sou · GTB340d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Olisi aika ryhtyä sanoista tekoihin, mutta tuntuu siltä, että se toteuttaminen on kovan työn takana. (Jag tycker väl att på papper ser minoritetsställningen ganska bra ut, men det praktiska fungerandet är lite si och så. Det är dags att sluta prata och göra något, men det känns som att förverkligandet kräver mycket arbete.) Det som minoritetsställningen har fört och kan föra med sig ansågs av de äldre informanterna enbart som något positivt. Mer finsk- språkig service efterlystes och utvidgningen av förvaltningsområdet sågs av några nästan som en ödesfråga för områdets sverigefinnar. Några jämställde finskan i med svenskans position i , även om de inte vara villiga att kräva samma lagliga rät- tigheter för sverigefinländare som finlandssvenskar har. En hypotes som man kan formulera som ett resultat av detta är att brist på kunskap påverkar inställningen till och viljan att ställa krav på service och rättigheter för finskan. Man kan därmed dra slutsatsen att mer information om finskans minoritetsposition san- nolikt skulle öka kraven på effekter av minoritetsställningen och förvaltningsområdet. Styrningen av informationen styr behoven, m.a.o. När de äldre informanterna tillfrågades om finskan ska ha samma ställning som andra, senare invandrarspråk, var svaren merendels nekande. Att finskan inte var ett invandrarspråk utan hade erhållit minoritetsstatus och således förtjänade särbehandling var en klar ståndpunkt för de flesta. Att finskan skulle ha en särställning var naturligt för en del av informanterna, av flera anledningar. Över hälften av de äldre, 14 stycken, både kvinnor och män, betonade historiska orsaker. Att och en gång varit ett land, att länderna haft samarbete och framför allt att finska språket existerat i innan den mo- derna invandringen började, nämndes som naturliga orsaker till den uppnådda minoritetsställningen. Värmländska skogsfinnar nämn- des tillsammans med finska handelsmän i under tid. Informanterna verkade vara väl informerade om sin egen historia i . Historiallisista syistä on tärkeää, että suomella on erityisasema Ruotsissa. Ruotsalaiset ovat kauan halunneet käsitellä suomea vain ja ainoastaan siirtolaiskielenä, ei historiallisena kielenä. (Av historiska anledningar är det viktigt att finskan har en särställning i . Svenskarna har länge velat behandla finska som enbart invandrarspråk, inte som ett historiskt språk.) Även ett nutidshistoriskt perspektiv kom fram. Eftersom de flesta äldre informanterna själva varit en del av den stora finska flyttvågen , var de fullt medvetna om sin egen historia. När finländarna invandrade i stora mängder till var samhället dåligt förberett på de behov som en stor främmande grupp kunde ha. Det kan tolkas som att de kurser som anordnades av olika utbildare, arbetsgivare m.fl., inte tycks ha fått den verkan som avsågs (se även Lainio & Wande 1996). Arbete och bostad erbjöds men utan språkkurser hamnade många utanför sam- hället. Utanförskapet existerar för vissa även och man menade att det nu krävs handling för att bryta det. Ehdottomasti kyllä, koska meitä suomalaisia on niin paljon. Me olemme tulleet Ruotsiin ilman että on saatu minkäänlaista kieliapua. Ne maahanmuuttajat, jotka tulevat nyt, saavat käydä kielikursseja, jne. (Absolut ja, eftersom det finns så många av oss . Vi har kommit till utan att få någon som helst hjälp med språket. Invandrare som kommer får gå på språkkurser osv.) Henkilökohtainen mielipide on ehdottomasti se, että suomelle pitää antaa erityisasema. Suomalaiset ovat olleet merkittävä tekijä joka alalla Ruotsin yhteiskunnan rakentamisessa erityisesti sodanjälkeisenä aikana. jollekin kielelle annetaan erityisasema, niin suomelle se kuuluu. (Min personliga åsikt är definitivt att finskan ska ha en särställning. Finnarna har varit en betydande faktor i alla branscher när man byggde det svenska samhället speciellt efter kriget. Om något språk ska ha en särställning, är det finskan.) En