sou · GTB340 · 2006-01-01 00:00:00 — I Hyltenstams termer skulle man kunna säga att läget ändrades radikalt när det gäller faktorer av betydelse för minoritetsspråkens fortlevnad, nämligen typen av etnicitet (bl.a. vilken typ av mobilisering för t.ex. språkbevarandefrågor som förekommer inom gruppen) och intern organisation (t.ex. förekomsten av organisationer och sam- manslutningar inom gruppen och om gruppen har tillgång till le- dare och talesmän). En stark etnisk mobilisering skedde bland många minoritetsgrupper, inte minst bland samer i . Det samiska språket fick en central betydelse i denna mobilisering. En stark emancipatorisk process påbörjades bland minoriteterna och starka organisationer och etniska aktivister profilerade sig på om- rådet. Samerna hade fört en kamp för sina rättigheter , men började de få mer gehör för sina krav. Många andra minoritets- och urbefolkningar, såsom walesare i , maorier på , indianer i , strävade ungefär efter att ta tillbaka sina språk och kulturer som höll på att gå förlorade. Att vända språkbytet eller språklig revi- talisering, blev det centrala målet för många av dessa grupper. Re- vitaliseringsrörelserna har under vuxit till en mycket stark global trend. Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande Revitaliseringen kan alltså uppfattas som ett sätt för minoriteter att frigöra sig från historiska maktstrukturer och som en reaktion mot assimileringstryck från majoritetsbefolkningar. Målet är att minoritetsbefolkningar ska kunna integreras med majoriteten på mer jämlika villkor än tidigare genom att de inte längre behöver avsäga sig sin identitet, sin kultur och sitt språk för att få delta i samhällslivet. Istället för att tvingas välja mellan minoritetsspråket och majoritetsspråket kan minoriteterna medvetet välja flersprå- kighet, dvs. att behålla sitt egna modersmål vid sidan av majoritet- språket.32 Språkforskaren docent anser att revitalise- ringsrörelser är viktiga därför att de erbjuder talarna av tidigare stigmatiserade språk en möjlighet till upprättelse gentemot majo- ritetssamhället och till en positiv minoritetsidentitet.33 En förut- sättning för språklig revitalisering är enligt henne: Ett språk som har motarbetats och nedvärderats måste få ett nytt värde i talarnas ögon för att det skall kunna revitaliseras. En viss historisk medvetenhet är också nödvändig. Talarna måste klargöra för sig själva varför språket håller på att försvinna, vad som kan göras för att hindra det, och inte minst, vad de själva är redo att göra för att hindra det.34 I dagens svenska samhälle kan många tecken på revitalisering av de nationella minoritetsspråken skönjas. Utöver samerna har också tornedalingarna och sverigefinnarna mobiliserat sig kring språk- och kulturfrågorna, även om deras mobilisering började något se- nare än samernas, . Detta hade även betydelse när blev 1995 blev medlem i Europeiska unionen och mino- riteterna blev en del av den europeiska minoritetsgemenskapen. Nästa viktiga steg, som också ingår i Hyltenstams språkbevarande faktorer på samhällsnivå, var att statsmaktens erkännande av mino- riteterna och deras språk samt de nya minoritetsspråklagarna. Ett erkännande av språkliga och kulturella rättigheter påverkar även minoritetens egna och majoritetsbefolkningens attityder och ger revitaliseringsrörelsen ett rättfärdigande.35 Det finns en större acceptans av minoriteters kulturella särart i samhället. Revitalisering på samhällsplanet kan innebära att 32Föredrag av vid utredningens konferens skydd för finska språket i – Nästa steg i den svenska minoritetspolitiken?, , 33Leena revitalisering – finns den? i m.fl. (red): När språk och kulturer möts – till Tuuli (2002) s 59 34Huss (2002) s 46 35Huss (2002) s 48 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande språket får tillträde till språkdomäner där det har försvun- nit eller där det aldrig har använts. Den svenska minoritetslagstift- ningen är, som nämnts ovan, ett exempel på detta. Särskilt viktiga domäner för den språkliga revitaliseringen på lång sikt är skolan och medierna. När det gäller utbildning finns det flera färska nor- diska exempel där språkbevarande aktiviteter har skapats och blivit framgångsrika, som i följande exempel: Skolan och förskolan är särskilt betydelsefulla för hotade språk som talas av få eller inga barn och ungdomar. Aktuella exempel på revitali- sering i förskolan och skolan är de enare- och skoltsamiska språk- bona för förskolebarn, de lule- och sydsamiska språkbadslägren för ungdomar och speciella skolor med revitaliseringsprofil, såsom i där meänkieli och tornedalsk kultur är centrala och Börslel skole/Pyssyjoven koulu i