sou · GTB388d2 · 2006-01-01 00:00:00 — I hade 45 av 67 underrättelser be- kräftats, i 24 av 128 och i 11 av 91. Det betyder att i genomsnitt en knapp tredjedel av kommunerna i de berörda kro- nofogdedistrikten följer gällande bestämmelser i socialtjänstförord- ningen. Av kommentarerna från kronofogdedistrikten framgick att några kommuner aldrig bekräftar skriftligt, men däremot per telefon i de flesta fall medan andra kommuner aldrig svarar. Några kommuner svarar med hänvisning till ekonomigruppen, men uppger inga namn. var närvarande vid tre av fem vräkningar av barnfa- miljer inom . Av svaren från de två andra distrikten framgick att det förekommer sporadiskt och då endast på begäran av kronofogdemyndigheten. I var social- tjänsten närvarande vid en vräkning, dock inte den enda som berörde en barnfamilj. Tre kronofogdedistrikt – , och Sollentunakonto- ret/– utgjorde underlaget i den undersökning som genomfördes på uppdrag av utredningen april/. vräktes 9 barnfamiljer. I familjerna fanns sam- manlagt 15 barn. Om vi antar att april/maj är representativa för skulle det innebära att det vräks 46 barn Kalmardistriktet, 25 i och 54 i Sollentunakontorets område . Vi har jämfört de siffror på antalet vräkta barn /i de tre kronofogdedistrikten med uppgifter som socialtjäns- ten i de berörda kommunerna lämnat . Kommunerna i och kronofogdedistrikt kände i socialtjänstenkäten till ungefär dubbelt så många barn som en fram- skrivning till årsnivå av kronofogdeundersökningen . En motsvarande jämförelse för Sollentunakontorets kommuner visar att i dessa kommuner kände till mindre än hälf- ten av de vräkta barnen. Även andelen som vräks i förhållande till antalet ansökningar är större för kronofogdekontor. Det ger stöd för uppfattningen att kommunerna i detta distrikt har sämre kunskap om vräkningshotade, alternativt gör mindre insatser för att förhindra vräkning. I genomsnitt en knapp tredjedel av kommunerna i de berörda kronofogdedistrikten bekräftar skriftligt att de mottagit meddelan- det om tid för vräkning från kronofogdemyndigheten. Det varierar mellan distrikten i vilken utsträckning är närvarande vid själva vräkningen; inte i något distrikt är den alltid närvarande när en barnfamilj vräks. 6.3Avhysningspraxis hos socialtjänst, hyresvärdar och kronofogdar genomfördes en studie av vräkta hushåll i län för att bl.a. följa upp dem ett drygt år efter vräkningen och beskriva deras socioekonomiska status före och efter en vräk- ning. I samband med detta arbete noterades att andelen verkställda vräkningar av antalet ansökningar (verkställighetsfrekvensen) vari- erade kraftigt inom landet. En möjlig förklaring till detta antogs vara olika praxis hos framför allt socialtjänst och hyresvärdar i av- hysningsärenden. När senare fick regeringens upp- drag att utreda de bostadslösas situation gavs möjlighet att i ett delprojekt pröva denna hypotes. Fyra kronofogdedistrikt med olika verkställighetsfrekvens valdes ut för en närmare studie – , , och . Huvudintresset i undersökningen 1994 var att undersöka hur av- hysningspraxis förändrats –1993 och i vilken mån detta samvarierade med verkställighetsfrekvensen. Det framkom att såväl värdar som socialtjänst blivit restriktivare. För värdarnas del tog sig detta framför allt uttryck i hårdare krav på nya hyresgäster vid tecknande av kontrakt. Detta gällde både allmännyttan och pri- vatvärdarna. För del innebar det en allt stramare at- tityd till hjälpsökande med hyresskulder i takt med att antalet an- sökningar om vräkning sköt i höjden . Ett distrikt, , avvek då man där hade en generösare attityd till hy- resskulder; något som också återspeglades i en klart lägre vräk- ningsfrekvens. ska förverkligas i alla delar av samhället och inte bara när verksamheter eller åtgärder direkt vänder sig till barn. Socialtjänstlagen innehåller en bestämmelse om att när beslut rör barn ska hänsyn tas till barnets bästa och barnet har rätt att komma till tals. Varken utsökningsbalken som reglerar kronofogdemyn- digheternas