annan betydande anledning till finskans särställning som mi- noritetsspråk var för informanterna det stora antalet sverigefinlän- dare som bor i landet. Både det absoluta antalet och den procentu- ella andelen finskspråkiga i ansågs vara tillräckliga höga för att rättfärdiga en minoritetsställning. Finnarnas antal jämfördes både med majoritetsbefolkningens och med andra minoritets- och invandrargruppers. Att finskan hade funnits länge i räcker inte, även antalet människor som använder språket var viktigt för många. För några, speciellt män, var det viktigt att man tydligt skiljde mellan ett minoritetsspråk och ett invandrarspråk och man sammanlänkade alltså både historiska och kvantitativa anledningar. Tre äldre informanter hade svårt att ta ställning till finskans sär- ställning i . I princip menade de att som sverigefinnar anser de det egna vara språket viktigast, men sympatiserade de med andra minoritets- eller invandrargrupper som säkert också hade samma åsikter kring sitt eget språk. De yngre var mycket kluvna i sina svar om finskans särbehand- ling i jämförelse med senare invandrarspråk. I jämförelse med de äldre informanterna var skillnaden tydlig. Av de unga tyckte 14 av 22 (några med viss tvekan) att finskan ska ha en särskild ställning, medan åtta ansåg att alla främmande språk i , oberoende av deras ursprung, borde behandlas lika. Även i dessa svar fanns det en viss tvekan. I svaren visade det sig att det inte fanns någon större skillnad mellan vad unga kvinnor och män hade för åsikter. Många informanter ansåg sig vara jäviga att svara på frågan om finskans ställning eftersom man som sverigefinländare naturligtvis höll sitt eget språk som viktigast. De jämställde den finska minori- tetens behov med t.ex. kurder, engelskspråkiga eller spansktalande invandrare och menade att även de andra antagligen ansåg att deras språk är viktigast. Man gjorde därmed i princip ingen åtskillnad mellan en invandrar-/integrationspolitik och en minoritetspolitik. I många av de nekande svaren kunde man urskilja en viss jämlik- hetssträvan. Det var viktigt för några att alla eller åtminstone större främmande språk behandlades lika. Här kunde man hypotetiskt ha trott att informanter med multikulturell bakgrund skulle sträva mer efter en jämlik behandling, men resultaten visar att informan- terna med en förälder från ett utomskandinaviskt land var precis lika delade i sina åsikter som alla andra. Med tanke på att nästan hälften av de yngre informanterna var omedvetna om vad minori- tetsställningen innebär, måste svaren dock tolkas försiktigt. Ett svar förmedlade dock uppfattningen att denna ovannämnda jämlik- hetsprincip även kunde gynna finskan. Lika behandling för alla språk, inklusive finska, är inte mer än rättvist. Jag undrar om det finns lika mycket t.ex. finska tv-program som arabiska. Det känns som om andra får mer stöd än finskan. Anledningar som gavs för naturligheten i finskans särskilda ställ- ning var bl.a. det stora antalet finskspråkiga som bor i , samt det faktum att invandringen till landet har skett tidigare än för senare invandrargrupper. Således presenterades både historiska och kvantitativa anledningar, precis som i den äldre undersöknings- gruppen. Finskan tycker jag är nästan viktigare, det finns ju så pass många finsktalande i . Det är viktigare än de andra språken. -- -- De [finländarna] har ju funnits här så länge, de andra har kommit mycket . Finskans långa historia i , och gemen- samma historia som en nation, gemensamt kulturarv och nutida nordiskt samarbete mellan länderna var även de anledningar till finskans särbehandling. Någon jämförde även finskans ställning med svenskans i och en annan eftertraktade tydligare ex- empel på finskans officiella status. I och med att det är ett officiellt språk, måste det vara tydligt på något sätt i samhället att det är ett starkare språk. Att det visar sig i skolan och i service. Som man kan läsa ovan, varierade de äldre och yngre informan- ternas kunskaper om och inställning