sou · GTB354 · 2006-01-01 00:00:00 — Åklagaren skall enligt 8 § förordningen (1964:740) med före- skrifter för åklagare i vissa brottmål samråda med frivårds- myndigheten eller övervakningsnämnden innan han fattar beslut om att väcka talan. 3.4Verkställighet av fängelsestraff i anstalt Bestämmelserna om kriminalvård i anstalt finns framför allt i KvaL, KvaF samt föreskrifter och allmänna råd som utfärdats av KVS. Lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m., strafftidslagen, innehåller bestämmelser om hur verkställigheten skall inledas och hur strafftiden skall beräknas. KvaL reglerar kriminalvård i anstalt efter dom på fängelse och i de fall fängelse har ålagts som förvandlingsstraff för böter. Lagen innehåller också vissa bestämmelser om verkställighet av fängelse- straff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll, se vidare avsnitt 3.6. Lagstiftningen utgår från vissa grundläggande principer. Anstaltsvistelsen skall utformas så att den intagnes anpassning i samhället främjas och skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. Vidare skall, i den utsträckning det kan ske utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, verksamheten redan från början inriktas på åtgärder som förbereder den intagne för tillvaron utanför anstalten. Frigivning skall också förberedas . För varje intagen skall upprättas en behandlingsplan. Planen skall inriktas på åtgärder som är ägnade att främja den intagnes anpassning i samhället och förbereda honom på ett liv i frihet. Den som är intagen i anstalt har samma rätt till stöd och service från samhällets sida som andra medborgare, den s.k. normali- seringsprincipen. KvaL innehåller därför också regler om samverkan mellan kriminalvården och andra samhällsorgan. Den dömde skall också själv stimuleras till att vara aktiv och medverka vid planeringen av behandlingen. När en fängelsedömd person skall placeras på anstalt skall det först avgöras om placeringen skall vara på sluten eller öppen anstalt. Utgångspunkten är att ingen skall placeras mer slutet än vad säkerheten i det enskilda fallet kräver. Den intagnes behov av utbildning eller särskilda behandlings- åtgärder skall beaktas vid placeringen. Hänsyn tas också till att det skall vara möjligt att få till stånd en ändamålsenlig planering av frigivningen. I lagen finns en särreglering för långtidsdömda. För den som avtjänar fängelse i lägst skall det särskilt beslutas om vilka villkor som skall gälla för verkställigheten när det gäller placering i anstalt samt permissioner, vistelser och verkställighet utanför anstalt. Om det finns särskilda skäl skall sådana villkor beslutas också för dem som dömts till fängelse i lägst . särskilda villkor skall ge den intagne en möjlighet till en mer förutsägbar inriktning av verkställigheten. För unga dömda och kvinnor gäller särskilda placeringsregler. En dömd person skall under arbetstid ges möjlighet till arbete, undervisning, utbildning, arbetsträning, särskilt anordnad verk- samhet som syftar till att motverka brott eller missbruk eller någon annan lämplig sysselsättning som om möjligt främjar utsikterna för honom att efter frigivningen inordna sig i samhället. Har den dömde behov av någon särskild behandling skall han eller hon få det, om det kan ske med hänsyn till anstaltstidens längd och hans förutsättningar. Kriminalvårdens skyldighet att tillhandahålla intagna syssel- sättning motsvaras av en skyldighet för de dömda att delta i anvisad sysselsättning. Den som får ålderspension och den som har beviljats sjukersättning eller aktivitetsersättning får dock åläggas att ha sysselsättning endast av den art och omfattning som kan anses lämplig för honom eller henne. En intagen har rätt till ersättning för arbete som han har utfört enligt normer som meddelas av KVS. En intagen skall också ges tillfälle till sådan fysisk träning som är lämplig med hänsyn till hans ålder och hälsotillstånd. En intagen skall ha möjlighet att vistas utomhus