sou · GTB388d4 · 2006-01-01 00:00:00 — Beteckningen offer säger dock oavsett detta att det finns en skuld som ligger utanför offrets ansvar14. Att analysera förloppet och offrets handlande i detta innebär inte med automatik att en gärningsman kan fritas från ansvar och skuld. Att söka en förståelse av förloppet innebär inte i sig att gärningen ursäktas eller bortförklaras. Att beteckna offret som offer innebär å andra sidan inte heller att offret frånkänns aktörskap liksom att det att tiller- kännas aktörskap inte med automatik innebär ansvar och skuld. Barns aktörskap i utsatta situationer kan t.ex. snarare handla om att försöka uppfatta och förstå det som sker och att använda strategier för överlevnad15. Barn kan alltså ses som aktörer och tillskrivas kompetenser att delta i skapandet av sin livssituation och av sig själva som barn, som deras position som barn i barndomen som livsfas i livsförloppet kan läggas till grund för en förståelse av deras bero- ende och tom utsatthet pga begränsningar i deras maktresurser och handlingsutrymme jämfört med vuxna. Denna sammantagna bild av barns position motiverar både ett utrymme för barns delaktighet och ett ansvar för vuxna. Att tala om barns utsatthet innebär att uttrycka sig normativt. En term som utsatthet är ett negativt värdeomdöme om barnens situa- tion som riskfylld, vilket grundar sig i föreställningar om vad som är en god barndom. Flera av de termer som används inom det aktu- ella området såsom vräkning och hemlöshet har likaså en självklart negativ klang. Att tala om hemlöshet och inte om att inte ha någon fast bostad innebär också att anknyta till diskursen om Hemmet som har starkt positiva och känslomässiga associa- tioner. Då den grupp som utsätts för dessa givet negativa förete- elser dessutom är barn förstärks den negativa prägeln, eftersom rådande diskurser tillskriver barn en sårbarhet och ett beroende 14Uttrycket offer för sin egen dumhet har sitt sting just för att offerskapet kopplas till egen skuld. 15Se tex et al. Childrens Perspectives on Domestic Violence. : : 2002. som vuxna förväntas svara mot genom att ge skydd och omsorg. Den sentimentalisering och sacralisering av barndomen som ut- vecklats i västvärlden enligt Zelizer (1985) bidrar till detta16. Att tala om barn som offer i sammanhanget stärker givetvis värdeladd- ningen ytterligare och kan leda till ett sökande efter den skyldige. Uttrycket mitt hem är min borg visar dessutom att det kan vara just hemmet som inkarnerar den trygghet som förväntas prägla en god barndom, vilket laddar innebörden i att barnfamiljer vräks från sitt hem och att barn blir hemlösa. Vi rör oss alltså på ett i högsta grad värdeladdat område, vilket i sig behöver diskuteras i relation till barns roll som informanter både vad gäller förutsättningarna för barn att få komma till tals och hur det barn berättar tolkas och an- vänds. Detta område som hämtar sin moraliska laddning från tre domä- ner: att det handlar om barn, om hemmet och om utsatthet och offerskap, kan vara lockande för en problematik som beskrivits som moralisering snarare än moral i nedanstående mening: Sentimentalization and moralization are something else; they indicate a preoccupation with sentiments or morality as such, rather than being authentically connected to a particular subject, such as children or childhood. Moralization is cynical exploitation of morality to the dis- advantage of presumed benificiaries of a moral standpoint. Its per- formers show off, betraying the subject of the performance – in this case children – by instrumentalizing them for alien purposes. Morali- zation is a form of self-presentation at the cost of a genuine represen- tation of childrens interests.17 Ett typiskt exempel på detta är politikers barnkramande under val- kampanjer, men även yrkesgrupper som har barn som föremål för sitt arbete kan agera i egen sak med utnyttjande av barn på detta sätt i sken av ett engagemang för barnens sak18. Detta fångas upp i diskussion om den skenbara delaktighet barn ges när de av vuxna används som dekoration och maskotar eller manipu- leras att delta aktivt t.ex. i en demonstration utan att veta vad det handlar om19. Det ökade politiska intresset för barn och barndom i 16Viviana A. Zelizer Pricing the Priceless Child. The Changing Social Value of Children. : , 1985. Moralization and morality. 