sou · GTB34d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Postens årliga bruttoinvesteringar har legat , utom de år när större invester- ingar gjordes i brevnätet och Internetportalen Torget. Huvudproblemet för Posten är att volymerna av de mest lön- samma breven minskat minskade antalet A-postsändningar (PTS 2004b). föll Postens brevvolymer , som nedgången på den totala brevmarknaden var . PTS (2003f) menar att Posten för att kunna konkurrera med CityMail har sänkt priserna kraftigt för de mest lönsamma kun- derna. Det anses av PTS att Posten prioriterat bibehållna mark- nadsandelar framför maximerade intäkter. PTS (2004b) gör be- dömningen att Posten till 2004 bibehöll positiva rörelsemarginaler på brevsändningar enligt prislista. Det har dock, enligt PTS, förekommit affärer med negativa rörelsemargi- naler för såväl Posten som CityMail. Enligt Postens egna beräkningar var det, av de olika brevtyperna, enbart frimärkta brev som uppvisade en negativ vinstmarginal (PTS 2003b). Detta kan i huvudsak förklaras av att frimärkta brev oftast väger mindre än och därför endast behöver enkelt porto, till skillnad från frankostämplade eller fakturerade försän- delser. Frimärkta brev hanteras dessutom som regel ett och ett, vilket ökar styckkostnaderna. De frimärkta breven utgjorde av Postens samtliga enstaka försändelser. Övriga försändelsetyper var lönsamma liksom segementet som helhet. gick CityMail med vinst efter att ha gått med förlust under sina första . Företaget anser att problemen att nå god lönsamhet har berott på att Posten miss- brukat sin marknadsledande ställning. 6 Det är dock mycket svårt att jämföra lönsamheten för brevdelen över tiden på grund av bokföringsmässiga förändringar samt förändringar i Postens organisation. 8.4.4Utvecklingen för de sysselsatta Postsektorn är relativt arbetsintensiv, till skillnad från de flesta andra nätverksbranscher. I EU-ländernas dominerande postföretag var löneandelen av de totala produktionskostnaderna 2002 lägst för Posten i med (Dodgson m.fl. 2004). I många andra länder låg löneandelen på 60–. För har personalkostnadernas andel av produktionskostnaden minskat från 1995 till 2002. tillhör de EU-länder som minskat antalet sysselsatta mest 2002, medan andra länders postföretag har ökat antalet syssel- satta. I figur 8.8 redovisas utvecklingen av antalet sysselsatta i post- sektorn som andel av det totala antalet sysselsatta i näringslivet.7 Antalet sysselsatta i den svenska postsektorn minskade från om- kring 60 000 personer till omkring 45 000 personer . Den största sysselsättningsminskningen skedde under lågkonjunkturen . togs dessutom brevbärarnas beting bort och ersattes av fast arbetstid, vilket innebar ett minskat personalbehov. En viss del av nedgången i antalet sysselsatta kan dock förklaras av statistiska omdefinitioner i och med att de anställda inom Postgirot flyttats till en annan SNI- kod. Andelen av det totala näringslivet som är sysselsatta i post- sektorn har minskat kontinuerligt . Minskningen har skett inom Posten, medan de privatägda postföretagen har ökat antalet sysselsatta. Det har även skett en förändring av köns- sammansättningen i sektorn; männen var 2002 i motsats till 1986 fler än kvinnorna. Jämfört med näringslivet har de sysselsatta i postsektorn i högre utsträckning funnits i storstads- och skogslänen. Exempelvis var 1987 fler i postsektorn än i näringslivet syssel- satta i skogslänen. har dock skillnaderna mellan postsektorn och näringslivet minskat ur denna synvinkel. 