sou · GTB354d4 · 2006-01-01 00:00:00 — Särskilda bestäm- melser gäller för bl.a. livstidsdömda och de som dömts till tidsobestämda straff. Obligatorisk villkorlig frigivning inträder för de som avtjänar när två tredjedelar av straffet verkställts. I det federala systemet hamnar de som dömts till fängelse i lägst . De federala myndigheterna (och ) svarar för kriminalvård i såväl anstalt som frihet för dömda med så långa straff. Grundläggande bestämmelser om vistelse utanför anstalt finns i the Corrections and Conditional Release Act. De intagna har möjlighet till följande vistelser utanför anstalten; Temporary absences (escorted or unescorted) kan komma till stånd av rehabiliterande, medicinska, administrativa eller humanitära skäl. Samtliga intagna har möjlighet till bevakade sådana utevistelser av medicinska eller humanitära skäl. Endast intagna på anstalter med låg eller medelhög säkerhetsgrad som inte utgör en säkerhetsrisk kan komma ifråga för obevakade utevistelser. Det krävs som regel att en sjättedel av straffet har avtjänats, dock minst sex månaders verkställighet. Vistelsen utanför anstalt måste falla inom ramen för den dömdes verkställighetsplan. Work release innebär att den intagne får utföra avlönat eller frivilligt arbete i samhället under övervakning. En sjättedel av straffet skall ha verkställts. En förutsättning för detta är att det inte finns någon återfallsrisk. parole kan beviljas de som har låg återfallsrisk. Institutet ger möjlighet för en lagöverträdare att delta i aktiviteter i samhället som förberedelse för full parole eller statuatory release. Lagöver- trädaren måste bo i ett halvvägshus eller en anstalt och underkasta sig de regler som gäller på institutionen. Som regel är det möjligt att få day parole före full parole. Livstidsdömda kan få day parole före full parole. Vid bedömning av om day parole skall beviljas beaktas den intagnes uppförande och utveckling. Full parole (fakultativ villkorlig frigivning) kan som regel ske efter att en tredjedel av straffet har avtjänats. Livstidsdömda som friges villkorligt är villkorligt frigivna under resten av sina liv. Vid full parole bor den intagne självständigt men arbetar i samhället under vissa uppställda villkor. Accelarated parole review innebär att inte våldsamma förstagångsförbrytare får möjlighet till day parole och full parole redan när att en sjättedel av straffet har avtjänats. Statutory release (villkorlig frigivning) är obligatorisk vid tidsbestämda straff när två tredjedelar av straffet har avtjänats. Samtliga villkorligt frigivna är underkastade villkor och övervakning och får återvända till fängelse om de bryter mot villkoren eller begår nya brott. Övervakningen utförs av parole officers eller annan särskild personal. Arbetet innebär att samla in information från t.ex. polis, familjer, kriminalvårdspersonal för att utveckla en lämplig övervakningsplan (plan of supervision). CSC menar att kontroll måste kombineras med behandlingsprogram för att förändra lagöverträdarens beteende. Correctional programs i samhället skräddarsys för att möta lagöverträdarens behov och skall utgöra en fortsättning på genomgångna program i anstalt. program hanterar problem i det dagliga livet samt med förhållanden och känslor. Andra program fokuserar på utbildning eller missbruksproblem. Om den frigivne inte följer uppställda villkor kan han eller hon drabbas av olika åtgärder, ytterst förverkande av den villkorligt medgivna friheten. kan omhänderta den villkorligt frigivne trots att tidpunkten för statuatory release inträtt, när det finns risk för att lagöverträdaren kommer att ta livet av eller allvarligt skada en annan person, begå sexualbrott riktat mot barn eller grovt narkotikabrott. –2001 omhändertogs 213 personer, varav till dess hela fängelsestraffet avtjänats. Provinsen har jurisdiktion vad avser verkställighet av fängelsestraff . Utslussning sker genom efterskänkande av strafftid (earned remission), villkorlig frigivning (parole) och