som lär ut kvänska och kvänsk kultur. Ett intressant exempel på en framgångsrik revitalisering är också den lulesamiska språkligt profile- rade förskolan /i Tysfjord, , och de lulesamiska klasserna i de näraliggande skolorna som uppstått i dess kölvatten. I alla dessa exempel har lokalsamhället eller de enskilda för- äldrarnas egen aktivitet varit central och fått gehör i allt vidare kretsar.36 Bland faktorer på gruppnivå kan betonas att minoriteternas kollek- tiva självmedvetenhet har vuxit och grupperna har aktivt drivit bl.a. frågan om erkännande i politiska fora. Inflytandet över de egna förhållandena har på många sätt ökat och därmed makten att styra sin egen framtid. Samerna har fått en egen institution sedan Same- tinget inrättades 1993 och detta har varit mycket positivt för den samiska minoriteten. Dialogen mellan statsmakterna och minori- teterna fortsätter som ett resultat av den nya minoritetspolitiken. Minoriteterna bedriver även ett aktivt språkarbete för att värna de egna språken. Bland faktorer på individnivå, där en enskild lättast kan påverka språkbevarandet, finns det tecken på att den språkliga medveten- heten ökat och att den egna kulturen och språket upplevs som nå- got positivt av allt fler. Det finns exempel på att personer som till- hör de yngre generationerna väljer att aktivt lära sig det språk för- äldrarna tidigare förbjudits att tala i skolan av majoritetssamhället och föräldrar väljer att tala språket med sina barn, bl.a. har gemen- samma språkbadsläger anordnats för äldre och yngre samer. Det finns också exempel på att vuxna försöker förvärva läs- och skriv- 36 (2002) s 47 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande kunskaper i sitt eget modersmål, bl.a. har och Samernas utbildningscentrum anordnat sådana kurser. Minoritetsidentitet som på grund av starkt assimileringstryck ti- digare kunde uppfattas som ett stigma, håller på många håll på att ersättas av en positiv identitet där tvåspråkighet och det egna språ- ket uppfattas som en rikedom värd att värna. För den enskilde kan värnandet av minoritetsidentiteten dock innebära svåra individuella val, som har bäring på den egna identi- teten och relationen till den egna gruppen. Detta avsnitt avslutas med ett citat för att illustrera detta dilemma. Citatet är från en ung sydsamisk kvinna som valt att lägga sin kraft på att lära sig nordsa- miska istället för sydsamiska, därför att hennes möjligheter att lära sig sydsamiska varit begränsade och för att hon velat värna sitt sa- miska ursprung och sin delaktighet i den samiska gruppen. Jag har med sorg lämnat mitt språk och lärt mig ett annat, men samti- digt inser jag att jag aldrig skulle ha känt samma förändring om jag valt sydsamiska. känns det otroligt tungt och jag har kluvna känslor vad gäller språket, men som ett ljus i mörkret ser jag den positiva för- ändringen. Det blir aldrig för sent att lära sig något nytt. Vem vet, kan- ske kommer jag att lära mig mitt eget språk, sydsamiskan, i framtiden.37 37 /: – ett ursprungsfolk i (2004) s 52 3Sveriges åtaganden rörande nationella minoriteter 3.1Språket – en rättighet Rätten att få använda sitt eget modersmål och rätten att utöva sin kultur är grundläggande mänskliga rättigheter i enlighet med artikel 27 av internationella konvention om medbor- gerliga och politiska rättigheter1. Skyddet av nationella minoriteter har setts som en led i arbetet med värnandet av de mänskliga rättig- heterna. Vid införandet av den nuvarande minoritetspolitiken utta- lade regeringen: har en lång tradition när det gäller att värna om mänskliga rät- tigheter och åtgärder mot diskriminering. Det är därför naturligt att också stärka skyddet för de nationella minoriteterna. Internationella erfarenheter talar också för att det är angeläget att staten tar minorite- ters rättigheter på allvar. Minoriteternas egna önskemål bör vara en viktig utgångspunkt när en samlad minoritetspolitik skall utformas.2 Vid riksdagsbehandlingen betonade det an- gelägna i att minoriteterna inom en stat åtnjuter skydd för sin egenart: Skyddet av nationella minoriteter är en viktig del av skyddet för de mänskliga rättigheterna och därmed för stabilitet, demokrati och fred- lig utveckling. anser att som ett första steg mot en samlad svensk minoritetspolitik bör ratificera ramkon- ventionen och minoritetskonventionen.3 Genom ratificeringen av minoritetskonventioner har lagstiftaren tagit aktiv ställning för att de utpekade nationella mino- riteterna har rätt till skydd och aktivt stöd för sin fortlevnad i . har som stat folkrättslig förbundit sig gentemot att förverkliga de åtaganden som konventionerna 1International Covenant on Civil