7(4): 395–399. 18Aa:395–396, intresse av att se med barns ögon i L. (red) Seendet och seendets villkor. En bok om barsn och ungas välfärd. HLS Förlag, 1995. s. 279–304. 19Roger (1997): Childrens participation: - from tokenism to citizenship. : : 41, 1997. FN, och EU liksom i olika ideella organisationer under kan öka lockelsen i den här typen av utnyttjande. Barn kan användas som informanter i dessa syften utan att det bidrar till deras delaktighet och utan att det gynnar deras intressen. Att barn är informanter kan dock ha fler inne- börder beroende på vilken typ av barnperspektiv som är utgångs- punkten. Att låta barn vara informanter kan ses som ett sätt att inta ett barn- perspektiv, men begreppet har fler möjliga innebörder. Som en parallell till utvecklingen mot genusforskning kan man se redan det att över huvud taget intressera sig för och se barn som ett grund- läggande barnperspektiv. Att t.ex. lyfta fram barn som en egen sta- tistisk enhet och synliggöra hur många barn (och vilka kategorier av barn) som lever under olika villkor är att ge uttryck för en form av barnperspektiv, som kan bidra till en förändrad bild av den situ- ation som råder i samhället20. Vad gäller ekonomisk utsatthet kan t.ex. andelen utsatta barnfamiljer vara mindre än andelen utsatta barn. Genom att låta barn ingå som en egenskap hos en familjeenhet snarare än att räknas som individer kan alltså den ekonomiska utsattheten i barnpopulationen underskattas. Att basera bilden av barns villkor på statistik där barn ses som en egenskap hos vuxna (förvärvsarbetande kvinnor med barn 0–) eller hushåll kan också innebära att fokus hamnar på de vuxnas villkor snarare än på barnen. Barns behov och barns bästa Att ta hänsyn till vad man ser som barns behov är en fördjupning av barnperspektivet som kan sägas förstärkas i kravet på att se till barns bästa i beslutsfattande som berör barn. Vem som ska bedöma vad som är barns bästa och utifrån vilka utgångspunkter är dock öppet för tolkning. Det handlar om föreställningar om vad ett barn och barndom är och hur en god barndom ska vara. Som grund för vuxnas anspråk på tolkningsföreträde kan finnas såväl olika veten- 20Jens Qvortrup (red) Børn i statistikken. Nordisk Ministerråd 1989:47. 21Leena Alanen :Modern Childhood? Exploring the Child Question in Sociology. , 1992. s. 93. skapliga perspektiv, ideologiska och religiösa föreställningar och relationsbaserade utgångspunkter som föräldraskap eller olika professionella och intressebaserade relationer till barn22. Synen på i vad mån, när, hur, varför i vilka frågor och i vilka sammanhang barn ska få ett ord med i laget kan variera mellan olika positioner. En barnståndpunkt och barns ståndpunkt Ett barnperspektiv kan därtill bestå av att i sin tolkning av olika fenomen i samhället ta sin utgångspunkt i barn som social kategori och social position. Liksom en feministisk ståndpunktsforskning kan ett sådant barnperspektiv på samhället bygga på en fördjupad tolkning av under vilka villkor och i vilka livsmönster barn lever och vad det då kan antas innebära i form av barns erfarenheter och tolkningar av samhällsfenomen23. Detta perspektiv kan, men be- höver inte, bygga på information från faktiska barn utan kan ut- göras av en teoretiskt grundad förståelse och/eller empirisk kun- skap om barn snarare än från barn. Det är tom tänkbart att hävda att barn som själva befinner sig i barnpositionen inte fullt ut kan frigöra sig från den och därmed reflektera över och förstå vari den består utan att det behövs en utanförståendes blick och/eller teore- tisk medvetenhet för att kunna förstå i meningen förhålla sig kri- tiskt