till finskans minoritetsställ- ning märkbart. I stort sett kan man konstatera att de äldre infor- manterna var bättre insatta i finskans särskilda ställning än sina yngre motparter. Anledningarna kan vara naturliga, som bl.a. deras större livserfarenhet men även att de visade ett djupare intresse och engagemang för frågor kring sitt eget ursprung, sin ställning i sam- hället och sitt modersmål. Detta kan skönjas även i inställningar till frågan om finskan gentemot andra invandrarspråk. Fler yngre än äldre informanter uttryckte någon slags jämlikhetssträvan i ställ- ningen för alla språk förutom svenskan i . Detta kan delvis bero på att de visste mindre om de faktiska målen med minoritets- ställningen. Detta kan i sin tur bero på t.ex. hur ofta man ser/hör eller läser om denna fråga, vilken nästan uteslutande debatteras i sverigefinska media, på finska. För de äldre var det mycket vikti- gare att finskan hade en särskild ställning och de kunde även ge tydligare motiveringar till detta. De hade också bättre kunskaper om minoritetsställningen. Åsikterna om finskans erkända ställning var däremot generellt positiva i båda grupperna. Sammanfattningsvis kan vi konstatera att informationsbehovet är stort bland många av de yngre, som kunskapen tycks vara god bland de äldre. Informationsspridningen är desto viktigare eftersom det påverkar viljan att eftersträva sådana möjligheter som minoritetsställningen ska kunna tillhandahålla, och bristen på in- formation gör det också svårare för majoritetssamhället att för- verkliga minoritetspolitiken. 6.3Informanternas användning av finska i olika sammanhang I en tidigare fråga hade informanterna fått möjlighet att bedöma sin nivå av språklig kompetens vad gäller både finska och svenska. För att ta fram vidare information om informanternas användning av finska tillfrågades de även om i vilka situationer och med vilka olika personer de använder språket. Det förstnämnda eftersträvade kun- skap om s.k. domänliknande språkanvändning, som är ett ganska grovt mått. Det andra eftersträvar en mer detaljerad bild, som utgår ifrån att man ofta har ett personbundet och konsekvent språkbruk med specifika individer, som s.a.s. vinner över domänanvänd- ningen. Dessa kan även överlappa med varandra. Informanterna fick själva fritt beskriva sin språkanvändning, vil- ket kan ha resulterat i en viss brist på struktur i svaren presenterade i tabellerna nedan. Det återspeglas t.ex. i att man i Tabell 16 kan läsa att fyra äldre kvinnor använder finska på jobbet, men i Tabell 17 har bara två kvinnor nämnt att de använder finska med arbets- kamrater eller kunder. På samma sätt har vi separerat olika använd- ningsområden enligt de uppgifter som informanterna själva har lämnat. Bl.a. kan alternativet omfatta de flesta andra användningsområden förutom arbete, men i tabellerna har vi utgått ifrån informanternas egna beskrivningar. Man har också angett olika personer man talar finska med. I tabellerna 16 och 17 kan vi se de olika situationerna där informanterna använder finska respektive personerna som finskan används med. I sin helhet löd frågan på följande sätt: Missä yhteyksissä sinä käytät suomea?/I vilka sammanhang an- vänder du finska? a.Eri tilanteissa/Olika situationer? b.Eri ihmisten kanssa, kenen?/Med olika personer, vem? Vad gäller både äldre och yngre informanter användes finskan mest i hemmet tillsammans med maka/make, barn och i de yngre infor- manternas fall med föräldrarna. 