sou · GTB356d2 · 2006-01-01 00:00:00 — På frågan om vad polisen sade när de kontrollerade honom sva- rade han: At det er mange negre som tjeler sykler, derfor må de kontrollere meg og sykkelen. Personalen på cyckelbutiken ansåg också att dette skjer bara fordi han er mörkhudet. Inga andra kunder upplevde något liknande. Inte heller någon i personalen. (Finstad, 2003:94) Driving while black – strukturell diskriminering i och I har polisens selektiva kontroller på exempelvis gator, i trafi- ken, eller i tullen särskilt uppmärksammats i forskningen. Polisens fokusering på att stoppa just svarta i trafiken har gjort att uttrycket driving while black ironiskt har myntats.1 Flera studier har visat att svarta och hispanics inte bryter mot fler trafikregler än vita, men trots det är de överrepresenterade eller utgör majoriteten av 1 jfr t.ex. den rättsliga termen Driving under the influence of alcohol. dem som stannas. En studie i visar exempelvis att svarta utgjorde av såväl samtliga fortkörare som samt- liga trafikanter, men att av dem som stoppades och ge- nomsöktes. Proportionerna mellan dem som befanns inneha droger efter genomsökningen var nästan identiska, svarta och vita. (Milovanovic & , 2001:30, se även , 1999:36f; Leadership Conference on , årtal saknas:12 för liknande resultat).2 Kontrollerna sker antingen utan någon egentlig grund, eller så används trafikförseelser som den formella grund för vilken perso- nen stoppas. Kontrollen är ett sätt att utreda möjligheten av andra brott, inte minst droginnehav, varför bilen rutinmässigt undersöks av polisen (, 1999:16–55; Milovanovic & , 2001: XIII, 5, 11, 28 ff; Chambliss, 1999:67–71; Leadership Conference on Civil Rights, 2000:1–7; Bowling & , 2002:138–148; , 1997). Polisen har emellanåt försvarat denna praxis med att svarta i högre grad än vita har narkotika på sig, och i olika gärningsmannaprofi- ler förekommer stereotypa föreställningar om svarta, inte minst svarta kvinnor, som drogkurirer (, 1999:47–55). Studier har dock visat att svarta inte är överrepresenterade alls eller endast marginellt både vad gäller drogförsäljning och drogmissbruk. (on Civil Rights, 2000:6; Covington, 2001:32f.) Vidare så har studier visat att av de vita som genomsöks så innehar de droger/illegalt gods (contraband) i lika stor utsträck- ning som svarta eller hispanics (Covington, 2001:29) Efter attackerna har även araber, mus- limer och folk som uppfattats som muslimer (exempelvis Sikher) börjat utsättas för ett liknande mönster. Det finns ännu ingen forskning, men anekdoterna är så många att begreppet Driving While myntats (Leadership Conference on , årtal saknas: 20–21). Användningen av rasistiska stereotyper i polisarbetet begränsas inte bara till trafiken. De används även mot vanliga fotgängare, där begreppen Standing While och myntats (Covington, 2001:41). I en rapport från åklagarmyndig- heten i New York3 visas att av de som stannats 1999 var svarta och hispanics, trots att dessa grup- 2Flera studier har visat att svarta inte begår fler narkotikabrott än vita. Svarta utgör av befolkning och står enligt den senaste statistiken för av alla droganvändare. Faktum är att har droganvändningen varit lägre för svarta ungdomar än för vita. on civil Rights, 2000:6; Covington, 2001:32 f. 3New State Attorney General. per endast utgör hälften av stadens befolkning. Det var vita som stannades. Detta skulle kunna förklaras med att svarta och hispanics helt enkelt begår mer brott än vita. Rapporten visar dock att de utförda stannandena av etniska minoriteter var mindre sannolika att leda till ett gripande än stannandena av vita. Fler oskyldiga svarta och hispanics blev alltså stannade och visite- rade än vita (Leadership Conference on Civil Rights, 2000:4 f). Samma fenomen är väl känt även i (, 2001:82 f; Jewkes & Letherby, 2002:175 ff; Bowling & , 2002:139–148). infördes efter kritik föreskrif- ter4 om att polisen enbart får stanna folk när det finns en konkret misstanke. En