sou · GTB341d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Som exempel på dominerande sätt att använda termen svensk på vill jag här använda hur forskare klassifi- cerar och definierar människor i sina studier. Dessa ger oss en inblick i hur gränser kring svenskhet dras och kan sammanfattas i fem olika återkommande principer: Svensk som en kategori baserad på att man är född i : invandrare eller utlandsfödda blir då en kategori vars berätti- gande grundas i att vara född i ett annat land än . Svensk som en kategori baserad på medborgarskap: svensk är man när man har svenskt medborgarskap, invandrare kallas då ofta naturaliserade svenskar (även uppdelningen svenskar – svenska medborgare tycks existera i en form av glidning där svenska medborgare då avser invandrade svenskar) Svensk som en kategori baserad på blodsband: svensk är man när ens båda föräldrar är födda i , vilket ibland gör att man pratar om helsvenska ungdomar och den vanliga benäm- ningen andra generationens invandrare eller ungdomar med utländsk bakgrund för ungdomar som har en eller två föräldrar som är födda i ett annat land. Svensk som en kategori baserad på kultur eller språk: att vara född i likställs då vid att vara kulturellt svensk och kopplas till en rad föreställningar om vad det innebär (, modern, västerländsk, utvecklingsnivå) och att språkligt ha svenska som modersmål. Svensk som en kategori baserad på utseende, som delar in ungdomar i ungdomar som ser svenska ut och ungdomar med annat utseende. talas det om synliga minorite- ter vilket gör det tydligt att se svensk ut likställs med att vara vit. I dessa fem principer finns sammanblandade dimensioner av det svenska som en politisk enhet och statsbildning med medborgar- skap som grundläggande princip koppla till ett avgränsat territo- rium. Men de bär också på mer underliggande myter om svenskhet som en kulturell och språklig gemenskap och en blodsbands- och Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska Dessa sammanblandade idéer om svenskhet återfinns även i mer vardagliga användningar av ordet svensk i media och vanligt tal och måste, menar jag, förstås mot bakgrund av hur nationella berättelser om formats . I nationella berättelser och mytologier finns vissa återkommande drag som utgör en förutsättning för skapandet av nationen som idé och imaginär gemenskap (, 1983). De förmedlar idéer om att nationen motsvaras av en välavgränsad och ofta oföränderlig grupp människor med vissa karaktäristiska egenskaper och drag. Språk, religion, kulturella praktiker eller utseende är exempel på egenskaper som nationella befolkningar ofta anses ha gemensamt, och i de flesta nationella grundberättelser eller myter skapas också en relation mellan människor och platser. Framför allt till det nationella territoriet genom så kallade rotmetaforer: berättelser och avbildningar som rotar en tänkt befolkning på en viss plats (, 1993, , 1993). Nationella diskurser har även formulerats i direkt relation till rasistiska idéer och föreställ- ningar. Anthias och (1993: 41) menar exempelvis att föreställningen om engelskhet i kulturell mening är nära förknip- pad med tanken om A Deep och ett engelskt utseende, till vilken utlänningar aldrig har tillgång. I den svenska nationalismens historia finns en överlappning mellan svenskhet som kulturell kategori och tanken om den nor- diska rasen och ett specifikt svenskt utseende (, 2004, Sawyer, 2000). I föreställningar om svenskhet finns en tydlig utse- endebaserad dimension. Att se svensk ut och ha ett svensk utse- ende likställs oftast med att vara blond och ha blå ögon, vilket innebär en direkt och tydlig koppling mellan svenskhet och vithet. Blont hår och blåa ögon har i rasbiologiska teorier historiskt ansetts vara genuint vita egenskaper (Dyer, 1997, , 2004). Med andra ord präglar dessa egenskapers särställning i rasbi- ologiska teorier om skandinaver som en sorts vitare vita ännu bilden av svensken(, 2004, jfr Dyer, 1997). De utseendebaserade dimensionerna av nationalitetskonstruktioner kan även utläsas i hur mörkt hår och mörka ögon historiskt har setts, och i samtiden ses, som tecken på avvikelse och annorlunda- het (Sawyer, 2000; Catomeris, 2004). Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska I relation till modernitetsdiskurser och modernitet som sam- hällsförändrande process, har ett flertal författare hävdat att synen på och den dominerande konstruktionen av en svensk nationell identitet, under framför allt efterkrigstiden, har varit starkt präglad av modernitetstanken. Grinell (2004) skriver exem- pelvis att , under uppbyggnaden av folkhemmet, har varit speciellt i det avseendet, i och med att den statsbärande ideologin så starkt sammankopplades med föreställningen om som det mest moderna och rationella samhället. Som de los (2002) påpekar har moderniteten kommit att representera en vik- tig ideologisk premiss för skapandet och vidmakthållandet av före- ställningar om the West and the rest, som formulerade det. (de los , 2002, s. 177). Det gör föreställningarna om som en föregångare i det moderna projektet till ett viktigt inslag i den gradering av (o)likhet som påverkar hur olika männi- skor och grupper av människor bemöts i . är det viktigt att, som Catomeris (2004) har gjort, betona att rasis- tiska föreställningar om vit överhöghet har präglat den svenska självbilden långt innan det moderniseringstänkande som föregick folkhemmet. Grader av (o)likhet och flexibel exkludering Det är vanligt att beskriva rasifieringsprocesser som uppbyggda kring ett vi och dom – tänkande. Jag vill dock hävda att de grän- ser som dras kring ett tänkt svenskt vi och ett avvikande invand- rat dom snarare bygger på en komplex överlappning av gränser. I dagens används en rad markörer för att signalera och fram- häva invandrares annorlundahet – kulturella, religiösa, värde- mässiga, geografiska, utseendemässiga och civilisationsteoretiska. Det nationella som maktredskap och rasifierad identitet är i det avseendet fyllt av skiftningar och särskiljs parallellt från en rad andra (se , 2005b; , 2004). Jag tror därför att det i analysen av normerande svenskhet är avgörande att synliggöra inte bara hur idéer om svenskhet formas genom att avgränsas från andra nationer och föreställningar om de Andra. Lika viktigt är hur idéer om svenskhet handlar om att positionera nationen och den föreställda befolkningen svenskar i det moderna vita västerländska och anknyta till före- ställningar om vita västerlänningar. Idéerna om vithet och det Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska västerländska får avgörande konsekvenser för hur människor bemöts och kategoriseras även i dagens . Gränsdragningar kring de människor, aktiviteter och rum som upplevs som vita och västerländska är i lika hög grad närvarande i det svenska samhället, som gränsdragningar kring det svenska. Vi behöver dock mer kunskaper om hur dessa gränser vidmakthålls genom institutionella praktiker och vardagliga handlingar. De sammanblandade dimensionerna av svenskhet skapar, när de läggs som lager på varandra, en inre kärna av obestridliga svens- kar, bestående av människor som utifrån samtliga dessa kriterier kategoriseras som svenskar. Parallellt skapar de en slags periferi med tillfälliga svenskar, som oberoende av hur de själva upplever sig i olika sammanhang och situationer omväxlande definieras som svenskar respektive icke-svenskar. En yttre grupp av otänk- bara svenskar formas också som – oberoende av hur de själva uppfattar sig – inte utifrån något av kriterierna uppfattas som svenskar i det vardagliga. De los (2005, s. 93ff) visar detta komplexa samspel mellan särskiljandets logik och mak- ten att skapa gränser. Denna flexibla exkluderings- och särskiljande logik skapar i sig en maktsituation där kriterierna för hur männi- skor kategoriseras både ligger bortom