sou · GTB341d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Följande redogörelse om beteckningsmaskiner är huvudsakligen baserad på 1987 och Bonta & Protevi 2004. 6Observera att eftersom det är den vite mannen som är utgångspunkt i beteckningsmaskiner så är även kön en viktig del av dessa ansamlingar. Jag tar här upp endast de rasifierande aspekter. De komparativa, taxonomiska och hierarkiska reglerna som kän- netecknar modern filosofis linjära förnuft kommer väl till pass för att fastställa avvikelsevågorna i människohavet, med och Väst som epicentrum. De estetiska och morfologiska människoträ- den, med den vite mannen vilandes i trädkronan, och resten upp- ställda på behörigt avstånd kalibrerade efter en intellektuell och moralisk färgskala, är ett välkänt exempel på detta (se t ex McClintock 1995). Det är ingen slump att fascismens brott place- ras högst upp på skalan, trots att långt fler svartingar föll offer för folkmord i eller att hela indianbefolkningar utrotades i Nord- och . Samma logik ligger bakom utvecklingste- ori, filmer (, , i , Lejon- kungen), civilisationssnack, humanitärt bistånd och dramer om missionerande vitingar som räddar färgade (från vad det nu än är som de måste räddas från) och den (o)synliga hand som globali- serar apartheid, inte minst genom att reglera mobilitet och tillgång till rum (Tesfahuney 2001). Att betecknas som icke-vit och betraktas som för evigt annorlunda, och uppmanas att försöka bli som den Samme är en omöjlig ekvation. Samma princip utgör den diskursiva grunden för den assimilations- och integrationspolitik som förs i och i Väst i allmänhet. Allt invandrare behöver göra är att införliva den Sammes vett och etik-ett, och inom en inte alltför avlägsen framtid des-integreras in i ett Universellt medborgarskap. som den vilda jakten efter den spöklike Samme pågår tilltar och raffineras kraven alltmer. De som fortfarande tror på att lösningen på invandrarproblemet är att trampa vidare på samma fruktlösa och uni-laterala integrations- och assimilationsstig är förhäxade och förblindade av universalismens spektrala spöke. Den rasifierande beteckningsmaskinen fungerar som en fångstapparat som segmenterar, överkodar och kanaliserar kroppar, materialiteter och tecken med vithet som centrum. Den fångar händelser, styr rörelser och flöden, och ansamlar dessa på olika sätt; teorritorier, funktionella strukturer, klasser och hierar- kier. Men denna maskin skall inte förstås som en lokaliserbar punkt där makten finns samlad. Det är snarare så att den har multipla foci, eller centra, som kan aktualisera rasismer på både samma och olika sätt. Uttryckt annorlunda är den rhizomatisk, kännetecknad av connectivity (strata kan länkas samman) och heterogenitet (sam- manfogar kroppar och tecken), på så sätt att både gamla och nya former av rasism uppstår (multiplicitet). maskiner fungerar som rum för jämförelser och som mobila appro- prieringscentrum (1987: 444-445). Således är de en slags resonanslåda för olika strata av rasism: vetenskapliga, kulturella, könade, biologiska, religiösa, miljömässiga, nationalis- tiska, fascistiska, sionistiska, etc. Olika strata av rasism blandas och omformas på många sätt som både överskrider och bevarar; cyber- och DNA-rasism, skönhets- operationer, att passa som vit, bleka sin hy, att omvandla kroppar till cyborger som korsar gränser mellan männi- ska/teknik/natur/kultur. Därför är de olika strata av rasismer inte linjära så att en typ av rasism följer av en annan, t ex från biologisk till vetenskaplig till kulturell. Detta innebär också att rasismer kan aktualiseras rumsligt på multipla och komplexa sätt vilka inte följer enkla riktningar som från vit till svart, eller som på något enkelt sätt kan placera rasism enbart utifrån indelningar som etni- citet-klass, kultur-natur, man-kvinna, eller offentlig-privat. Var hamnar till exempel etiopiska svarta judar i , restau- rangägande invandrare som diskriminerar andra invandrare, eller