persons hudfärg får inte vara skäl till att stanna och söka igenom denne (, 2001:83). Trots detta har företeelsen fortsatt. Statistiken visar att för hela var antalet stannade och genomsökta per tusen personer 19 för vita, 95 för svarta och 37 för asians (Home Office, 2002) och sanno- likheten för svarta att bli stannade och genomsökta är fem gånger så stor som för vita (Home Office, 1998:13). British Crime Survey fann att ethnic origin var ett urvalskriterium för att hejdas av polisen även sedan man kontrollerat för faktorer som ålder, inkomst, om personen var arbetslös eller ej, tidigare arreste- ringar, yrke, typ av bostad och bostadsområde, kön, civiltillstånd och utbildning (Skogan, 1990:34). Over-policing – Var spanar polisen efter brottslighet? Over-policing innebär att polisen riktar en överdriven och opro- portionerligt stor uppmärksamhet mot kriminaliteten i vissa områ- den, där svarta eller andra minoriteter bor. Någon forskning kring så kallad over-policing inom polisen finns inte i . I såväl som finns uppfattningen om att over-policing är ett utbrett fenomen (Chambliss, 1999:63–78; Bowling & , 2002:128 ff). I förklaras de våld- samma upploppen med polisens ständiga kontrol- ler, morgonräder och vägspärrrar i områdena med en stor svart befolkning (, 1993; , 1991:81–96; Benyon & Solomos, 1987:69–99). Exempelvis genomförde polisen Operation Swamp i Brixton . patrullerade 120 poliser Brixton med order att stanna och fråga ut alla som såg misstänkta 4 Evidence Act (PACE) Totalt stannades 943 människor . 118 arresterades, varav mer än hälften var svarta (Bowling & , 2002:139 f). Företeelsen har uppmärksammats i rapporter från i som rapporterat om en kontinuer- lig inriktning på områden med dominerande svart befolkning, där svarta människor setts som potentiella hot mot den allmänna ord- ningen. I dessa områden användes ovanligt hårda metoder, som övervåld vid gripanden, gripande av vittnen och åskådare, provoce- rande och onödiga beväpnade räder och trakasserier av misstänkta (Bowling & , 2002:120). Ett område där det skeva i polisens brottsbekämpning särskilt tydligt visats är i drogbekämpningen i , eller the War on Drugs. Human Rights Watch har i en rapport uppmärksammat hur polisens drogbekämpning slår särskilt hårt mot de svarta i och med att den är inriktad på fattiga områden i storstäderna med en dominerande svart befolkning (Human Rights Watch, 2000:22). Av alla fångar i dömda för narkotikabrott5 utgör svarta medan vita utgör , trots att det uppskattnings- vis finns fem gånger så många vita droganvändare som svarta (Ibid:1).6 Skillnaden kan till allra största del förklaras med att svarta arresteras oproportionerligt ofta av polisen för narkotikabrott (Ibid:20).7 har den andel hos den svarta och den vita befolkningen som använder narkotika inte änd- rats, men bland de som greps ökade andelen svarta kraftigt och andelen vita minskade i motsvarande grad. (Ibid:20). Att det i den svenska polisens arbete finns liknande tendenser har bland annat SVT:s uppmärksammat i Jakten på gängen (30/1 2005). Programmet granskade polisens jakt på kriminella ungdomsgäng i förorterna. Metoden var att punktmarkera män med invandrarbakgrund och stanna, visitera och fråga ut dessa. Detta ledde till att många som inte på något sätt var inblandade i kriminell verksamhet också stoppades upprepade gånger av polisen. Programmet ledde till att SSU och s-kvinnorna DO-anmälde polisen. Här behövs studier som systematiskt ser över polisens arbete i olika delar av städer. 5Egentligen alla narkotikadömda i state prison. 6Huruvida svarta är överrepresenterade bland droganvändarna än omdebatterad fråga. Viss statistik visar att någon överrepresentation inte alls finns (Covington, 2001:32), medan annan visar på en viss överrepresentation (Human Rights Watch, 2000:20) . Klart är att överrepresentationen, om den finns, är ganska marginell. 