sou · GTB362d2 · 2006-01-01 00:00:00 — De fastighetsnät till vilka UPC har nyttjanderätt genom av- tal är till allra största delen stjärnnät. Företaget håller åtminstone en gång möten med represen- tanter för större fastighetsägare och för att dis- kutera synpunkter kring programutbudet. UPC inledde digitala sändningar . av de anslutna hushållen har möjlighet att abonnera på det digitala utbudet. Detta utbud består av mer än 80 TV-kanaler och ett 40-tal digitala musikkanaler samt pay-per-view-tjänster och andra interaktiva tjänster. har UPC ca 42 000 digitala abon- nenter.10 14.3De fyra största kabel-TV-företagens försäljningserbjudanden erbjuder inte ett standardpaket utan använder en mo- dell där varje nätägare/fastighetsägare har möjlighet att sätta ihop ett utbud av de tillgängliga kanalerna. Eftersom varje nät har en egen huvudcentral varierar utbudet mellan näten och det finns möjligheter att göra lokala anpassningar. En fastighetsägare kan välja ett basut- bud med ca 15–20 kanaler. I alla stora nät (till vilka en mycket stor del av hushållen är anslutna) har fastighetsägaren en dialog med ett programråd som hjälper till att välja basutbudet. Förutom det analoga utbudet finns det i många nät ett digitalt tilläggsutbud. Här finns möjlighet att välja mellan följande paket CANAL+-paketet för /månad (som innehåller CANAL+, CANAL+Film1, CANAL+Film2, CANAL+Sport och C ) Family [vision]-paketet för /månad (15 TV-kanaler och 20 musikkanaler) Specialutbudet för /månad (finns endast på två orter och innehåller ett flerspråkigt kanalutbud). 9Medieutveckling , s. 52. Därutöver finns möjlighet att abonnera på Säsongskortet (under förutsättning att man har abonnemang på CANAL+-paketet), som ger tillgång till matcher i Allsvenskan och Elitserien, samt att köpa pay-per-view-tjänster. I det analoga grundutbudet ingår SVT1, SVT2, TV3, TV4, Kanal , MTV, Eurosport, ZTV, Discovery Mix och en lokal kanal. För de flesta abonnenter ingår detta utbud i hyran. Om fastighetsägaren slutit ett avtal om förmedling av enbart de programtjänster som om- fattas av vidaresändningsplikt (must carry) kan de enskilda hyresgäs- terna abonnera på resterande delar av grundutbudet för /månad. Kunder som vill ha fler kanaler får gå över till digital mottagning eftersom tilläggsutbudet endast sänds digitalt. Com Hem erbjuder färdiga paket, paket som abonnenten själv sätter ihop och möjlighet att abonnera på enstaka kanaler. Det finns tre olika programpaket att välja på: Small för /månad ger digitala versioner av vissa kanaler i grundutbudet samt digitalt Medium för /månad innehåller 15 digitala kanaler Large för /månad innehåller 38 TV-kanaler och 25 musik- kanaler Därutöver kan en kund för /månad själv sätta ihop ett paket med åtta valfria programtjänster (8 favoriter). Som komplement till dessa paket kan man köpa till enskilda kanaler à la carte. Det finns ett 60-tal kanaler att välja på, från /månad och uppåt. Tele2Vision är än så länge en analog operatör och kan erbjuda högst 30 kanaler. Bolaget har ett standardpaket som består av must carry-utbudet (dvs. SVT1, SVT2 och TV4) samt TV3 och ZTV. Detta är gratis. Därutöver finns möjlighet att välja följande paket. Pluspaketet, som är ett baspaket och består av ca 14–15 kanaler. Det kostar /månad. Silverpaketet, som innehåller ytterligare fem kanaler och kostar /månad. Guldpaketet, som – utöver kanalerna i Plus- och Silverpaketen – innehåller ytterligare fyra kanaler och kostar /månad. Silver- och Guldpaketet är buy through-kanaler och är endast tillgängliga för dem som abonnerar på Pluspaketet. Tele2Vision erbjuder även två premiumpaket med filmkanaler: Filmpaket I består av TV1000 och TV1000 Action för /månad, Filmpaket II består av CANAL+ och CANAL+Film1 och kostar /månad. Fastighetsägare kan i vissa fall påverka att enstaka kanaler läggs in i ett programpaket om det finns