7 SNI-kod 64.1 har använts. Det finns i finns ingen information om huruvida det rör sig om hel- eller deltidssysselsättning. Enligt var andelen deltidsarbetande i postsektorn 2003. Figur 8.8 Andelen av de sysselsatta i näringslivet som är sysselsatta i postsektorn 1986 2002 Källor: ITPS bearbetning av SCB:s statistik. Figur 8.9 Skillnaden i sysselsättningsandel i olika typer av län mellan postsektorn och näringslivet 1986 2002 Källor: ITPS bearbetning av SCB:s statistik samt egna beräkningar. Som visas i figur 8.10 nedan var andelen yngre bland de sysselsatta högre i postsektorn än i näringslivet. Andelen 25–44-åringar mins- kade kraftigt i postsektorn jämfört med i näringslivet. Figur 8.10 Skillnaden i åldersfördelning mellan de sysselsatta i post- sektorn och näringslivet 1986 2002 Källor: ITPS bearbetning av SCB:s statistik samt egna beräkningar. De sysselsatta inom postsektorn hade en relativt hög utbildningsnivå, jämfört med de sysselsatta i närings- livet; inom postsektorn hade gymnasieutbildning () mot i näringslivet. Andelen med eftergymnasial utbildning har under hela den undersökta perioden varit lägre i postsektorn än i näringslivet men framför allt har an- delen sysselsatta med förgymnasial utbildning varit lägre. Den senare skillnaden har dock minskat betydligt sedan början av 1990- talet, och sett till hela perioden –2002 har andelen med för- gymnasial utbildning ökat i postsektorn, till skillnad från närings- livet i stort. har det fortsatt varit en större, men minskande, andel gymnasieutbildade i postsektorn, medan skill- naden gentemot näringslivet i andelen eftergymnasialt utbildade har ökat. Figur 8.11 Skillnaden i utbildningsnivå mellan sysselsatta i postsektorn och näringslivet 1986 2002 Källor: ITPS bearbetning av SCB:s statistik samt egna beräkningar. har haft tillgång till två inkomstmått för de undersökta marknaderna dels lönen per arbetad timme från NR, dels den årliga arbetsinkomsten från LOUISE.8 I kan hänsyn inte tas till varifrån arbetsinkomsten kommer eller till arbetstidens längd, men SCB anger att kvaliteten för denna serie är högre än för NR-serien. kommer därför att lägga störst vikt på serien från men redovisa båda serierna. var den genomsnittliga årliga arbetsinkomsterna för de sysselsatta i postsektorn ungefär i nivå med arbetsinkomsterna för de sysselsatta i näringslivet, men där- efter har den relativa arbetsinkomsten minskat kraftigt, enligt (figur 8.12). Det finns olika möjliga förklaringar till att den relativa inkoms- ten minskat för de sysselsatta i postsektorn: 8 Den SNI-koder som använts för att ta fram statistiken är 64.1. De postanställda kunde ta ut högre löner i postsektorn än i andra sektorer, en s.k. monopolpremie, vilket inte var hållbart när sektorn konkurrensutsattes. De anställdas sammansättning har förändrats när det gäller ålder och utbildning. Det finns ett puckelformat samband mellan inkomst och ålder, dvs. att inkomsten ökar upp till en viss ålder för att sedan minska. Eftersom andelen äldre före- faller ha ökat inom postsektorn kan detta innebära både högre och lägre inkomster. Traditionellt sett har en hög andel av de sysselsatta inom postsektorn haft gymnasieutbildning, vilket som regel ger en låg inkomstpremie i , jämfört med en förgymnasial utbildning. har andelen med efter- gymnasial utbildning, som har en lönepremie jämfört med gymnasieutbildade, varit fortsatt låg i postsektorn. De anställda i CityMail har samma lönenivåer i avtalen som de anställda i Posten. Eftersom de anställdas sammansättning dock skiljer sig kan detta troligtvis förklara delar av nedgången i den genom- snittliga arbetsinkomsten. Andelen deltidsanställda har ökat och lönen per arbetad timme behöver därför inte ha sjunkit. Enligt Posten har andelen del- tidsanställda i företaget varit relativt . CityMail använder i högre utsträckning än Posten del- tidsanställda i sin produktion. Figur 8.12 Medelinkomst för de sysselsatta i postsektorn i förhållande till näringslivet 1980–2002 Källor: ITPS bearbetning av SCB:s statistik, KI:s bearbetning av SCB:s statistik samt egna beräkningar. En ofta diskuterad fråga är huruvida de anställda i sektorer som är skyddade för konkurrens har högre löner än i andra sektorer, dvs. att det finns en så kallad monopolpremie. I figur 8.13 jämförs arbetskraftskostnaden inom det dominerande postföretaget med arbetskraftskostnaden för en industriarbetare i ett antal länder. I såväl som är arbetskraftskostnaden högre inom