7Man kan även tänka sig att det beror på att svarta behandlas hårdare av åklagare och domare (jmfr nedan). Någon närmare forskning kring polisens våldsanvändning gent- emot invandrare finns inte i . Ett fåtal studier visar dock indikationer på strukturell diskriminering. Många svenskar med utländsk bakgrund upplever att polisen använder överdrivet våld framför allt mot invandrare. Detta visade sig exempelvis i debatten som följde polisens dödsskjutning av en kurdisk flykting i (avsnitt 9.3.4). av anmälningarna om etnisk diskriminering i rättsväsendet som lämnats in till DO rör polisen, och av dessa har en dryg fjärdedel rört olika former av övergrepp och trakasserier från polisens sida (DO:3, 6). , och har i ett projekt inom Antidiskrimineringsbyrån i om diskrimine- ring inom rättsväsendet genomfört djupintervjuer med tjugo per- soner med invandrarbakgrund. I flera av berättelserna framkommer kritiska vittnesmål om polisens beteende. Följande exempel kan ges som illustration: Polisens beteende är inget att rekommendera! De är för jävliga. Speci- ellt nattpatrullen är för jävlig. De bryr sig inte om folk. Det kvittar om man är skyldig eller oskyldig utan de bara tar en så som de känner för alltså Det var en gång utanför KB i i närheten av Mölle- vången. Så var det så att en svart kille hade bråkat därinne eller vad det var. Så polisen kom dit som larmats av vakterna på KB. Polisen kom dit och de tog en svart kille då, så började de slå honom, dra han i håret och smälla han i magen och allt sånt och vakterna sprang fram till de poliserna och sade att det var fel kille som de hade tagit men poliserna brydde sig inte och fortsatte att slå honom tills han spydde och sånt och sen tog de honom i väg (m fl, 2005) I juristen doktorsavhandling – Polisens rätt att använda våld studerar hon anmälningar mot po- lismän angående misshandel . Norée noterade att påfallande många hade utomnordiska namnJag vågar påstå att minst hälften av anmälarna var svenskar (, 2000:412). Kring hälften av anmälningarna kom alltså från icke- svenskar vilket givetvis är anmärkningsvärt. Detta ska ses mot bakgrund av studie som fann en rasistisk retorik inom polisen som hade våldsamma inslag. Svarta kallades hubba, hiv-apa eller trumskinn, som man kunde använda taktpinnen, dvs. batongen, på (, 2004:236). mänhet var poliserna känsliga för att tillskrivas rasistiska motiv, men poliserna själva påstod ofta att det fanns enstaka rasistiska poliser som använde sin maktposition för att ge utlopp för sin för- domsfullhet på samma sätt som det fanns poliser som gav utlopp för sina sadistiska behov genom att använda oproportionerligt mycket våld (, 2004:240). Kvalitativa studier från har visat på en utbredd polisbruta- litet i de svarta, fattiga stadsdelarna ghettona. Poliserna var våld- samma, använde kraftigt nedsättande språk och hotelser om våld och när man stannade och visiterade människor struntade man ofta i deras rättigheter (Chambliss, 1999:63–79). Även polisens använ- dande av skjutvapen har varit föremål för studier i som visar att svarta är kraftigt överrepresenterade bland de som skjutits av polisen. Majoriteten av de 2 000 människor som polisen sköt ihjäl talet i var svarta eller (, 2001). Det kan finnas andra förklaringar till detta än rasism i poliskåren – exempelvis att svarta är oproportionerligt inblandade i våldsbrott (Locke i Geller & Toch, 1996:135 ff). Det finns en mängd exempel på hur polisen på tvivelaktiga grunder skjutit ihjäl misstänkta, och i vissa fall i efterhand funnits ha planterat vapen hos dem man skjutit ihjäl (Marable, 2000:238 f). Polisbrutaliteten har varit skälet till våldsamma uttryck för miss- nöjet med rasismen i samhället. Den brutala misshandeln av den amerikanen , där de åtalade poliserna friades – trots att misshandeln videofilmats – ledde till de stora upploppen i . Utredningar och vittnesmål menade i efterhand att brutalitet mot svarta eller var institutionaliserat inom poliskåren i (LAPD). Överordnade reagerade inte på rasistiska kommentarer och handlingssätt, som således kan