reflekterande till den. Detta kan ses som en parallell till dis- kussioner om vad som kallats falskt medvetande, diskussioner som också förts både i relation till klass och kön. Det går också att hävda att en vuxen aldrig som grund för sin förståelse och sitt agerande kan inta ett barnperspektiv i meningen barns eget perspektiv då den vuxne alltid måste göra en tolkning av det barnet förmedlat och att denna tolkning alltid färgas av den vuxnes förståelseramar. Även om förmåga till rolltagande, dvs. att tänka sig in i en annans position och se världen utifrån den, är en grundläggande mänsklig förmåga enligt t.ex. symbolisk interaktio- nistisk tradition, går detta rolltagande aldrig att genomföra fullt ut utan bygger på olika genvägar i form av bl.a. schabloner för tolk- ning24. Att vända sig till barn och ingå i en kommunikation med barn är ändå även vid denna reservation en annan typ av barnper- spektiv än de tidigare nämnda, då det åtminstone ger någon typ av 22Näsman, 1995. 23Alanen, 1992. 24Näsman, 1995. handlingsutrymme till barnen själva och därmed möjlighet att i någon mån bryta den vuxnes schablontänkande. Vuxnas åter- kommande förvåning över vad barn visar sig vet och kunna när de blir tillfrågade bekräftar en sådan möjlighet25. Det är denna typ av barnperspektiv vi nu går vidare med, men också inom denna kate- gori där alltså barn är informanter, kan det finnas olika möjligheter, vilket bland annat knyter an till diskussionen ovan om rättighet och nytta. Vuxnas intresse av barn som informanter Barn kan ingå som informanter i olika sammanhang där det moti- veras av olika kunskapsintressen, placeras inom olika tolknings- ramar och föranleder olika förhållningssätt, vilket diskuteras nedan. Om hälsa och utveckling Barn och barndom har i hög grad varit områden för psykologi och medicin. Den medicinska och psykologiska vetenskapen har utifrån sina respektive discipliner utvecklat teorier om barns normala ut- veckling, vad som utgör problematiska avvikelser från denna, vilka symtom som indikerar sådana problem och vilka procedurer som kan användas för att konstatera om barn utvecklas normalt eller inte. En del av dessa procedurer omfattar att inhämta information genom kommunikation med barnet. Barn blir alltså i det samman- hanget informanter för att tillgodose ett kunskapsintresse om barns hälsa och utveckling. Tolkningsramarna är förankrade i disci- plinerna och innebär att barns uttryck tolkas diagnostiskt dvs. att när t.ex. ett barn med alkoholmissbrukande förälder ritar en teck- ning där en person med en flaska i ena handen lyfter den andra mot ett hukande barn kan det tolkas som uttryck för emotionell ut- veckling eller psykisk ohälsa, snarare än som kommunikation av ett avsiktligt meningsbärande innehåll. Tonvikt i analysen kan läggas på hur barnets teckning är gjord såsom storleken på figurerna och deras placering på pappret, snarare än på vad det hela föreställer. Hälsoperspektivet kan också läggas till grund för att barn får göra sin röst hörd utan att det finns något kunskapsintresse vad 25 angår ju oss – Barnperspektivet. gäller det barn berättar. Det kan anses som bra för barn att få känna sig delaktiga på detta sätt även om det sedan inte har någon betydelse utöver detta. Barns delaktighet motiveras alltså av ett terapeutiskt intresse. En annan disciplin som också har en stark ställning inom barn- domsområdet är pedagogiken. Ett kunskapsintresse vad gäller barn som informanter kan pedagogiskt vetenskapligt handla om att få kunskap om barns normala utveckling av t.ex. begrepp inom eko- nomi. Inom skolsystemet kan intresset vara att diagnostisera för att få en bild av barns utvecklingsnivå och utvecklingsprocess samt att examinera för att se hur väl barn tillgodogjort sig de kunskaper skolan avser förmedla med olika pedagogiska metoder. Barn kan dock även tänkas vara informanter som en del i en fostran till med- borgarskap dvs. att det egentligen inte handlar om ett kunskaps- intresse utan om ett övningsmoment