postsektorn än för en industriarbetare, medan ligger på . Eftersom ingen hänsyn här tas till de anställdas humankapital är det inte möjligt att ta utifrån denna data ta ställning till huruvida det förekommer någon monopolpremie. Det förefaller dock vara så att arbetskraftskostnaden inom postsektorn är anmärkningsvärt hög i och . Figur 8.13 Årlig arbetskraftskostnad för heltidsarbetande inom det dominerande postföretaget i relation till den årliga arbetskraftskostnaden för en industriarbetare 2002 Källor: Dodgson m.fl. (2004), samt egna beräkningar. Som visas i figur 8.14 har inkomstspridningen i postsektorn, mätt som kvoten 90:e genom , ökat efter att ha varit stabil . Utvecklingen för det totala näringslivet har varit densamma men inte lika kraftig. I postsektorn har de relativt högavlönade högre arbetsinkomst före skatt än medianinkomsttagarna, medan motsvarande siffra för näringslivet är . Skillnaden kan troligtvis i huvud- sak förklaras av sammansättningen av de sysselsatta. Figur 8.14 Spridningen i årliga arbetsinkomster inom postsektorn och näringslivet 1986–2002 Källor: ITPS bearbetning av SCB:s statistik samt egna beräkningar. De totala sjukskrivningarna sjönk drastiskt , för att sedan öka . har haft tillgång till statistik som visar den genomsnittliga sjuk- penningen per sysselsatt, dvs. endast sjukskrivningar längre än finns med. Eftersom lönenivån upp till en viss nivå påverkar sjukersätt- ningen är det viktigt att också ta hänsyn till löneutvecklingen. Som framgår av figur 8.15 var sjukpenningen per sysselsatt i relation till förvärvsinkomsten ungefär densamma i postsektorn som i närings- livet . Efter liberaliseringen 1993 har dock sjukpenningen per sysselsatt i relation till inkomsten ökat snabbare i postsektorn än i näringslivet och var 2002 betydligt högre. Figur 8.15 Genomsnittlig sjukpenning som andel av genomsnittlig arbetsinkomst för sysselsatta inom postsektorn respektive näringslivet Källor: ITPS bearbetning av SCB:s statistik samt egna beräkningar. Den form av brev som de flesta privatpersoner sänder är enstaka frimärkta brev, medan företag ofta skickar större volymer i större utsträckning och därför kan variera brevform efter behov. I figur 8.16 visas prisutvecklingen för konsumentpriserna som de mäts i KPI, dvs. i praktiken utvecklingen för normalportot.9 Innan liberaliseringen (markerat med en punkt i figuren) av postmark- naden ökade konsumentpriserna för brev långsammare än netto- prisindex (NPI). ökade priserna kraftigt när Posten höjde portot för enstaka frimärkta brev inklu- sive moms. Därefter har priserna varit relativt stabila i relation till NPI. Totalt sett har dock normalportot ökat i betydligt snabbare takt än NPI, trots att det varit begränsat av ett pristak. 9 Den COICOP-kod som använts är 64.03. Figur 8.16 Prisutvecklingen exklusive skatt för brev i KPI, nominellt och realt, samt NPI 1980–2004 Index 1980 = 100 Källor: SCB samt egna beräkningar. Som visats i avsnitt 8.1.1 är företagen de största avsändarna av brev (av de sända breven). Det innebär att KPI beskriver prisutvecklingen för en mycket liten del av marknaden. Majoriteten av företagens brev är dessutom industriell post, på vilken prisut- vecklingen av flera skäl är svår att beskriva, bland annat eftersom: formerna för prissättningen har ändrats sedan liberaliseringen priset kan bestå dels av ett styckpris, dels ett kilopris produkterna har förändrats genom exempelvis bättre kvalitet de stora avsändarna får rabatter som inte syns i listpriserna. För att hantera mätproblemet med rabatter har PTS (2004b) genomfört en studie av prisutvecklingen för sändningar B-post genom att studera avtal med . fick en rabatt på för sändningar omfattande minst 50 000 försändelser jämfört med priset för frimärkta brev. tecknade ett ram- avtal med å hela statens vägnar, vilket i stället gav en rabatt på på sändningar om 50 000 exemplar i relation till priset på frimärkta brev. Statens pris på sändningar av denna storlek var i nominella termer lägre 2004 än 1993. List- priset var däremot högre. Det är dock relativt få kunder som kommer upp i så stora sänd- ningar som 50 000 försändelser; de flesta företag skickar betydligt mindre volymer post per gång. I figur 8.17 nedan visas prisutveck- lingen för de allra minsta och allra största kunderna. Figur 8.17 Prisutvecklingen för olika typer av brev exklusive moms 1993–2004 Kronor i fasta priser, deflaterat med NPI Källa: PTS (2004b). 