32 stycken av alla informanter be- rättade att de använder finska främst privat i sina hem, dvs. som ett informellt vardagsspråk. Andra situationer/domäner där man an- vände finska flitigt var arbetsplatser och föreningsliv. Under rubri- ken föreningsliv har såväl finska föreningar, pensionärsföreningar som aktiviteter i i hamnat. Det fanns även några informanter som konstaterade att de använde finska all- tid när det var möjligt och när de hörde att de personer som var närvarande talade finska eller bröt på finska (Tabell 16). Svaret – som främst representerar det privata och informella språkbruket – utgjorde ett direkt svar överraskande få gånger, men om man räknar ihop svaren från flera andra situationer kan man konstatera att det är precis då informanterna använder sin finska mest. Endast en äldre manlig informant berättade att han använde finska hos myndigheter och även detta mest för att skoja lite med dem. Två informanter använde finska under läkarbesök och sex stycken i sina kontakter med en församling eller med kyr- kan. Av de yngre informanterna nämnde endast tre stycken att de använde finska i skolan, men i verkligheten kan antalet antas vara större eftersom fler än tre hade gått i en finskspråkig klass eller skola. Några yngre informanter nämnde att förutom i sina egna hem talade de finska nästan enbart när man var på besök i . Tabell 16 Situationer där finska används av informanterna Var använder man finska? Alltid när man kan Till gruppen Annat i tabell 16 hör bl.a. brevväxling, användning av dator genom att chatta, läsa tidningen, prata i telefon, festa, be- sök hos föräldrarna, körsång samt när man handlar. Bland de olika personer som informanterna använder finska med förekom oftast föräldrar, barn, make/maka, alltså familjemedlem- mar. Detta överensstämmer väl med informationen om de olika situationer man sagt sig använda finska i. För de flesta informan- terna verkar finskan vara ett i huvudsak privat och därmed sanno- likt ett informellt språk. Uppdelningen var ganska naturlig. Bland informanter som talade finska med sina föräldrar var alla förutom en yngre informanter, eftersom många av de äldre informanterna själva var i den ålder då deras föräldrar inte längre var vid liv. På samma sätt var alla utom en informant äldre bland de informanter som använde finska med sina barn; de flesta yngre informanter hade inte börjat bilda familj . Andra personer som informanterna använde finska med var sys- kon, barnbarn och andra släktingar. För många ungas del var finska kontakter ofta med släktingar och när man var på besök i . Något anmärkningsvärt är att fler yngre än äldre informanter be- rättade att de använde finska i kontakt med sina vänner och be- kanta. Delvis kan detta förklaras med att för de yngre informan- terna har vänskapskretsen och det sociala livet utanför hemmet en viktigare funktion än för de äldre. Det kan dock också vara så, att de yngre var mer utlämnade till att använda finska just med sina vänner och bekanta, oftare än de äldre, som kanske har flera möj- ligheter och personer att använda finska med, dvs. vidare sociala nätverk på finska. Tabell 17 Personer som informanterna använder finska med På en något mer offentlig nivå nämnde fem informanter att de an- vände finska med sina arbetskamrater och två med sina kunder, så- ledes var det totalt sju stycken som hade finskan som en aktiv del av sitt arbetsliv (Tabell 17). Även användning av finska med gran- nar nämndes en gång. Precis som vid frågan om vilka olika situatio- ner finskan används i, kom det fram även här att många informan- ter, sex äldre kvinnor och en yngre kvinna, gärna använde finska med alla personer de hade möjlighet att använda den med. I grup- pen Andra nämndes t.ex. flickvän, barnens lärare, dagbarn och hemhjälp. Den viktigaste slutsatsen man kan dra av dessa resultat är att finskan övervägande används i privata situationer och således främst har en funktion som ett privat och informellt språk. används med familj, släkt och vänner och kan således ha en funk- tion som ett socialt sammanhållande språk och som ett känslo- språk. Andra domäner där finskan används utanför hemmet, men dock i mindre utsträckning, är arbetsplatser, församlingar och fö- reningsliv samt tillsammans med arbetskamrater, kunder och be- kanta. Språkanvändning utanför hemmet sker i betydligt mindre skala än inom hemmet. Bland de enskilda resultaten kan man no- tera att endast 5 av de äldre använder finska med sina barnbarn, dvs. Man kan sammanfatta utvecklingen ovan som i Figur 1. Till en