om inte synnerligt hinder möter däremot. En intagen skall vidare ges tillfälle till lämplig fritidssysselsättning och uppmuntras att ägna sig åt egna intressen, som kan bidra till hans utveckling. I lämplig utsträckning bör han få möjlighet att följa vad som händer i omvärlden genom tidningar, radio och television. Hans behov av förströelse bör tillgodoses i skälig omfattning. Om det är lämpligt bör den som är intagen i anstalt ges tillfälle att vistas utanför delta i sådan föreningsverksamhet eller annan liknande verksamhet som är ägnad att underlätta anpassningen i samhället. För en sådan utevistelse får ställas de villkor som kan anses nödvändiga, t.ex. att den dömde skall stå under tillsyn. Utevistelse får inte medges om det på grund av viss omständighet kan befaras att den intagne kommer att avvika, återfalla i brott eller missbruka alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel eller dopningsmedel. Gemensamhet med andra intagna Den intagne skall som huvudregel vistas i gemensamhet med andra intagna både intagna skall delta i sysselsättning (programtid) och fritid. På slutna anstalter kan särskilda för- hållanden göra att gemensamheten får inskränkas såväl under sysselsättning som på fritid. Generellt gäller vidare att de intagna får hållas avskilda från varandra i anslutning till dygnsvilan. En intagen kan också själv begära att få vistas avskild från andra intagna. Som regel beviljas en sådan begäran men medgivandet omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst en gång . Under vissa förutsättningar kan en intagen avskiljas från gemen- samheten med andra intagna. Beslut om avskiljande skall omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst . Avskiljande från gemensamheten med andra intagna kan bland annat ske om det finns risk för att den intagne skadar någon annan person eller anstaltens egendom eller om det behövs av hänsyn till den intagnes egen säkerhet. Ett annat skäl kan vara att under speciella förhållanden minska risken för rymning. Intagna som har begått allvarliga brott och som bedöms vara särskilt rymnings- eller återfallsbenägna kan under vissa omständig- heter avskiljas om det finns fara för rymning eller fritagnings- försök. En sådan person kan alternativt placeras på en säkerhetsavdelning. Detsamma gäller om det finns särskild anledning anta att det behövs för att hindra intagen från brottslig verksamhet av allvarligt slag under vistelsen i anstalt. Ett beslut om placering på en säkerhetsavdelning skall omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst en gång . Innehav av personliga tillhörigheter Enligt 24 § KvaL får en intagen inneha personliga tillhörigheter samt skaffa sig eller ta emot böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kan bereda honom sysselsättning i den utsträckning det kan ske utan olägenhet. I övrigt får den intagne inneha pengar och skaffa sig eller ta emot varor eller annat enligt särskilda bestämmelser. Om det är påkallat för att hindra att otillåtna varor förs in på anstalten, får det föreskrivas att de intagna inte utan särskilt tillstånd får ta emot försändelser av annat slag än brev eller annan skriftlig handling. Med vissa begränsningar har de intagna rätt att överlägga med ledningen för den lokala i frågor som är av gemensamt intresse för de intagna. De har också rätt att sammanträda med varandra för överläggning i sådana frågor. De intagnas samråd sker normalt i förtroenderåd, som har rätt att sammanträda på arbetstid. En intagen som är avskiljd får dock delta i överläggning eller sammanträde endast om det kan ske utan olägenhet. Hälso- och sjukvård m.m. Den s.k. normaliseringsprincipen medför att de som är intagna i anstalt i princip har samma rätt till samhällets sjukvård som andra medborgare. Kriminalvården ansvarar dock för sjukvården om den intagne är omhändertagen på ett sådant sätt att det hindrar den allmänna sjukvårdens medverkan eller om vården avser åtgärder som ingår i