de miljontals fattiga av olika raser i exempelvis ? Rasifierande beteckningsmaskiner ansamlar, hopfogar, särskiljer, och diskriminerar kroppar, information och teknologier och tvingar dessa till arbete, för att skapa det kallar maski- niskt mervärde, det vill säga värden som skapas utanför arbetsrelate- rade kontexter och former. Rasifierande beteckningsmaskiner ska- par och approprierar mervärden som inte är rasneutrala exempel- vis genom att slå mynt av känslor och affekter. Detta innebär en systematisk träning i t ex rasifierad konsumtion där betecknings- maskinen påtvingar oss behov, begär och önskningar (Bonta & Protevi 2004: 109). Således skapar rasifierande beteckningsmaski- ner en förslavning som är grundläggande för det jag kallar vithe- tens rättigheter, en ansamling av vita privilegier, anspråk och friheter.7 Vithetens rättigheter kommer till uttryck bland annat i en universell vördnad av vithet (Sheshadri-Crooks 2000: 58). Där- med blir rasifierande maskiner delar av en: generalized regime of subjection enacted by cybernetic and informa- tional assemblages, a symbiosis of man and , such that humans are constituent parts of [intrinsic component parts, i.e., human ] and the relation between human and is based on internal mutual communication. Creating a condition of generalized slavery - machinic [not mechanic] enslavement - that 7 Om vithet och dess privilegier se 2004. permeates all of society, and where human beings are not subjects but pieces of a , under the control and direction of a higher unity (capitalist axiomatic) [1987: 457-58]. Uni-versalism, kapitalistiska axiomatik If there is no democratic state, , it is because the market is the only thing that is in capitalism. , 1994: 106 Den kapitalistiska axiomatiken har åtminstone tre kännetecken. Den är renodlat operationellt (meningslös), den är flexibel och den kan realiseras på multipla sätt. Den kapitalistiska axiomatiken är en operationell mode of regulation of flows that deals directly with purely functional elements and relations whose nature is not specified, and which are immediately realized in highly varied do- mains simultaneously (1987: 454). Axiomati- ken är immanent och existerar därför inte utanför de flöden av pengar, information, arbete och dess produkter. Eftersom det bara är de funktionella relationerna mellan dessa element som axiomati- ken handlar om är den inte beroende av absoluta värden, högre transcendentala enheter eller universella kategorier som demo- krati, , frihet, etik, kultur eller mänskliga rättigheter. Den är med andra ord inte ontologisk utan performativ och som sådan bryr sig den inte om i fall sanningsvärden, frihet, rättvisa, demo- krati eller något annat åstadkoms eller bevaras. Den kapitalistiska axiomatiken är enbart intresserad av att relationer mellan flöden, pengar, arbetskraft, begär, produkter och annat upprättas. Den kan betraktas som en immanent kraft som kan vara, eller omvandlas till, i princip vad som helst. Det primära är att kapitalet uppenbarar och reproducerar sig och det spelar ingen roll vad som säljs eller köps (Purdom 1997: 117). Det är i denna bemärkelse som axiomatiken är meningslös. Som ett operationellt sätt att hantera olika ele- ment och relationer, låter den sig väl förenas med både brott och dygder, demokratiska bomber och humanitära insatser, cigarett och Nicorette, familjevärden och pornografi, fri invandring och för- bjuden utvandring, ökad produktion/konsumtion och hållbar ut- veckling, anti-rasistisk och rasistisk litteratur. minnesvärda prosa lyder: Accumulate, accumulate. That is and the prophets! (2001: 853). På liknande sätt är den kapitalistiska ekonomin en världsom- spännande axiomatik, en kosmopolitisk energi som överskrider alla restriktioner och band (1987: 453) där stater är domäner för kapitalets realisering. Den kapitalistiska axiomati- ken är flexibel, den kan adderas, reduceras eller upphävas på många olika sätt. Det är ovidkommande för den