början kan vi konstatera att finskt språkbruk i offentlig miljö i aldrig blivit utvecklat mer än rudimentärt, men trots det kan vi anta att en viss tillbakagång inträffade före minoritetsställningen (se även diskussionerna nedan). Domänförluster och ett alltmer privat språkbruk leder till språkbyte Övriga privata och arbetsrelaterade domäner Familjens språk, den privata sfären Hemmet utgör som domän och familjemedlemmarna i den en cen- tral arena för bruket av finska. börjar antalet domä- ner minska och språkets utrymme krympa generellt, både kvantita- tivt i form av tillfällen och kvalitativt i form av de språkliga kraven på mångsidighet. Föräldrarna blir för barnen en alltmer central möjlighet att använda finska, och detta främst i hemmiljö. heller familjen längre utgör en sådan bas kan man betrakta språk- bytet som fullbordat (se Figur 1). Språket har då redan i föregående fas slutat att vara kulturbä- rande. De två huvudsakliga vägar som finns för att man ska kunna vända utvecklingen, förutom en aktiv revitalisering av språket inom familjen, är skolan och en funktionell utvidgning av de domäner språket kan brukas i, även inom den offentliga sfären (se även 1999:126 ff.). I och med det sistnämnda steget ökar också språkets prestige och minoritetsgruppens vilja att lära sig språket. Med tanke på de möjligheter som ett förvaltningsområde skulle ge, nämligen att använda finska med myndigheter, utgör både stil- mässiga vanor och den specifika kompetens som detta skulle med- föra en stor utmaning för informanterna. De skulle sannolikt ställas för både situationellt mer formella språkliga krav och rent lingvis- tiskt/ kompetensmässigt behöva utveckla en del nya språkliga re- surser på finska. För de äldre hänger detta ihop med att de dels har en generellt sett ganska kort utbildningsbakgrund, dels att de inte har kunnat skaffa sig en bred erfarenhet av sådant språkbruk i . För de yngre hänger det ihop med att de sannolikt inte har haft möjlighet att lära sig dels skriftspråket enligt en skriftspråks- standard, och dels med att de inte har haft möjlighet att skaffa sig erfarenhet från att använda denna typ av mer formellt språkbruk, med fackordförråd som man nödvändigtvis inte lär sig i grundsko- lemiljö. Med andra ord, kontakter med myndigheter på finska skulle ställa markant ökade språkliga krav på informanterna, san- nolikt något högre på de yngre än de äldre. Dessa krav är lexikala, grammatiska/stilistiska och sannolikt pragmatiska.18 För att ta reda på om informanterna tyckte att det fanns ytterli- gare någon situation där finska skulle kunna användas ställdes en följdfråga. Den utgick ifrån att förutom i situationerna där infor- manterna hade beskrivit att de använder finska kunde det även fin- nas andra tillfällen då de skulle behöva tala finska. Frågan löd i sin helhet på följande sätt: Missä tilanteissa sinun pitäisi voida puhua suomea?/I vilka situ- ationer skulle du behöva tala finska? Om svaren kan konstateras att fler äldre än yngre informanter ville nämna ytterligare situationer där de skulle behöva använda finska. 18 I princip finns det flera tillvägagångssätt att överbrygga en sådan språkklyfta. Man kan undvika situationen, man kan lära sig denna stil/genre genom t.ex. utbildning, och, man kan låta myndighetsföreträdarna anpassa sin finska mot den talspråksfinska som kunderna/ klienterna behärskar, samt kombinationer av dessa alternativ. Några äldre informanter ansåg dock att de inte hade behov av att använda finska i större utsträckning . Det viktigaste området där äldre informanter skulle behöva tala finska var besöken hos lä- kare och på sjukhus. Dessa kom fram i över hälften av alla äldres svar och även i några av de yngre informanternas svar. Andra situa- tioner var myndighetskontakter, rättsliga papper och domstolar samt äldreomsorg. En äldre informant ansåg att alla kontakter som skedde med telefonsvarare var krångliga och hade fungerat bättre på finska. Även andliga behov ansågs av några vara av sådan art att