sou · GTB315 · 2006-01-01 00:00:00 — Direktivet om varaktigt bosatta innehåller inga bestämmelser av- seende anhöriga till en person som fått ställning som varaktigt bosatt i en EU-stat så länge personen fortsätter att vara bosatt i den stat som han eller hon fått ställning i. De bestämmelser som finns rörande anhöriga avser fall då den varaktigt bosatte utnyttjar sin rätt att bo- sätta sig en annan EU-stat. Villkoren för sådan fri rörlighet återkom- mer utredningen till i kapitel 8. Om en varaktigt bosatt utövar sin rätt att bosätta sig i en annan medlemsstat och om familjen redan var bildad i den första medlemsstaten skall sådan familjemedlem som uppfyller villkoren i artikel 4.1 i familjeåterföreningsdirektivet tillåtas medfölja eller förena sig med den varaktigt bosatte i den andra medlemsstaten(dvs. kärnfamiljen, jfr ovan under avsnitt 7.1). Detta följer av artikel 16 i direktivet om varaktigt bosatta. Övriga familje- medlemmar får, om familjen redan var bildad i den första medlems- staten, tillåtas medfölja eller förena sig med den varaktigt bosatte (artikel 16.2). Om familjen inte redan var bildad i den första med- lemsstaten skall bestämmelserna i familjeåterföreningsdirektivet gälla (artikel 16.5). När det gäller familjemedlemmar utanför kärnfamiljen synes direk- tivet inte begränsa personkretsen på samma sätt som i familjeåterfö- reningsdirektivet. Även mor- och farföräldrar samt exempelvis fastrar och mostrar skulle kunna tänkas få medfölja eller förena sig med den varaktigt bosatte i den andra medlemsstaten. Det enda kravet ligger i att familjen skall ha varit etablerad i den första medlemsstaten. Hur detta krav skall tolkas i förhållande till exempelvis en faster är dock I direktivets preambel sägs att när det gäller familje- medlemmar som kan tillåtas medfölja eller förena sig med varaktigt bosatta, bör medlemsstaterna särskilt beakta situationen för vuxna barn med funktionshinder samt släktingar i rakt uppstigande led av första graden som är beroende av dem för sin försörjning. Utred- ningen återkommer i kapitel 8 till vilka villkor som bör gälla när det gäller familjemedlemmar till varaktigt bosatta som flyttar till . 8Villkoren för familjeåterförening och för ställning som varaktigt bosatt m.m. 8.1Allmänna villkor för familjeåterförening För att få uppehållstillstånd för familjeåterförening enligt familje- återföreningsdirektivet skall vissa villkor vara uppfyllda. I artikel 4 finns villkor som hänför sig till den familjerättsliga status en anhörig måste ha, t.ex. vara make, sambo barn, förälder eller vuxet barn. I samma artikel och i artikel 16 finns villkor som innebär begränsningar i möjligheterna att få uppehållstillstånd för familjeåterförening. För- utom dessa allmänna villkor finns mera speciella villkor, t.ex. hänsynen till allmän ordning, säkerhet och hälsa (artikel 6), som behandlas i av- snitt 8.4–8.5. Enligt det ursprungliga kommittédirektivet 2003:181 (bilaga 1) ålig- ger det utredningen att bedöma behovet av författningsändringar med anledning av de i föregående stycke omnämnda villkoren. Tilläggs- direktivet (dir. 2004:171) innebär att utrednings- uppdraget har ändrats så att i detta delbetänkande endast skall läm- nas förslag som är obligatoriska för familjeåterföreningsdirektivets genomförande (se avsnitt 1.1.1 och 7.1). I avsnitt 8.1 presenteras där- för villkor för familjeåterförening endast såvitt avser make eller sam- bo och ogifta barn samt, beträffande underåriga barn som är flyktingar eller skyddsbehövande i övrigt och är utan medföl- jande vuxen, om rätten till återförening med föräldrar. 