önskemål om det. Analogt sänder företaget 13 kanaler jämte must carry-kanalerna (SVT1, SVT2 och TV4). Detta paket – Baspaketet – kostar /månad. är det inte längre möjligt att nyteckna analoga abonnemang på ytterligare kanaler. Kunder som vill ha ett utökat utbud får gå över till digital mottagning. UPC erbjuder mellan 80 och 90 digitala kanaler.11 För privatkunder finns det tre digitala startpaket att välja bland. I alla dessa ingår UPC:s 41 mest populära kanaler: Mixpaketet för /månad innehåller endast de ovannämnda 41 kanalerna. I TV1000-paketet för /månad ingår utöver de 41 mest populära kanalerna TV1000:s sex kanaler. I CANAL+-paketet för /månad ingår förutom de 41 kana- lerna det kompletta utbudet av CANAL+ med fem kanaler. Som tillägg till dessa paket är det möjligt att välja mellan ett tiotal film- och specialkanaler. Den som abonnerar på ett av startpaketen kan också välja mellan tre paket med 2, 5 eller 10 valfria kanaler för 29, 49 respektive /månad. 11 Uppgifter från UPC:s kundtjänst . 14.4Kabel-TV-företagens och andra intressenters syn på frågorna om konkurrens och abonnentinflytande i kabel-TV-näten 14.4.1Behovet av ökad konkurrens i kabel-TV-näten Kabel-TV-operatörerna anser att det redan finns tillräcklig konkur- rens på kabelplattformen, dels inbördes mellan operatörerna, dels från andra plattformar. De menar vidare att den pågående digitalise- ringen främjar en konkurrens i förhållande till andra distributions- sätt, särskilt då och andra former av vidaresändning av TV- program genom tråd. Flera kabel-TV-operatörer tycker att dagens marknadssituation i praktiken tillförsäkrar konsumenterna ett effektivt abonnentinfly- tande eftersom fastighetsägarna har möjlighet att sluta avtal med den kabeloperatör som erbjuder den mest attraktiva kombinationen av basutbud och kostnad per boende. Från flera håll, bl.a. från representanter för fastighetsägare och boende, har dock påpekats att avtalen med kabel-TV-operatörerna ofta löper över och att man inte har någon möjlighet att påverka utbudet eller programsammansättning- en i nätet. Dessutom har det till utredningen förts fram att det inte är så enkelt att byta operatör. Det har vanligen att göra med att vissa hyresgäster är nöjda med det utbud som redan finns i nätet och därför inte vill göra ett byte. Ett annat skäl till att det kan vara svårt att byta operatör är att kabel-TV-operatörerna tecknar avtal om Internet-anslutning direkt med konsumenterna. Det blir då svårare för t.ex. en bostadsrättsförening att byta operatör eftersom Internet- kunderna vill behålla sina e-mail-adresser o.s.v. Det är många som anser att förhållandena för kabel-TV-abon- nenterna skulle förbättras – såväl genom större valfrihet och bättre utbud som lägre priser – om det var möjligt att öppna kabel-TV- näten för konkurrens från olika innehållsleverantörer. En del har dock varnat för att det skulle kunna uppstå konkurrensproblem i de fall operatören är vertikalt integrerad med programföretag. Det har också framhållits att det kan uppstå frågor när flera operatörer sän- der i samma nät om vem som skall svara för teknisk service, vem kunden skall ringa till och vem som skall ha must carry-skyldighet. Vissa anser att det i stället är avsaknaden av en öppen plattform som orsakar de konkurrensproblem som finns och att en gemensam standard för digital-TV-boxar skulle förhindra de inlåsningseffekter Andra menar dock att operatörerna tar ett stort ansvar för abonnentens situation när det gäller den s.k. boxproblematiken. Detta sker genom att det hos de flesta operatörer är möjligt att hyra eller låna en digital-TV-box som är anpassad till operatörens distributionssystem. På detta sätt undviker kunden att dra på sig kostnader för en engångsinvestering som kan vara bortkastad för det fall kunden vill byta operatör inom samma plattform eller välja ett annat