sou · GTB356d3 · 2006-01-01 00:00:00 — i görs en samlad kunskapsredovisning av svensk forskning om strukturell diskriminering på grund av etnisk tillhörighet eller religion inom sju samhällsområden; det politiska livet, massmedier, utbildningsväsendet, arbetsmarknaden och arbetslivet, boende, välfärd och rättsväsendet. Här redovisas även relevant forskning om strukturell diskriminering i andra länder samt forskning om könsdiskriminering i syfte att öka förståelsen för den svenska kunskapen och se gemensamma drag. Att samla befintlig kunskap ger en överblick av kunskapsläget och genom att här dra slutsatser utifrån kunskap inom olika fält kan jag peka ut gemensamma och återkommande drag, men också skiljelinjer mellan de olika kunskapsområdena. Att lyfta fram och dra övergripande slutsatser av befintlig kunskap samt att peka ut de kunskapsluckor som finns, är en förutsättning för att formulera effektiva antidiskrimineringsåtgärder. För slutsatser som dragits för respektive samhällsområde, se tidigare kapitel. För kunskapsluckor se nästa kapitel. Den första slutsatsen jag drar är att diskriminering på grund av et- nisk tillhörighet eller religion i varierande grad kan drabba personer med utländsk bakgrund på alla sju redovisade samhällsområden och i flera (o)lika situationer. Strukturell diskriminering skapar en systematisk över- och underordning mellan (vita) svenskar och rasifierade människor, främst invandrare. Detta visar sig både i konkreta situationer som t.ex. vid rekrytering, men också generella livsvillkor; i samhällets organisering, t.ex. den etniska arbetsdelningen, i fördelningen av materiella resurser, tex. löneskillnader, i politiska resurser, tex. exkludering från de politiska partierna samt i sociala resurser, t.ex. tillgång till de rätta nätverken. Jag kan därför konstatera att det inte handlar om enskilda av- gränsade situationer i ett i övrigt rättvist samhälle, utan att diskri- mineringen sker med sådan systematik att den utgör ett förväntat utfall av samhällets normer. Jag finner att det därför (fortsatt) är relevant att tala om diskrimineringen som strukturell. Jag tror att frånvaron av ett strukturellt perspektiv - att enbart se diskrimine- ring som avvikande isolerade händelser - är en starkt bidragande orsak till att frågans betydelse förnekats och att kraven på åtgärder länge avvisats och/eller förhalats. Vad som utlöser diskriminering varierar från namn, brytning, ut- seende, klädsel, till mer generaliserande föreställningar om invand- rare och att invandrare är annorlunda; har annan kultur, utgör ett hot, saknar kompetens, inte passar in. Ett återkommande drag är att individer likställs och bemöts utifrån upplevd eller tillskriven etnisk tillhörighet, dvs. diskrimineringen avspeglar en oförmåga att se människor som enskilda individer. Härigenom görs (oftast undermedvetet) svenskar som en tänkt motpol till invandrare. Idén om invandrare symboliserar på detta sätt det som svenskar inte är. Genom att projicera negativa egenskaper på invandrare definieras en positiv svensk självbild. Forskare i andra länder har kallat denna process för othering, att göra De Andra. Detta har i också kallats förfräm- ligande. Ett exempel på denna motpolslogik är rapporteringen om mäns våld mot kvinnor. Medierna ger en bild av att invandrarmäns våld mot kvinnor beror på en kvinnoförtryckande kultur, medan svenska mäns våld mot kvinnor förklaras på individuell, psykolo- gisk nivå. Dessa förklaringar stigmatiserar invandrare som kollektiv som det döljer könsmaktsordningen i (majori- tets)samhället. I stor utsträckning saknas det kunskap om hur(uvida) strukturell diskriminering drabbar kvinnor och män olika. På vissa samhälls- områden finns dock en del kunskap, vilka redovisas i respektive kapitel. Jag kan därför inte dra några övergripande slutsatser på ba- sis av den redovisade kunskapen, men en rimlig slutsats är att (o)lika system av förtryck, dvs. den etniska maktordningen och könsmaktsordningen samverkar och görs