50 000 st Riks 50 000 st Storstad Verkligt pris RSV Sändning, 50 000 st Riks Verkligt pris RSV Sändning, 50 000 st Storstad Ovan ser man att det har skett en ombalansering av prisstrukturen på brevmarknaden. Economics (2003) anser att den potentiella vinsten av ett slopat monopol om monopolföretaget sätter priset efter genomsnittskostnaden är en anpassning av pris- strukturen – inte av prisnivån. Om prisstrukturen bättre avspeglar kostnadsstrukturen kommer detta att öka den samhällsekonomiska effektiviteten. Economics (2003) har för del be- räknat att den anpassning av prisstrukturen som ett totalt öpp- nande av postmarknaden skulle medföra i effektivisering mot- svarande 300–. PTS (2004b) anser att det är de stora postkunderna som vunnit på liberaliseringen. De genomsnittliga reala priserna för en sänd- ning 50-gramsbrev var lägre än . Om rabattsatserna på de konkur- rensutsatta B-postsändningarna varit desamma som på de icke- konkurrensutsatta A-postsändningarna skulle varje brev kosta ungefär en krona mer. Utifrån detta antagande skulle besparingen bli för storkunderna. För de kunder som inte får rabatter från listpriserna på sändningar skulle besparingen till följd av liberaliseringen, enligt PTS, vara några hundra miljoner . Totalt sett innebär detta en besparing på för storkunderna. Om företagens priser på posttjänster sjunker ska detta gynna konsumenterna genom lägre priser på produkter där posttjänster används som insatsvara. En sådan sekundär priseffekt förutsätter dock god konkurrens på den sekundära marknaden; annars flyttar helt enkelt vinsterna från postföretagen över till företag på en annan marknad. PTS (2004b) menar att de som förlorat på liberaliseringen är de kunder vars postvolymer inte nått upp till volymerna för sänd- ningar, eftersom priserna på enstaka försändelser exklusive moms har ökat med . Falkenhall och (2004) anser dock att det inte är givet att det går att peka ut de konsumenter som skickar enskilda för- sändelser som förlorare på liberaliseringen, eftersom prisutveck- lingen på den närliggande och konkurrensutsatta paketmarknaden varit högre. Falkenhall och (2004) menar att detta pekar på att prisökningarna varit styrda av kostnadsökningar. För att kunna uppskatta den totala prisutvecklingen på brev- marknaden krävs en sammanvägning av priserna efter eventuella rabatter för olika grupper. har dock inte haft till- gång till tillräckligt underlag för att kunna göra en sådan samman- vägning. En annan metod är att studera utvecklingen av genomsnittsin- täkten per brev, vilket gjorts i en underlagsrapport till Post- och av Falkenhall och (2004). De finner att för affärsområdet brev har den totala rörelsein- täkten per brev exklusive moms ökat från 1994 till 2003, dvs. har NPI ökat , vilket innebär att brevpriserna enligt detta mått skulle ha ökat mer än priserna i allmänhet exklusive skatter. Falkenhall och (2004) pekar på att måttet rörelseintäkter även innefattar annat än intäkter från brevbefordran. De har även haft tillgång till Postens intäkter för adresserade in- rikes försändelser, , vilket de anser vara ett bättre mått på prisutvecklingen. Enligt Falkenhall och har dessa intäkter per brev exklusive moms ökat från 1998 till 2003, dvs. har NPI ökat , vilket innebär att brev- priserna enligt detta mått skulle ha ökat i samma takt som den all- männa prisutvecklingen. Det bör dock poängteras att Posten 1997 höjde normalportot , vilket inte syns om serien startar . Såsom Falkenhall och själva påpekar har de inte tagit hänsyn till effekten på genomsnittsintäkten