mottagningssätt. Digitaliseringen förutspås av många ge en positiv effekt för abon- nenterna i fråga om såväl utbud som valfrihet. Den tekniska ut- vecklingen tros därmed lösa vissa av de problem som kabel-TV- abonnenterna upplever . Från många håll har också anförts att införande av en hårdare reglering av marknaden kommer att inverka hämmande på dess ut- veckling. De som intar denna ståndpunkt anser att en självreglering är betydligt mer effektiv och att den inte får de negativa effekter som en lagreglering för med sig. 14.4.2Inställningen till olika sätt att öka abonnentinflytandet har för utredningen förordat införande av abonnentundersökningar som ett alternativ för att uppnå bättre in- flytande över programutbudet. Kritik mot införande av sådana under- sökningar har dock framförts såväl till utredningen som i remissvaren på departementspromemorian Abonnentinflytande i kabel-TV-nät (Ds 2001:52, se avsnitt 15.9.4). Dels har det framhållits att kabel- TV-operatörerna genomför abonnentundersökningar, dels har det påpekats att det finns en risk för att ett offentliggörande av abonnentundersökningar kan leda till en ökad polarisering av populära kontra mindre populära kanaler. De populära kanalerna riskerar att bli dyrare i inköp för operatörerna och därmed även för abonnenterna, medan mindre populära kanaler, t.ex. riktade till olika minoritetsgrupper, riskerar att försvinna. Även själva undersökningen skulle bli kostsam och leda till ökade programpriser. har vidare ansett att ett övervägande om en reglering i fråga om abonnentinflytande över programvalet inte bör begränsas till kabel-TV-abonnenterna utan kan vara lika angeläget även vid andra sändningsformer. Representanter för fastighetsägare och boende har till utredningen framfört att kabel-TV-abonnenter framför allt har klagomål på operatörernas programpaketering och prissättning. Såväl fastighets- ägare som hyresgäster anser det önskvärt med en möjlighet att köpa kanaler à la carte vid sidan av programpaketen. När det gäller pro- grampaketering kontra à la carte-försäljning har det från vissa håll framförts att de båda försäljningssätten borde kunna existera vid sidan om varandra. Flera programföretag är dock starka förespråkare för paketering eftersom en plats i en kabeloperatörs grundutbud ger en för programföretaget nödvändig räckvidd för sändningarna. För programföretagen är det viktigt att kunna visa på en stor räckvidd vid inköp av program och sändningsrättigheter till exempelvis sport- evenemang. En plats i ett basutbud ger också en förutsebarhet för programföretaget som möjliggör en mer långsiktig planering av verk- samheten. Som ytterligare argument för paketförsäljning har anförts att det möjliggör ett bredare utbud i nätet eftersom vissa mindre programtjänster, t.ex. etniska kanaler, vid à la carte-försäljning skulle ha svårt att få så stort kundunderlag att de skulle bli ekonomiskt lön- samma. Risken är därför stor att flera smala programtjänster skulle komma att slås ut. Fördelarna med à la carte-försäljning är dock att en kund skulle ha stora möjligheter att själv sätta samman ett utbud som överens- stämmer med hans eller hennes önskemål. De flesta verkar dock eniga om att programtjänster som erbjuds à la carte blir dyrare, vilket har att göra med avtalen med programföretagen. Framför allt kunder som vill ha ett stort utbud skulle således få betala dyrare för detta utbud än om det försåldes i paket. 