tillsammans. En viktig uppgift för den framtida forskningen är därför att empiriskt under- söka dessa samverkande maktdimensioner av över- och under- ordning på basis av kön, etnisk tillhörighet och även klass. Förutom samhällets dikotoma1 indelning av befolkningen i svens- kar och invandrare, i ett tänkt Vi och Dom, finns det en tydlig etnisk hierarki. Man kan i forskningen se att utsattheten föl- jer en hierarki eller en trappa. Denna trappa återfinns i stereo- typer i medierna och undervisningsmaterial, förtroendevalda och i politisk retorik, i löneskillnader, sysselsättning, ohälsa och boende. Den återfinns också i erfarenheter av diskriminering, såväl generellt som inom specifika områden och situationer. Hierarkin uttrycks också i attityder bland majoritetssamhällets individer och institu- tioner. De etniska hierarkierna inom de olika samhällsområdena förefaller vara synnerligen stabila även om det under vissa perioder kan observeras en del skillnader. Denna hierarki överensstämmer förbluffande väl såväl med hierarkiska indelning av människor i fyra olika högt och lågt stående raser (), som den rasbiologiska vetenska- pen/ideologin vilken officiellt övergavs efter . (kapitel 2.) Jag drar därför slutsatsen att strukturell diskriminering är en del av den underliggande rasismen i samhället. Jag anser att det inte går att förstå strukturell diskriminering utan att se kopp- lingen till rasistiska normer och föreställningar. Föreställningen att människors egenskaper och förmågor kan kopplas till kultur, etni- citet och ras – rasism – tycks vara den norm som möjliggör denna systematiska etniska åtskillnad och över- och underordning, dvs. en etnisk maktordning. Statsvetaren (2005) som i sin avhand- ling undersökt den svenska demokratin drar slutsatsen: Även om aldrig har varit en kolonialmakt i egentlig mening så råder en etnisk baserad maktordning som tydligt påminner om den koloniala och har tydliga paralleller med forna tiders raslära (Ibid:24). 1 Dikotomi betyder ömsesidigt uteslutande motsatspar, t.ex. plus-minus. Genom att tillämpa ett maktperspektiv på ovanstående slutsatser ser jag att strukturell diskriminering leder till privilegier för majo- ritetsbefolkningen, vilket i sin tur leder till ett (åtminstone under- förstått) intresse för privilegierade individer/grupper att behålla den rådande ordningen - status quo. Normer och beteenden kan därför inte betraktas som neutrala, då konsekvensen är att vissa drabbas negativt och andra påverkas positivt. Att utgå ifrån att strukturell diskriminering missgynnar invandrare, men inte påverkar majoritetsbefolkningen, är som att tro att det bara finns en sida på ett mynt. [diskriminering] är det självklara utfallet av en strukturell ordning som ger vissa individer eller grupper företräde framför andra. (de los 2002:11). Ett annat återkommande inslag är att samhällets institutioner änd- rar sina regler och sin praxis i relation till vissa etniska grupper. Här kan man skilja på rutiner och regler som formellt särskiljer olika grupper, och när tolkningar av rutiner och regler görs olika för olika etniska grupper utifrån etablerade normer och handlings- mönster. Ett exempel är kravet på jämställdhetsarbete för statligt bidrag för organisationer bildade på etnisk grund (s.k. invandrar- organisationer), där det inte ställs motsvarande krav för att få stat- ligt bidrag för föreningar på det sociala området eller för handi- kapporganisationer. Ett annat exempel är när lokalrösträtt finns för invandrare från EU samt och på samma villkor som svenska medborgare, medan invandrare från andra delar av världen ska vänta eftersom de senare behöver för att lära sig för- stå språket och den svenska kulturen (SOU 2000:106 s. 316-317). Ett oroväckande inslag är bristen på rutiner för att motverka dis- kriminerande handlingar. När individer diskriminerar finns det in- stitutioner som genom att inte vidta åtgärder därmed legitimerar handlingen. Exempel på detta finns i fackföreningars svårigheter i