verksamhet eller hyreslagen innehåller motsvarande regler. Det var därför av intresse att i en ny undersökning av avhys- ningspraxis undersöka hur barnperspektivet kommer till uttryck i de verksamheter som är inblandade när en barnfamilj står inför hotet att mista sin bostad. Den studie som Flyghed gjort för utredningens räkning är en replik på praxisstudien , men med den väsentliga skillna- den att det lagts till frågor med fokus på vräkningshotade hushåll där det ingår barn. För jämförbarhetens skull valdes samma fyra distrikt – , , och . De övergripande frågorna i enkätundersökningen till kronofog- dar, socialtjänst och hyresvärdar har varit: Vilka förändringar i av- hysningspraxis har skett ? Hur fungerar av- hysningsreglerna? Hur har problematiken med barn i de vräk- ningshotade hushållen beaktats? Därtill ingick frågor om hur de tre aktörerna samverkar. Hela studien finns att läsa i bilaga 2 varför vi här endast redovisar ett urval av frågorna som besvarats av såväl hyresvärdar som social- tjänst och kronofogdemyndigheter utifrån några centrala teman. Enkäter skickades ut till 12 kronofogdekontor av vilka 11 sva- rade. Av de 37 enkäter som skickades ut till besvara- des 27. Till hyresvärdarna skickades enkäter till 19 allmännyttiga bostadsföretag och 12 privata hyresvärdar. Svar inkom från 13 av de allmännyttiga företagen och 1 privat hyresvärd. Bortfallet är således stort bland de privata hyresvärdarna. Relationen mellan faktiskt verkställda vräkningar och ansökningar om vräkningar var relativt oförändrad –2005. Stor- stadsområdena hade en klart högre verkställighetsprocent nu lik- som i studien . Samtliga tre aktörer fick frågan om hur avhysningspraxis föränd- rats . Alla svar vittnade om en tilltagande restriktivitet. Flertalet kronofogdar ansåg att såväl värdarna som blivit restriktivare och närmare hälften av social- förvaltningarna ansåg att värdarna blivit restriktivare. En fjärdedel av de tillfrågade socialförvaltningarna uppgav också att de själva blivit restriktivare och de fick medhåll av hälften av värdarna. Andelen av värdarna som inte accepterade hyresgäster med ekonomiskt bistånd som försörjning var ; en ökning från undersökningen 1994 vilket måste betraktas som uppseendeväckande. En av värdarna påpekade ett betydelsefullt förhållande som inne- bär att kan missa hushåll som tvingas lämna sin lä- genhet. Det finns ingen skyldighet för värden att underrätta när ett hyresavtal sägs upp till hyrestidens utgång19. I dessa får ingen information om situationen förrän kronofogdemyndigheten meddelar datum för avhysning. Den absoluta majoriteten av kronofogdarna (9 av 11) ansåg att av- hysningsreglerna så som de är formulerade fungerar i stort sett väl. Två kronofogdar påtalade att när det gäller barnfamiljer behövs en regeländring där soc åläggs att besöka familjen för ut- redning. skickar i regel bara ett brev och hör inte 19 12 kap. 46§ 1 st 2p. familjen av sig gör oftast ingenting och dessa familjer öppnar i regel aldrig sin post. Tre av fyra socialförvaltningar ansåg att reglerna fungerar bra el- ler mycket bra. Trots detta lämnade flera förvaltningar förslag till hur de skulle kunna förbättras. Förslagen gällde framför allt att man önskade tidigare signaler från hyresvärdarna så att tiden för att finna lösningar inte blir så knapp och resulterar i att hyresskul- derna blir för stora och därmed svårare att reda upp. I ett svar framkom att det största problemet var hyresvärdarnas inställning som gjorde det svårt att förhandla om kvarboende. Därför efter- lystes mer förebyggande kontakt med hyresvärdar, speciellt mindre privata värdar. Viss självkritik kan även spåras i några svar. Främst handlar det om förbättrade rutiner när informationen väl inkommer samt att det behövs bättre samarbete mellan sektionerna. En annan fram- höll behovet av skriftliga rutiner, att skriva ner det vi faktiskt gör. Ett sätt att förebygga att det går för långt, var att själv tog initiativ till regelbunden kontakt med hyresvärdarna. I 