8.1.2Villkoren för familjeåterförening med make eller sambo Förslag: I etablerade förhållanden skall en tredjelandsmedborgare som är make, varmed också avses registrerad partner, eller sambo till en referensperson, som också är tredjelandsmedborgare, ha rätt till uppehållstillstånd för familjeåterförening. komma till uttryck i en ny bestämmelse i utlänningslagen (1989:529) genom en ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket 1 UtlL. I nyetablerade förhållanden skall ordningen med uppskjuten invandringsprövning som tillämpas för de s.k. snabba anknyt- ningarna, fortsätta att gälla även för dem som omfattas av familje- återföreningsdirektivet. Artikel 4.1 och 4.3 Enligt huvudregeln i artikel 4.1 skall familjeåterförening tillåtas med referenspersonens make. Artikel 4.3 innebär att en medlemsstat får bestämma att en registrerad partner skall behandlas som en make i fråga om rätten till familjeåterförening och att sambor får ges möj- lighet till familjeåterförening. Att registrerad partner likställs med makar i utlänningslagen följer som sagts av 3 kap. 1 § lagen (1994:1117) om registrerat part- nerskap. Vad som i fortsättningen sägs i detta avsnitt om make gäller därför även registrerad partner. Förutsättningarna för att en make eller en sambo skall få uppehålls- tillstånd enligt nuvarande reglering anges i 2 kap. 4 § första stycket 1 och andra stycket UtlL. Rätten till uppehållstillstånd uttrycks på så sätt att uppehållstillstånd får ges under de i paragrafen angivna förut- sättningarna. I första stycket 1 anges villkoren för makar och sambor i etablerade förhållanden. Med etablerade förhållanden avses här att makarna eller samborna stadigvarande sammanbott i utlandet. Enligt praxis anses makar eller sambor ha stadigvarande sammanbott utom- lands om de bott ihop . Bestämmelsen i 2 kap. 4 § andra stycket UtlL gäller för de s.k. snabba anknytningarna. Med detta avses äkten- skap eller samboförhållanden där makarna eller samborna inte stadig- varande sammanbott utomlands eller där de har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande i . För att maken eller sambon respektive den blivande maken eller sambon till den här- varande anknytningspersonen skall få uppehållstillstånd krävs att för- hållandet framstår som seriöst och att särskilda skäl inte talar mot att uppehållstillstånd ges. Det sist nämnda kravet tar sikte på att riskerna för att maken eller sambon kan komma att bli utsatt för våld skall beaktas i tillståndsprövningen. För makar i etablerade förhållanden gäller enligt 2 kap. 4 § första stycket 1 UtlL att uppehållstillstånd får ges under förutsättning att makarna stadigvarande sammanbott utomlands. Lagtexten är snävare än familjeåterföreningsdirektivet som föreskriver en rätt för make att få uppehållstillstånd för familjeåterförening. Visserligen har makar redan nu en principiell rätt till återförening med varandra. Från huvud- regeln gäller dock vissa undantag, t.ex. vid äktenskap mellan minder- åriga, månggifte eller skenförhållanden. Dessa undantagssituationer kan också ligga till grund för avslag på en ansökan om uppehållstill- stånd enligt familjeåterföreningsdirektivet (se avsnitt 8.1.4). Enligt familjeåterföreningsdirektivet skall det finnas en rätt till återförening mellan makar. Utredningen anser att detta bör komma till tydligt uttryck i utlänningslagen i en bestämmelse som anger att uppehållstillstånd skall ges för make i dessa fall. Det krav som finns i 2 kap. 4 § första stycket 1 UtlL på att makarna stadigvarande skall ha sammanbott utomlands kan heller inte upprätthållas. (Se utred- ningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket 1 UtlL). Enligt artikel 4.3 i familjeåterföreningsdirektivet finns förutsätt- ningar att ha samma bestämmelser för sambor som för makar i fråga om rätten till uppehållstillstånd för familjeåterförening. Med hänsyn till att den svenska regleringen i övrigt i princip jämställer sambor och makar bör den föreslagna regeln därför tillämpas även på sambor. Enligt utlänningslagen tillämpas en annan ordning i fråga om uppe- hållstillstånd för makar eller sambor i nyetablerade förhållanden. För makar eller sambor som inte stadigvarande sammanbott utomlands eller personer som har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande (de s.k. snabba anknytningarna) tillämpas enligt 2 kap. 4 § andra stycket UtlL en ordning med s.k. uppskjuten invand- ringsprövning. Det