av eventuella föränd- ringar av sammansättningen av Postens brevvolym. Eftersom sammansättning förändrats i och med att minskat mer än andra typer av brev är den totala prisökningen därför troligtvis högre än vad som angetts av Falkenhall och (2004). Ett sätt att mäta effekterna av liberaliseringen är att jämföra brev- marknaden i med brevmarknaden i där den norska motsvarigheten till Posten fortfarande har monopol på en stor del av marknaden. Economics (2003) har redovisat den norska Postens olika brevpriser och anger att en sändning sorte- rad post bestående av minst 100 000 försändelser för A-post kostar per styck och per kilo, medan B-post i samma volym kostar per styck och per kilo. Även om det är svårt att göra sådana enkla jämförelser förefaller alltså priserna på försorterade sänd- ningar vara betydligt högre i än i . I figur 8.18 visas portot för det billigaste enstaka frimärke i och andra europeiska länder. har jämfört med dessa länder varken ett särskilt lågt eller högt porto. Figur 8.18 Styckkostnad för respektive lands billigaste enstaka frimärkta försändelse 2003 Källa: PTS (2004b). När det gäller tillförlitligheten i brevbefordran kom av Postens övernattförsändelser inom fram till mottagaren dagen, efter medan av försändelserna kom fram 2003 (PTS, 2004a). Detta är klart över de kvalitetsmål som ställs upp i postförordningen (). Ut- ifrån statistiken går det emellertid inte att säga om vissa geografiska områden dominerar de där försändelsen inte kommer fram . När det gäller gränsöverskridande postbefordran ligger Posten klart över de kvalitetsnivåer som ställs upp i EU:s postdirektiv. PTS (2003e) anser att servicenivån och kvaliteten i den samhällsom- fattande posttjänsten svarar mot de krav som ställs upp i postlagen, postförordningen och tillståndsvillkoret. Enligt Postens tillståndsvillkor ska företaget tillhandahålla daglig service till alla hushåll, företag och organisationer i , och det är väldigt få hushåll som inte får denna service; 2002 var det 1 187 hushåll som fick sin post 2–i stället för . Dessa hushåll finns främst i skärgårdarna och fjälltrakterna. Den mest omdiskuterade reformen som Posten genomfört efter liberaliseringen är uppdelningen i kassa- respektive postverksam- het. En mängd postkontor har lagts ner, och i stället har entrepre- nadkontor öppnats i främst butiker. Antalet serviceställen var 2003 fler än 1988, även om antalet postkontor var betydligt färre (figur 8.19). Internationellt sett har relativt många serviceställen per 10 000 invånare (figur 8.20). Omformningen av servicenätet har dock inneburit att alla ser- viceställen inte erbjuder samma service. Vissa entreprenadkontor erbjuder endast en begränsad tjänst. Det går därför inte att göra en direkt jämförelse mellan antalet serviceställen före och efter om- struktureringen av servicenätet. Falkenhall och (2004) anser dock att de flesta har fått en förbättrad service, i och med att det totala antalet serviceställen ökat som öppettiderna i många fall förlängts. Eftersom många av de nya serviceställena finns i lokaler som kan vara svårtillgängliga för dem med olika typer av funktionshinder kan dock tillgängligheten för denna grupp ha minskat. Falkenhall och (2004) har visat att antalet service- ställen ökade i tätorterna medan antalet ser- viceställen minskade i glesbygden och tätortsnära landsbygden. Antalet lantbrevbärarlinjer, vilka erbjuder viss postservice, har dock ökat . Detta anses till viss del uppväga minsk- ningen av antalet servicekontor utanför tätorterna. Figur 8.19 Utvecklingen av antalet serviceställen för Posten 1988–2003 Figur 8.20 Antal serviceställen för postservice per 10 000 invånare 2002 i de dåvarande EU-länderna Källa: EU (2002b). Posten har gjort egna mätningar av hur nöjda kunderna är, i form av det så kallade NKI-indexet. Metoden att mäta detta förändrades dock , därför finns det endast en jämförbar serie . Enligt NKI är Postens kunder mer nöjda med produkter 2004 än 1998. Trots att antalet