10 fall av 11 svarade kronofogden att det fanns både ett informellt och formellt samarbete med hyresvärden i avhysningsärenden. Hälften av respondenterna svarade att samarbetet förändrats och angav som skäl att värdarna antagit en tuf- fare attityd gentemot gäldenären. Samtliga kronofogdar ansåg att samarbetet var till nytta i arbetet. Som skäl angav de flesta att de fått information om något förhållande som skulle kunna skapa problem vid själva avhysningen t.ex. att det fanns barn i hushållet. Samtliga socialförvaltningar hade något slags samverkan med hy- resvärden och tre fjärdedelar av dem hade regelbunden samverkan. Några framhöll att det blivit svårare att samarbeta och att värdarna antagit en hårdare attityd som gjort att det blivit svårare att teckna avbetalningsplaner. Bland positiva svar fanns kommentarer om rutiner för förebyg- gande arbete som underlättat tidiga och täta kontakter samt om regelbundna träffar. Samtliga socialförvaltningar bedömde att samarbetet med värden varit till nytta framför allt genom att man därigenom kunnat finna olika slags lösningar som gjort att hushållet kunnat bo kvar eller att det åtminstone gått att skjuta upp vräkningen. Åtgärder som soci- altjänsten beslutat var t.ex. att bevilja bistånd till skulden, ta över förstahandskontraktet eller tillsätta boendestöd. Åtta (av 11) kronofogdar samarbetade regelbundet med social- tjänsten; så gott som samtliga gjorde det både formellt och infor- mellt. Åtta ansåg att samarbetet förbättrats jämfört med hur det var , framför allt genom bättre kontakter med det lokala . Den information om hushållet som kunde bidra med ansågs vara till nytta i samarbetet. Initiativet till samverkan kommer i något fall från kronofogden eller hyresvärden, som måste trycka på att agera. Tio hyresvärdar (av 14) uppgav att de hade regelbunden samver- kan med ; alla utom en att det skedde såväl formellt som informellt. Hälften av dem ansåg att samverkan förändrats genom att informationsutbytet ökat och kontakterna blivit tätare. I några fall förekom regelbundna träffar mellan hyresvärd och socialtjänst. I ett svar uppmärksam- mades det positiva som inträffat genom att inrättat specialteam som arbetar med barnfamiljer. Nio av värdarna ansåg att samarbetet varit till nytta. Socialtjäns- tens särskilda satsningar lyftes fram som positiva av flera hyresvär- dar. önskade andra tydligare och tidigare initiativ från soc. Om så skulle ske skulle antalet avhysta minska högst betyd- ligt. samverkan med kronofogden hade ökat . Knappt tre fjärdedelar hade regelbunden och samtliga hade någon form av samverkan. Kontakten hade blivit bättre vilket underlättat samarbete. Specialisttjänster och projekt där alla ärenden om avhysningar tas om hand uppgavs som exempel på ett förbättrat samarbete. En stor majoritet () ansåg att samarbetet med krono- fogden varit till nytta för socialtjästen. Det som lyftes fram i detta sammanhang var informationsutbyte och kontakt för att kunna agera på ett tidigare stadium. Flera påtalade just betydelsen av att samarbetet med kronofogden kunde leda till uppskov med avhys- ningen för att få tid att finna lösningar tillsammans med hyresvär- den och den enskilde. En socialförvaltning menade att vi hjälps åt för att föra den sökandes talan mot hyresvärden. Samarbetet hade också bidragit till att genomförda avhysningar varit förberedda och skonsamma. Framför allt hade samordning och bättre information gjort att bistånd kunnat ges och avhysning i vissa fall till och med kunnat förhindras. Samtliga hyresvärdar svarade att de samarbetade med kronofog- demyndigheten i avhysningsärenden; alla utom en gjorde det regel- bundet. Den som gjorde det sporadiskt är undersökningens enda privatvärd. De allra flesta uppgav att samarbetet varit till nytta. Det vanligast förekommande skälet till detta uppgavs vara att man fått informa- tion som underlättat vräkningsförfarandet bland annat genom att man kunnat skynda på ärendet. Den genomgående uppfattningen var att kronofogdemyndigheten