and Political Rights, , SÖ 1971:42 1998/99:143 s 30–31 31999/2000:KU6 s 21 åtaganden rörande nationella minoriteter Den svenska staten har åtagit sig att aktivt genomföra de i konventionerna angivna åtagandena och föra en politik som över- ensstämmer med intentionerna i dessa konventioner. har genom ratificeringen av minoritetsspråkskonventio- nen uttryckligen erkänt att den enligt artikel 3 skall bygga sin poli- tik, lagstiftning och praxis på ett antal mål och principer,4 bl.a.: erkännande av landsdels- eller minoritetsspråk som uttryck för kulturell rikedom, behov av beslutsamma åtgärder för att främja landsdels- och minoritetsspråk i syfte att skydda dem, underlättande och/eller uppmuntran av användning av lands- dels- eller minoritetsspråk i tal och skrift i det offentliga och privata livet, tillhandahållande av lämpliga former och medel för undervis- ning i och studier av landsdels- och minoritetsspråk på alla ve- derbörliga nivåer tillhandahållande av möjligheter för dem som inte talar ett landsdels- eller minoritetsspråk som bor i ett område där ifrå- gavarande språk används, att lära sig detta om de så önskar, samt främjande av studier och forskning om landsdels- eller minori- tetsspråk vid universitet eller motsvarande läroanstalter. åtagande innebär inte att de nationella minoriteterna ges en förmån eller privilegium som samhället fördelar efter eget skön när det anses lämpligt eller ekonomiskt önskvärt. För de nationella minoriteternas del är det istället frågan om en rättighet till det egna språket och den egna kulturen. 3.2Internationellt skydd av minoriteter I det följande behandlas innebörden av minoritetsskydd i olika in- ternationella konventioner och deklarationer som anslutit sig till. Därefter beskrivs de skyldigheter som följer av Europarå- dets minoritetskonventioner. Slutligen diskuteras frågan om för- verkligande av mänskliga rättigheter. Internationella bestämmelser som tillkommit för att skydda olika typer av minoriteter har tagits fram inom flera internationella 4 Notera att artikel 3 gäller samtliga minoritetsspråk och gäller i hela landet. åtaganden rörande nationella minoriteter I det följande kommer kon- vention om medborgerliga och politiska rättigheter och Europarå- dets konventioner rörande minoriteter att behandlas närmare. Yt- terligare bestämmelser och internationella deklarationer rörande minoriteter har bl.a. tagits fram av Internationella arbetsorganisa- tionen ()5 och ()6. Dessa bestämmelser kommer inte att behandlas närmare i detta betänkande.7 Bestämmelser som ger ett grundläggande skydd för etniska, reli- giösa och språkliga minoriteter återfinns i bl.a. internationella konvention om medborgerliga och politiska rättig- heter: Internationella konventionen om medborgerliga och poli- tiska rättigheter, artikel 27 I de stater där det finns etniska, religiösa eller språkliga minoriteter skall de som tillhör sådana minoriteter ej förvägras rätten att i gemen- skap med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att be- känna sig till och utöva sin egen religion eller att använda sitt eget språk.8 Bestämmelsen förbjuder inskränkningar från undertecknande sta- ters sida gentemot minoriteters rätt att utöva sin särart. Minoritets- skyddet i artikel 27 har även till syfte att garantera fortlevnaden av och den fortsatta utvecklingen av minoriteters kulturella, religiösa och sociala identitet, och därigenom berika samhället. Rättigheten som härigenom tillkommer minoriteter som grupp är en rättighet som skall ses som något självständigt vid sidan av individuella rät- tigheter som tillkommer individen. kommitté för mänskliga rättigheter har uttalat: [t]he protection of [the rights in Article 27] is directed to ensure the survival and continued development of the cultural, religious and so- cial identity of the minorities concerned, thus enriching the fabric of society as a whole. Accordingly, the Committee observes that these rights must be protected as such and should not be confused with other personal rights conferred on one and all under the Covenant.9 6Organisation for Security and Cooperation in Europe, 7Se vidare i t.ex. : Minorities in International – An Introductory Study, (2002) 8International Covenant on Civil and Political Rights, , SÖ 1971:42 23 on article 27 of the ICCPR, paragraph 9 åtaganden rörande nationella minoriteter generalförsamling har 1992 i en deklaration rörande minoritetsrättigheter uttalat att dess medlemsländer skall vidta de åtgärder som behövs för att minoriteter ska kunna utnyttja sina mänskliga rättigheter utan att utsättas för diskriminering. Medlemsstaterna skall vidare skapa förutsättningar för