eller en upplevelse som kan ses som gynnsam för barns utveckling till medborgare. Bristen på intresse för vad barnen egentligen kommunicerar har här en paral- lell till det hälsobefrämjande intresset som nämns ovan. Liksom i fråga om det diagnostiska perspektivet handlar kunskapsintresset och det fostrande intresset i liten utsträckning om att reellt vara intresserade av vad barn förmedlar som likvärdig kommunikation i den mån inte medborgarskapsperspektivet grundas på ett rättig- hetsperspektiv snarare än eller i tillägg till ett fostranperspektiv, vilket också kan gälla i skolan utifrån dess myndighetsansvar. Om barns version och åsikt Det rättighetsperspektiv som denna artikel inledningsvis refererade till omfattar både barns rätt att bli informerade, att få göra sin röst hörd och att få den beaktad, vilket kan ses som ett i första hand etiskt motiverat kunskapsintresse för barns uppfattningar och vilja. Barn tillskrivs rätt till delaktighet i frågor som berör dem trots sin ställning som omyndiga och därmed juridiskt underordnade vuxna, framför allt föräldrarna. När tillämpas i svenska myndigheter används begreppet barns perspektiv för att betona vikten av att barn själva tillfrågas så att deras uttalade vilja och be- dömning kan inhämtas och dokumenteras. Barn tillskrivs alltså både en kompetens att uppfatta, bedöma och beskriva sin situation och ett aktörskap i form av en viljeyttring, dock enligt konven- tionens text med en reservation med hänvisning till barnets ålder Detta får tolkas som att låg ålder och låg grad av mognad innebär ett minskat krav på att ge barnet röst och/eller beakta det barnet uttrycker (se vidare nedan). Med aktörsperspektivets ökade utrymme så som i barnkonven- tionen fogas alltså till kunskapsintresset ett intresse för att barn ska göras delaktiga. Informantskapet ska innebära möjlighet till påver- kan dvs. ett aktörskap inte bara som informant utan också som deltagare i beslut. Som nämnts kan detta också se som en fråga om att förbättra beslutsfattandet. Kunskapsintresset kan handla om en föreställning om att barn är experter på sin egen livssituation dvs. att de sitter inne med fakta om sitt liv som vuxna kan sakna. Tidi- gare har i hög grad vuxna i barns närhet setts som de bästa infor- manterna om barns liv men alltmer tillfrågas nu barn själva och ex- empel lyfts fram som visar att t.ex. föräldrars och barns svar på samma sakfråga kan skilja sig åt. En av de första att formulera barns expertstatus när det gäller barndomen var Per Tiller26. presenterades dock en avhandling om bland annat barns ute- miljö som baserade sin analys av barns liv helt på mödrar som in- formanter utan att problematisera detta27. Levnadsnivåunder- sökningen riktad till barn utgör ett värdefullt bidrag till att tillgodose denna typ av kunskapsintresse i Sverige28. Inom ramen för detta kan man särskilt nämna frågan om barns upplevel- ser, bedömningar och vilja som punkter där barn kan bedömas som en bättre källa till kunskap, vilket även kan motiveras utifrån rät- tighetsperspektivet. Som exempel kan nämnas vilka sociala rela- tioner barn har i sitt bostadsområde och i barndomens institutioner som förskola och skola och vilken betydelse dessa relationer till såväl vuxna som andra barn i olika åldrar har enligt barnen. Över huvud taget innebär detta kunskapsintresse en bedömning av att det är rimligt att utgå ifrån att barn själva är de som bäst vet hur de uppfattar det som sker i deras liv. Återstår att skapa en situation där de är beredda att dela med sig av och får stöd att förmedla detta. 26Se bla Per Tiller Barns ytringsfrihet og bruk av barn som informanter. 4, 1984; Barn som sakkyndige informanter. i M. Kjær (red) Interview med børn. 88:9, , 1988. 27Ulla Jergeby Offentlig miljö som arena och kuliss: att se, bli sedd och mötas på stadens offentliga och bostadsnära platser. 