rehabiliteringsarbetet. Kriminalvården har en egen organisation för hälso- och sjukvård. En intagen som behöver hälso- och sjukvård skall vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Är det inte lämpligt att den undersökning och behandling som krävs sker inom anstalten bör den allmänna sjukvården anlitas och om det behövs får intagen föras över till allmänt sjukhus. Det anges särskilt att förlossning av en intagen kvinna om möjligt skall ske på sjukhus. En kvinna som har med sig ett spädbarn vid intagningen eller som föder barn efter intagningen kan ges tillstånd att ha barnet hos sig. Sjukhusvistelse skall i likhet med andra former av utevistelser som huvudregel räknas in i verkställigheten. Om den dömde missbrukar friheten t.ex. genom att avvika eller begå nya brott kan det göras undantag från huvudregeln. Under vissa förutsättningar kan en intagen kroppsvisiteras, kroppsbesiktigas och bli förelagd att lämna urin-, blod- och utandningsprov. Kriminalvården gör även kontroller i syfte att söka efter otillåtna föremål i bostadsrummen och andra delar av anstalterna. Ett otillåtet föremål som hittas vid kroppsvisitation, kropps- besiktning eller annan kontroll skall som regel omhändertas. Även besökare får kroppsvisiteras under vissa förutsättningar. infördes en bestämmelse om allmän inpasseringskontroll, varigenom KVS ges möjlighet att besluta om kroppsvisitation av samtliga personer som passerar in i en anstalt. Omhändertagande av egendom m.m. Alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, otillåtna dopningsmedel, injektionssprutor eller kanyler samt andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika får omhändertas om de annars påträffas inom anstalt och det inte finns någon känd ägare till dem. Den lokala skall låta förstöra eller sälja den omhändertagna egendomen. Belopp från försäljning av omhänder- tagen egendom tillfaller staten. Pengar, som påträffas hos eller kommer till en intagen i strid med vad som är särskilt föreskrivet om intagnas rätt att inneha pengar, skall omhändertas, om det inte är uppenbart oskäligt. Egendom som kan bli föremål för beslag skall omhändertas i avvaktan på beslut i frågan. Övrig egendom får förvaras för den intagnes räkning. I KvaL regleras intagnas möjlighet att ha kontakter med personer utanför anstalten genom brevväxling, besök och telefonsamtal. Under vissa förutsättningar kan den intagnes kontakter med omvärlden kontrolleras. Det innebär att brev till och från den intagne kan kontrolleras, att telefonsamtal kan avlyssnas och att besök som den intagne får ta emot kan bevakas genom att personal sitter med på besöket. En intagen kan beviljas tillstånd att lämna anstalten , permission. Permission kan ges antingen som normalpermission eller som särskild permission. Med normalpermission avses permission för att underlätta den intagnes anpassning i samhället. Sådan permission får inte beviljas om det finns påtaglig fara för fortsatt brottslig verksamhet eller avsevärd fara för annat missbruk. Vid bedömningen skall särskilt beaktas om den intagne har hanterat narkotika inom anstalten eller utan giltigt skäl har vägrat att lämna urinprov. Särskild permission kan beviljas om det finns någon annan särskild anledning, t.ex. för att ge den intagne möjlighet att besöka en svårt sjuk närstående eller närvara vid en närståendes begravning. En annan form av särskild permission är s.k. lufthålspermission i syfte att minska skadeverkningarna av ett långt frihetsberövande. För både normalpermission och särskild permission får ställas de villkor som kan anses nödvändiga beträffande t.ex. vistelseort och anmälningsskyldighet. Om det behövs noggrann tillsyn kan det föreskrivas att permissionen skall vara bevakad. Av 4 § KvaL framgår att den dömdes frigivning skall förberedas . I 33 § KvaL anges att i anstalt skall förberedelserna för den intagnes frigivning vara särskilt inriktade på konkreta åtgärder för att underlätta övergången till ett liv i