilket sätt skolutvecklingen i så fall påverkas på kort och på lång sikt. Vi har även haft att beakta behovet av kompletterande åtgärder om timplanen avvecklas. Delegationens ställningstagande grundar sig på överväganden om dels timplanens roll inom dagens styrsystem, dels utvecklingen i försökets skolor och dels en bedömning av andra förändringar som påverkar , men som sker oberoende av försöket. 6.2.1Skolan måste ta makt över tiden Delegationen konstaterade redan i delbetänkandet att i en mål- och resultatstyrd och decentraliserad skola vilar ansvaret för det dagliga arbetet i första hand på de professionella, dvs. på lärarna och skolledningen. I en skola med ambitionen att låta varje elev utvecklas optimalt är det rimligt att lärarna och arbetslaget har bästa möjliga förutsättningar att utforma arbetet, bl.a. genom att 2Nationella utvärderingen av 2003, Sammanfattande huvudrapport, 250, 2004. 3Att lyfta matematiken – intresse, lärande, kompetens (SOU 2004:97). 4Utbildningsinspektionen 2004 – sammanställning och analyser av inspektionsresultat, Skol- verket, 2005. Bör timplanen avskaffas? arbetslaget fritt förfogar över hur tiden används för att nå målen. Liksom Skolkommittén5 anförde, menar delegationen att arbetet med att fördela tiden för olika ämnen och aktiviteter bör vara en väsentlig del av att planera och organisera den egna skolans verksamhet. Dagens elever upptas av många olika aktiviteter och intryck som konkurrerar med skolan. Dagens barn och ungdomar har också lärt sig att ställa höga krav på skolans förmåga att motivera dem och att ifrågasätta det som de uppfattar saknar mening. Dessutom har elever numera en än mer heterogen bakgrund än tidigare, bl.a. till följd av att en stor andel har utländsk bakgrund. Detta ställer krav på ett individualiserat förhållningssätt då eleverna kan ha varierande skolbakgrund, men också på grund av att de kan ha vitt skilda erfarenheter. Att, som konstaterade, timplanen är en dålig garant för att eleverna faktiskt lär sig och lätt skapar en falsk trygghet av att målen nås gör den enligt delegationens uppfattning också till ett ineffektivt styrmedel. Mål- och resultatstyrningen bygger på att utveckling sker i en process där målen tydliggörs, måluppfyllelsen följs upp och där slutsatser dras och åtgärder vidtas grundat på detta. Det gäller för såväl enskilda elevers utveckling som för utvecklingen av undervisningen på arbetslags- och skol- nivå. Att i ett sådant system nationellt styra användningen av tiden är ologiskt och motsägelsefullt. Tidsanvändningen bör i stället styras av målen och en analys av vad uppföljningen visar. Mål- och resultatstyrningen utesluter på intet sätt en planering av tiden. Tvärtom innebär den att arbetslaget t.ex. planerar för hur man vill arbeta för att nå målen i de olika ämnena, hur ämnena kan samverka och stödja varandra, hur elevernas olika behov kan mötas och hur lärarnas olika kompetenser bäst utnyttjas för detta samt för hur allt detta skall ske och rum. För en enskild elev kan arbetslagets planering ge mer eller mindre utrymme för individuella prioriteringar. Redan vid arbetslagets planering upplevs timplanen som ett hinder genom att den styr planeringen och genom att den ställer krav på att tiden redovisas per ämne, vilket är kontra- produktivt i en skola där lärare samverkar över ämnesgränser. Om sedan skolan har ambitionen att ta hänsyn till elevers olika behov av tid i olika ämnen försvåras detta ytterligare. 5 Skolfrågor – Om skola i en ny tid, Slutbetänkande av (SOU 1997:121). Bör timplanen avskaffas? Timplanen saknar numera den betydelse den en gång haft för styrningen av skolan, bl.a. till följd av att den inte längre avgör hur undervisningen skall organiseras eller hur lärarresurserna skall disponeras. Visserligen pekar en av delegationens studier på att timplanen har en större roll för planeringen av tiden i skolor som inte ingår i försöket än i deltagande skolor. under- sökning av attityder till skolan 20036 pekar dock på att timplanen generellt har förlorat i betydelse. Lärarna i attitydundersökningen framhåller inte som tidigare att timplanen är ett betydelsefullt styrdokument, på det sätt de gör när det gäller läroplanen och kursplanerna. 