15 Nuvarande reglering m.m. Den svenska folkstyrelsen bygger på fri åsiktsbildning och på all- män och lika rösträtt (1 kap. 1 § RF). Fri åsiktsbildning förutsätter bl.a. yttrandefrihet och informationsfrihet. Genom 2 kap. 1 § RF är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad bl.a. dessa friheter. Yttrandefriheten definieras som en frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Den närmare regleringen av yttrande- friheten finns i tryckfrihetsförordningen såvitt avser tryckta skrif- ter och yttrandefrihetsgrundlagen såvitt avser friheten att yttra sig genom ljudradio, television och vissa liknande överföringar samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar. Enligt 2 kap. 12 § första stycket RF får yttrandefriheten begrän- sas genom lag i viss närmare angiven utsträckning. En sådan be- gränsning får enligt andra stycket samma lagrum göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt sam- hälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbild- ningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Yttrandefriheten och informationsfriheten får enligt 2 kap. 13 § första stycket RF begränsas med hänsyn till bl.a. rikets säkerhet och förebyggandet och beivrandet av brott. I övrigt får sådana be- gränsningar ske endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Enligt tredje stycket samma lagrum anses meddelande av föreskrifter som utan avseende på yttrandes innehåll närmare reglerar visst sätt att sprida eller mottaga yttranden inte som en begränsning av yttrande- friheten eller informationsfriheten. I 2 kap. 18 § RF föreskrivs att varje medborgares egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det all- männa eller till någon enskild genom expropriation eller annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Begränsningar i rätten att driva näring eller utöva yrke får enligt 2 kap. 20 § RF införas endast för att skydda angelägna allmänna in- tressen och aldrig i syfte att ekonomiskt gynna vissa personer eller företag. Utgångspunkten för grundlagsbestämmelsen är den s.k. lik- hetsprincipen som innebär att alla skall ha möjlighet att konkurrera på lika villkor under förutsättning att de i övrigt uppfyller de krav som kan ställas på t.ex. kompetens (prop. 1993/94:117 s. 19 ff.). 15.2Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande fri- heterna Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () gäller som lag här i landet. I artikel 10 i konventionen slås fast att var och en har rätt till yttrandefrihet. Denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning och oberoende av territoriella gränser. Artikeln hind- rar inte en stat från att kräva tillstånd för radio-, televisions-, eller biografföretag. Eftersom utövandet av de nämnda friheterna med- för ansvar och skyldigheter, får enligt andra punkten i artikeln ut- övandet underkastas sådana formföreskrifter, villkor, inskränkningar eller straffpåföljder som är föreskrivna i lag och som i ett demokra- tiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till statens säkerhet, till den territoriella integriteten eller den allmänna säkerheten, till förebyg- gande av oordning eller brott, till skydd för hälsa eller moral eller för annans goda namn och rykte eller rättigheter, för att förhindra att förtroliga underrättelser sprids eller för att upprätthålla domstolars auktoritet och opartiskhet. Det första tilläggsprotokollet (d. ) till konventionen innehåller en artikel som föreskriver skydd för enskilds egendom (artikel 1). Varje fysisk eller juridisk person skall enligt bestämmel- sen ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egen- dom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Andra stycket medger dock en stat rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten. Enligt yttrandefrihetsgrundlagen råder etableringsfrihet för sänd- ning av radioprogram genom tråd (3 kap. 1 § första stycket YGL). Med radioprogram avses förutom program i ljudradio också pro- gram i television och innehållet i vissa andra överföringar av ljud, bild eller text som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor (1 kap. 1 § tredje stycket YGL). Såvitt avser sändningar av radio- program är det endast sådana sändningar som är riktade till allmän- heten och som är avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel som omfattas av grundlagens tillämpningsområde (1 kap. 6 § första stycket YGL). I fråga om radioprogram som sänds genom tråd men som inte är avsedda att tas emot av någon större allmänhet finns det möjlighet att i lag föreskriva undantag från grundlagen (1 kap. 6 § tredje stycket YGL). Genom en föreskrift i 1 kap. 3 § andra stycket RTVL har föreskrivits att inga andra bestämmelser i yttrande- frihetsgrundlagen än 1 kap. 2 och 3 §§ YGL gäller för sändningar genom tråd som når 100 hushåll eller färre. Etableringsfriheten enligt 3 kap. 1 § första stycket YGL får enligt lagrummets andra stycke inskränkas genom föreskrifter i lag. Sådana föreskrifter får lämnas i fråga om 1.skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för vissa program i den utsträckning det behövs med hänsyn till allmänhetens intresse av tillgång till allsidig upplysning, 2.skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för överföringar i den utsträckning det behövs med hänsyn till intresset av konkurrens beträffande sådana överföringar i nätet eller allmänhetens intresse av tillgång till sådana överföringar, 3.skyldighet för nätinnehavare att vidta åtgärder för att tillförsäkra mottagarkretsen inflytande över programvalet, eller 4.ingripanden mot fortsatt sändning av ett utbud som inriktas på våldsframställningar, pornografiska bilder eller hets mot folkgrupp. Punkterna 2 och 3 kom till efter en grundlagsändring 2002. Punkten 2 tillåter lagstiftning om skyldighet för nätinnehavare att upplåta ut- rymme i sitt nät för annans överföringar, oavsett om överföringarna förmedlar ett privat innehåll eller ett sådant innehåll som avses i YGL, i den utsträckning det behövs med hänsyn till intresset av konkurrens beträffande sådana överföringar i nätet eller allmänhe- tens intresse av tillgång till sådana överföringar. Genom punkt 3 är det tillåtet att införa lagstiftning som tillför- säkrar mottagarkretsen inflytande över programvalet. En sådan lag- stiftning kan innehålla bestämmelser om såväl abonnentundersök- ningar som abonnemang på enskilda kanaler (prop. 2001/02:74 s. 91). Medgivandet till lagstiftning innefattar en möjlighet att föreskriva om ingripande mot åsidosättande av sådan skyldighet (a. prop. s. 101). Frågan om monopolisering av näten var uppe till diskussion redan i samband med yttrandefrihetsgrundlagens tillkomst. Då diskutera- des konsekvenserna av en övergång från ett koncessionssystem till etableringsfrihet för trådsändningar. Regeringen uppmärksammade att det fanns en risk för att en nätinnehavare får ett faktiskt mono- pol som utesluter andra från inflytande över programsättningen (prop. 1990/91:64 s. 87 f.). Möjligheten att etablera konkurrerande nät ansågs inte vara tillräcklig för att motverka en sådan monopo- lisering. Att föreskriva en skyldighet för nätinnehavare att upplåta sändningsutrymme till den som önskar begagna trådnätet skulle emellertid strida mot den civilrättsliga principen om avtalsfrihet och skulle också innebära åtskilliga problem. Bland dem som nämn- des i propositionen var till vilket pris en nätinnehavare skulle vara skyldig att upplåta en kanal och vem som skulle skilja mellan flera som har konkurrerande önskemål om tillgång till trådnätet när inte alla kan tillgodoses. Någon skyldighet att upplåta utrymme i nätet åt var och en infördes inte. Det var alltså först som det skapades en möjlighet att i lag införa regler dels om skyldighet för nätinnehavare att ge ut- rymme för överföringar i den utsträckning det behövs med hänsyn till konkurrensintresset eller allmänhetens intresse av tillgång till sådana överföringar, dels för att tillförsäkra mottagarkollektivet in- flytande över programvalet. Konvergensutvecklingen medför att ett nät kan användas både för grundlagsskyddad kommunikation, t.ex. sändningar av radio- och TV-program, och annan