sägas ha blivit en del av organisationens struktur (Feagin & , 1995:105). Man fann även att problemet med övervåld förvärrades genom rasism (, 1998:124). och 1992 inkom i genomsnitt femtio anmälningar mot LAPD, ca 40 pro- cent av dessa var gjorda av svarta trots att dessa enbart utgör en åttondel av befolkning (Feagin & , 1995:90). När polisens praxis om nolltollerans infördes i ökade anmälningarna mot polisen . av anmälningarna gjordes av afroamerikaner, trots att dessa bara utgör av stadens befolkning (Wacquant, 2004:29). I är frågan om polisens övervåld mot etniska minoriteter kanske den fråga som fått mest uppmärksamhet i den allmänna debatten. Ämnet har behandlats i filmer och musik, i etniska minoriteters och invandrarorganisationers egna tidningar och emellanåt i kampanjer av olika organisationer. Även om enskilda fall kan hittas och uppmärksammas så är det mycket svårt att veta hur utbredd företeelsen egentligen är (Bowling & , 2002:132). Graefs studie Talking Blues: The in Their Own Words (1989) är dock en omfattande samling vittnesmål från poli- ser där vissa menar att övervåld i vissa polisdistrikt – ofta i områden med en fattig befolkning och en hög koncentration av etniska minoriteter – är standard practice. i har i en rapport dokumenterat 16 dödsfall (samtliga svarta personer) där den direkta dödsorsaken varit polisens agerande, antingen medvetet eller vårdslöst (Bowling & , 2002:132). Även i finns uppmärksammade fall där människor avlidit efter att polisen vid gripandet kopplat särskilda grepp – chokeholds – på dem som lett till kvävning. I avled tre personer, samtliga svarta, sedan polisen kvävt dem på detta sätt (Marable, 2000:239). dog minst sexton per- soner (tolv svarta) i efter polisen använt chokeholds på dem. Detta i en stad där de svarta bara utgjorde av befolkningen (, 1998:124; Skolnick & Fyfe, 1993:42). I har flera svarta människor dött på liknande sätt. (Bowling & , 2002:133).Två dödsfall som skapade stor upp- märksamhet var och Oluwasijibomi Lapite som kvävdes till döds när de greps. Trots att poliserna orsakat dödsfallen väcktes inget åtal mot dem vilket möttes av kraftig kritik (Ibid.). Ett annat mycket uppmärk- sammat fall är som blev hjärndöd sedan åtta poliser gripit honom och fortsatt med att hålla chokeholds och trycka ned honom på marken på polisstationen. Även i har polisens användning av olika grepp som kan leda till kvävning uppmärksammats. Frågan uppmärksammades sär- skilt i samband med död (SOU 2002:37 s 56–64). Dock har tillämpningen inte kritiserats som rasistisk, så som skett i och . 8 Se /inquest/briefings/sylvester2.html och . Vid inre utlänningskontroller är det i teori inte tillåtet för poliser att kontrollera personer enbart på grund av deras utseende. Det måste även finnas andra faktorer, till exempel klädsel och beteende, som ger anledning att anta att en person inte har rätt att vistas i . Trots det framkommer att det här finns inslag av etnisk diskriminering i polisens arbete. I en doktorsavhandling av sociologen juristen i polisarbete slår förfat- tarna fast att det svenska regelverket medger öppningar för etnisk diskriminering och att det framstår som närmast omöjligt att til? ?lämpa lagstiftningen utan att etnisk diskriminering sker (, 2004:80–115, 185). De visar att utländskt utseende tjänar som kriterium för polisers bedömningar om en kontroll ska äga rum (Ibid:156). Den slutsats vi drar är att utseende eller etnisk bakgrund betraktat som relevant bedömningsgrund i arbetet, med bakgrund av att befolkning är etniskt diversifierad, även som en bland flera kriterier inte sällan blir diskriminerande. menar att flera faktorer i samspel med varandra skapar ett utrymme och en påtaglig risk för etnisk diskriminering. Lagstiftningen motverkar inte detta förhållande genom sitt uttryck om anledning att anta och kan därför genom sin konstruktion sägas bidra till etnisk diskriminering (Ibid:274). I förefaller en liknande situation föreligga. Finstad (2003) fann att hudfärg var ett vanligt urvalskriterium för polisen trots att nationstillhörighet ska vara avgörande för om polisen ska kontrol- lera eller ej. Hon menar att etnisk diskriminering är en ofrånkomlig konsekvens. I och har forskningen visat på stora problem med den inre gränskontrollen. i har rapporterat att polisen i ökande grad frågar svarta eller personer med utländskt utseende efter ID och uppehållstillstånd vid rutinmässiga trafikkontroller, olyckor eller brott. (Bowling & , 2002:131). I har polisen, INS (migrationsmyndigheten) och gränspolisen genomfört gemen- samma operationer som gått ut på att stoppa fotgängare och förare med latinamerikanskt utseende i städer nära gränsen mot . Människor som varit amerikanska medborgare eller annars lagligt vistades i landet har blivit förhörda och till och med gripna, uppen- barligen på grund av sitt utseende (Leadership Conference on Civil Rights, 2000:3). I polisens spaning efter illegala invandrare uppstår en liknande situation av strukturell diskriminering som en konsekvens av att nästan enbart personer med mörk hudfärg stoppas och kontrolle- ras, då dessa ser utländska ut. I har det hävdats att polisen följer med biljettkontrollanterna på deras kontroller i tunnelbanan, särskilt i s.k. invandrartäta områden. De som inte visar sig ha någon giltig biljett ombeds identifiera sig och polisen undersöker om per- sonen har giltigt uppehållstillstånd (Jokkala, 2000). Om en del av befolkningen känner sig godtyckligt kontrollerad på grund av sin hudfärg eller andra yttre kännetecknen kan det ur- holka förtroendet för polisen och även andra delar av rättsväsendet. Om tilliten är låg kan det innebära stora problem inte bara i genomförande av den inre utlänningskontrollen, utan också med hänsyn till brottsutredningar där polisen måste kunna bygga upp ett förtroende hos både brottsoffren och vittnen (9.9.1). Gripna oftare och utredda noggrannare Ett par studier har undersökt i vilken mån det föreligger skillnader i hur polisanmälda brott leder till gripande och hur polisutredningar genomförs beroende på vem som har utfört brottet. Dessa visar att det tycks finnas skillnader som är beroende både på den misstänk- tes etnicitet och brottsoffrets etnicitet. gjorde 1994 en studie av polisanmälda våldtäkter i –1990, och fann bland annat att polisen tycktes lägga ner mera tid på att utreda våldtäkter med utländska miss- tänkta och också klarade upp en något större andel av brott med sådana misstänkta. Utlänningar blev också oftare gripna under för- undersökningen. (, 1994:100). undersökte i sitt examensarbete på juristlinjen 2004 hur invandrare och svenskar behandlas när det gäller brottet snat- teri. Undersökningen rörde 150 anmälningar för snatteri i Bot- kyrka och . Några större skillnader mellan vilka fall som gick vidare till åtal fanns inte, men däremot fanns en skillnad vad gällde handläggningstider. Den genomsnittliga handläggningstiden för svenska misstänkta uppgick medan den var för invandrare (Diesen, 2005:273). möjlig hypotes utifrån detta är att polisen lägger ner mer tid på att utreda brott där gärningsmannen är invandrare. Ytterligare analyser av denna fråga skulle behövas för att klarlägga om det finns andra orsaker till skillnaden som t.ex. behov av tolkning eller en skillnad i benägenheten att erkänna brott. Det är i sammanhanget viktigt att också analysera huruvida dessa är frågor som polisen råder över. Hypotesen att polisen lägger ner mer tid på att utreda brott där gärningsmannen är invandrare stöds av ett examensarbete av . Undersökningen omfattade hanteringen av 345 anmälningar rörande misstanke om kvinnomisshandel i ett polisdistrikt i . Den genomsnittliga utredningstiden för svenska misstänkta var medan den för misstänkta med invandrarbakgrund var . Det fanns även tecken på att po- lisen lade ner mer resurser på att utreda misstänkta med utländsk härkomst. visade vidare att av 345 anmälningar ledde bara 38 till en färdig