temporary absense programs (permissioner). Permissioner kan i princip medges enligt vad som ovan sagts om detta i det federala systemet. Villkorlig frigivning kan beviljas av Parole and av resterande strafftid utanför övervakning i samhället. Fakultativ villkorlig frigivning kan komma ifråga när en tredjedel av strafftiden har verkställts. Det betonas att verkställigheten inte är avslutad efter villkorlig frigivning utan fortsätter i samhället. Det finns också möjlighet till day parole. Genom att delta i arbete, programverksamhet, följa ordnings- regler och visa gott uppförande m.m. kan en intagen också få en viss del av straffet efterskänkt. Det finns en på varje anstalt som ansvarar för tillämpningen av systemet. För de som avtjänar fängelsestraff på mellan fattar Parole and beslut om tidigarelagd frigivning. Genom att beräkna hur många dagar den intagne kan tjäna ihop till kan man beräkna dagen för frigivning (Discharge Possible Date). För varje avtjänad dag kan den intagne tjäna en halv dag. Om den intagne sköter sig kan således endast två tredjedelar av straffet komma att behöva avtjänas. Den övervakning som äger rum efter fakultativ villkorlig frigivning beror på vilken riskprofil den frigivne har. Frigivningen kan vara förknippad med villkor som husarrest med fotboja (bl.a. används GPS-system och man planerar att ge brottsoffer, t.ex. en kvinna som blivit utsatt för kvinnofridsbrott, en mottagare som gör att hon kan få signal om gärningsmannen närmar sig henne) eller husarrest. Provinsen använder sig inte längre av halvvägshus, då de ansågs för dyra. Istället använder man sig av behandling och programverksamhet m.m. på anstalterna och efter villkorlig frigivning. Provinsen har samma jurisdiktion som . En intagen kan tillfälligt få lämna anstalten (temporary leave on absence), som regel när en sjättedel av strafftiden verkställts. En förutsättning för detta är att frånvaron syftar till den intagnes sociala rehabilitation. Vid beslut om temporary absence får de villkor ställas upp som bedöms nödvändiga. Vid beslutet tas hänsyn till bl.a. den intagnes skötsamhet och behov. Intagna med en strafftid kan bli villkorligt frigivna (parole). prövar utan ansökan varje intagens möjlighet till villkorlig frigivning, normalt sedan en tredjedel av strafftiden verkställts. Den villkorligt frigivne står under övervakning till dess hela strafftiden avtjänats. Som regel måste den frigivne anmäla sig till polisen, frivården och sin övervakare. Han måste följa lagar och förordningar och får inte heller umgås med personer som begår brott. Byte av adress och arbete eller resa måste godkännas av övervakaren. Övervakningen kan också vara förenad med villkor, t.ex. att genomgå ett avgiftningsprogram. I vissa fall krävs kontakt med frivården och deltagande vid möten med . Som villkor för temporary leave on absense och parole kan också föreskrivas vistelse på t.ex. halvvägshus. Dessa hem drivs av icke- vinstgivande organisationer. 25Allmänna överväganden och förslag Kommitténs förslag: Ett kortare fängelsestraff skall som kunna verkställas genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. Vidare skall vistelse utanför anstalt kunna komma ifråga -som ett led i en successiv utslussning från anstalt till ett liv i frihet, -av särskilt ömmande och medicinska skäl eller -för transport av den intagne mellan anstalter eller till och från domstol och myndighet. gällande regelverk för vistelse utanför anstalt har utvecklats under hänsynstagande till olika intressen och fungerar i flera avseenden väl. Regelverket är emellertid i behov av en språklig översyn samt mer lättöverskådliga och enhetliga bestämmelser. Översynen kommer i viss mån att gälla även bestämmelsernas innehåll i sak i syfte att öka möjligheten för fängelsedömda att anpassa sig i samhället efter straffavtjänandet. Kommittén har därvid tagit intryck av erfarenheterna från andra länder och regler. Vid översynen måste också säker- hetsaspekterna beaktas. En