6.2.2Skolornas utveckling stödjer skola utan timplan Utvecklingen i försöksskolorna ger stöd för slutsatsen att tim- planen bör avvecklas. När skolorna är bundna vid att planera och följa upp tiden i enlighet med timplanen frigörs kraft att utveckla verksamheten med utgångspunkt i uppdraget som det är formulerat i måldokumenten. Många skolor i försöket har tagit sig an sin skolutveckling med ett starkt engagemang och en önskan att sätta målen för utbildningen i fokus, att utgå från den enskilde eleven och att skapa bättre helheter i undervisningen. Ett utökat inflytande och ansvar för den enskilde eleven har varit ledord. Som redan nämnts har delegationen inte aktivt påverkat inriktningen av skolornas arbete på annat sätt än genom att påtala behovet av reflektion över vissa tendenser i utvecklingen. Som vi redan tidigare understrukit är det svårt att dra entydiga slutsatser om vad i den utveckling som iakttagits som beror på att skolorna i försöket befriats från att följa timplanen och vad som beror på en generell skolutveckling. Den utveckling som sker i försöksskolorna sker i viss mån även i andra skolor och mycket av det som skolorna gör inom försöket kan i formell mening genomföras även med dagens timplan. Ändå är det uppenbart att timplanen i många skolor har uppfattats och uppfattas som ett hinder för skolutveckling. Att inte behöva utgå från timplanens indelning per ämne eller ämnesgrupp och att inte i detalj behöva redovisa hur tiden fördelas upplevs som en befrielse för skolorna, vilket i sin tur möjliggör utveckling. 6 Attityder till skolan 2003, nr 243, 2004. Bör timplanen avskaffas? Den systematiska analys som delegationen gjort av utvärderings- och forskningsprojektens rapporter stödjer slutsatsen att timplanen bör avvecklas. De problem eller risker som lyfts fram är i de flesta fall inte unika för utvecklingen i skolor utan timplan, utan snarare för tendenser i skolutvecklingen generellt. Liksom delegationen har i sin nationella utvärdering uppmärksammat t.ex. att det sätt på vilket arbetet individualiseras i skolan har en tonvikt på enskilt arbete och att matematik utmärker sig som ett ämne med få lärarledda genomgångar och få diskussioner. Att sådana tendenser i undervisningen är generella för gör att de inte kan lösas med att timplanen behålls eller att den återinförs i de skolor som ingått i försöket. Iakttagelserna av dessa utvecklingstendenser ger däremot ett utmärkt underlag för reflektion över utvecklingen i den svenska och är ett intressant underlag för över- väganden om vilka åtgärder som krävs för en positiv skolutveck- ling. Det borttagna upplevda hindret Skolorna i försöket har utnyttjat friheten från timplanen på olika sätt. Vissa har genomfört mer marginella, andra mer genom- gripande förändringar. Det som för den utomstående betraktaren ter sig som små förändringar kan vara genomgripande för den enskilda skolan. Även små steg i en skolutveckling innebär ofta att berörda lärare diskuterar med varandra om vad, varför och varthän. I en departementsskrivelse7 ställde en arbetsgrupp inför försöket frågan om inte ett maximalt utnyttjande av de möjligheter till jämkning som finns inom ramen för dagens timplan skulle få nästan lika stor effekt som en helt slopad timplan. Gruppen pekade på att timplanen faktiskt ger stora möjligheter att t.ex. arbeta både ämnesövergripande och tematiskt. Den menade att det dessutom inte finns något som hindrar att jämkningsutrymmet används för individuella variationer för enstaka elever eller elevgrupper, även om man inte såg detta som huvudsyftet. Arbetsgruppen konsta- terade dock att det var få skolor som i prak- tiken hade utnyttjat det friutrymme som timplanen ger i nuvarande system. Delegationen ställer sig , mot denna bakgrund, frågan om den utveckling som skett i försökets skolor kunnat ske utan befrielse 7 Utan timplan – med oförändrat uppdrag (Ds 1999:1). Bör timplanen avskaffas? Vårt svar är både ja och nej. I en formell mening skulle förändringarna i de flesta fall kunnat genomföras även med dagens timplan. Sannolikt hade dock skolorna inte i praktiken upplevt samma frihet som de nu gjort, och därför förhållit sig mer avvaktande. Skolorna uppger själva att en betydelsefull effekt av att få arbeta utan att vara bunden av den nationella timplanen är att man nu med utgångspunkt i målen kan planera, genomföra och följa upp sin verksamhet utan att behöva följa upp antalet timmar för varje ämne eller ämnesgrupp. Att behöva följa upp tiden per ämne eller ämnesgrupp kan annars upplevas som en belastning i skolor som vill arbeta mer målstyrt än tidsstyrt men är bundna av timplanen. Det gäller särskilt när elever har en delvis individuell planering, vilket är vanligt i försöksskolorna och successivt allt vanligare även i skolor utanför försöket. Från och med finns dessutom ett krav på att alla elever i skall ha en individuell utvecklingsplan. Att de flesta skolor i försöket troligen har hållit sig inom jämkningsutrymmet är enligt vår uppfattning inte så konstigt. Mer- parten av försöksskolorna har utgått från dagens timplan vid sin planering. Arbetslagen har sedan jämkat tiden för olika ämnen på det sätt som redan är möjligt i dagens system. Det är ovanligt att detta