innebär att tidsbegränsade tillstånd ges under en tvåårig prövoperiod. Maken eller sambon beviljas, om förhållandet framstår som seriöst och särskilda skäl inte talar däremot, vid första prövningstillfället ett tidsbegränsat uppehållstillstånd (2 kap. 4 d § UtlL). Enligt tidigare praxis har tillstånd vanligen beviljats åt gången. Mot bakgrund av gjorda erfarenheter har Migrationsver- ket emellertid beslutat att övergå till en ordning som innebär att det i normalfallet sker endast två prövningar. Vid det första pröv- ningstillfället ges ett tidsbegränsat tillstånd och vid det andra tillfället prövas frågan om ett PUT skall beviljas. Finns det omständig- heter som motiverar det kan tillstånd dock ges för kortare perioder, eller . Om det föreligger särskilda skäl får ett per- manent uppehållstillstånd ges före tvåårsperiodens utgång, t.ex. om parterna har gemensamma barn (2 kap. 4 e § första och andra stycket UtlL). Även om ett förhållande har upphört får ett uppehållstillstånd beviljas maken eller sambon under vissa i paragrafen angivna förut- sättningar (2 kap. 4 e § tredje stycket UtlL). Bakgrunden till regleringen om uppehållstillstånd på grund av anknytning i icke etablerade förhållanden är följande. tillämpades en princip om uppskjuten invandringspröv- ning. Syftet med detta var att stävja missbruk av reglerna om uppe- hållstillstånd i de fall skenäktenskap åberopades som grund för att få tillstånd. Inför ändringarna utlänningslag uttalades att systemet med uppskjuten invandringsprövning borde behållas. I det sammanhanget framhöll man att i annat fall skulle en synnerligen restriktiv hållning behöva intas till invandring på denna grund och att därmed ordningen var till förmån för sökanden. Dock redogjor- des för de nackdelar systemet innebar för det fall förhållandet bröts före tvåårstiden utgång. Den anhörige kunde riskera att hamna i en utpressningsliknande situation och kvinnor riskerade att bli socialt utstötta vid återkomsten till sitt hemland. framhölls att i praxis brukade hänsyn tas till sådana omständigheter och om miss- handel förekommit i förhållandet vid bedömningen av om den an- hörige skulle få stanna kvar i landet. Fristen borde därför behållas (prop. 1983/84:144 s. Nämnda principer har alltså även kommit till uttryck i utlän- ningslagen. Förutom att skenäktenskap eller skenförhållanden skall motverkas som grund för uppehållstillstånd i nyetablerade förhållan- den, har det bedömts vara angeläget att så långt möjligt förhindra att uppehållstillstånd beviljas när det kan misstänkas att sökanden i för- hållandet efter bosättningen här kommer att utsättas för våld eller allvarliga kränkningar. När det gäller seriositetsprövningen är utgångs- punkten att det bedöms som sannolikt att förhållandet är seriöst, om det inte finns några indikationer på att det är fråga om ett sken- äktenskap eller skenförhållande och att det heller inte i övrigt förelig- ger några omständigheter som talar för att förhållandet inte är seriöst (prop. 1999/2000:43 s. 38 f.). I den seriositetsprövning som avses i 2 kap. 4 § andra stycket ingår att bedöma faktorer såsom den tid ett förhållande varat, att parterna träffats i viss utsträckning, att dessa har god kännedom om varandra, att de kan kommunicera på gemen- samt språk och förekomsten av gemensamma barn eller väntade så- dana. har tolkat beviskravet så att det liksom föreligger en presumtion för att ett uppgivet förhållande är seriöst, att någon ändring av beviskravet sålunda inte synes ha varit avsedd utan att lagtexten utgör en kodifiering av gällande praxis och utgångspunkten i stället är att med en bra utredning som grund be- döma om det är ett seriöst förhållande eller inte (se Utlänningslagen – Vägledande beslut, UN 384-00). Men trots att förhållandet är se- riöst skall, om särskilda skäl talar mot att uppehållstillstånd beviljas, ansökan avslås. Exempel på detta är att det finns en påtaglig risk för att sökanden kommer att utsättas för våld eller allvarlig kränkning i förhållandet (a. prop. s. 41). En utgångspunkt i familjeåterföreningsdirektivet är att medlems- staterna har en skyldighet att återförena makar (för svenska förhål- landen även sambor) oavsett om det rör sig om ett etablerat eller nyetablerat förhållande. För utredningsuppdraget har frågan om ett förhållande är att bedöma som etablerat eller inte dock betydelse för möjligheterna att införa ett försörjningskrav. Enligt kommittédirek- tivet (2003:181) får nämligen ett försörjningskrav införas för make eller sambo endast i ett nyetablerat förhållande. (Frågan om ett för- sörjningskrav för make eller sambo i nyetablerade förhållanden be- handlas i utredningens slutbetänkande). Inom ramen för prövningen av uppehållstillstånd i de s.k. snabbanknytningsfallen sker enligt rå- dande ordning bedömningar av om förhållandet är seriöst (seriositets- prövningen) och att det inte finns en påtaglig risk för våld eller all- varliga kränkningar mot sökanden. Enligt utredningens uppfattning hindrar familjeåterföreningsdi- rektivet inte att den i svensk rätt etablerade ordningen för prövning av uppehållstillstånd i fråga om snabbanknytningarna behålls för tredjelandsmedborgare. Seriositetsprövningen innebär bl.a. att en be- dömning sker av om ett skenförhållande är för handen. Enligt artikel 16.2 b familjeåterföreningsdirektivet kan en ansökan om uppehålls- tillstånd för familjeåterförening avslås om det är fråga om ett sken- förhållande (se avsnitt 8.1.4). Den bedömning som också skall ske enligt 2 kap. 4 § andra stycket UtlL i nuvarande lydelse, nämligen om det finns en påtaglig risk för att sökanden kan komma att bli kränkt eller utsättas för allvarligt våld, får enligt utredningen ses som en stor och viktig princip i svensk rätt. Den kan inte anses strida mot grunderna i familjeåterföreningsdirektivet när det gäller rätten till uppehållstillstånd. Utredningens förslag innebär att villkoret i den nuvarande 2 kap. 4 § första stycket 1 UtlL, att makarna eller samborna skall ha stadig- varande sammanbott utomlands för att man skall kunna bevilja uppe- hållstillstånd för partner i etablerade förhållanden, tas bort för tredje- landsmedborgare. (Se ovan under rubriken förhållanden och utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket 1 UtlL). Till kategorien snabba anknytningar enligt den nuvarande bestämmelsen i 2 kap. 4 § andra stycket 1 UtlL hör makar eller sam- bor som visserligen sammanbott utomlands, men på grund av bosätt- ningens längd inte räknas till de stadigvarande bosatta (i praxis kor- tare period än ). I en ny bestämmelse om snabba anknytningar, som omfattar endast tredjelandsmedborgare, måste därför särskilt anges att den tar sikte på makar eller sambor som inte stadigvarande bott tillsammans utomlands. I nuvarande 2 kap. 4 § andra stycket 2 UtlL regleras också situationen med uppehållstillstånd för utlänning som har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande med någon i . Denna anhörigkrets omfattas visserligen inte av den villkorslösa rätt till familjeåterförening som föreskrivs för makar eller sambor enligt familjeåterföreningsdirektivet. Något krav på att införa en bestämmelse i vilken det anges att uppehållstillstånd skall beviljas tredjelandsmedborgare i dessa fall finns därför inte. Emeller- tid anser utredningen att det av lagtekniska skäl är lämpligt att låta den föreslagna bestämmelsen omfatta även denna krets av tredjelands- medborgare. (Se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § tredje stycket UtlL). Vidare föreskriver man i artikel 13.2 familjeåterföreningsdirektivet att, om förutsättningar i övrigt föreligger, ett första uppehållstill- stånd skall ges med möjligheter till förnyelse. Nu- varande praxis för uppskjuten invandringsprövning i snabbanknyt- ningsfallen innebär visserligen att det i normalfallet initialt ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd . Gällande bestämmelser ger emellertid möjlighet till att besluta om . I den ovan nämnda nya bestämmelsen, som görs tillämplig för