utgångspunkt inom svensk kriminalvård har länge varit att i möjligaste mån begränsa användningen av frihetsstraff i anstalt. Detta kommer också till klart uttryck i bl.a. 30 kap. 4 § . Enligt denna bestämmelse skall rätten vid val av påföljd fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse. har strängare former av frihetsberövande än fängelse utmönstrats ur strafflagstiftningen, t.ex. straffarbete, förvaring och internering. Allt fler lagöverträdare har också med tiden kunnat få förmånen av allt fler alternativ till frihetsberövande påföljder, såsom villkorlig dom och skyddstillsyn med eller utan föreskrifter om t.ex. kontraktsvård och samhälls- Allmänna överväganden och förslag Även verkställigheten av fängelsestraff har mildrats, dels genom olika lättnader under verkställigheten i anstalt, dels genom förmånen att få verkställa en del av eller hela fängelsestraffet utanför anstalt. Det huvudsakliga skälet till denna strävan att undvika frihets- straff i anstalt torde stå att finna i de negativa konsekvenser som sådan verkställighet för med sig för lagöverträdaren och att sådan verkställighet ansetts ha begränsade möjligheter att motverka återfall i brott. En bidragande orsak kan också ha varit att det är förhållandevis dyrt att bedriva kriminalvård i anstalt. Som angetts i avsnitt 9.2 är utgångspunkten att det utdömda straffet skall verkställas i kriminalvårdsanstalt. Detta hindrar emellertid inte att ett fängelsestraff under vissa förutsättningar kan få verkställas även utanför anstalt. Det måste dock enligt kommitténs mening finnas klara och tydliga lagbestämmelser, som reglerar under vilka förutsättningar detta skall få förekomma. Verkställighet utanför anstalt bör enligt kommitténs mening få förekomma i nedan angivna typfall, som kommer att behandlas mer ingående i kapitel 26–28. har den som dömts till kortare fängelsestraff kunnat få möjlighet att verkställa straffet utanför anstalt genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. Något skäl att inskränka denna möjlighet finns inte. Även om det skulle kunna anses önskvärt att verkställighetsformen utgör en självständig påföljd, som döms ut av domstol ligger det utanför ramen för kommitténs arbete att överväga denna fråga. Kommittén utgår därför från gällande ordning i detta avseende. Den som tillbringat i anstalt bör vidare kunna få för- månen att successivt vistas utanför anstalt i allt större utsträckning som ett led i övergången från anstalt till ett samhällsanpassat och laglydigt liv i frihet. Att klara av samhällets krav och förväntningar efter kriminalitet och en längre tids vistelse i anstalt är inte en lätt uppgift. Vistelse i anstalt innebär ofta en mycket ingripande frihetsinskränkning och på vissa avdelningar kan förhållandena vara mycket slutna. Den intagne bör under vistelsen i anstalt få färdigheter, kunskap och självförtroende för att på ett framgångsrikt sätt klara av att leva i samhället utan att begå nya brott. Om så skall kunna bli fallet kan det inte finnas några helt vattentäta skott mellan anstalterna och det omkringliggande samhällslivet. Som tidigare framhållits på olika håll i detta betänkande kan överbryggningen ske genom att Allmänna överväganden och förslag frivården samt andra myndigheter och organisationer tillåts verka i anstalterna samt genom att det i viss utsträckning är tillåtet att kommunicera med omvärlden inifrån anstalten. Detta är dock inte tillräckligt. Det behövs också en strukturerad övergång från livet i anstalt till livet i frihet, som är anpassad individuellt för varje intagen. En sådan utslussning innebär att den dömde allt eftersom verkställig- heten fortlöper bör få möjlighet att ta allt större ansvar och vistas under allt friare förhållanden. Utslussning bör kunna ske under olika former som skiljer sig åt med avseende på bl.a. omfattning , stöd och kontroll. Det är också önskvärt att det finns utslussningsformer som tar hänsyn till intagnas olika förut- sättningar och behov. Till