var till nytta därför att den stärker värdens sak. Att kronofogden kontaktar soc. myndigheter för att försöka rädda situationen vilket ibland kan vara till stor hjälp för värden var ett exempel på att samarbetet uppskattades av hyres- värden. Hur kommer barnperspektivet till uttryck i arbetet med avhysnings- hotade hushåll? Sju av hyresvärdarna uppgav att de inte vidtagit några särskilda åt- gärder beträffande avhysningar av barnfamiljer. En har satsat på egna hyresrådgivare, en annan försöker alltid få till en avbetal- ningsplan. Om man har kännedom om att det finns barn i hushål- let försöker man generellt reagera snabbare och på ett tidigt sta- dium ta kontakt med . En värd startade för 4–se- dan ett särskilt projekt tillsammans med , men resul- tatet var klent för familjerna ville sällan ha kontakt och de flesta uteblev från de samtal och möten som bokades. När frågan gällde vad som behövs för att minska antalet vräk- ningar bland barnfamiljer svarade en värd att det är en fråga för ! De mer substantiella förslagen kretsade i stor ut- sträckning kring verksamhet. När det gällde egna initiativ föreslogs att ytterligare effektivisera krav- och inkassoru- tiner så att reaktion och aktivitet sker ännu snabbare. En annan värd framhöll att det gäller att den enskilde förstår att man har ett eget ansvar. Många verkar tro att bara för att man har barn så går socialen in och löser alla skulder. Sen tror jag att ekonomisk rådgiv- ning skulle hjälpa många och i vissa fall behöver man hjälp av god man eller liknande. Åtta av kronofogdemyndigheterna besvarade frågan om man tar särskild hänsyn till om det finns barn i det hushåll som ska avhysas. Huvudsakligen skedde detta genom att kontakt togs med social- tjänsten för att förvissa sig om dels om att den kände till att det fanns barn, dels försäkra sig om att barnen hade någonstans att bo. Generellt uppgav kronofogden att det lades ner mer tid och an- strängningar för att hitta en lösning i dessa situationer. Om barnen inte hade någonstans att ta vägen fick sociala ordna med omhän- dertagandet innan avhysning sker. En myndighet redovisade en avvikande uppfattning i bemärkelsen att den inte ansåg att barnfa- miljer ska särbehandlas. Det bör vara lika för alla som har obetalda hyror eller av annan anledning ska avhysas. Det påpekas också att kronofogdemyndigheten inte kan påverka; föräldrarna och social- tjänsten har det yttersta ansvaret. På den öppna frågan om vad som behöver göras för att minska antalet vräkta barnfamiljer gavs flera längre svar. De handlade om att både hyresvärden och borde bli snabbare i att kontakta familjen för att på så vis kunna bromsa skuldökningen. Om hyresvärden agerade på ett tidigt stadium skulle kanske en avbetalning av och hyresgästen komma i fatt och ordna sin ekonomi (autogiro av hyran t.ex.). Ett annat förslag var att värden borde förbättra informationen till hyresgästen om följderna av utebliven hyresbetalning. Flera av kronofogdarna ansåg att måste bli mer aktiv när i kontakten med de avhysningshotade, inte bara passivt skicka brev med uppmaning om kontakt eftersom många i den här situationen i regel inte öppnar sin post. Inom svarade det stora flertalet att de vidtog sär- skilda åtgärder när det gällde vräkning av barnfamiljer. Vanligast var att man utifrån ett barnperspektiv följde upp och såg till att barnen hade någonstans att bo efter vräkning, t.ex. vid behov överflyttning till annan vårdnadshavare. Barnfamiljer ställdes inte på gatan utan förvissade sig om att bostadsfrågan är löst för familjen efter det att de förlorat sin lägenhet. Man un- dersökte om barnet hade en mamma, pappa eller annan nära anhö- rig som det kunde bo hos. Barnfamiljer har alltid varit en priorite- rad grupp. Generositeten när det gällde att bevilja ekonomiskt bistånd till hyresskulder var större när det handlade om en barnfamilj och även när det gällde att förhandla med värden om övertagande av första- handskontrakt. Men flera påpekade att många värdar ville att vräk- ningen genomförs även om socialnämnden beviljat bistånd till skulden20. Drygt hälften av socialförvaltningarna uppgav också att de hade särskilt samarbete med kronofogdemyndigheten (och även med värden) vid vräkning av barnfamiljer som framför allt bestod i tätare kontakter för att på alla sätt försöka undvika avhysningen. 