kapitalistiska axiomatiken om Staten är en federal demokrati, totalitär, konstitutionell monarki, eller en diktatur, eftersom alla stater är moment i dess realisering och som sådana isomorfiska med en kapitalistisk världsmarknad (1994: 106-107). Axiomatiken aktualiseras på multipla sätt. Flöden kan sammanföras på olika sätt i skilda tidrum och sammanhang, med hjälp av olika slags stater och produktionsformer. Till exempel samexisterar sweat shops, fängelseindustrikomplex, illegal tillverkning, barnarbete, och Wall Street i samma rum (). I det nya slaveriet är transna- bolag, stater, polisväsende, kriminella nätverk, internatio- nell börs- och valutahandel, banker och finansiella institutioner sammanvävda över fem kontinenter (Bales 1999: 3 et passim). Olika typer av rumsliga injektioner och den differentiella produktionen av rum, eller ojämn geografisk utveckling och kapitalackumulation, är en nödvändig del av den multipla realiseringen av den kapitalis- tiska axiomatiken. Denna binder samman (icke-)människor, (im)materiella värde- och energiflöden och skapar därmed topolo- giskt komplexa tidrum. Frågor som rör universalism, humanism, Människans fri och rättigheter måste därför situeras i kapitalismens planetära expansion och Statsfilosofins roll som medlöpare. I motsats till den domine- rande doxan, som framställer kapitalism och modernitet som fruk- terna av en singulär vit rationell och upplyst bedrift, så är det i själva verket i den jordnära sfären av blodiga erövringar och plund- ringar som dessa har sitt origo. Kapitalismen har fört med sig kva- litativt nya sätt att re- och de-territorialisera människor och världar. I denna historisk-geografiska omvandling har kolonialism, slaveri och imperialism varit centrala för kapitalackumulation. Många anser att de är det. Om modernitetens dominerande logik är från dödsdriften till kapital all partake in a transcendental illusion (Pearson 1997: 181), så står vi inför en slags menage à trois som omsluter Staten, den kapitalistiska axiomatiken och den Kungliga Vetenskapen (Statsfilosofin) och som skapar isomorfa relationer mellan dessa. För den som vill förstå eller förklara det moderna tänkandets ex- pansion och hegemoniska inflytande, med eller utan dess illusio- ner, såväl förr som , räcker det långt med att granska denna intima treeniga pakt. Många av det rena förnuftets byråkrater finansierades, direkt eller indirekt, av vinster som kom från koloniala/imperiala affärer. Direkt, som aktieägare, sponsorer, och investerare i riskkapital och indirekt som rådgivare, administratörer och tjänstemän. Att själv talade mycket om frihet hindrade honom inte från att själv äga slavar, inte heller ansåg han att det var opassande för en sann Liberal att legitimera slaveriexpeditioner som organiserades av Det Kungliga Kompaniet, där han själv var aktieägare. , som skrev Om frihet, gjorde sig själv en förmögenhet som kolonialofficer i . Inte konstigt att rättfärdigandet av kolonialismen, enligt honom, skulle mätas according to its aid in the virtues of reason, generation of new markets for capital accumu- lation through the fashioning of (2002: 63 et pas- sim; min kursivering). Det moderna tänkandets avhumaniserande, totalitära, rasistiska och sexistiska avkunnanden sanktionerade, och legitimerar fortfa- rande både vetenskapligt och filosofiskt, the subjugation of whole continents and populations, into a system that harnessed the worlds resources to the cause of capital accumulation (1991: 352–53). Åtskilliga Statsfilosofer, alltifrån 1500-talets , via Montesquieu, , , , , , dömde ut icke-vita män- niskor och deras platser som terra incognita (vita fläckar på den upplysta kartan) där varken förnuft eller frihet kunde slå rot eller blomstra.8 seglade sådana som (civilisationernas kamp), (klimatet som orsaken till folkmord i ) och (vite man- nens börda i ny tappning), upp som chefsbyråkrater i samma bolag.9 Kort och gott, (Den Kungliga Vetenska- pen) och dess medarbetare fungerar som: bureaucrats of pure reason, who speak in the shadow of the despot, in historical complicity with the State; theirs is the discourse of sovereign 8Se bland andra Blaut ; 2000; 2002; de los 2002. 