att driva diskrimineringsärenden. Det är lätt att därmed få intrycket att arbetsgivare som diskriminerar ofta gör det med fackets tysta acceptans. Ett annat exempel är att många myndigheter trots ett flerårigt krav från regeringen, länge avstod från att skapa mång- faldsplaner. De senaste siffrorna visar att har en plan (Statskontoret, 2004). Ett annat inslag är tendensen hos politiker (från höger till väns- ter), tjänstemän, fackföreningar och arbetsgivare att bibehålla fokus på mer invanda och trygga frågor, t.ex. invandrares egenskaper eller åtgärder för att skapa arbete/sysselsättning, i stället för ett fo- kus på diskriminering, och därmed makthavarnas handlingar, som en nyckel för en hållbar arbetsmarknad där individen uppmuntras att tro på sin egen potential. Problemet med detta fokus är inte att arbete är oviktigt utan att avsaknaden av ett antidiskriminerings- perspektiv resulterar i ett upprätthållande av en segregerad och ojämlik arbetsmarknad. Flera av de refererade forskningsrapporterna och studierna pekar på att diskriminering inom en sektor av samhället förstärker diskrimineringen och samhällets över- och underordning inom andra sektorer. På individnivå yttrar sig denna diskriminerings- spiral genom att enskilda människor riskerar att drabbas av diskriminering på flera olika samhällsarenor. Dessutom finns det anledning att tala om kedjeeffekter som uppstår när diskriminering inom en samhällsarena får effekter för människors möjligheter på andra samhällsarenor. Ett tydligt exempel på detta som återfinns i den redovisade forskningen är diskriminering på arbetsmarknaden som får effekter för boende och hela den ekonomiska situationen i ett hushåll, liksom konsekvenserna av detta för ojämlik tillgång till och behandling i utbildningssystemet, t.ex. mindre uppmärksamhet i skolan och i slutändan lägre betyg. Här kan vi i forskningen också finna stöd för att de barn vars föräldrar har pressats ut i samhällets marginaler också själva place- ras i en liknande position och man kan därför säga att, om inget görs, att dessa barn växer upp med en erfarenhet av utanförskap som kommer att prägla deras livsval . 10.6Det är alltid någon annans fel Även på organisationsnivå finns det anledning att tala om en diskrimineringsspiral. Inom flera samhällsområden tycks exklude- ringen av invandrare inom olika institutioner och verksamheter vara en enskilt bidragande effekt till att institutioners och verk- samheters innehåll präglas av ett etniskt majoritetsperspektiv. Detta får troligtvis långtgående konsekvenser för vilka man vänder sig till med sin verksamhet och hur man bedömer individers lämp- lighet och erfarenheter. Bilder i medierna av den ideale läsaren, i politiken av den ideale väljaren eller på restaurangen av den ideale kunden, tycks få en stor betydelse för diskriminerande normer och handlingsmönster. Dessa bilder används som utgångspunkt och något som försvaras med att det är någon annan som inte vill ha/klarar av invandrare. Denna förflyttning av diskriminerings- beslutet till någon annan innebär också att individer, institutioner och (andra) verksamheter svär sig fria från sitt eget ansvar. 10.7Varför har vi inte förstått detta tidigare? Jag drar slutsatsen att ett dominerande synsätt på frågan om integration och invandring har präglats av att urskilja och fokusera på invandrare och inte strukturer i det svenska samhället. Såväl forskning som politik har i stor utsträckning varit inriktade på att undersöka brister och åtgärda invandrare. Denna praktik vill jag beteckna blaming the victim, dvs. att ställa de som drabbas av strukturell diskriminering till svars för sin situation. Denna praktik uttrycks t.ex. i en ensidig fokus på invandrare genom egenförsörj- ning, validering av utbildning, att problem i skolan beror på annorlunda kultur, att arbetslösa är passiva, i boendefrågor att de vill bo med sina landsmän eller att valdeltagande beror på bristande information. präglas med andra ord (fortfarande) av ett utbrett