en början bör vistelsen utanför anstalt vara av tillfällig natur. Kriminalvårdens kontroll kan sedan vara av varierande omfattning och kunna minska allt eftersom den dömde visar ansvarstagande och förmåga att hantera den ökade graden av frihet. Den sista delen av straffet bör den dömde kunna tillbringa i frihet under en prövotid. På så vis finns det alltjämt möjlighet att utöva en formell kontroll utan regelrätt övervakning. Kommittén vill här poängtera att fängelsestraffet är avtjänat först när hela straff- och prövotiden löpt ut. Vid sidan av IÖV och olika utslussningsåtgärder kan det finnas humanitära skäl till tillfällig vistelse utanför anstalt, t.ex. för att delta i nära anhörigs begravning. Det kan också finnas skäl till vistelse utanför anstalt på grund av den intagnes hälsotillstånd. Den intagne kan dessutom behöva transporteras mellan olika anstalter eller till och från myndigheter och domstolar. Även om det är önskvärt att den dömde ges möjlighet att vistas utanför anstalt måste det vid utformningen av sådana bestämmelser beaktas att vistelsen inte sker i sådan omfattning och på sådana villkor att påföljden urholkas och allmänhetens förtroende skadas. Även brottsoffers intressen måste beaktas. Hänsyn måste vidare tas till risken för att den dömde avviker eller på annat sätt undandrar sig straffets fullgörande samt risken för återfall i brottslig verksamhet och annan misskötsamhet. Hänsyn kan också behöva tas till risken för att otillåtna föremål smugglas in i anstalt och risken för att ordningen och säkerheten inom en anstalt störs. Vilken risknivå som skall accepteras kan som behöva skilja sig åt beroende på vilken typ av vistelse utanför anstalt som det är fråga om. Som exempel kan här nämnas att en högre risk bör kunna Allmänna överväganden och förslag accepteras för permission och villkorlig frigivning än IÖV och frigång. Detta finns flera orsaker till detta, bl.a. hur starkt behov intagna har av den aktuella formen för vistelse utanför anstalt samt att det allmänna förtroendet för utslussningsformerna inte får rubbas. Även kontrollnivå och möjligheten att ställa villkor har betydelse. För vissa former av vistelse utanför anstalt bör särskild betydelse tillmätas den dömdes skötsamhet och ansträngningar under verkställigheten för att fullfölja verkställighetsplanen. gäller t.ex. att en intagen som misskött sig inte får permission . Kommittén föreslår i avsnitten 11.2–11.3 att ett förmånssystem införs, som lägger särskild vikt vid skötsamhet och ansträngningar . Vistelse utanför anstalt bör i vissa fall ingå som ett led i förmånssystemet. Detta innebär, att vistelse utanför anstalt ibland kan komma ifråga endast om den intagne befinner sig på en viss förhöjd nivå i förmånssystemet. I den allmänna debatten har det ibland framförts synpunkter om att vistelse utanför anstalt bör tillåtas i väsentligt större omfattning som alternativ till att inrätta fler dyra anstaltsplatser, när behovet av sådana platser ökar. Bestämmelserna om vistelse utanför anstalt skulle således användas av statsmakterna som en regulator för att få fängelsepopulationen att ligga på en inte för hög nivå. Kommittén anser att sådana synpunkter i princip inte kan ligga till grund för bestämmelser om vistelse utanför anstalt. Påföljds- systemet ställer krav på förutsebarhet, konsekvens och allas likhet inför lagen. Liknande gärningar bör i princip ge lika långa fängelsestraff. Det skulle vara svårt att förklara för den som tidigare dömts för liknande brott, brottsoffer och allmänheten att den som döms för exempelvis våldtäkt, grov misshandel eller mord skulle vistas i anstalt enbart för att fängelsepopulationen stiger. Ett sådant system skulle påverka påföljdssystemets tro- värdighet och åsidosätta brottsoffers intressen. Om fängelsestraff på grund av effektivare brottsbekämpning eller ändrade lagar och rättstillämpning döms ut i större omfattning än samhället anser lämpligt bör man istället göra en översyn av påföljdssystemet. Man