9Om se 2000 et. ; om den nyfrälste statsfilosofen , se (2003) och om manualen för bevarandet av vithetens demokratiska imperium efter historiens slut se (1996). judgement, of stable subjectivity, legislated by good [sublime, I might add] sense of truth and white, male . , the exer- cise of their thought is in conformity with the aims of the real State, the dominant significations and with the requirements of established order (Massumi 1987: ix-x). Som grund för kapitalismens de- och re-territorialiserande krafter ligger inte bara privat ägande av jord och mark eller produktions- medel, utan framför allt ägande av abstrakta konvertibla rättigheter (1987: 454). Om ägande av slavar, jord och/eller rättigheter till dessa genom arv eller släktskap är källan till makt i slav- och feodalsamhällen, så är på motsvarande sätt ägande av kapitalrättigheter avgörande för makt under kapitalismen. Capital is a right, , and private property no longer expresses the bond of personal dependence but the independence of a Subject [a sin- gle unqualified, global Subjectivity] that now constitutes the sole bond. This makes for an important difference in the evolution of private property: private property in itself relates to rights, instead of the law relating it to the land, things and people And when capital becomes an right in this way, the entire historical figure of the law changes, it ceases to be the overcoding of customs, instead it increasingly assumes the direct form and immediate characteristics of an axiomatic, as evidenced in our civil code. And this single Subject now expresses itself in an Object in general [productive activity as essence of wealth] no longer this or that qualitative state or condition but the abstract universality of wealth-creating activity [452–53; min kursivering]. Denna abstrakta universalitet innebär att på en kapitalistisk världs- marknad är alla individer utbytbara, det vill säga, reducerade till ett abstrakt värde som mått. Det är inte förvånande att det moderna tänkandet är upptaget med frågor som rör denna abstrakta univer- salitet och försöker formulera generella och allmängiltiga principer inom bland annat områden som etik, moral och politik. Den abstrakta universaliteten återspeglas i klassisk liberalism där eget intresse med privat ägande som kärna och en fri marknad som medium utgör grunden för olika doktriner om optimal samhälls- nytta (2002: 82). Kapital som rättighet innebär en reducering och omvandling av alla slags skillnader till en generell ekvivalent, eller med andra ord en universell standard. Därmed är försöken att formulera kosmo- politiska principer, abstrakta medborgerliga rättigheter, och själva idén om Människan som frihetens subjekt (Chakrabarty 2000: 654), omöjliga att separera från den abstrakta universaliteten som en viktig del av kapital. I likhet med den kapitalistiska axiomatik vilken omvandlar allting till abstrakta konvertibla rättigheter, så lägger modernitetens kunskapssystem beslag på skillnader i det universellas namn. Spöklik är det vampyrliknande kapitalet, som only lives by sucking living labor, and lives the more, the more it sucks (2001: 353), har den spektrala universalismen en värld av multipliciteter som jagat villebråd. Uppkomsten av en single unqualified, global Subjectivity förenar sig väl med moderna föreställningar om Subjektet (Man). Libe- rala filosofier bygger på föreställningar om Subjektet utifrån anta- ganden om individualitet, rationalitet och egennytta (2001: 14). Så kommer det sig att universalismens och humanismens suve- räna Subjekt, alltså den fria individen som svävar i ett tomt rum, eller på en icke-plats (marknaden), helgonförklaras som och redu- ceras till en homo economicus. Således är universalismens