förundersökning. Fallen lades oftare ner mot svenska gärningsmän än mot gärningsmän som var medborgare i ett land utanför , jämfört (Diesen, 2005:273) Naiti del har har i sitt examensarbete studerat samtliga anmälda inomhusvåldtäkter i –2002. Resultaten tyder på att personer med utländsk bakgrund missgynnas i dessa utred- ningar, både i egenskap av misstänkta och brottsoffer. av de svenskar som angavs som misstänkta förövare blev förhörda av polisen, medan av de misstänkta invandrarna förhör- des. Även offrets etnicitet spelade in. När brottsoffret var invand- rare hördes av de misstänkta medan motsvarande andel var när brottsoffret var svenskt (Diesen, 2005:269). Särskilt thailändska och östeuropeiska kvinnor i relation till svenska män tycks vara i ett betydande underläge jämfört med andra våldtäktsoffer. Inte ens när övergreppet lett till allvarliga ska- dor har det räckt för att väcka åtal och kvinnornas oförmåga att själva hävda sina intressen har uppfattats som att de inte är tillräck- ligt motiverad för att få saken prövad i rättegång vilket blivit en indirekt motivering för att lägga ned ärendena (Diesen, 2005:302). Liknande resultat har redovisats från andra länder. I har funnit att invandrare och de med in- vandrade föräldrar arresteras i genomsnitt oftare än per- soner med dansk bakgrund. För narkotikaförsäljning eller rån var det lika sannolikt att invandrare som danskar arresterades, men för mindre allvarliga brott, arresterades invandrare mycket oftare än (, 2003:131) Studien tyder även på att invandrare arresteras på svagare grunder än danskar. Att arreste- ras utan att sedan dömas i domstol är vanligare för in- vandrare än för danskar. För barn till invandrare är skillnaden ännu högre, (Ibid:129). Överrepresentationen varierade nå- got beroende på brottets allvarlighetsgrad. För barn till invandrare som arresteras för egendomsbrott är siffran . (Ibid:130). Enligt officiell statistik från brittiska Home Office är det fem gånger så sannolikt att svarta arresteras som vita. Asians arreste- ras dubbelt så ofta som vita (Home Office, 2002:5). Något som tyder på att dessa minoriteter arresteras på svagare grunder än vita är att de frikänns i större utsträckning i rättegångar. Vita åtalade fälldes i av fallen medan siffran för svarta eller asians var (Ibid:V). Samma mönster, att etniska minoriteter är kraftigt överrepresenterade bland de som arresteras, men sedan fri- känns i högre grad än vita, finns i flera andra studier (Bowling & , 2002:148 f, 168 f). Några studier har gjorts av olika gruppers erfarenheter av etnisk diskriminering inom rättsväsendet som tyder på att erfarenheterna av diskriminering är relativt vanliga. har bedrivit forskning kring invandrares erfarenheter av diskriminering. Resultaten visar att var femte indisk och var sjätte grekisk man som haft kontakt med polisen uppger att de minst en till två gånger blivit illa behandlade på grundval av sitt etniska ursprung. Totalt ansåg var tionde som haft kontakt med polisen att de hade behandlats illa av polisen på grund av sitt etniska ursprung (, 1999:23 ff, 38). har i Invandrarföreningarna och integrationen – Utvärdering av föreningarnas verksamhet i intervjuat in- vandrarföreningar och i underlagsstudien till denna finns citat som visar på en uppfattning om systematisk diskriminering från poli- sens sida. Polisen betraktar oss som tjuvar. Vi är dömda på förhand. Flera som har lägenheter i det här huset hävdar att vi stör. kommer vi an- tagligen att åka. Polisen vill inte ens lyssna på vad vi har att säga. Våra uppfattningar är ointressanta. Intervju med företrädare för Marock- anska , en förening som vid intervjutillfället höll på att förlora kontraktet på sin lokal. (de los , 2002:47) Polisen tar för givet att vi är ohederliga. Bland domare och jurister är attityden lika nedslående. De tar för givet att vi är kvinnodiskrimine- rare bara för att våra hustrur bär slöja. Intervju med styrelserepresen- tant i somalisk förening i (Ibid.)