28Se SOU 1991:51 Barns och ungdomars välfärd. samt senare rapporter från Lev- nadsnivåundersökningarna vid samt ULF-undersökningarna vid Statistiska Central- byrån. Barns eller vuxnas subjektiva sanning? Här kan man dock se en glidning där den postmoderna frågan om vad som är verkligt aktualiseras. Att i hermeneutisk och fenome- nologisk anda utforska hur barn själva uppfattar och bedömer fenomen som hot om vräkning och hemlöshet är en sak. Att lägga detta till grund för påståenden om sakförhållanden i en verklighet utanför informanten är en annan. I det senare fallet kan vittnes- psykologisk kunskap ligga till grund för ifrågasättande av barns tillförlitlighet. Utvecklingsperspektivet på barn som blivande vuxna och alltså utan den mognad och kompetens den vuxne normalt antas besitta kan då läggas till grund för en misstro mot barn som informanter i sakfrågor, vilket i hög grad var grunden för att barn inte sågs som trovärdiga informanter tidigare. De ansågs inte t.ex. kunna skilja på fantasi och verklighet, ha svårt att rätt uppfatta vad som sker eller lätta att manipulera. forskning har givetvis bidragit till att belysa detta djupare. En del har lyft fram barns svå- righet att berätta om sådant de saknar språk för och som av vuxna i deras närhet framställs som något annat eller över huvud taget inte alls får beröras, en diskussion som förs i termer av att ogiltiggöra eller giltiggöra barns erfarenheter, något som synliggör behovet av grannlaga metoder för att möjliggöra för barn att berätta vad de varit med om när det gäller tabuiserade områden29. Andra studier har prövat frågan om manipulation och visat på barns förmåga att motstå beskrivningar som motsäger deras egen erfarenhet30. Åter andra har bidragit med kunskap om hur barns beroende av sina för- äldrar kan påverka deras strategier för vad de vill berätta och väckt diskussion om huruvida det rör sig om beroende eller som tidigare ofta nämnts: lojalitet31. Här finns alltså anledning att reflektera över vilken typ av fråga saken gäller och utifrån det med hjälp av den befintliga forskning bedöma hur relevant detta ifrågasättande av barns tillförlitlighet är. Till det kan också sägas att i vissa frågor finns ingen alternativ kunskapskälla, alltså liksom är fallet när det gäller hur barn uppfattar och bedömer fenomen. Här är det alltså 29Halldis K. tabuisert trauma til anerkjennelse og erkjennelse. I & II, for Norsk Psykologforening, vol. 1990 s 16–22, 43–55, det overkliga blir verklighet. Mödrars situation när deras barn utsätts för sexuella övergrepp av fäder. : , 2002. 30Stephen J. in the Courtroom. A scientific analysis of childrens testimony. , 1995. s.298.. 31Anne Hvordan forholder barna seg til vold i hjemmet? – noen lærdommer fra en norsk intervjundersøgelse. Paper presenterat vid Xx , 2005. inte ett alternativ att låta bli att använda barn som informanter. Istället handlar det om att pröva hur det barnen berättar ska tolkas. Ett annat argument kan vara att även vuxnas utsagor kan vara otillförlitliga av en rad liknande skäl. Alternativet att tillfråga en vuxen i barnets närhet kan alltså inte ses som ett sätt att lösa frågan om tillförlitlighet. I postmodern anda kan också frågan lyftas bor- tom den om tillförlitlighet genom att hävda att all förståelse görs från en position. Metodiskt kan denna typ av problem om inte lösas så dock han- teras på ett fruktbart sätt genom informanttriangulering32 dvs. att fråga olika informanter om samma fenomen. Detta kan med fördel användas för en mer kvalificerad diskussion om t.ex. en familjs sociala förhållanden. Tanken är alltså inte att ge de vuxnas t.ex. föräldrars svar tolkningsföreträde utan att analysera de likheter och skillnader som framkommer mellan barn och föräldrar, vilket kan göras utifrån vetenskapligt grundad kunskap om deras olika villkor och utgångspunkter i relation till det aktuella fenomenet. Hur uppfattas samma verklighet från deras olika perspektiv? Vad kan man se från deras olika positioner? Som validering handlar det alltså inte om att enkelt ställa svaren mot varandra utan om en mer djupgående problematiserande analys. Därutöver kan det