och humanismens berömda Man, den fria, oberoende, allvetande och alltings mått en avsigkommen typ. Den kapitalistiska axiomatiken frambringar en rad omdaningar, inte minst inom rättsväsende och lagstiftning. Från att ha varit baserad på traditioner och sedvänjor har lagar formaliserats till en uppsättning generella principer och regler vilka kretsar kring abstrakta rättigheter och friheter. En av Statens viktigaste huvud- uppgifter blir då att skydda egendom, vilket återspeglar sig i kon- stitutionella lagar och förordningar. Rätten till ägande utgör grun- den för definition av individualism och villkorade medborgarskap på egendom, manligt kön och vit- het när han förkunnade att citizens of the modern state could only be white men of property (se 2002: 47). I sardoniska och minimalistiska konstaterande blir ägande lagen i sin helhet (1992: 208). Paradoxalt nog har Staten förlorat så mycket av sin makt för att få ingå i den ekonomiska maktens tjänst (1984: 252). I den nuvarande neoliberala ordningen har Staten reducerats till en instabil, fragmentarisk funktion av kapi- tal. Staten är inte längre i första hand en geografisk, kulturell eller politisk helhet utan en ekonomiskt enhet vars funktion primärt regleras av dess mottaglighet för och förmåga att anpassa sig till en global varufierad marknad (Purdom 1997: 120). Detta till trots så utger sig Staten för att vara den huvudsakliga garanten för mänsk- liga fri- och rättigheter, men på grund av den kapitalistiska axioma- tiken kan den inte leva upp till det. Den är inte längre Leviatan som kan förkroppsliga en kollektiv självidentitet utan numera fungerar den som garant och skyddare av de abstrakta kapitalrättigheterna och givare av mänskliga rättigheter. Omfattningen av förändring- arna som ägt rum inom lagsystem i linje med kapitalistiska axioma- tiken kan ses i tilltagande varugöranden av fri- och rättigheter, vilket bland annat pryder EU: s konstitution. Den kanadensiska regeringens immigrationspolitik följer den fria marknadens logik så att medborgarskap tilldelas de som har råd att köpa det med (human) kapital. Existentiella frågor om livet och dess meningar, vad det innebär och medför att vara människa, förvandlas, uttöms och reduceras till ägande. Rättigheter likställs med behov och friheter omvandlas och reduceras imperativet: begär, njut och önska (Doel 2003: 154 & 167). Demokrati, mänskliga fri- och rättigheter & kapitalistisk axiomatik What are the Rights of Man and the Liberties of the World but Loose- Fish? Filosofiska villfarelser och spekulativa äventyr kan materialiseras och få praktiska följder. De paradoxer och tvivelaktiga anspråk som jagar föreställningar om universalism och humanism har även bety- delse, med avseende på både form och innehåll, för frågor som rör demokrati och mänskliga fri- och rättigheter. Ideologiska och politiska föreställningar om demokrati som det enda statsskick och sluttillstånd som mänskligheten bör sträva efter är baserade på absoluta och transcendentala antaganden. Humanismens utsagor som gör gällande friheters, rättigheters och demokratins abstrakta och universella giltighet är transhisto- riska, transkulturella och därmed också totalitära. Detta innebär att världen för-givet-tas som ett invariant containerrum (euklidisk geometri) i vilket partikulära antaganden och anspråk kan och bör spridas generellt (cartesianskt koordinatsystem). I detta uni-ver- sum finns det enbart plats för En sorts Människa och litet ut- rymme för andra(s) uppfattningar av frihet, demokrati och Den Sammes logik är varken tolerant eller öppet inställd. På samma sätt som det universella i själva verket är baserat på specifika och begränsande kriterier så vilar föreställningar om demokrati, friheter och rättigheter på partikulära värden. Således aktualiseras samma paradoxer för dessa som för det universella. Demokrati och mänskliga fri- och rättigheter uppfattas på en och samma gång som i förväg givna och som nödvändiga