kommunikation, t.ex. telefoni. Regeringen ansåg att det därför var nödvändigt att uppnå överensstämmelse mellan å ena sidan regler om tillträde och samtrafik och å andra sidan reglerna i yttrandefrihetsgrundlagen om etableringsfrihet för trådsändningar. Mot denna bakgrund infördes möjligheten att göra inskränkningar i etableringsfriheten genom be- stämmelser i lag om skyldighet att upplåta utrymme i nät för annans överföringar. Regeringen anförde i propositionen till de nu aktuella grundlags- ändringarna att kabel-TV-abonnenternas ställning är svag i förhållande till kabel-TV-företagen, vilka har en närmast monopolliknande ställ- ning när det gäller vilka program som distribueras i näten. Regering- en bedömde visserligen att konsumenternas möjligheter till påverkan skulle kunna förbättras genom den tekniska utvecklingen. Situatio- nen med konsumenternas svaga ställning ansågs emellertid som så otillfredsställande att det var påkallat att införa möjligheter att lag- stiftningsvägen ändra på situationen. Sålunda öppnades grundlagen för inskränkningar i etableringsfriheten i syfte att tillförsäkra mot- tagarkretsen inflytande över programvalet. Vid införande av sådana begränsningar i sändningsrätten som får göras enligt 3 kap. 1 § YGL måste bestämmelserna i 2 kap. 12 § andra–femte styckena och 13 § RF iakttas (3 kap. 3 § YGL). Lag- stiftningen får därmed inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen. Dess- utom skall vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet och informa- tionsfrihet i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kultu- rella angelägenheter beaktas. I 3 kap. 5 § YGL föreskrivs att frågor om rätt att sända radio- program skall kunna prövas av domstol eller av en särskild nämnd. Lagrådet uttalade i sitt yttrande över lagrådsremissen med förslaget till ny yttrandefrihetsgrundlag att även frågor enligt 3 kap. 1 § andra stycket YGL om skyldighet för en nätinnehavare att ge utrymme för vissa program, s.k. must carry-program, får anses omfattade av bestämmelsen. Den i informationsintresse föreskrivna skyldigheten innebär nämligen en inskränkning i nätinnehavarens yttrandefrihet, som innefattar bl.a. rätten att bestämma vilka program som skall spridas i nätet (prop. 1990/91:64 s. 211). I radio- och TV-lagen har vissa inskränkningar i etableringsfriheten för trådsändningar gjorts. Det är fråga om inskränkningar som är tillåtna enligt 3 kap. 1 § andra stycket 1 och 4 YGL. I 8 kap. 1 § RTVL föreskrivs en skyldighet för nätinnehavare att vidaresända vissa TV- program i kabelnätet utan kostnad för själva mottagningen. Denna s.k. vidaresändningsplikt har förändrats (SFS 2005:364 och 2005:365). En nätinnehavare har också enligt 8 kap. 2 § RTVL en skyldighet att i varje kommun, där han eller hon vidaresänder TV- program till allmänheten och varifrån sändningarna når fler än 100 bo- städer, kostnadsfritt tillhandahålla ett särskilt bestämt utrymme för sändningar av TV-program från ett eller flera lokala kabelsändar- företag. Om det finns särskilda skäl till det får Radio- och TV-ver- ket enligt 8 kap. 6 § RTVL medge undantag från skyldigheterna i nu nämnda bestämmelser. Med stöd av 3 kap. 1 § andra stycket 4 YGL har i 6 kap. 2 § RTVL föreskrivits vissa restriktioner som ett programföretag måste iaktta vid sändning av program med ingående våldsskildringar av verklig- hetstrogen karaktär eller med pornografiska bilder. 15.5EG:s regelverk för elektronisk kommunikation Inom EU antogs ett moderniserat regelverk på området för elektroniska kommunikationer. Regelverket omfattar fem harmo- niseringsdirektiv, bestående av ett ramdirektiv och fyra särdirektiv (auktorisationsdirektivet, tillträdesdirektivet, direktivet om samhälls- omfattande tjänster och direktivet om integritet och elektronisk kommunikation), samt ett beslut om radiospektrumpolitik inom gemenskapen.