sou · GTB341 · 2006-01-01 00:00:00 — Bortom Vi och Dom Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering Rapport av Utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Integrationspolitiken tycks ha hamnat i en återvändgränd. Etniska klyftor, segregation, och utanförskap ökar och integrations- politikens definierade mål har inte förverkligats. Den misslyckade integrationen har förorsakat två reaktioner. Den första kommer från en grupp politiker och debattörer som ser integrationspoliti- kens misslyckande som ett resultat av invandrarnas eget fel och skärper därför tonen mot invandrarna, vill ställa krav på dem och tvinga fram ett integrerat samhälle. Dessa personer är fort- farande fasta i ett förlegat och problematiskt integrationstänkande där samhället delas i två föreställda grupper, nämligen svenskar som är agenter för att integrera och invandrarna som ska integre- ras. Den andra reaktionen på den misslyckade integrationspolitiken kommer från en del forskare som valt att fokusera på de struktu- rella och institutionella mekanismerna bakom reproduktionen av etniska klyftor i samhället. Några av dessa forskare presenterar sina teoretiska ståndpunkter i föreliggande rapport. Gemensam för författarna är argumentationen för ett perspektivskifte i både forskningen och debatten om integration. Uppdelningen mellan ett vi och ett dem har således varit en förutsättning för integra- tionspolitikens existensberättigande och därmed en förklaring till dess misslyckande. Vi måste ändra fokus från de andra till våra strukturer och institutionella sammanhang för att få kunskap om mekanismer som reproducerar etniska klyftor och en vi-och-dem ordning i samhället. Utredningen om Makt, integration och strukturell diskrimine- ring tillsattes efter ett regeringsbeslut och har i uppdrag att identifiera och kartlägga mekanismer bakom struktu- rell/institutionell diskriminering på grund av etnisk och religiös tillhörighet. Resultaten ska redovisas successivt i syfte att ge un- derlag för en fördjupad diskussion om strukturella hinder för att alla medborgare ska kunna delta i samhällslivet på lika villkor och med samma möjligheter. Föreliggande rapport är utredningens för- sta publikation och samlar forskare från skilda discipliner och forskningsmiljöer som sociologi, socialantropologi, idéhistoria, ekonomisk historia och kulturgeografi. Dessa forskare är verk- samma både i och i andra europeiska länder. Dessa texter har ingen ambition att framstå som färdiga svar på komplexa sociala problem. Snarare är de teoretiska reflektioner på en mycket komplex och svårfångad verklighet, nämligen den strukturella/institutionella diskrimineringen av de andra i det svenska samhället. Utredningens fortsatta arbete kommer att ha nytta av de teoretiska perspektiv som presenteras i denna rapport. Författarna är dock ensamma ansvariga för innehållet i deras bi- drag. Vi vill också tacka våra medarbetare , Benjaminson och som hjälpt till i slutfasen av framställningen av rapporten. Strukturell/institutionell diskriminering Ett teoretiskt perspektiv i analysen av diskriminering i Elitdiskurser och institutionell rasism Teun A. van Dijk ...................................................... 6Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska Delen, delandet och den nationella gemenskapen Det sagda och det tänkta Begreppsanvändning och begreppsskifte i diskursen om invandrare och invandrarpolitik 10 Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering 1Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering Integrationspolitikens misslyckande har varit ett hett debattämne . Politiska partiprogram avlöser varandra med för- slag på ätgärder för att underlätta invandrarnas integration i sam- hället. I den politiska sfären har integrationstänkandet i sig knap- past varit föremål för kritiskt granskning, det utgör ofta en opro- blematiserad utgångspunkt för politikens utformning. har integrationspolitiken emellertid utmanats av kritiska röster inom forskarvärlden och i den offentliga debatten, med krav på att skifta fokus från svårigheterna att inkorporera de andra till diskriminerande strukturella och institutionella sam- manhang i det svenska samhället. Argumenten för ett sådant per- spektivskifte är många och motiveras inte bara av misslyckanden i integrationspolitiken eller brister i dess genomförande. Kritiken riktas även mot integrationstänkandets paradoxala premisser. Integrationspolitiken sätter upp ett mål om lika rättigheter, skyl- digheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bak- grund som den vilar på antaganden om människors inne- boende olikheter. Särskiljandet mellan de som integrerar och de som ska