minorite- terna att utveckla sin kultur och sitt språk. Staterna bör även vidta lämpliga åtgärder för att personer som tillhör minoriteter skall ha möjlighet att lära sig sitt modersmål eller att få undervisning i mo- dersmålet:10 FN:s deklaration om minoritetsrättigheter, artikel 4 1.States shall take measures where required to ensure that persons belonging to minorities may exercise fully and effectively all their hu- man rights and fundamental freedoms without any discimination and in full equality before the law. 2.States shall take measures to create favourable conditions to enable persons belonging to minorities to express their characteristics and to develop their culture, language, religion, traditions and customs, ex- cept where specific practices are in violation of national law and con- trary to international standards. 3.States should take appropriate measures so that, wherever possible, persons belonging to minorities may have adequate opportunities to learn their mother tongue or to have instruction in their mother tongue. Detta grundläggande skydd av minoriteter har i kommit till uttryck i regeringsformens bestämmelser: Regeringsformen 1 kap 2 § st 4 och 5 Det allmänna skall motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller annan omständighet som gäller den enskilde som person. Etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv bör främjas.11 Särskilda bestämmelser rörande minoriteter och språk finns även i barnkonvention: I de stater där det finns etniska, religiösa eller språkliga minoriteter el- ler personer som tillhör en ursprungsbefolkning skall ett barn som 10Declaration on the Rights of Persons Belonging to National or Ethnic, Religious and Linguistic Minorities, UN General resolution 47/135, , Article 4 11Regeringsformen 1 kap 2 § st 4 och 5 åtaganden rörande nationella minoriteter tillhör en sådan minoritet eller urbefolkning inte förvägras rätten att tillsammans med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att bekänna sig till och utöva sin egen religion eller att använda sitt eget språk.12 I bestämmelse rörande utbildning anges även att utbildningen skall syfta till att: utveckla respekt för barnets föräldrar, för barnets egen kulturella identitet, eget språk och egna värden Barn har således ett förstärkt skydd till det egna modersmålet, en- ligt bestämmelser, som måste beaktas även i minoritetssammanhang. Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (europeiska kon- ventionen för mänskliga rättigheter) innehåller inga direkta stad- ganden som har till avsikt att skydda eller värna individers språk. Däremot finns en bestämmelse att fri- och rättigheter skall tryggas utan diskriminering på grund av språk eller tillhörighet till nationell minoritet: Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter, artikel 14 Åtnjutande av de fri- och rättigheter som anges i denna konvention skall säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt.13 Notera att för mänskliga rättigheter gäller som svensk lag.14 Genom konventioner rörande minoriteter har mi- noriteters rättigheter och möjligheter att bevara sin kultur och sitt språk förstärkts och förtydligats i de undertecknande staterna. Konventionernas syfte är att främja aktivt stöd för att kulturerna och språken skall kunna fortleva. I inledningen till minoritetsspråkskonventionen anges att rätten att använda landsdels- eller minoritetsspråk i det privata och of- 12Convention on the Rights of the Child, 20 Nov. 1989, SÖ 1990:20 13European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, , , SÖ 1952:35 14lag (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna åtaganden rörande nationella minoriteter fentliga livet är en omistlig rättighet (an inalianable right) som stämmer överens med principerna i interna- konvention om medborgerliga och politiska rättigheter och med andan i konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna. I ramkonventionens anges att skyddet av nationella minoriteter och av de rättigheter och friheter som tillkommer personer som tillhör dessa minoriteter utgör en integrerad del av det internatio- nella skyddet av mänskliga rättigheter och faller som sådant inom ramen för internationellt samarbete (artikel 1). Undertecknande stater åtar sig att erkänna att den som tillhör en nationell minoritet har rätt att fritt och utan ingripande använda sitt minoritetsspråk privat och offentligt, och såväl muntligt som skriftligt (artikel 10.1). I internationella konventioner till skydd för de mänskliga rättig- heterna garanteras enskilda individer specifika individuella rättig- heter. Dessa rättigheter tillkommer alla individer, oavsett