frihet. Målsättningen är att intagna med längre strafftider skall ha en planerad och strukturerad övergång från anstalt till frihet. I normalfallet skall det innebära någon form av placering eller aktivitet utanför anstalten. Förberedelserna inför frigivningen skall ske i nära samverkan med den intagne och i samarbete med berörda myndigheter, organisationer och enskilda personer som kan främja den intagnes anpassning i samhället. Det finns flera olika former av frigivningsförberedelser som behandlas i KvaL. Normalpermission, som behandlats ovan, har till syfte att underlätta den dömdes anpassning i samhället. Även s.k. frigång, som regleras i 11 § KvaL, har detta syfte. Frigång innebär att den dömde, för att underlätta anpassningen i samhället, kan få vistas utanför anstalten under arbetstid för att utföra arbete, delta i undervisning eller utbildning, få behandling eller delta i någon annan särskilt anordnad verksamhet. S.k. § 34-placering är en typ av vistelse utanför anstalt och utslussningsmöjlighet som regleras i 34 § KvaL. Där stadgas att om en intagen genom vistelse utanför anstalt kan bli föremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta hans anpassning i samhället, kan han få medgivande att för ett sådant ändamål vistas utanför anstalten , om det finns särskilda skäl. Det skall särskilt beaktas om den intagne behöver vård eller annan behandling mot missbruk av beroendeframkallande medel. En annan möjlighet till utslussning är intensivövervakning med elektronisk kontroll, se vidare avsnitt 3.6.3. En intagen som i väsentlig grad bryter mot vad som gäller för verkställigheten kan tilldelas en tillsägelse eller en varning. I allvarliga fall kan tidpunkten för den villkorliga frigivningen senare- läggas. Under utredningen av frågor som rör senareläggning av tidpunkten för villkorlig frigivning får en intagen tillfälligt hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äventyras. Isoleringen får inte bestå än . Den intagne får placeras i allmänt häkte om han inte hållas avskild på anstalten, om detta är lämpligare än att han förs över till en annan anstalt. Om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, skall målsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om bl.a. i vilken anstalt den dömde är intagen, om han förflyttas till öppen anstalt, om han får normalpermission eller särskild permission, om han har andra utevistelser samt om han friges eller rymmer. Målsäganden behöver dock inte underrättas om en planerad vistelse utanför anstalten om underrättelsen på grund av beslutad bevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbart obehövlig. Detsamma gäller när en underrättelse kan befaras medföra fara för den intagnes liv eller hälsa. Villkorlig frigivning infördes i svensk rätt . Reglerna om villkorlig frigivning har ändrats vid ett flertal tillfällen under 1990- talet, . Från att till en början ha tillämpats inom ett begränsat område kom institutets tillämpningsområde att vidgas som tillämpningen kom att få en alltmer obligatorisk karaktär. Ursprungligen torde syftet främst ha varit att främja ett gott beteende under anstaltsvistelsen och motverka återfall. Den villkorliga frigivningen kom emellertid att användas som en verksam metod att generellt förkorta anstaltstiderna. I det följande redogörs kortfattat för regleringen . Före gällde att den som avtjänade fängelsestraff fick friges villkorligt när två tredjedelar eller, om särskilda skäl förelåg, halva tiden hade avtjänats. Frågan om villkorlig frigivning prövades av övervakningsnämnderna om strafftiden inte översteg och i övriga fall av . Den praxis som tillämpades innebar att de som dömts till längre strafftider (överstigande och ) normalt frigavs efter halva strafftiden. De som ådömts kortare straff frigavs som regel efter att ha avtjänat två tredjedelar av tiden. Personer med långa strafftider och som gjort sig skyldiga till särskilt allvarlig brottslighet som riktat sig mot eller medfört fara