bör också prioritera insatser för att motverka uppkomsten av brott. För kommittén är det emellertid självklart att verkställigheten måste innehålla moment av vistelse utanför anstalt som möjliggör för den dömde att återvända till icke-kriminellt liv i samhället utan att äventyra påföljdssystemets trovärdighet och brottsoffers intressen. Kommittén har också att ta hänsyn till att verksamheten Allmänna överväganden och förslag är så effektiv som möjligt såväl med hänsyn till målet att motverka återfall i brott som i kostnadshänseende. Detta är dock en annan sak än att använda systemet med vistelse utanför anstalt som en regulator för att minska fängelsepopulationen. Sammanfattningsvis föreslås att möjligheten att verkställa ett kortare fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll skall behållas samt att vistelse utanför anstalt bör kunna komma ifråga i följande fall, som ett led i utslussningen från anstalt till ett liv i frihet, av särskilt ömmande och medicinska skäl, eller för att transportera den intagne mellan anstalter eller till och från domstol eller myndighet. 26Intensivövervakning med elektronisk kontroll (korttidsboja) Kommitténs förslag: Bestämmelserna i lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll förs över till den nya lagen. Verkställighetsformen föreslås benämnas korttids- boja. Det klargörs i lag att korttidsboja inte får beviljas om det finns risk för att den dömde kommer begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. Även kravet på att den dömde skall ha bostad och sysselsättning förs in i lagen. Vidare skall kriminalvården kunna bestämma att avgiften till brottsofferfonden inte behöver betalas i förskott. En förutsättning för detta är att det finns särskilda skäl. 26.1Nuvarande bestämmelser överförs till den nya kriminalvårdslagen IÖV, som kommittén fortsättningsvis kommer att kalla korttids- boja (se även specialmotiveringen), har använts . Det är trots flera utvärderingar från BRÅ ännu oklart i vad mån korttidsboja är ett bättre alternativ än fängelse när det gäller möjligheterna att förebygga återfall i brott. Erfarenheterna så här långt måste ändå anses positiva. En hög andel av de som varit kvalificerade för verkställighetsformen har sökt och beviljats korttidsboja. Det har inte framkommit annat än att de dömda varit positiva till att få åtnjuta förmånen att verkställa fängelsestraff genom korttidsboja istället för i anstalt. Antalet avbrutna vistelser har varit låg, vilket tillsammans med den in- gripande frihetsinskränkningen och en hög kontrollnivå torde ha bidragit till att korttidsboja accepterats och framstått som ett trovärdigt alternativ till kortare fängelsestraff. Intensivövervakning med elektronisk kontroll (korttidsboja) övervakning har också börjat användas i allt fler länder och även därifrån är erfarenheterna goda. Den elektroniska övervakningen kan visserligen inte på samma sätt som vistelse i anstalt förhindra att den dömde begår nya brott. Inte heller kan den elektroniska övervakningen förhindra att den dömde lämnar bostaden eller undviker att utföra anvisad syssel- sättning. Å andra sidan innebär korttidsboja en förhållandevis långtgående frihetsinskränkning utan att anstaltsvistelse behöver komma till stånd. Enligt de studier som har gjorts har också de som verkställt korttidsboja uppfattat verkställighetsformen som in- gripande och kännbar. Fördelarna är också uppenbara. Under vistelsen utanför anstalt kan den dömde vara kvar i sin vanliga miljö och upprätthålla kontakten med sin familj och andra personer i sin närhet. Han eller hon kan också sköta sitt arbete, sin utbildning eller annan sysselsättning. Även från samhällsekonomisk synpunkt innebär korttidsboja en fördel gentemot anstaltsvistelse. Den genom- snittliga dygnskostnaden –2003 för korttidsboja har uppgått till 926–medan motsvarande kostnad för vistelse i öppen anstalt har uppgått till 1 242–. Mot bakgrund av det sagda finns inte anledning att inskränka