för förståelse av barns villkor i sig vara av intresse att se hur fenomen ser ut från de olika perspektiven, som parallell till analyser av hans och hennes äktenskap. Här blir de olika informanternas svar kompletterande i trianguleringen snarare än validerande. Ett sådant synsätt undgår en del av kritiken mot sk tribal barnforskning där barn studeras som om de vore en folkstam skild från andra och utvecklande sin egen kultur oberoende av vuxna33. I samklang med argument för att den högsta formen av delaktighet för barn omfattar ett samspel med vuxna34, kan man argumentera för att analysera barns kommunikation i ett sammanhang som ser 32 I metodsammanhang användes begreppet triangulering tidigt för validering, men begreppet har sedan vidgats till att omfatta fler olika syften och trianguleringsvägar. Se t ex . Principles in practice. Routledge, 1995. 33James, Jenks & Prout aa. även till vad vuxna kommunicerar inte minst för att vuxna i hög grad formar barns liv. Vad betyder det barnen kommunicerar? Om vi nu bortser från de utgångspunkter som saknar intresse för vad barn säger och främst ser till att de säger något, vad betyder då det som barnen kommunicerar i de olika sammanhangen och hur tolkas det? Synen på vad det barn förmedlar betyder hänger givet- vis samman med vilket perspektiv som tillämpats så som redan be- skrivits ovan. Tecken på avvikelse eller normalitet Ur ett diagnostiskt perspektiv handlar det om att utläsa tecken på hälsa respektive ohälsa, utveckling respektive utvecklingsstörning eller kunskapsnivå respektive kunskapsluckor. Tolkningen kan ske utifrån psykologisk och medicinsk teoribildning som gett indika- torer och standardiserade skalor för barns normala utveckling. I skolsammanhanget finns här uppsatta kunskapsmål som är årskurs- och åldersrelaterade och därmed tjänar som motsvarande normal- standard för barns utveckling. Bedömningens resultat ligger sedan till grund för en värdering av om det finns en problembild hon bar- nen och om så är fallet en grund för bedömning av behov av stöd och behandlingsåtgärder. Problembedömning kan i hög grad bygga på statistiska generaliseringar om normalitet, där en problematik gäller hur neutrala mätinstrumenten och normerna är i förhållande till barns bakgrund t.ex. etnisk och klassmässig tillhörighet, kön etcetera35. Ett annat problem är var och på vilka grunder gränsen dras mellan det som kan ses som normala individuella variationer och det som ses som problematiskt. En annan fråga är hur giltiga bedömningar som tagits fram inom en viss kontext som skolan är för bedömning av barnen i andra sammanhang? 35 Inom barndomsforskningen ökar uppmärksamheten på behovet av att se till mångfalden av barndomar: i A. . Prout (red) Construction and Reconstructing Childhood. Contemporary Issues in the Sociological Study of Childhood. RoutledgeFalmer, 2003. s. ix–xvii; et al. The changing experience of Childhood. Families and Divorce. , 2001; age, doing childhood. Performing or contesting the age order. Paper presenterat på Childhoods 2005, International conference, , , 29 – 3, 2005. hos barnet, i miljön eller i relationen mellan individ och den speci- fika miljön? Är ett barns mognads- och kompetensnivå i skolan densamma som på gården i bostadsområdet36? Barns version i ljuset av mognad Ur rättighets- och delaktighetsperspektivet kan i barnkonven- tionens ansats ligga en syn på barnens utsagor som kunskap om deras uppfattningar, erfarenheter och vilja. Reservationen som görs med hänvisning till både ålder och mognad innebär dock en oklar- het som kan ha betydelse för de olika sammanhang där konven- tionen ska tillämpas. Kronologisk ålder saknar mening i sig, men kan ses som en praktiskt användbar indikator på den mognad som också nämns som faktor, men som det kräver mer att pröva som sådan37. I rättsystemet och många andra formellt reglerade samman- hang används ålder som en enkel gränssättare och fungerar därmed som en väl etablerad och socialt accepterad diskriminerande faktor.