integreras etablerar även en hierarkisk ordning. Integratio- nens skapande av skillnad berör inte bara etniska minoriteter och personer med invandrarbakgrund, utan även formeringen av ett föreställt majoritetssamhälle. En av de viktigaste invändningarna mot integrationstänkandet är således att det utgår från två fördefinierade och hierarkiskt rang- ordnade kategorier; ett vi som ska integrera och ett de som ska integreras. Denna polariserade verklighetsuppfattning är i sin tur beroende av den anonymisering och homogenisering som döljer sig bakom användningen av kategorierna svenskar och invandrare, det vill säga av att individer och grupper definieras och ses i första hand utifrån den uppsättning egenskaper som kan associeras med Bortom vi och dem tillhörigheten i någon av dessa grupper. En sådan definition innebär att andra tillhörigheter, identiteter, egenskaper, preferen- ser och erfarenheter förbises eller nedvärderas. Homogeniseringen av kategorierna svenskar och invandrare och cementeringen av dessa gruppers differentiering är två sidor av samma mynt. Gräns- dragningen mellan dessa kategorier är inte bara inbyggd i premis- serna för integrationstänkandet; den återskapas och naturaliseras i sociala praktiker, i kunskapsproduktionen och i symboliska hand- lingar genom vilka idén om integrationen, om att de ska bli värda att leva bland oss, implementeras, kartläggs, följs upp och utvär- deras. Integrationstänkandets fundamentala paradox är att det måste förverkligas genom en uppdelning i vi och dem en upp- delning som även skapar en illusion om en intressepolitik som bör och kan formuleras inom ramen för en identitetspolitik. Idén om integration har dessutom kommit i gungning till följd av forskningsresultat, som trots noggranna kartläggningar av den invandrade befolkningen och deras barn inte har kunnat förklara den etniska ojämlikheten utifrån skillnader i humankapital, kultu- rella traditioner eller socialt beteende. Inte heller har denna forsk- ning kunnat förklara varför ojämlika arbets- och levnadsvillkor består över tiden och drabbar även ungdomar som är födda och/eller uppvuxna i . Däremot har en ensidig fokusering på kartläggning av olikheter utifrån etnisk eller nationell bakgrund bidragit till att befästa föreställningen om att befolkning är uppdelad i två väsensskilda grupper och att invandrarstatus associe- ras till en problemsituation inom praktiskt taget alla samhällsområ- den. Integrationstänkandet, som främst definierar individernas position i samhället utifrån rollen som arbetskraft, utgår från att det finns ett oproblematiskt och välfungerande värdsamhälle – inte minst beträffande arbetsmarknadens funktionssätt och sysselsätt- ningsmöjligheter. Den könssegregerade arbetsmarknaden och ojämlika villkor för kvinnor och män är till exempel problem som sällan berörs i relation till den invandrade befolkningens möjlighet att skaffa egen försörjning. Värdsamhällets konflikter, motsätt- ningar och exkluderande mekanismer ges inte utrymme i diskus- sioner om integrationspolitiken. Invandrade kvinnor och män antas kunna integreras i ett samhälle där klassmotsättningar, homofobi, rasism och sexism inte förekommer. Avsaknaden av ett perspektiv som problematiserar den etniska o(jäm)likhetens koppling till maktstrukturer i samhället och dess vidmakthållande i och genom samhällets institutioner, normer och funktionssätt gör integra- Bortom vi och dem tionsprocessen till ett tidlöst tillstånd som i första hand är förknip- pat med ett problemperspektiv på invandrade kvinnor och män och deras barn. Den essentialistiska konstruktionen av den problema- tiska andra som ett främmande inslag i det annars homogena svenska samhället utgör ytterligare en av integrationstänkandets inneboende paradoxer. Integrationspolitiken enklaviseras som den etniska ojämlikheten fortsätter att vara en frånvarande dimension inom andra politikområden. Ytterligare en paradox uppenbarar sig när integrationstänkandet i analyseras i ljuset av den europeiska kontexten. Idén om den svenska modellen och partssamverkan för tillväxt och jämlik- het har varit en grundpelare inte bara för konstruktionen av den nationella gemenskapen utan även för profil i internatio- nella sammanhang. roll som förebild i har således varit förbunden med en inkluderande välfärdsmodell och en aktiv arbetsmarknadspolitik med full sysselsättning som ledstjärna. Utöver detta har den integrationspolitik som formulerades drivits med ett brett politisk stöd under nästan ett decen- nium. Dessa omständigheter, som talar för närmast optimala poli- tiska och institutionella förutsättningar för ett inkluderande för- hållningssätt gentemot flyktingar, invandrare och personer