förne- kande. Som påpekar i Likhet inför lagen (Diesen, m.fl. 2005), har det i både och flera länder i Väst- konstaterats att många negativa föreställningar om olika minoritetsgrupper lever kvar och bevaras genom kulturell inlärning, kognitiva processer och identitetsbaserade behov. Eftersom tolerans och fördomsfrihet för många i de här länderna är en viktig del av självbilden, vill man dock inte kännas vid sådana negativa föreställningar (Ibid:406). Hon påpekar att dessa negativa attityder gentemot minoritets- grupper kan uttryckas utan att skada självbilden som fördomsfri och rättvis bl.a. genom att systematiskt betona bety- delsen av olika abstrakta värden och principer som alla råkar vara till nackdel för utgruppen [ung. De Andra]. Med tanke på historia samt avsaknaden av en anti- diskrimineringsrörelse, drar jag slutsatsen att det i finns starka förnekelsetendenser. En konsekvens av förnekelsen är att forskare som kritiskt grans- kar majoritetssamhället och dess institutioner i stället för invand- rarna, inte tycks ha fått institutionella resurser att bedriva sitt ar- bete. Trots detta finns det en ökande medvetenhet bland, forskare, politiker och praktiker om behovet av ett perspektivskifte. Jag hävdar därmed att två av de uttalade huvudsyftena med ut- redningen; att sammanställa kunskapen för att få en mer hel- täckande bild och behovet av att uppmärksamma regering och öv- riga (institutioner i) samhället på problemet, nu kan sägas vara uppfyllt. Vad som däremot står klart är att vi inte kan hävda att det saknas kunskap (eller en översikt över kunskapen) som kan utgöra ett underlag för att initiera en antidiskriminerings- politik och andra åtgärder. ser jag att det fortfarande finns viktiga luckor i kunskapen och att det främst saknas kunskap med andra utgångspunkter och metoder än de som varit dominerande, vilket måste till för en fortsatt utveckling av effektiva åtgärder. Översikten visar att det svenska samhället är delat längs etniska linjer. Jag finner det därför relevant att tala om en etnisk makt- ordning i samhället. Med utgångspunkt i synen på könsmakts- ordningen (kapitel 1) vill jag här ge utredningens definition av den etniska maktordningen. Begreppet beskriver och förklarar att samhället är präglat av en ojämn fördelning av uppgifter, resurser och makt mellan svenskar och in- vandrare och att denna ojämlikhet består, trots åtgärder. Den etniska maktordningen karaktäriseras av 1) att svenskar och invandrare hålls isär, och indelas enligt ett hierarkiskt mönster t.ex. den etniska uppdelningen på arbetsmarknaden och i dagligt tal, 2) att svens- kar/svenskhet utgör och att svenskar är överordnade och in- vandrare underordnade, vilket kan illustreras med att arbete som be- traktas som invandrarjobb får/har lägre status och ger sämre betalt, men också att svenskar tjänar mer för samma arbete. Svenskar har också i allmänhet mer makt, frihet och inflytande i andra delar av sam- hället. Den etniska maktordningen återskapar sig själv, bl.a. genom upp- fostran, kultur och politisk ideologi, t.ex. genom att vad som be- traktas som viktigt i politiken definieras utifrån svenskhet som norm. 10.9Myter om diskriminering och rasism När man beaktar den kunskap som finns på området och de slut- satser som vi har dragit av den, får man också insikt i hur diskrimi- nering och rasism har diskuterats i olika sammanhang. Flera av dessa diskussioner har karaktäriserats av förskönande omskriv- ningar och i mina ögon – förnekande. I har begreppet rasism länge likställts med extrema ut- tryck som nazism och apartheid. verkar denna snäva tolkning som beskriver rasism som en tydlig ideologi om absoluta biologiska raser och deras inbördes hierarki, ha ett visst förklaringsvärde. (Regeringens skr. 2000/2001:59, s. 87; Social- styrelsen, 1999:75ff; Ds 1998:35, s 98-99; Ds 1996:74; svenska ordbok, 2002; , 1998; Prismas svenska ordbok, 2003). När stereotypa föreställningar och fördomar om invandrare dis- kuteras i , förklaras det