enskilda individers räckhåll och ständigt förflyttats, vilket har belyst av (se denna volym). menar att en fast definition av svenskhet skulle medföra att vissa svenskar hamnar utanför och att icke- svenskar skulle platsa i svenskheten. Därmed är flexibiliteten i gränsdragningen ett nödvändigt inslag i en diskriminerande praktik, eftersom det skapar en variation av grunder utifrån vilken diskrimi- neringen kan ske. Att studera diskrimineringens andra ansikte Jag har här visat på ett synsätt som kan användas för att förstå strukturell diskriminering som en vardagspraxis som formas utifrån diskurser där svenskhet och det vita västerländska är starkt sam- manflätade normer i den svenska offentligheten. Det sker främst genom att skapa positionen svensk som en särskild och överläg- sen social position kring vilken en rad sociala maktrelationer for- mas. De överlappande föreställningarna om kultur, utseende, blodsband och svenskhet som en del i en vidare vit västerländsk Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska sfär skapar en norm som både påverkar vita människors och icke-vita människors liv. Med utgångspunkt i kritiska vithetsstudier är det möjligt att formulera frågor om hur diskriminerings- och rasifieringsprocesser också formar svenskars och vita människors liv. I studier av de segregerande processerna som präglar arbetsmarknaden och bostadsmarknaden, men också det sociala livet i övrigt, finns en tendens att fokusera på de exkluderande dragen i samhällets strukturering. Det gör att de inkluderande dimensionerna i samma processer ofta förblir omärkta. Att beskriva och analysera struktu- rell diskriminering som något som också sker genom en infogning och inneslutning av svenskar och vita västerlänningar hjälper oss att rikta det analytiska intresset mot invanda förhållningssätt och bete- enden på det sätt som begreppet strukturell diskriminering avser. Genom att relatera detta till hur en utestängning och bortsortering av invandrargrupper (som upplevs bryta mot dessa normer) sker, är det därmed förhoppningsvis möjligt att bredda kunskapen om dis- kriminerande processer och skapa förutsättningar för att synliggöra osynliga strukturer. Utifrån de teoretiska resonemang som här förts öppnar sig en rad intressanta möjliga studier och angreppssätt på fenomenet strukturell diskriminering. Ett första steg är att beskriva och analy- sera hur svenskhet och vithet/västerländskhet som norm formas och befästs i olika specifika organisatoriska och institutionella sammanhang. Hur se de processer ut i vilket det sker? Här finns en utgångspunkt för att studera och ställa frågor om diskriminering- ens andra ansikte – den för-givet-tagna preferensen för likar och infogningsprocesser av likar(Essed, 2004). Hur skapas föreställ- ningar om likhet? Vad förutsätter likheten? Det öppnar även för studier som analyserar under vilka premisser inneslutning av rasifi- erade minoriteter sker, både på symbolisk och struktu- rell/institutionell nivå. Finns det till exempel situationer av villko- rat deltagande, där tillhörighet till exempel kan vara villkorat med krav på konformitet? Det innebär även en utgångspunkt för att diskutera vilka metoder och teorier som kan vara relevanta för att studera strukturell diskriminering, då infognings- och inneslut- ningsprocesser gör sig gällande i alla institutionella och organisato- riska sammanhang och situationer, dvs även där etniska minoriteter inte finns representerade eller på ett tydligt sätt har blivit diskrimi- nerade. Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska (1993) [1991]. Den föreställda gemenskapen: Reflexio- ner kring nationalismens ursprung och spridning. Anthias, F. & , N. (in assocation with ) (1993). Racialized boundaries: Race, nation, gender, colour and class and the anti-racist struggle. Blaut, J.M. (1992). The Theory of Cultural Racism i Antipode 24:4, 1992, s. 289–299. Bonnett, A. (1998). Who was white? The disappearance of non- European white identities and the formation of European racial whiteness i Ethnic and Racial Studies, Vol 21, No 6, 1998. Bonnett, A. (2000). Historical and international perspectives. Bonnett, A. (2004). The idea of the West. Culture, Politics and History. (2004). Nyheter från gränsen. Tre studier i journalistik om invandrare, flyktingar och rasistiskt våld. JMG, , . Catomeris, C. (2004). Det ohyggliga arvet: och främlingen genom tiderna. Delaney, D. (2002). Makes i Professional Geographer, 54 (1), 2002, s. 6–14. de los , P. (2001). Mångfald och differentiering: Diskurs, olik- het och normbildning inom svensk forskning och samhällsdebatt. de los , P. (2002). Den svenska jämställdhetens etniska grän- ser – om patriarkala enklaver och kulturella frizoner. i , I. och , M. Det slutna Folkhemmet: om et- niska klyftor och blågul självbild. de los , P. & Mulinari, D. (2005). Kritiska reflektioner över (o)jämlikhetens landskap. de los , P. & Wingborg, M. (2002). Vardagsdiskriminering och rasism i . rap- portserie 2002: 13. Dyer, R. (1997). , B., . och O. (1993). Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska , U. . Ristilammi (2002). Miljonprogram och media: föreställningar om människor och förorter. Essed, P. (1991). Understanding Everyday Racism: An Interdiscipli- nary Theory, : . Essed, P. (2004). Rasism och preferens för sammahet: om kultu- rell kloning i vardagslivet, , K. (red); , i (red), Rasismer i – kontinuitet och förändring, Agora, . Essed, P. & D.T , (2002). Cloning Cultures: The Social Injustices of Sameness i Ethnic and Racial Studies, Vol 25. (6), s. 1066–1082. Fairclough, N. (1992). Discourse and Social Change. Fairclough, N. (1995a). Critical Discourse Analysis: the Critical Study of Language. (1995b). Ferber, A. (1998a). Constructing whiteness: The intersections of race and gender in US white supremacist discourse i Ethnic and Racial Studies, Vol 21, No 1, 1998. Ferber, A. (1998b). : Race, Gender, and . Lanham: Rowman & Littlefield Publishers. Frankenberg, R. (1993). women, race matters. The Social Construction of Whiteness. Frankenberg, R. (1997). Displacing Whiteness: Essays in Social and Cultural Criticism. & : Univeristy Press. Fundberg, J. (2001). Osynlig vithet i Invandrare & Minoriteter, Nr 1, 2001. , D.T (1993). Racist Culture: Philosophy and the Politics of Meaning. Grinell, K. (2004). Att sälja världen. Omvärldsbilder i svensk utlandsturism. Studies in the History of Science and Ideas 17. : Acta Universitatis Gothoburgenisis. , F. (2003). Gräsrotsbyråkrati och normativ svenskhet: hur arbetsförmedlare förstår en etniskt segregerad arbetsmarknad. (1998). Constructions of whiteness in the geographi- cal imagination. i Area, Vol 30, Nr 2, s. 99–106. Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska & , J. (red) (1993). Construction of race, place and nation. : UCL Press. Knocke, W. (2003). Rekrytering för mångfald?, Rapport 2003, Bilaga, . Knocke, W. och F. (2000). Mångfaldens barn söker sin plats: en studie om arbetsmarknadschanser för ungdomar med invandrarbakgrund. : Svartvitt i samarbete med . (2001a). Ekonomisk rasism – Föreställningar om de Andra inom ekonomisk invandrarforskning i Mc Eachrane, M. & , L. (red) (2001). och de Andra – Postkoloni- ala perspektiv. (2001b). (O)likhetens geografier – Marknaden, forsk- ningen och de Andra. Geografiska regionstudier 45, Kulturgeo- grafiska institutionen, . (2002). Gisslan i välfärdsdebatten? Föreställningar om 'de Andra' i debatten om den svenska modellen i , B. & , L. (2002). Befolkning och välfärd: perspektiv på framtidens välfärdspolitik. (2003). Vithetens symbolik och praktik. Artikel för integrationsverkets hemsida. (2004). Vit rasism i , I. & , K. (red) Rasismer i – kontinuitet och förändring. (2005a). Den färgblinda marknaden och välfärdens rasifiering i , K. & , I. (red) (2005) Rasis- mer i – arbetsmarknadens flexibla förtryck. (2005b). Klonad skönhet – Fröken och andra missar i kritisk belysning i , G. & C. Grenholm (2005). och likväl rör det sig – Genusrelationer i förändring. (Under utgivning) & , K. (2004). Crowning – Constructions of Gender, Race & Nation i . Paper presenterat på konferensen and in the , , 19– 24 2003. McGuinness, M. (2000). Whiteness and con- temporary geography. I Area, Vol 32, Nr 2, s. 225–230. Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländska (1997). Stadens rasifiering – Etnisk boendesegregation i folkhemmet. Geografiska regionstudier, Nr 32, Kulturgeogra- fiska institutionen, . (1993). Mörkt spel: vithet och den litterära fantasin. Mulinari, D. & , A. (2004). Den nya svenska arbetarklas- sen: rasifierade arbetares kamp inom facket. Nederveen Pieterse, J. (1992). on : Images of and Blacks in Western Popular Culture. : Yale Univer- sity Press. (1999). The strangers among us: the social construction of identity in adult education. : Univer- sity. Peach, C. (2000). Discovering white ethnicity and parachuted plu- rality i Progress in Human Geography, 24, 4, s. 620–626. (1993). Reification in the name of change: the impact of nationalism on social constructions of nation, people and place in and the . i , P. & , J. (red) (1993). Construction of race, place and nation. : UCL Press. Ristilammi, P-M. (1999). och den svarta poesin: En studie av modern annorlundahet. /: Symposion. Sawyer, L. (2000). and Swedish: Racialization and the Cultu- ral Politics of Belonging in , . Dissertation in Anthropology, , . & M. (1999). I nationalismens bakvatten. Om minoritet, etnicitet och rasism. Tesfahuney, M. (1998). Imag(in)ing the Other(s). Migration, Racism and the Discursive Constructions of Migrants. Geografiska region 34. Tyner, J. A (2002). Narrating interracial relations and the negoti- ation of public spaces i Environment and Planning D: Society and Space, 2002, vol 20 s. 441–458. 7 Det symboliska objektet Delen, delandet och den nationella gemenskapen Håll tyst och försvinn ur vår dansande ring envar som inte är ren , Grodorna Låt denna inneslutning/uteslutning fungera som analysens utgångspunkt: den dansande ringen från vilka de orena bör för- svinna i tystnad. Därefter reflekterar vi vidare kring denna distink- tion mellan ringens insida och dess utsida, där renheten respektive orenheten situeras: ett klassiskt snitt, ett slags diskursiv operation, alltid förbunden med en uteslutning, en diskriminering, ett ska- pande av antagonistiska identiteter. Inklusionen klarar sig inte utan exklusionen, insidan inte utan utsidan, det samma inte utan det andra, identiteten inte utan skillnaden, renheten inte utan orenhe- ten. Den dansande ringen som metafor för frambringandet av gemenskap. Eller varför inte, eftersom vi vet att människor har gjort sig till människor genom att reducera andra till icke-människor och djur: den dansande ringen som en bild av det mänskligas tillblivelse gentemot det deklarerade omänskliga. Att börja med att ställa frågan om vad det är som håller samman ringen? erbjuder, tror jag, en bättre utgångspunkt än frågan om vilka som gör det. Istället för att leta efter i vilka bestämda kroppar (biologins domän) eller själar (psykologins domän) som konstitue- rar en viss gemenskap, skall jag söka efter någonting som ständigt befinner sig på gränsen mellan gemenskapens insida och dess utsida. Jag skall dessutom leta efter detta något precis på den plats där det riskerar att glida ur gemenskapens händer och som därför gör hela gemenskapen bräcklig. Gränsen mellan gemenskapens insida och dess utsida är en skör tråd. I den gemenskapsform som här ska undersökas – den svenska nationella gemenskapen – pågår det ständiga konflikter och förhandlingar om var gränsen skall dras, hur den skall skyddas, på vilket sätt den kan förstärkas. Det är mycket som står på spel: insidan av gränsen symboliserar en värld av materiella och symboliska