tredjelandsmed- borgare, måste därför anges att det tidsbegränsade uppehållstillstån- det skall gälla . Sammanfattningsvis anser utredningen av de skäl som anförts ovan att det beträffande tredjelandsmedborgare som omfattas av familje- återföreningsdirektivet finns grund för att även i fortsättningen tillämpa en särskild ordning för prövning av ärenden om uppehålls- tillstånd för make eller sambo i nyetablerade förhållanden. Den skall så långt möjligt knyta an till nuvarande bestämmelser i 2 kap. 4 § andra stycket, 4 d § och 4 e § UtlL. 8.1.3Villkor för familjeåterförening med underåriga barn Förslag: Tredjelandsmedborgare som är , ogifta och är barn (varmed även avses adoptivbarn) till en referensperson eller referenspersonens make eller sambo, som också är tredjelands- medborgare, skall enligt huvudregeln ha rätt till uppehållstillstånd för återförening med sina föräldrar. Rättigheten skall komma till uttryck i en ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket 2 UtlL. Artikel 4.1 b, 4.1 c och 4.1 d Enligt artikel 4.1 b skall familjeåterförening tillåtas för underåriga barn/adoptivbarn som är gemensamma till referenspersonen och dennes eller dennas make. Enligt artikel 4.1 c–d skall återförening tillåtas med referensperso- nens eller makens egna barn/adoptivbarn som står under referens- personens eller makens vårdnad. Rätten till återförening förutsätter dels att barnet är försörjningsberoende av föräldern, dels om barnet står under gemensam vårdnad med annan förälder, att medgivande till familjeåterförening föreligger från denne eller denna. Enligt artikel 4.1 andra stycket förutsätter en tillämpning av arti- kel 4 att barnet inte uppnått myndighetsåldern i den berörda med- lemsstaten och att barnet är ogift. Enligt artikel 4.3 får familjeåterförening tillåtas för underåriga barn/adoptivbarn till registrerad partner eller sambo. Rätten för barn eller adoptivbarn att få uppehållstillstånd på grund av anknytning till föräldrar som finns i regleras i 2 kap. 4 § första stycket 2–2 a UtlL. Enligt 2 kap. 4 § första stycket 2 UtlL får uppehållstillstånd beviljas ett barn som är och ogift under förutsättning att det är eller har varit hemmavarande barn till anknyt- ningspersonen, föräldern. I 2 kap. 4 § första stycket 2 a § UtlL regle- ras villkoren för tillståndsgivning beträffande adoptivbarn. För denna kategori kan inte alltid kravet på att ha varit hemmavarande uppfyllas. Bestämmelsen tar sikte på fall där adoptivföräldrarna var bosatta i såväl vid tiden för adoptionen som vid beslutet om uppe- hållstillstånd eller hade beviljats uppehållstillstånd för bosättning här. Ogifta underåriga adopterade barn som adopterats av svensk dom- stol eller där adoptionen annars gäller i kan beviljas uppe- hållstillstånd om adoptivföräldrarna uppfyller kraven i föregående mening. Bestämmelsen omfattar även de fall där någon som avses bli adopterad av svensk domstol ansöker om uppehållstillstånd. I sist nämnda fall ges inte permanent uppehållstillstånd (se G. Wikrén och H. Sandesjö, Utlänningslagen med kommentar, sjunde uppl., 2002, s. 71–72). Lagtexten i både 2 kap. 4 § första stycket 2 och 2 a UtlL är snävare än villkoren i artikel 4.1 b–d familjeåterföreningsdirektivet genom att möjligheten att ge uppehållstillstånd för underåriga barn är fakulta- tiv. Tillstånd får, och måste inte, ges enligt vissa villkor. Huvudregeln i 2 kap. 4 § första stycket 2 UtlL ställer dessutom krav på att barnet är eller skall ha varit hemmavarande. Enligt gällande praxis finns visserligen en principiell rätt till återförening för underåriga barn som ingår i kärnfamiljen. Oavsett detta måste – och under alla för- hållanden beträffande underåriga barn som är makars gemensamma – den i familjeåterföreningsdirektivet föreskrivna rätten för underåriga barn att få uppehållstillstånd i familjeåterföreningssyfte, komma till uttryck i utlänningslagen. Villkoret i 2 kap. 4 § första stycket 2 UtlL att barnet är eller skall ha varit hemmavarande kan därför inte vara kvar