ofta med nedärvda och därför natur- liga psykologiska mekanismer som naturlig rädsla för det främ- mande och främlingsfientlighet. Ord som rasism och diskrimi- nering anses vara för starka. I synnerhet representanter från svenska institutioner (politiker, tjänstemän, forskare, företrädare för arbetsgivare och fackföreningar) tycks ha svårt att ta orden i sin mun, både i förhållande till andra makthavare och särskilt om sig själva. En annan vanlig syn är att integration är en generationsfråga och ett informationsproblem. Resonemang om att nästa generation växer ju upp med invandrarna, de blir ju vana är inte ovanliga. Er- farenheter från andra länder och viktiga förändringar i , t.ex. arbetarrörelsen och kvinnorörelsen, tyder på att tiden i sig inte lö- ser problemen. Det som är gemensamt med ovan myter är att det saknas ett maktperspektiv och ett strukturellt perspektiv. Individuella hand- lingar har inte setts i ljuset av privilegier och normer. Diskrimine- ring har ofta betraktats som utslag av enskilda individers okunniga eller fördomsfulla agerande. Rasism har ofta setts som något som finns i andra länder, i historien eller bland förvirrade unga män – skinnskallar. Genom dessa myter har (främst) privilegierade människor kun- nat förneka diskrimineringens strukturella karaktär och sluppit granska sig själva. 10.10Risker med ensidig fokus på mångfald Att fler och fler institutioner har uttalade policys och driver ett ak- tivt arbete för att förändra den etniska sammansättningen inom organisationen, som kunskapsredovisningarna visar, ser jag som positivt. Det gäller såväl privata företag som offentliga institutioner och politiska partier. Flera forskare varnar dock för att en mång- faldsretorik och rekrytering utan ett diskrimineringsperspektiv ris- kerar att tömma frågan på sitt innehåll och leda till en rekrytering som främst går ut på att visa upp symboliska objekt. Forskarna an- vänder begreppet tokenism för att beskriva detta problem (kapitel 4) och menar att det inte räcker med en ökad representation i sta- tistisk mening. Frågan om varför samhället ser ut som det gör och anledningen till varför en aktiv rekrytering krävs, måste ständigt hållas i minnet. Det kan bl.a. betyda att inte bara tänka mångfald och diskriminering i rekrytering utan också i arbetslivet – i de var- dagliga relationerna och arbetsdelningen på själva arbetsplatserna. Det måste också betyda att frågan om makt och privilegier förblir central. Och det ska även betyda att personer med egna erfarenhe- ter av diskriminering och rasism tillåts definiera problem. Det behövs dessutom en insikt om att främjandet av mångfald inte med automatik minskar diskriminering, medan motverkande av diskriminering bör leda till en ökad mångfald. Motverkande av diskriminering sätter fokus på det väsentliga, dvs. likheterna mellan människor, i stället för ett mångfaldsarbete som ofta har satt män- niskors olikheter i fokus. 10.11När vi ser framåt Jag kan dra slutsatsen att synliggörande och motverkande av strukturell diskriminering är en nyckelfråga för framtid. Görs inget , trots den kunskap som finns, frångås grundläggande demokratiska principer med gott minne. Detta betyder sannolikt också att samhällsgemenskapen fortsätter att vittra sönder, i stället för att förnyas och fördjupas. De relativt fasta strukturer och komplexa mekanismer som man ser i kunskapsredovisningen, leder till insikten att detta kräver åt- gärder på olika nivåer med olika grad av komplexitet. Det är till- räckligt komplicerat att arbeta med mekanismer bakom strukturell diskriminering inom ett samhällsområde. Det är dock en ännu större utmaning att arbeta med mekanismer som har en områdes- överskridande karaktär. Det betyder bland annat att den som vill arbeta med samhällsöverskridande mekanismer möter hinder från aktörer som befinner sig utanför deras kontroll. Jag tycker mig också se att normer som genomsyrar majoritetssamhällets samtliga arenor också får konsekvenser på de särskilda