6.4Socialstyrelsens kartläggning av hemlöshet i genomförde (–) 2005 en kartläggning av hemlöshet i . Undersökningen var en uppföljning av kartläggningar genomförda 1993 och 1999. Den kommer att redovisas i sin helhet , men vi har fått ta del av material som rör barn och hemlöshet. Fler uppgifter om barn ingår kartläggning. Ett formulär skulle fyllas i för varje person som identifierats som hemlös inklusive uppgifter om deras barn om barnet levde med föräldern som var hemlös. På grund av problemområdets natur föreligger ett bortfall i vissa variabler som kan vara omfattande. Datakvaliteten har ännu inte kunnat kontrolleras helt. Uppgifterna som rör barnen är så knapphändiga i enkäterna att det enligt inte går att uttala sig om barnens förhållanden på ett någorlunda säkert sätt. De uppgifter som vi har fått ta del av och som kan redovisas med någon grad av säkerhet rör bara föräldrarna. Det är också viktigt att tänka på att resultatet ger en bild av situationen för hemlösa föräldrar under mätveckan. I enkäten skulle anges om personen var förälder till barn . att hyresgästen inte kan vräkas om inom återvinningsfristen skriftligen meddelar hyresvärden att nämnden åtar sig betalningsansvaret för hyran. 12 kap. 44 § 3 st JB. Fyra nya undersökningar SOU 2005:88 Är personen förälder till barn ? Till 5 eller fler barn Av tabellen framgår att 5 009 personer var hemlösa föräldrar. Av dem är 1 701 kvinnor och 3 195 män21. Det är inte möjligt att med hjälp av dessa siffror uttala sig om hur många barn som är berörda eftersom båda föräldrarna kan förekomma som hemlösa i mate- rialet. En särskilt intressant fråga för vår utredning rörde om den per- son som var förälder helt eller delvis levde tillsammans med nå- got/några av sina barn. I de fall det finns kända uppgifter bor av kvinnorna med sina barn och av männen. Materialet ger inte information om det rör sig om föräldrar som bor stadigvarande med barn, om barnet bor växelvis med eller har umgänge med föräldern och då bor tillsammans med föräldern. En fjärdedel av de hemlösa kvinnorna och av männen, som helt eller delvis bor tillsammans med sitt/sina barn, återfinns i kategorin som är hänvisad till akutboende, härbärge, jourboende eller är uteliggare. Cirka en tredjedel av kvinnorna och ungefär två femtedelar av männen bor i tillfälligt boende av olika slag22. Övriga finns inom institutionsboende av skilda slag där vederbörande antingen skrivs ut eller bor kvar i institutions- boendet. Det är bekymmersamt att enkäten inte ger en mer nyanserad kunskap om barns hemlöshet eller om barn som har en förälder som är hemlös. Att informationen blivit så knapphändig i Social- styrelsens enkät får kanske tillskrivas det faktum att det är första 21Det saknas uppgift om kön för 113 personer. 22Det kan röra sig om att bo kontraktslöst hos kompisar/bekanta, familj/släktingar eller ha ett tillfälligt inneboende- eller andrahandskontrakt och på grund av detta sökt hjälp med boendet. gången fler frågor om barn finns med i en kartläggning av hem- löshet och de svarandes ovana med ett barnperspektiv. Men det är angeläget att i kommande studier ta reda på mer om hur barnen bor, hur deras situation i förskola eller skola påverkas och uppmärksamma om/hur barns umgänge med en hemlös förälder förändras. 