för tredjelandsmedborgare. Biologiska barn skall jämställas med adoptivbarn enligt familjeåterföreningsdirektivet. Det stämmer också överens med svensk rätt. Båda kategorierna kan därför lämpligen om- fattas av samma bestämmelse i utlänningslagen som reglerar förut- sättningarna för att underåriga barn skall få uppehållstillstånd. (som också förordar en sådan lösning i SOU 2002:13). Se utredningens förslag till ny lydelse av 2kap.4§andra stycket 2 UtlL. Familjeåterföreningsdirektivet anger, såvitt avser adoptivbarn, en- dast villkoren för familjeåterförening för barn som redan är adopte- rade. Dessa kommer att omfattas av den föreslagna bestämmelsen i 2 kap. 4 § andra stycket 2 UtlL. När det gäller barn som är tredje- landsmedborgare och som avses att bli adopterade, skulle dessa därför i princip även i fortsättningen omfattas av bestämmelsen i nuva- rande 2 kap. 4 § första stycket 2 a UtlL. (2 kap. 4 § UtlL får med utred- ningens förslag beteckningen 2 kap. 4 b §). Av lagtekniska skäl anser utredningen att även dessa fall skall omfattas av en ny bestämmelse. (Se utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 4 § andra stycket 3 UtlL). Till kravet i artikel 4.1 c–d på att barn till endera av referensper- sonen eller maken skall vara försörjningsberoende av föräldern finns ingen motsvarighet i nuvarande lydelse av 2 kap. 4 § första stycket 2 eller 2 a UtlL. En principiell rätt till uppehållstillstånd finns emeller- tid för barn som har en legal vårdnadshavare här i landet (se UN 381-99). Denna rätt kan sägas indirekt omfatta ett krav på försörj- ningsberoende. I vart fall bör enligt utredningens uppfattning inte införas ett uttryckligt krav på försörjningsberoende för underåriga barn eller adoptivbarn till tredjelandsmedborgare. Det skulle kunna tolkas som en försämring för denna kategori jämfört med nuvarande tillståndspraxis. Enligt artikel 4.1 c–d förutsätts att, i förekommande fall, ett med- givande föreligger från annan vårdnadshavare för att uppehållstillstånd skall kunna ges till ett underårigt barn som är eget barn till endera av referenspersonen, maken eller sambon. Enligt den ordning som tillämpas i ärenden om uppehållstillstånd beträffande barn där en så- dan situation föreligger, förutsätter beslutande myndighet att sam- tycke finns från andra vårdnadshavaren för att kunna bevilja uppe- hållstillstånd för barnet. Utredningen anser därför att det inte finns skäl att i författning införa ett krav på samtycke. Av artikel 4.3 följer att återförening också får ske med ogifta under- åriga barn eller adoptivbarn till referenspersonens registrerade partner eller sambo. Enligt nuvarande bestämmelser i 2 kap. 4 § första stycket 2 eller 2 a UtlL görs ingen åtskillnad i fråga om möjligheterna till uppehållstillstånd för underåriga barn eller adoptivbarn på grund av anknytning som hänför sig till den familjerättsliga ställning anknyt- ningspersonen, i detta fall föräldern eller adoptivföräldern, har. Det saknar betydelse om han eller hon är ensamstående eller är make, registrerad partner eller sambo till någon. Förutsättningar finns där- med enligt utredningens uppfattning att även i fortsättningen ha samma villkor i fråga om rätten till familjeåterförening med under- åriga barn eller adoptivbarn som är tredjelandsmedborgare oberoende av referenspersonens, förälderns, ställning. 8.1.4Begränsningar i rätten till familjeåterförening Förslag: Vissa begränsningar skall gälla för rätten till familjeåter- förening beträffande medlemmar inom kärnfamiljen. I en ny bestämmelse, 2 kap. 4 a § UtlL, skall anges under vilka förutsättningar uppehållstillstånd får vägras. Bestämmelsen skall vara fakultativ och kan tillämpas vid särlevnad mellan makar eller sambor i etablerade förhållanden, månggifte, äktenskap mellan underåriga, skenförhållanden eller om en ansökan om uppehålls- tillstånd grundar sig på oriktiga uppgifter. Innan en ansökan om uppehållstillstånd för familjeåterförening avslås skall beslutande myndighet ta humanitära hänsyn.