genom speci- ella uppfattningar om vad de är och skall innehålla. fram- ställs dessa som ideal gällande hela mänskligheten och utgör både medel och mål för den Enda vägen som Alla måste följa med eller utan hot, utpressning eller regimskifte. Att hävda detta är i sig självt despotiskt, för vad i består valet om påbudet innebär att det bara finns Ett enda alternativ som alla skall välja och följa: Absolut Demokrati? Avsaknad av demokrati åberopas som en primär förklaring av allehanda slags problem och ohälsotillstånd; svält, etniska mot- sättningar och konflikter, krig, fattigdom, sjukdomar och under- utveckling. Låt vara att diktatoriska regimer stöttas av fria och demokratiska stater och deras geopolitik. Dessutom villkoras humanitär hjälp, beviljande av olika slags lån, finansiellt och annat bistånd etc., till fattiga länder med reformkrav på så kallade demokratisk utveckling. Att utifrån demokrati som universell signifier villkora humanitär hjälp och ekonomiskt stöd av olika slag är både särskiljande och en bidragande faktor till en odemokratisk geopolitisk ordning. Att övergrepp från Vithetens demokratiska imperium förskönas och legitimeras som nödvän- diga ingrepp för frihet, demokrati och mänsklighetens bästa, är del av samma logik. I enlighet med den linjära logik som är en hörnpelare i och för det moderna tänkandet tillfrågas inte de människor som anses ligga efter av de som säger sig ligga före i demokratisk utveckling. De som framställs vara i behov av en allmän så kallad demokratisk utveckling tillfrågas inte enligt sedvanlig demokratisk ordning om vad de själva vill och önskar utifrån sina egna specifika behov och förutsättningar. Men en sak vet de nog med stor säkerhet: man kan inte äta sig mätt på demokrati. Demokratiska reformer och demokratiska rättigheter framstår således mer som kryphål där folk skiljs från folk än den enda tillflyktsorten för ett demos. Med borg följer rättigheter och det borgerliga, färglösa och maskulina upplysta förnuftets demokrati, fri- och rättigheter hemsöks av universalismens spöke som kräver och får sin rätt, och förvandlar demos till ett tomt, spektralt rum. När allt kommer omkring, rights save neither men [sic] nor a philosophy that is reterritori- alized on the democratic State (1994: 107). Även uppfattningar om mänskliga rättigheter är axiom som samexisterar on the market with other axioms, notably those con- cerning the security of property (Ibid.). Som axiom kan mänskliga rättigheter därmed adderas, reduceras eller undanhållas. Med andra ord är de flexibla och kan realiseras på multipla sätt och således varken allmängiltiga eller universella. Fördelningen av rättigheter, de facto eller de jure, på särskiljande grunder baserade bland annat på klass, etnicitet, kön, sexualitet, handikapp och ålder eller kom- binationer därav, utgör exempel på att mänskliga rättigheter både efterlevs och förverkligas flexibelt och ojämnt. Deras tillämpning är med andra ord allt annat än uni-form såsom de uni-versella ansprå- ken på allas fri- och rättigheter som mänskliga rättigheter gör gällande. De kapitalistiska och mänskliga rättigheternas axiomatik sammanvävs i politik som spektakel där fri- och rättigheter anpassas alltmer efter köp och sälj principen, fördelas efter köp- kraft eller , en röst demokrati som neoliberala ideologer minimalistiskt uttrycker det. Så kallade demokratiska val framstår mer och mer som en politisk basar som hålls och där det är väsentligare att saluföra än att hörsamma demos vilja. Alltså, som uttryckt det, human rights will not make us bless capitalism (Ibid.). Demokrati och mänskliga fri- och rättigheter säger ingenting om the immanent [immediate] mode of existence of people provided with rights. (Ibid.). Detta innebär att även de som de jure är garanterade dessa rättigheter riskerar en de facto rättslöshet, genom exempelvis köns- och etnisk diskriminering, vilket i praktiken innebär att givna mänskliga fri- och rättigheter upphävs.