för liv eller hälsa frigavs dock villkorligt först efter två tredjedelar av strafftiden, om påtaglig risk bedömdes föreligga för fortsatt brottslighet av samma slag. Genom en lagändring som trädde i kraft ändrades bestämmelserna på så sätt att villkorlig frigivning efter halva tiden blev huvudregel (den s.k. halvtidsreformen). Om någon dömts till fängelse i lägst för särskilt farlig brottslighet som riktat sig mot eller medfört fara för liv eller hälsa och påtaglig risk bedömdes föreligga för att han efter frigivningen skulle fortsätta brottslighet av samma slag fick han dock inte friges villkorligt förrän två tredjedelar av strafftiden hade avtjänats. Vid prövningen av frågan om villkorlig frigivning skulle beviljas efter denna tidpunkt skulle, förutom återfallsrisken, beaktas verkningarna av fortsatt frihets- förlust för den dömde och förutsättningarna för hans anpassning i samhället med hänsyn till de förhållanden i vilka han skulle komma att försättas efter frigivningen. Enligt dessa regler skulle Kriminal- vårdsnämnden pröva frågan om villkorlig frigivning endast för dem som dömts till fängelse . Reglerna om villkorlig frigivning ändrades på nytt och innebar i huvudsak en återgång till de regler som gällde före . Som huvudregel kom att gälla att alla som dömts till ett tidsbestämt straff om minst en månad skulle kunna friges villkorligt tidigast efter två tredjedelar av strafftiden. För att eliminera tröskeleffekter infördes en särskild regel för dem som avtjänade en strafftid på mellan ett och . Intagna med strafftider skulle kunna friges tidigast efter halva tiden, om de inte dömts för särskilt allvarlig brottslighet som riktat sig mot eller medfört fara för liv eller hälsa eller för brott som ingått som ett led i en yrkesmässig eller särskilt organiserad brottslighet och påtaglig återfallsrisk förelegat. Vid prövningen om frigivningen borde senareläggas i förhållande till den tidigaste tid- punkten skulle särskilt beaktas om förutsättningarna för den intagnes anpassning framstod som speciellt ogynnsamma med hänsyn till frigivningsförhållandena, hans uppförande under anstaltsvistelsen eller andra särskilda omständigheter. skulle, i likhet med tidigare, pröva frågan om villkorlig frigivning beträffande dem som dömts till fängelse . De nu gällande bestämmelserna om villkorlig frigivning trädde i kraft . Tidpunkten för villkorlig frigivning Huvudregeln är, enligt 26 kap. 6 § , att den som avtjänar fängelse skall friges villkorligt när två tredjedelar av strafftiden, dock minst en månad, har avtjänats. Villkorlig frigivning får inte ske från ett fängelsestraff som utdömts förenat med skyddstillsyn enligt 28 kap. 3 § och inte heller från ett förvandlingsstraff för böter. Om den dömde själv begär det får den villkorliga frigivningen skjutas upp till en senare tidpunkt. Av 26 kap. 8 § framgår bl.a. att om flera fängelse- straff verkställs skall hänsyn tas till den sammanlagda strafftiden vid beräkningen av tidpunkten för villkorlig frigivning. Förvandlingsstraff för böter och fängelsestraff som dömts ut i förening med skyddstillsyn skall dock inte sammanläggas. Enligt nuvarande reglering gäller således en presumtion att villkorlig frigivning skall ske villkorligt när två tredjedelar av fängelsestraffet har avtjänats och det oavsett strafftidens längd. Enligt förarbetena innebär detta en ökad förutsebarhet. Regleringen får även till följd att det övervägande antalet intagna i praktiken kommer att friges när de avtjänat två tredjedelar av strafftiden. Regeln om att villkorlig frigivning skall ske när två tredjedelar av strafftiden har avtjänats är i princip obligatorisk. För att skapa goda förhållanden på anstalten och för att främja den intagnes rehabilitering har dock införts en möjlighet för den dömde att påverka sin verkställighet genom att vara skötsam (prop. 1997/98:96 s. 129). Enligt 26 kap. 7 § får tidpunkten för den villkorliga frigivningen senareläggas om den dömde i väsentlig