serviceställen i relation till befolkningen i var bland de högsta av EU-länderna 2002, var de svenska konsumenterna de som i EU ansåg att det var svårast att få tillgång till postservice (EEIG 2002) – ansåg att det var svårt att få tillgång till postservice i , jämfört med EU-genomsnittet på . Svenskarna föreföll även ha varit relativt missnöjda med priset på posttjänster – ansåg att priserna var för höga i förhållande till kvaliteten på tjänsten, vilket kan jämföras med EU-genomsnittet på . De svenska konsumenterna var de som var näst mest missnöjda med kvaliteten av medborgarna i EU-länderna. Som helhet var svenskarna bland dem som var minst nöjda med postservicen – var nöjda jämfört i hela EU. Historiskt sett har postväsendet i olika länder sett ungefär likadant ut, med ett vertikalt integrerat postverk som har haft monopol på åtminstone någon del av posthanteringen. , , och är de enda länder som hitintills helt av- skaffat det lagstadgade monopolet för posttjänster (PTS 2004a). I har det statligt ägda postföretaget () ensamrätt på regelbunden brevutdelning som sker mot avgift. Det område som är reserverat är meddelanden mellan två parter; undantag görs dock för bland annat tidningar, böcker och kataloger. Dessutom undantas expressbrev, vilka definieras som brev som kostar minst 3$ eller det dubbla portot för rekom- menderad A-post. USPS har inte bara ensamrätt till insamlingslådorna utan också till kundernas postlådor. Det innebär att ingen annan post än den som delas ut av USPS får placeras i mottagarnas postlådor. Andra postoperatörer måste därför lämna post på annat vis. Det pågår en översyn av regelverket för den amerikanska brevmarknaden. Denna översyn handlar emellertid inte om att minska USPS reserverade område utan om att ge före- taget större frihet i sin prissättning för att kunna möta den tekniska utvecklingen. EU:s lagstiftning utgör det övergripande regelverket för medlems- ländernas respektive brevmarknad. Priserna på de produkter som omfattas av den samhällsomfattande tjänsten ska enligt EU:s lag- stiftning vara kostnadsbaserade. antogs ett EU-direktiv (67/97/EG) som syftar till att skapa en inre marknad för post- tjänster och förbättra kvaliteten för postservicen i EU. För att uppnå dessa mål ska det ske ett gradvis öppnande av postmarkna- den för konkurrens, som det ska garanteras en viss mini- 10 Detta avsnitt baseras på Economics (2003) där annat inte anges. mumstandard på postservicen för alla i EU. Enligt gällande tidsplan ska postmarknaden vara helt öppnad för konkurrens 2009. I har det inte skett någon etablering av konkurrerande företag, trots att postmarknaden liberaliserades . Detta kan förklaras av att postföretag som endast vill verka i tätbefolkade områden åläggs en hög licensavgift som ska finansiera den sam- hällsomfattande postservicen. har inlett en liberalisering i annan takt än i EU- direktivet och kommer enligt förslag från regleringsmyndigheten att öppna sin brevmarknad helt 2006, dvs. före de EU-länder som följer den lägsta hastighet som tillåts i direktivet. planerar att öppna hela brevmarknaden för konkurrens 2007 (m.fl. 2004). I används ett regelsystem som ger licens för företag att gå in på den del av brevmarknaden som är reserverad, förutsatt att de tillhandahåller en tjänst av högre kvalitet. Liberaliseringen av den nyzeeländska brevmarknaden startade i och med att det statliga postverket bolagiserades (Frontier Economics 2002). Företaget fick ensamrätt till brev som vägde mindre än eller med ett porto lägre än och skulle i gengäld tillhandahålla en samhällsomfattande postservice. minskades den del av brevmarknaden som var skyddad till brev som vägde mindre än eller med ett porto lägre än , och öppnades den nyzeeländska marknaden helt. I inget av de EU-länder som genomfört liberaliseringar av brevmarknaden har den före detta monopolisten av den totala brevmarknaden (m.fl. 2004): I hade konkurrenter 2003 av marknaden. I har konkurrerande företag tagit av brevmarknaden.