privilegier, utsidan ofta av marginali- sering och mer eller mindre lyckade inbrytningsförsök. Min fråga om vad det är som håller samman den nationella gemenskapen utgår med andra ord redan från antagandet att ingen gemenskap någonsin är given utan måste skapas, att den politiska vetenskapen kommer före rasen, att den koloniala antropologin föregår etnici- teten och att staten kommer före nationen och folket. Den sköra tråd som min analys uppmärksammar kommer att gå under namnet det symboliska objektet. Genom att ringa in det sym- boliska objektets funktion skall jag försöka öppna för en förståelse av den strukturella och – mer eller mindre omedvetna – diskrimine- ring som skapandet av gemenskaper tenderar att etablera. Det handlar till att börja med om att förstå detta objekts funktionssätt utifrån en ekonomisk princip, dvs att förstå det utifrån ett slags hushållnings- och utbyteslogik, vars avgörande form består i del- ningen och delandet. En lämplig jämförelsepunkt står att finna i analys av varan i Kapitalet, eftersom den erbjuder ett slags bakgrund mot vilken det symboliska objektets särdrag kan tecknas. Ty om varan med först och främst är ett yttre föremål, ett ting, som genom sina egenskaper tillfredsställer mänskliga behov av något slag (1970: 31), framträder det symboliska objektet först och främst som ett fenomen, ett metonymiskt tecken, som genom sin delning och plats tillfredsställer mänskliga begär av något slag. Låt mig försöka, steg efter steg, precisera denna abstrakta for- mulering: ett fenomen, ett metonymiskt tecken Till att börja med hänvisar fenomenet till någonting bortom tinget eller objektet i en strikt materialistisk mening. Det handlar inte om ett strikt yttre föremål som produceras, distribue- ras och konsumeras på marknaden – utan om det utbyte av sym- boler som förbinder subjekt till subjekt genom att skriva in dem via en eller annan benämning i samma gemenskap. Det symboliska objektet pekar på detta sätt ut subjektets sociala identitet: om det så gäller bokstavliga symboler på utmärkelse (från krigskorset till judestjärnan), vardagliga symbolhandlingar (från invigningsriter till sjungandet av nationalsången), eller de mer abstrakta entiteter vi kallar för benämningar (från familjenamnet till nationsnamnet, etc). Det symboliska objektet äger förmågan att på en och samma gång singularisera, dvs att märka ut det enskilda subjektet genom att underkasta det en symbol (t.ex. i form av egennamnet), och kollektivisera, dvs att skriva in det enskilda subjektet i en gemen- skap som tämjer dess individualitet (t.ex. genom att symbolen kan signalera alltifrån släkttillhörighet till konfessionstillhörighet). I denna mening utgör det symboliska objektet alltid ett slags schibbolet i ordets bibliska bemärkelse: ett lösenord och känne- tecken som avslöjar, inför den andre, till vilken sida av gränsen, till vilken identitet, som det enskilda subjektet är förbundet. Oavsett vad som sker i det enskilda subjektets medvetande (eftersom iden- titeten här, återigen, inte är biologisk eller psykologisk), kommer den andre, vem det än är, att kunna identifiera subjektet utifrån detta kännetecken; om det så är via hudfärgen, dialekten, könet, ögonformen eller kroppsstorleken, etc. Det symboliska objektet befinner sig i denna mening bortom subjektets omedelbara kon- troll, eftersom det på denna nivå inte spelar någon roll hur hon tänker (om sig själv) eller agerar (inför andra) – vad hon än gör så tenderar hon alltid att tolkas utifrån det symboliska objekt genom vilket hon förbinds till en viss gemenskap snarare än en annan. Härigenom fungerar den strukturella diskrimineringen i det närmaste oberoende av mänskliga intentioner: symbolen signalerar så att säga identitetstillhörighet av egen kraft och är därför, i de ögonblick den sociala antagonismen intensifieras, fullt tillräcklig för att mer medvetna diskrimineringsstrategier skall ta vid.