med invandrarbakgrund, har emellertid inte inneburit ett slut på den diskriminering som har bekräftats av forskningsre- sultat och kritiserats gång på gång av internationella organisationer (se t.ex. ECRI 2003, 2004). Det är inte bara diskri- mineringen inom områden som arbetsmarknad och boende som påtalats utan även myndigheternas passiva hållning gentemot var- dagsrasism och rasistiska organisationer. Förekomsten av diskriminering och vardagsrasism undergräver således bilden av den svenska modellen som unik och som en före- bild i . Den pekar tvärtom på ett gemensamt europeiskt förflutet där reproduktionen av hierarkiska världsbilder och rasis- tiska föreställningar har varit centrala för att befästa det kristna och vita dominans över de andra. Den västerländska idétra- ditionen som sedan kolonialismen markerat en skarp gräns mellan The West and the Rest (1992) har varit tongivande i och präglar även nutida uppfattningar om identitet, tillhörighet och socialt medborgarskap (2000, 2004). Det svenska integrationsdilemmat är således även ett europeiskt dilemma, där den föreställda nationella gemenskapen och närvaron av det koloniala förflutna alltjämt gör sig gällande i ett ständigt Bortom vi och dem återskapande av en underlägsen andra inom nationens och unio- nens gränser. När en idealtypisk svenskhet fixeras som skillnads- markör är det således inte bara en fråga om exkludering av den invandrade befolkningen och deras barn, det är även ett led i repro- duktionen av ett vi som är överlägset på ett nationellt plan i för- hållande till de främmande andra. När premisserna för integrationstänkandet utmanas och diskus- sionen om den strukturella diskrimineringen tar vid kan det vara nödvändigt att uppmärksamma den process genom vilken en idé ersätts av en annan och även på vilket sätt nya tolkningsramar vin- ner gehör och legitimitet. Som skriver i den här boken kan ett och samma begrepp användas på olika sätt, särskilt under över- gångsperioder när nya tolkningar utmanar rådande föreställningar. Att ladda ett gammalt begrepp med ett nytt innehåll kan vara en del i kampen för tolkningsföreträde, men även en strategi för att skapa konsensus kring nya tolkningar eller sätt att formulera ett problem. På motsvarande sätt är det även möjligt att spåra en idémässig kon- tinuitet, trots ett förändrat begreppsbruk. Ett sådant exempel finns i (2005) Från invandrarpolitik till invand- rarpolitik som visar att invandrarpolitikens kärnfrågor och förhåll- ningssätt lever kvar under integrationspolitikens förklädnad. Den ökade uppmärksamheten på strukturell diskriminering och begrep- pets synlighet i den politiska retoriken medför därför inte med automatik en ändrad fokus. En övergång från det gamla skuldbe- läggandet av personer som utsätts eller riskerar att utsättas för dis- kriminering till en kritisk granskning av de strukturer, etablerade förhållningssätt och institutionaliserade handlingar som möjliggör reproduktionen av diskriminering och etnisk ojämlikhet fordrar inte bara ett teoretiskt perspektivskifte utan även en vilja till för- ändring hos makthavarna. Förståelsen av strukturell diskriminering och dess koppling till institutionell och individuell diskriminering, något som diskuteras i Kamalis kapitel, bör därför sättas i relation till ett socialt och poli- tiskt artikulerat betydelsesammanhang som sätter upp ramarna för hur begreppet ska tolkas och tillämpas. Detta betydelsesamman- hang är delvis knutet till den historiska kontexten för denna utred- ning och utgörs av offentliga debatter, informationsflöden och politiska beslut. Det består emellertid också, som utredningens fortsatta volymer visar, av en utbredd etnisk ojämlikhet och en uppdämd frustration över den tystnad som omger diskriminering Bortom vi och dem och vardagsrasism i det officiella . Vi återkommer till dessa frågor längre fram i utredningsarbetet. I denna första rapport är vårt syfte att utforska utredningens frå- geställningar utifrån det betydelsesammanhang som utgörs av en kritisk idétradition inom den akademiska världen nationellt och internationellt. Författarna i denna antologi hör hemma i olika discipliner – sociologi, kulturgeografi, ekonomisk historia, social- antropologi, sociolingvistik, idéhistoria – och är verksamma i skilda institutionella miljöer i och i andra europeiska länder. De tillhör olika forskningstraditioner och närmar sig bokens proble- matik utifrån skilda synvinklar och teoretiska utgångspunkter. Gemensamt är dock den kritiska blicken som utforskar de premis- ser, tankeluckor, paradoxer och tystnader som gör åtskillnaden och uppdelningen mellan ett överlägset vi och ett underordnat dem till en förgivettagen utgångspunkt