har skett på ett så genomgripande sätt att det inte skulle varit möjligt att genomföra inom jämkningsutrymmet på för ett ämne eller en ämnesgrupp. Något annat är inte heller att förvänta sig eftersom det finns ett samband mellan den ambitions- nivå målen i kursplanerna uttrycker och den tid som avsatts i tim- planen. Det gör att även de skolor där arbetslagen i en mer reell mening har arbetat mål- och resultatstyrt, dvs. planerat sitt arbete med målen i läroplanen och kursplanerna som utgångspunkt, utan att snegla på dagens timplan, i de flesta fall har hållit sig inom jämkningsutrymmet. I ett system utan timplan är det viktigt att alla elever får minst den garanterade undervisningstiden. Inom denna ram är skolan skyldig att erbjuda varje elev bästa förutsättningar för utveckling och lärande. Det gäller oberoende av elevens studieförutsättningar. Arbete utan timplan skall inte uppfattas som ett besparingsprojekt. Bör timplanen avskaffas? Gemensam planering och intensivare pedagogiska diskussioner En mycket gynnsam effekt av försöket är enligt delegationens uppfattning att det i försöksskolorna har blivit allt vanligare att arbetslagen ägnar tid åt strukturerade och fördjupade pedagogiska diskussioner och att målen i allt högre grad sätts i centrum för både arbetslagens planering och deras pedagogiska överväganden. Det är också en positiv utveckling att elevernas väg mot målen nu i högre grad är en gemensam fråga för arbetslaget. Många skolor strävar efter att alla ämnen och ämnesgrupper skall ha en fast förankring i arbetslaget. Att förutsättningarna för detta inte alltid finns för alla lärarkategorier kan skapa problem. Det är uppenbart att ett mer fördjupat arbetslagssamarbete som inte begränsas av bestämmelser om timplanen bidrar till skolut- veckling. I stället för att t.ex. utgå från schemapositioner som eget arbete och sedan fråga sig hur dessa skall användas utgår allt fler arbetslag nu från målen för utbildningen för att sedan fråga sig hur arbetet skall organiseras för att eleverna skall ges bästa förut- sättningar att nå dessa mål. Gemensam planering och gemensamma pedagogiska överväganden möjliggör därmed mer av helheter i undervisningen liksom en ökad anpassning till elevers skilda förutsättningar, behov och intressen. Den gemensamma plane- ringen skapar också förutsättningar för samarbete över ämnesgrän- ser, vilket bl.a. kan stödja elevernas utveckling inom ämnen de upplever som svåra. I vissa skolor organiseras arbetslagens arbete i de tidiga åren med utgångspunkt i läroplanens (Lpo 94) samtliga verksamhetsformer, dvs. så att även förskoleklassen och fritidshemmet inbegrips i arbetslagets planering. Det ger goda förutsättningar att med ut- gångspunkt i den s.k. röda tråden på ett effektivt sätt arbeta mot de gemensamma målen i läroplanen. Vi ser dock att det både i försökets skolor och i övriga skolor finns en ännu inte utnyttjad potential för utökad samverkan mellan inte bara olika verksam- hetsformer utan också mellan arbetslag med ansvar för elever i olika åldrar, i ett verkligt F–9-perspektiv. I delbetänkandet konstaterade vi att en konsekvens av den utökade gemensamma planeringen var att varje lärare måste kunna tala för sin vara och att det hade uppstått något av en förhandlingskultur på skolorna. Att lärarna värnar sina ämnen och bevakar att de får ett rimligt utrymme inom ramen för den gemen- samma planeringen är naturligtvis inte något negativt. Bör timplanen avskaffas? däremot om det leder till konflikter och tar för mycket kraft från lärarnas andra uppgifter. I skolornas senaste rapporter och i utvärderarnas och forskarnas slutrapporter framstår emellertid inte detta som något problem. Det ökade samarbetet är i stället något som upplevs positivt av lärarna och inte verkar leda till konflikter, även om diskussioner är vanliga. Att lärarnas förståelse för varand- ras ämnen har fördjupats och att förutsättningarna för att skapa bättre helheter i undervisningen har förbättrats är enligt vår upp- fattning en vinst för undervisningen och framför allt för eleverna. Ett problem som uppstår i främst små skolor är att lärarna i de praktiskt/estetiska ämnena ibland har svårt att bli verkligt delaktiga i den gemensamma planeringen och i de fördjupade pedagogiska diskussionerna i arbetslagen. Dessa svårigheter beror på att lärarna i de praktiskt/estetiska ämnena ofta måste dela sin tid mellan olika arbetslag och ibland mellan olika skolor. Konsekvensen av detta kan bli att ämnena inte i tillräcklig utsträckning blir en del i arbets- lagets utveckling. Med målen i fokus – helhet eller fragmentisering? Att sätta målen i centrum för skolarbetet måste ses som en själv- klarhet i en skola som är mål- och resultatstyrd.