områdena, vilket ytterligare bidrar till komplexiteten. Komplexiteten av problemet leder till slutsatsen att det inte finns enkla metoder för att motverka strukturell diskriminering. Men det finns metoder som tillsammans kan leda till en bättre situation än vad vi har . Dessa metoder – där de som jag bedömt relevanta finns i förslag till åtgärder – måste definieras konkret för varje me- kanism och samhällsområde och sedan kombineras till en omfat- tande strategi. Jag ser att i länder som har utvecklat effektiva åtgär- der, verkar mobiliseringen och motståndet i det civila samhället ha spelat en avgörande roll. Det är därför inte överdrivet att säga att arbetet mot strukturella diskrimineringen inte bara kräver en åt- gärdsplan riktad till en viss myndighet eller ett visst samhäll- sområde utan en omfattande social och politisk rörelse inriktad på en förändring av det svenska samhället. svenska ordbok (2002) : . de los , P. & Wingborg, M. (2002) Vardagsdiskriminering och rasism i - En kunskapsöversikt, rap- portserie 2002:13. Diesen C, Lernestedt C, , & . (2005) Lik- het inför lagen. Natur och kultur. Ds 1996:74, Kunskap som kraft: Handlingsprogram för hur museerna med sitt arbete kan motverka främlingsfientlighet och rasism. Ds 1998:35, Rasistiskt och främlingsfientligt våld. Rapport från Ar- betsgruppen med uppgift att motverka och förebygga rasis- tiskt och annat etniskt relaterat våld. Prismas svenska ordbok (2003) : Prisma. Regeringens skrivelse 2000/2001:59 En nationell handlingsplan mot rasism, främlingsfientlighet, homofobi och diskriminering. (2005) Närvarons politik och det mångetniska : om att ta plats i demokratin. () (1998). (1999) Mångfald, integration, rasism och andra ord. Rapport 1999:6, . SOU 2000:106, Medborgarskapskrav i svensk lagstiftning. Statskontoret (2004) Handlingsplaner för etnisk och kulturell mångfald: Ett lämpligt verktyg för att stärka etnisk och kulturell mångfald inom staten? Av den redovisade kunskapen kan man dra slutsatsen att man vet att strukturell diskriminering på grund etnisk eller religiös tillhö- righet förekommer och att det förekommer i de flesta samhällsom- rådena. Forskningen ger också vissa svar på vilka som drabbas och vilka som drabbas värst, liksom vem som gynnas. Man vet också att det förekommer i olika situationer; i vardagliga relationer mellan vanliga människor och mellan vanliga människor och individer med tydlig makt som företrädare för institutioner. Man vet också att diskrimineringen är normal i bemärkelsen att den är svår att upptäcka för den del av befolkningen som inte drabbas negativt då den vilar på normer som har status av sanningar. Därmed möjlig- görs också en utbredd förnekelse vilket sammantaget gör att dis- krimineringen görs osynlig och att detta också ligger i maktens intresse. Med andra ord vet man tillräckligt för att agera, men man vet däremot inte tillräckligt för att svara på frågorna hur och varför? Här kan nämnas frågan om hur strukturell diskriminering (åter)skapas trots den befintliga kunskapen, trots en uttalad poli- tisk vilja och trots åtgärder för att motverka det. Med andra ord är frågan om mekanismerna bakom, ett outforskat och angeläget fält. Man vet t.ex. väldigt lite om hur föreställningar påverkar handlingar och vice versa, om hur man effektivast motverkar strukturell dis- kriminering och hur mekanismerna bakom strukturell diskrimine- ring förändras. Det är t.ex. inte orimligt att anta makten hittar andra vägar att upprätthålla den rådande etniska maktordningen när åtgärder initi- eras för att motverka det. Vad händer t.ex. när en alltmer restriktiv 1 Detta kapitel baseras delvis på det kunskapsunderlag som utredningen på begäran lämnade till Justitidepartementet : Makt, integration och diskriminering – det svenska dilemmat. lagstiftning motverkar strukturell diskriminering? Det finns anled- ning att tro att den strukturella diskrimineringen anpassas. Struktu- rell diskriminering är ett föränderligt fenomen, en maktordning som är flexibel.