för integrationstänkandet. De teoretiska reflektioner som presenteras i boken ser vi som ett inle- dande samtal om ett nödvändigt epistemologiskt skifte. I stället för att söka kunskap om den etniska ojämlikheten hos individer och dess (olika) egenskaper riktar författarna sökarljuset mot hur dessa olikheter konstruerar och reproducerar ojämlika levnadsvillkor i och genom samhällets organisering, strukturella ramar och institu- tionaliserade praktiker. Boken gör inte anspråk på att formulera ett nytt paradigm och inte heller på att etablera en ny kanon. Syftet är i stället att föra samman teoretiska trådar som kan artikuleras i alter- förhållningssätt till frågor om makt, integration och diskri- minering. Skapandet av vi och dem Ett tema som återkommer i boken är hur svenskhet respektive invandrarskap skapas och upprätthålls inom ramen för integra- tionsretoriken. I kontrast till traditionella analyser inom integra- tionsområdet, som tar dessa kategoriers beskrivnings- och förklar- ingsvärde för givet, har författarna i denna bok ambitionen att utforska de outtalade antaganden och världsbilder som kategori- erna vilar på och som ger dem en plats i analysen av social ojämlik- het. Utgångspunkten är att varken svenskhet eller invandrarskap är essentiella begrepp som kan tillskrivas ett ontologiskt värde. Upp- märksamheten riktas i stället mot hur reproduktionen av dessa kategorier och institutionaliserade sociala praktiker sker och hur de Bortom vi och dem tvingas på den komplexa verkligheten och på så sätt vidmakthållar rådande maktrelationerna. Svenskhet och invandrarskap betecknar inte bara olika positioner utan även kontrastiva egenskaper som definieras relationellt och genom vilka invandrare konstrueras som en spegelbild av svenskar. Varje definition av hur vi är inne- håller därför även en outtalad berättelse om hur de andra är. Med andra ord behöver svenskheten en antites för förverkligandet av sig själv som ett överlägset vi. Svenskheten betecknar en position som är omöjlig att nå för de andra eftersom dessa per definition befinner sig utanför svensk- heten. Politiska program som syftar till att eliminera skillnaderna mellan svenskar och invandrare är därför dömda att misslyckas. Integrationspolitikens löfte om att möjliggöra invandrarnas till- träde till svenskheten innebär därmed i bästa fall ett nästan-till- träde. Erfarenheterna visar emellertid att svenskt medborgarskap, fast arbete, språkkunskaper, att vara född/uppvuxen i , samt förtrolighet med midsommardanser och snapsvisor på sin höjd kan erbjuda en tillfällig (gäst)plats i svenskhetens boning. Det finns starka paralleller med det postkoloniala tänkandet som hänvisar de andra till en position där de kan bli nästan som vi (, et al , Massey 1999). Invandrarskap betecknar ett tillstånd som permanentas och går i arv från generation till generation. Svenskhet är ur detta perspektiv varken en given identitet eller ett essentiellt tillstånd. Svenskhet är i stället kopplad till en privile- gierad position som ger ett självklart företräde i konkurrenssitua- tioner och när det gäller tillgången till samhällets materiella och symboliska resurser. Detta innefattar även fördelar av libidinalt slag, vilket påpekar i sitt bidrag. Antagandet om att en invandrare vill bli svensk bekräftar svenskhetens värde i ett pri- vilegiesystem där möjligheter, rättigheter, tillhörigheter och tillträ- det till samhällets resurser och maktstrukturer regleras utifrån före- ställda etniska skiljelinjer. Svenskhet kan framställas som efter- strävansvärd i den mån som den representerar en ideal men exklusiv position, som är tillgänglig för somliga men förvägras andra. Denna förhärligande självbild på bekostnad av en nedvärderad och exkluderad andra utgör ett narcissistiskt inslag, som enligt Kamali är konstitutivt för moderniteten, men står i skarp kontrast till det förnuft och den rationalitet som har varit upplys- ningsprojektets kärna. Det kan även sättas i relation till upplys- ningstänkandets instrumentella rationalitet och till upphöjandet av Bortom vi och dem förnuftigt kalkylerande handlingar (Kincheloe & Steinberg, 1998; , 1992). Den nationella gemenskapens gränser Den strukturella/institutionella diskrimineringens logik förutsätter att den svenska gemenskapen ses som en given och harmonisk hel- het, grundad på gemensamma värderingar, en gemensam historia, ett gemensamt språk, samt en gemensam och homogen kultur, identitet och erfarenhet av nationsbygget. Gemenskapen konstrue- ras genom berättelser som framhäver vissa fakta, erfarenheter och kollektiva minnen, som de utesluter och marginaliserar de andra, en process som analyserar utifrån begreppet det symboliska