finskan lämpade sig bättre. Kyllä sitä haluaisi käyttää suomea ja kuulla sitä kirkossa, koska siellä ollaan niin lähellä henkisiä ja hengellisiä asioita, kuten hautaaminen ja vihkiminen. Myös töissä on tilanteita, jolloin on tarvetta käyttää suomea. (Jag skulle vilja använda och höra finska i kyrkan, eftersom då har man med mentala och andliga saker att göra, som t.ex. begravningar och vigsel. Även på jobbet finns det situationer där man har anledning att använda finska.) Några, både äldre och yngre informanter, berättade att de skulle behöva använda mer finska på sina arbetsplatser, antingen i kontakt med kunder eller med arbetskamrater. En informant, aktiv inom sjukvården, berättade hur hon upplevde sin egen förmåga att över- sätta facktermer som problematisk, när hon hade kontakt med pa- tienter. Arbetet kunde vidare röra telefonsamtal till läkare eller sjukhus i och då var det viktigt att man använde de rätta orden. Liknande problem hade en yngre informant, verksam inom , som hade haft stor nytta av sina kunskaper i finska men som upplevt att språket inte räcker till. Av de yngre informanterna kunde mindre än hälften beskriva ytterligare situationer där de skulle behöva använda finska. De ovannämnda arbetsmiljöerna var några av dessa situationer. Vidare uttryckte två yngre kvinnor en vilja att tala finska med sina läkare eller barnmorskor, samt en kvinna möjlighet att prata finska på banken eller i juridiska situationer. En yngre kvinna hänvisade till problem i kommunikation som berörde henne indirekt. Hon kriti- serade föräldramöten i skolan och konstaterade att åtminstone en del av informationen borde vara på finska eftersom många föräldrar inte har lika bra språkkunskaper som deras barn. Denna funktion har ju tidigare delvis ombesörjts av den nedlagda finska Hem- och skola –föreningen. finns ingen motsvarande instans eller organisation som tillvaratar finskspråkiga föräldrars särskilda behov eller önskemål i skolfrågor. Andra svar som kom fram var när som helst när den andra par- ten behöver tala finska, eller det är bättre om man får använda finska överallt. Många beskrev situationer där de mer eller mindre ofrivilligt hade hamnat i rollen som tolk för andra personer. Det innebär att det finns situationer i vilka endast finska är ett funktio- nellt språk för en del sverigefinnar. 6.4Hjälp vid myndighetskontakter på grund av språket För att ta reda på det faktiska behovet av finskspråkig hjälp bland undersökningsgruppen tillfrågades informanterna om de behövde hjälp på grund av språket i myndighetskontakter eller när de besö- ker vårdcentralen. Som en följdfråga undrade vi vem de fick hjälp av, om och när de behövde det. I sin originalform lydde frågorna så här: 25.Tarvitsetko kielen takia apua esimerkiksi terveyskeskuksessa tai asioidessasi viranomaisten kanssa?/Behöver Du hjälp på grund av språket när Du t.ex. besöker vårdcentralen eller har kontakt med myn- digheter? 26.Keneltä saat apua, jos tarvitset sitä?/Vem brukar Du få hjälp av om Du behöver det? Bland de yngre informanterna var svaren nästintill hundraprocen- tigt samstämmiga. Ingen representant i den yngre generationen sade sig behöva hjälp av någon utomstående på grund av bristande språkkunskaper i svenska. Detta överensstämmer väl med den all- männa bilden av unga sverigefinländare i denna generation. Finskan är för dem närmast det språk som används enbart inom den privata kretsen, inte i officiella sammanhang. Några informanter påpekade även att de inte behärskar det byråkratiska språket inom finskan, utan skulle i alla sådana sammanhang använda svenska i stället. Frågan om vem man brukar få hjälp av var således inte aktuell när det gäller ungdomarna. Däremot undrade vi ifall de yngre infor- manterna själva hade varit med om situationer där en anhörig eller någon annan har behövt deras hjälp på grund av språksvårigheter. Av 22 informanter hade nio stycken varit med om situationer där någon har behövt deras hjälp som en slags vardagstolk eller -över- sättare.