grad bryter mot vad som gäller för verkställighet i anstalt. Senareläggning får ske med varje gång. Innebörden av bestämmelsen är således att den dömdes missköt- samhet kan leda till senareläggning av den villkorliga frigivningen. För att undvika dubbelbestraffning har reglerna om senareläggning av villkorlig frigivning samordnats med reglerna om disciplinär bestraffning. Vid prövningen av frågan om senareläggning skall således beaktas om förseelsen får eller kan bedömas få andra negativa följder för den dömde. Det finns inte någon särskild begränsning av den sammanlagda tiden för senareläggning, vilket innebär att senareläggning får ske med som motsvarar hela reststraffet. Den yttersta gränsen för senareläggning blir således den av domstolen bestämda straff- tiden. Enligt 26 kap. 9 § , är det KVS som fattar beslut i fråga om att skjuta upp eller senarelägga den villkorliga fri- givningen. Styrelsen har dock med stöd av bestämmelsen i andra stycket delegerat beslutanderätten i dessa frågor till den lokala . I praktiken är det således chefen för den lokala som beslutar om att senarelägga den villkorliga frigivningen. KVS har utfärdat allmänna råd om senareläggning av villkorlig frigivning. Enligt 26 kap. 10 § gäller en prövotid som motsvarar den strafftid som återstår vid frigivningen, dock . I systemet med prövotid ligger främst att när denna har löpt ut utan att den frigivne har begått nya brott så har denne till fullo verkställt sitt straff. skall den frigivne enligt 26 kap. 14 § vara skötsam, efter förmåga försöka försörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som åligger honom eller henne enligt bestämmelser i eller enligt föreskrifter eller anvis- ningar som har meddelats med stöd av . Han är skyldig att på kallelse inställa sig hos den lokala . Om han har förpliktats att ersätta genom brottet uppkommen skada skall han göra vad han kan för att fullgöra den skyldigheten. Av 26 kap. 11 § framgår att det i anslutning till att villkorlig frigivning äger rum eller senare kan beslutas att den frigivne skall stå under övervakning om det behövs. Ett sådant beslut meddelas av den lokala . Av detta följer att en bedömning skall göras i varje enskilt fall, och övervakning bör beslutas i de fall då den kan antas bidra till att den dömde avhåller sig från vidare brottslighet. Enligt 26 kap. 13 § skall en frigiven som står under övervakning, hålla övervakaren underrättad om sin bostad, sin arbetsanställning och andra förhållanden av betydelse för övervakningen. Han eller hon skall på kallelse inställa sig hos övervakaren och i övrigt enligt dennes anvisningar upprätthålla förbindelse med övervakaren. I den mån det har bestämts av den lokala gäller vad som sagts i paragrafen om övervakaren även tjänsteman vid myndigheten eller annan person. När den frigivne står under övervakning skall den lokala , enligt andra stycket i sistnämnda bestämmelse, genom tillsyn och förmedling av stöd och hjälp verka för att den frigivne inte återfaller i brott och för att anpassningen i samhället även i övrigt främjas. Myndigheten skall för detta ändamål fortlöpande hålla sig underrättad om den frigivnes livsföring och om hans eller hennes förhållanden i övrigt. Oavsett om den som friges villkorligt skall vara ställd under övervakning eller inte skall den frigivne vara registrerad vid den kriminalvårdsmyndighet i vars verksamhetsområde han eller hon har sitt hemvist. Om övervakning har beslutats men det därefter bedöms att den är påkallad får övervakningsnämnden besluta att övervakningen skall upphöra. Om det inte fattas något beslut om förlängning av övervakningen upphör den när har gått av prövotiden. När övervakningen skall upphöra bör den handläggande tjänste- mannen och övervakaren gå igenom verkställighetsplanen med den dömde för att se i vilken grad målen har uppnåtts samt hur den dömde har skött verkställigheten. Även formaliteterna kring över- vakningens upphörande och sekretessfrågor bör gås igenom.