etnisk, religiös eller språklig tillhörighet. I kommentaren till minoritets- språkkonventionen anges att konventionens syfte är att skydda och stödja landsdels- eller minoritetsspråk, däremot inte språkliga mi- noriteter: The charter sets out to protect and promote regional och minority languages, not linguistic minorities. For this reason emphasis is placed on the cultural dimension and the use of a regional or minority langu- age in all the aspects of the life of its speakers. The charter does not establish any individual or collective rights for the speakers of regional or minority languages. Nevertheless, the obligation of the parties with regard to the status of these languages and the domestic legislation which will have to be introduced in compliance with the charter will have an obvious effect on the situation of the communities concerned and their individuals.15 Konventionen var således, enligt kommentaren, inte avsedd att skapa individuella eller kollektiva rättighet för talarna av de skyd- dade språken. Däremot skulle nationell lagstiftning som tillkommit för att implementera åtagandena i konventionen kunna ha bety- delse för de individuella medborgarna. Detta är ett något märkligt resonemang med tanke på att inledningen till minoritetsspråkskon- ventionen anger att rätten att tala sitt eget språk är en omistlig rät- tighet. De omistliga rättigheterna man brukar hänvisa till i sam- 15 European Charter for Regional or Minority Languages, Explanatory Report, paragraph 11 åtaganden rörande nationella minoriteter manhanget är i allmänhet grundläggande rättigheter som enskilda individer kan åberopa och som stater är skyldiga att garantera indi- viden. Det föreligger således en skillnad mellan individuella mänskliga rättigheter och minoritetsrättigheter. Till skillnad från de individu- ella rättigheterna har minoritetsrättigheterna en kollektiv karaktär där individen har en underordnad roll i kollektivet. Minoritets- skyddet tillkommer ofta gruppen som helhet. Ett minoritetsskydd som inte kan åberopas av individen gent- emot samhället i det enskilda fallet skulle dock vara meningslös och i direkt strid mot grundtanken i minoritetsskyddet. I det konkreta fallet när åberopandet av minoritetsskydd eller minoritetsstöd skulle kunna bli aktuellt, rör det sig ofta om individer som är före- mål för någon form av åtgärd eller krav på samhället. Eventuella beslut från samhällets sida fattas då rörande individen, inte rörande en generell grupp som individen tillhör. Individens särskilda ställ- ning som en del av en minoritet måste då kunna beaktas i det en- skilda beslutet, annars kommer utlovat minoritetsskydd att sakna reell betydelse. Syftet med minoritetskonventioner är att ge ett kollektivt skydd och stöd till vissa grupper och deras språk och kultur. De i ramkonventionen angivna rättigheterna och friheterna får uttryckligen utövas enskilt och i gemenskap med andra (artikel 3.2). Det innebär att rättigheterna måste kunna åberopas av en- skilda individer som tillhör nationella minoriteter, oaktat det kol- lektiva skyddet. Konventionernas syfte förverkligas i realiteten främst genom olika typer av beslut på det nationella planet som rör enskilda individers möjligheter att använda språket eller utöva sin kultur samt genom beslut rörande olika stödåtgärder. En sådan si- tuation skulle t.ex. kunna vara möjligheten att få undervisning i modersmålet inom skolväsendet, nyttjandet av olika typer av sam- hällhällstjänster eller möjligheten att använda sitt modersmål vid myndighetskontakter eller i olika offentliga situationer. I den lag- stiftning som tillkom som en följd av ratifikation av mino- ritetskonventionerna, valde man även att lagstifta om vissa rättig- heter för individer som tillhör de nationella minoriteter som har en historisk geografisk anknytning. Därmed har enskilda individer getts en uttrycklig rätt att använda det egna språket i vissa angivna situationer. Rätten att få använda det egna modersmålet är inte beroende av om den enskilde individen behärskar majoritetsspråket. åtaganden rörande nationella minoriteter gade rättigheter som tillkommer de nationella minoriteterna i får således utnyttjas oavsett om individen talar majoritets- språket, d v s. svenska. Individens rätt grundar sig således inte på förhållandet det skulle finnas ett behov att tala det egna språket, på grund av bristande kunskaper i svenska. Syftet med konventionerna är ju att stärka de nationella minoritetsspråkens status. Ett sätt att åstadkomma just detta och skapa flera språkdomäner, är att språ- ken skall kunna användas i olika offentliga sammanhang, såsom i kontakter med myndigheter och domstolar.