möjligheten att använda korttidsboja som ersättning för kortare fängelsestraff. Regelverket är förhållandevis nytt och förefaller fungera förhållandevis väl. Det finns därför inte skäl att göra några större förändringar. De nuvarande reglerna finns i en särskild lag om intensiv- övervakning vid elektronisk kontroll. Oavsett om korttidsboja är reglerad som en särskild påföljd eller alternativ verkställighetsform till fängelse anser kommittén att reglerna bör finnas i sådan samlad lagstiftning om verkställighet av kriminalvårdspåföljder som kommittén enligt direktiven har att föreslå. Lagbestämmelserna bör därför föras över till ett särskilt kapitel i den nya kriminal- vårdslagen. IövL kan därvid upphävas. Detta bör leda till att även förordningen med samma namn upphävs. I samband med att bestämmelserna förs över vill kommittén dock framhålla följande. Som en första förutsättning för korttidsboja gäller att det är fråga om fängelsestraff . låg gränsen och de flesta som kom ifråga hade dömts för grovt rattfylleri eller mindre allvarliga fall av vålds- brott. Det utökade tillämpningsområdet medför att verkställighets- formen kan komma att omfatta även de som dömts för allvarliga Intensivövervakning med elektronisk kontroll (korttidsboja) fall av misshandel och våldsbrott, t.ex. grov kvinnofridskränkning eller grov stöld. Trafikbrott som grovt rattfylleri är sällan riktat mot någon särskild person. Genom det utökade tillämpnings- området kan fler brottsoffer, t.ex. kvinnor och barn, behöva leva med den känsla av otrygghet som medvetenheten om att riskera stöta ihop med gärningsmannen innebär. Det är vidare inte osannolikt att fler dömda med missbruksproblem och en kriminell identitet kommer ifråga för korttidsboja. Detta kan leda till ökad misskötsamhet och att fler tvingas avbryta verkställigheten för att tas in i anstalt. Om detta blir verklighet finns också en risk för att förtroendet för verkställighetsformen äventyras. I Ds 2004:7 föreslogs att brottets karaktär eller gärningsmannens person skulle kunna göra att det framstod som direkt oförsvarligt att bifalla en ansökan om korttidsboja. I sådana fall skulle det föreligga särskilda skäl mot att bevilja ansökan. Som exempel nämndes brottet grovt kvinnofridskränkning. Detta förslag möttes dock av kritik från remissinstanserna. Regeringen instämde i denna kritik och ansåg att utgångspunkten bör vara att så få som möjligt vägras intensivövervakning. De som dömts för ett visst brott borde därför inte uteslutas från möjligheten att verkställa fängelsestraff genom korttidsboja. Istället bör omständigheterna i varje enskilt fall beaktas. Regeringen ansåg därvid att verkställighet utanför anstalt inte bör komma ifråga när det finns risk för fortsatt brottslighet under verkställigheten. Samma sak bör enligt regeringen gälla om det är helt orealistiskt att tro att den dömde kan hantera intensivövervakningen, t.ex. om den dömde har ett pågående kraftigt missbruk. Vid behandling av propositionen anförde Justitie- utskottet (2004/05:JuU14) att det fanns flera fördelar med ett utökat användningsområde. Utskottet ansåg dock att risken för ett minskat förtroende för påföljdssystemet måste tas på stort allvar. Även om korttidsboja är en för den enskilde mycket ingripande åtgärd kan den enligt utskottets mening inte helt jämställas med verkställighet i anstalt. Det ansågs därför angeläget att iaktta försiktighet vid utökning av tillämpningsområdet för korttidsboja. Under i vart fall en försöksperiod ansåg dock utskottet att det kan vara lämpligt att utöka tillämpningsområdet. Utskottet förutsatte dock att regeringen undersöker om tilltron till påföljdssystemet påverkats till följd av utökningen och vilken acceptans utökningen har bland brottsoffer. Intensivövervakning med elektronisk kontroll (korttidsboja) Inledningsvis kan kommittén konstatera att den utökade möjlig- heten till korttidsboja inte innebär att samtliga med strafftider upp kommer att beviljas korttidsboja.