7Förhållanden som påverkar arbete Under utredningsarbetet har det framstått allt tydligare att social- tjänsten inte ensam har verktygen att lösa problemen för barnfamiljer som blir vräkta. Detta kapitel inleds därför med en beskrivning av kommunernas instrument för att främja bostads- försörjningen och de initiativ som regeringen tagit på om- rådet. Den växande sekundära bostadsmarknaden behandlas. Sist beskrivs några utvecklingsfrågor hos . Reg- lerna om vräkning/avhysning har tidigare beskrivits i kapitel 2. Socialt arbete med vräkning och hemlöshet beskrivs i kapitel 8. Bostadspolitiken har tudelats. Den ena delen be- handlar finansiella aspekter, minskande subventioner och är mer lik en konkurrensutsatt marknad. Den andra delen består av den so- ciala bostadspolitiken med integration och sociala rättigheter som honnörsord. Det finns inte något tydligt samband mellan dessa två delar i de offentliga texterna i samband med bostadspolitikens för- ändringar i slutet av 1990-talet.1 Denna konflikt kännetecknar fortfarande svensk bostadspolitik, skriver Turner2. 7.2Bostadsförsörjningen är ett kommunalt ansvar Kommunen är skyldig att planera för bostadsförsörjningen.3 Syftet är att skapa förutsättningar för alla att leva i goda bostäder. Dess- utom ska kommunen främja att ändamålsenliga åtgärder förbereds 1Se SOU 1996:156 och Prop. 1997/1998:119. 2Bengt är professor i nationalekonomi och prefekt vid vid . 3Lagen (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar (bostadsförsörjningslagen). Förhållanden som påverkar arbete och genomförs för bostadsförsörjningen. Om det behövs ska kom- munen samråda med andra kommuner som berörs av planeringen. Riktlinjer för bostadsförsörjningen ska antas av kommunfull- mäktige under varje mandatperiod, men det är fortfarande 78 pro- cent av landets kommuner som inte har riktlinjer för innevarande mandatperiod.4 Bostadsförsörjningslagen5 säger att kommunen om det behövs ska anordna bostadsförmedling. Kommunala bostadsförmedlingar som förmedlar lägenheter i turordning efter kötid har möjlighet att ta ut en köavgift av de bostadssökande. Om två eller flera kommuner behöver en gemensam bostadsförmedling kan de tillsammans an- ordna en sådan. Regeringen kan förelägga en kommun att anordna bostadsförmedling. Endast ett tiotal kommuner har en bostadsförmedling.6 Kommunernas bostadsförsörjningsansvar förutsätter att man byg- ger upp kunskap om vilka behov av bostäder som finns lokalt. Om kommunen har en bostadsförmedling kan den få en bild av behov och efterfrågan och vilka hushåll som har svårast att få sina behov och önskemål uppfyllda. Den informationen kan tillsammans med kunskap om det lokala bostadsbeståndet, befolkningssammansätt- ningen och framtidsprognoser ge underlag för planeringen av bostadsförsörjningen. För att kunna planera bostadsförsörjningen i en kommun bör man ta hänsyn till både strukturella och individuella faktorer. Strukturfaktorerna uppmärksammas i allmänhet i planeringsarbetet i de s.k. hårda nämnderna, medan det finns en uppenbar risk att människors skiftande behov av bostäder inte uppmärksammas tillräckligt. Också statens agerande med överprövning, tillsyn och tillstånd när det gäller samhälls- och bostadsplanering riskerar att få 4Bostadsmarknaden –2006 – Slutsatser av , , 2005. 5Lagen (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar (bostadsförsörjningslagen). Förhållanden som påverkar arbete Det finns flera statliga verk, med motsvarande enhet på länsnivå, med bl.a. tillsynsuppgifter för teknik och miljöfrågor, men det finns ingen enhet med motsvarande inflytande när det gäller medborgarnas behov av bostäder, exempelvis hur kommu- nerna lever upp till sitt ansvar för bostadsförsörjningen.7 roll i bostadsförsörjningen är främst att bistå kommunerna med olika underlag, råd och stöd, exempelvis gavs vägledningen Boende- planering i praktiken ut . anser att en bostadsförmedling är en viktig kunskapskälla för efterfrågan och om behov hos de bostadssö- kande. anser att det på nytt bör bli obligatoriskt för kom- munerna att ha en bostadsförmedling. 7.2.2Vilka andra bostadspolitiska instrument har kommunerna? Förutom ansvaret för bostadsförsörjningen och möjligheten att in- rätta bostadsförmedling har kommunen ytterligare instrument att använda för att styra utvecklingen av bostäder i kommunen. Kommunen har med stöd i plan- och bygglagen8 planmonopol.