objektet och som de los lyfter fram i sina reflek- tioner över diskussionen efter tsunaminkatastrofen. Idén om den nationella gemenskapen inbegriper ett antagande om svenskhet som tidlös och essentiell, rubbad endast av den andras närvaro i det svenska sociala rummet, en närvaro som alltmer har kommit att associeras med problem och konflikter; med hot mot själva svenskheten. Det faller sig därför naturligt att rollen som vägvisare, uppfostrare, upplysare eller tuktare om så behövs är reserverad för äkta svenskar som de andra förpassas till en villkorad tillvaro där kompetens, hederlighet, kunskaper, engagemang och även rätten att överhuvudtaget befinna sig i kan ifrågasättas när som helst. Den nationella gemenskapen förutsätter de andras existens för att kunna konstituera sig som sådan. Nationsskapandet har gått hand i hand med gränsdragningar som förstärker etniska och nationella skiljelinjer (Balibar & 1998). Som Matts- son framhåller i denna bok spelar nationalstaten som geografisk och politisk organisationsform en viktig del i reproduktio- nen av den strukturella/institutionella diskrimineringen, inte minst genom skapandet av en föreställd och essentialiserad gemenskap. Analysen i denna bok lyfter fram maktutövandets centrala roll för förståelsen av strukturell/institutionell diskriminering. Maktut- övandet är kopplat till ett system av privilegier som baseras på före- ställningar om ras och som ger människor definierade som vita en överordnad position i samhället. Därför använder vissa forskare, som Mills (1997, 1998), termen vit överhöghet, som teoretiskt begrepp för att studera rasismens inflytande över de mekanismer som står bakom reproduktionen av majoriteternas överhöghet och Bortom vi och dem de andras underlägsenhet. Begreppet rasifiering, som analyserar i sitt bidrag, lyfter fram processuella aspekter i repro- duktionen av rasistiskt tänkande och dess effekter för skapandet av en samhällshierarki som baseras på föreställningar om ras. Traditionellt har diskussioner om nationalism och rasism ägnat föga uppmärksamhet åt betydelsen av vithet som en sociohisto- risk konstruktion för skapandet av nationell gemenskap. Vithet är det som inte nämns men ändå talar, konstaterar i sitt bidrag till denna bok. Idéer om vithet har varit en konstituerande komponent i de europeiska upplysningsidealens anspråk på univer- sell giltighet (Kincheloe & Steinberg, 1998). Kolonialism, slaveri och folkmord har legitimerats genom hänvisningar till modernite- tens civilisationsprojekt. Skapandet av nationalstater hörde till kolonialismens universella mission, som i praktiken garanterade kolonialmakternas möjligheter att förfoga över de andras till- gångar. Det koloniala arvet har genom nationella statsbildningars expansion även medfört gränsdragningar vilket alltför ofta har ma- nifesterat sig i krig, folkmord och fortsatt politiskt och ekonomiskt beroende. Det finns en rad omständigheter som transformerar national- statens rasism till ett globalt privilegiesystem. Den ekonomiska omstruktureringen i väst – industriproduktionens minskade betydelse, framväxten av teknologier som möjliggör en splittring av produktionen, expansionen av nya och gamla former för tjänste- produktion, de multinationella företagens ökade inflytande, fram- växten av en ny internationell arbetsdelning och tillkomsten av transnationella ekonomiska pakter – har förändrat nationsbundna produktionsformer och arbetsprocesser, samt de sociala relationer som är förbundna med dem (Bhattacharyya, , 2002). Den ekonomiska globaliseringen innebär också en social, kulturell politisk globalisering (, 1999; Tomlinson, 1999) och en ökning av transkontinentala diasporarörelser och flykting- strömmar som har kommit att förändra det sociala rummet i den rika världen. Den strukturella diskrimineringen i och i återspeglar den hierarkiska ordning som etablerades i och med kolonialismen. Denna ordning återskapas , i globalisering- ens bakvatten, när stora delar av den invandrade befolkningen ne- kas medborgerliga rättigheter och ibland även existensberättigande. Bortom vi och dem Den strukturella/institutionella dimensionen av diskrimineringen refererar till den samhällsorganisering och de institutionella arran- gemang som skapar ett system där vissa grupper diskrimineras och exkluderas från makt och inflytande. Diskrimineringen opererar i och genom andra förtryckande strukturer, som t.ex. klass, kön, sexualitet m.m. och den är både varierande och situationsbunden. Diskrimineringen är således aldrig en isolerad händelse utan äger rum i strukturella/institutionella sammanhang. Därför bör institu- tioner inte ses som en direkt återspegling av samhällets makt- strukturer.