sou · GTB343d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Möjligheten att meddela interimistiska beslut begränsas på det sättet att domstolen kan besluta interimistiskt i en fråga, om det finns beaktansvärda skäl som talar för detta. Ett interimistiskt beslut skall grunda sig enbart på vad som är bäst för barnet. Bedömning: Rätten att överklaga interimistiska beslut bör inte inskränkas. Ett interimistiskt beslut är ett beslut som gäller till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden (6 kap. 20 § FB). En åtgärd som vi skall överväga är om rätten att överklaga interi- mistiska beslut bör inskränkas. Vid de diskussioner som vi har haft med familjerättssekreterare, advokater och domare ansåg inte någon att det borde införas ett förbud mot att överklaga interimistiska be- slut till hovrätten. Några av domarna menade att ett överklagande- förbud endast skulle leda till att parterna framställde fler yrkanden i tingsrätten om omprövning av redan meddelade interimistiska be- slut. Domstolen har möjlighet att när som helst under handläggningen av ett mål ändra ett interimistiskt meddelat beslut (6 kap. 20 § tredje stycket FB). Denna omständighet talar i och för sig för att möjlig- heten att överklaga beslutet borde kunna inskränkas på något sätt, men man måste också komma ihåg att det är samma domare som meddelat beslutet som prövar om detta beslut skall ändras. Det kan därför ifrågasättas om det är lämpligt att begränsa rätten att över- klaga interimistiska beslut. Vi tror inte heller att en begränsning skulle få någon större betydelse när det gäller att förhindra långva- riga och upprepade processer. Vid bl.a. de diskussioner vi haft med domare och advokater menade de att interimistiska beslut inte be- lastar systemet i detta avseende; överklaganden av interimistiska be- slut handläggs skyndsamt av hovrätten. Det framkom också att hov- rätten visserligen sällan ändrar ett interimistiskt beslut, men att det är av psykologisk betydelse att hovrätten överprövar tingsrättens beslut. Vi anser mot denna bakgrund att rätten att överklaga interi- mistiska beslut inte bör inskränkas. En annan fråga som vi har övervägt är om det bör införas några begränsningar i tingsrättens möjlighet att interimistiskt besluta i vårdnadsfrågor. Enligt gällande rätt får domstolen under handläggningen av ett mål interimistiskt besluta om vårdnad, boende eller umgänge och kan när som helst ändra sitt beslut. Innan domstolen meddelar ett interimistiskt beslut skall motparten få tillfälle att yttra sig i frågan och domstolen kan också inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan (6 kap. 20 § FB). Något ytterligare beslutsunderlag har dom- stolen oftast inte tillgång till. Domstolen har t.ex. inte möjlighet att hålla vittnesförhör. Den allmänna uppfattningen är att det finns en risk för att det interimistiska beslutet kan få en styrande inverkan på det slutliga avgörandet. Detta beror framför allt på presumtionen att domstolen bör undvika att flytta ett barn från dess invanda miljö eller i övrigt förändra en fungerande ordning (kontinuitetsprinci- pen). Med hänsyn till att domstolens beslutsunderlag med nödvän- dighet ofta är mycket begränsat inför det interimistiska beslutet, är denna ordning inte tillfredsställande. Enligt vår uppfattning talar mycket goda skäl för att tingsrättens möjlighet att meddela interimistiska beslut av nu aktuell karaktär begränsas på något sätt. Frågan är då om detta är möjligt med hänsyn till barnets bästa. är det naturligtvis nödvändigt att tingsrätten redan interimistiskt fattar beslut i vårdnadsfrågor. Ett fall kan vara att det framkommit misstankar om våld eller andra övergrepp som inte kan lämnas utan avseende och det finns anledning anta att ett interimis- tiskt beslut om vårdnad, boende eller umgänge behövs för att barnet inte skall fara illa. Ett annat fall kan vara att det finns risk för att barnet olovligen kommer att föras bort. Men också i andra, mera vardagliga, situationer kan det finnas fall då ett interimistiskt beslut behövs. Exempelvis kan föräldrarna ha flyttat till skilda orter och frågan om barnets boende, och därmed skolgång m.m., måste lösas. I många fall är det därför förmodligen så att det är mer eller mindre nödvändigt för barnets bästa att en tillfällig lösning blir be- slutad. Men det finns också frågor som knappast kan anses så ange- lägna att få lösta genast att en domstol skall behöva fatta ett interi- mistiskt beslut. Särskilt kan detta gälla spörsmål om upplösning av en gemensam vårdnad. Visserligen kan ju domstolen avslå ett interi- mistiskt yrkande om att upplösa den gemensamma vårdnaden om det inte är befogat men det skulle kunna ha en pedagogisk och kanske handlingsdirigerande funktion om, i stället för att domstolen prövar och ogillar ett interimistiskt yrkande, parterna får klart för sig att yrkandet över huvud taget inte tas upp till prövning för tillfället. Enligt vad vi har erfarit förekommer det redan, även om det inte är särskilt ofta, att underrättsdomare agerar på detta sätt, något som visar att det i praktiken finns situationer där ett interimistiskt beslut inte bedöms vara nödvändigt. Och av vad som framkommit om verk- ställighetsprocessen framgår vidare att det inte är ovanligt att läns- rätten inte genast beslutar om verkställighet utan förordnar om med- ling, kallar till ett sammanträde i domstolen eller vidtar någon lik- nande åtgärd. Detta leder oss till slutsatsen att det i praktiken ibland finns ett visst utrymme för en tingsrätt att inte tvingas fatta ett interimistiskt beslut utan att frågan kan anstå till dess att beslutsunderlaget blivit fylligare och mera tillförlitligt. Goda skäl talar för att det klart slås fast att tingsrätten inte alltid skall vara skyldig att fatta ett interi- mistiskt beslut utan att ett sådant bör fattas om det absolut är på- kallat men inte annars. En sådan regel skulle kunna gå ut på att tings- rätten får besluta interimistiskt i en fråga om det finns beaktansvärda skäl. Därmed kan man tillgodose barnets behov av att alltid få den för barnet bästa ordningen genomförd som man – åtmin- stone i vissa fall – kan undvika att tillhandahålla regler som enbart tillgodoser föräldrars intresse av att göra en vårdnadstvist till en arena där de egna inbördes konflikterna kan utkämpas. En lite annan form av interimistiska beslut än de som vi har diskuterat är de som går ut på att under en viss bestämd prövotid testa en viss lösning för att se om den också i praktiken kan tillgodo- se barnets bästa. Den typen av interimistiska beslut torde, som vi har varit inne på i flera sammanhang (se t.ex. avsnitt 11.2), kunna ha ett gott fog för sig. Det är givetvis bättre att man redan vid den grundläggande prövningen kontrollerar om en viss lösning är genomförbar i praktiken och om så inte är fallet försöker utforma en annan lösning än att låta avgörandet utmynna i en ordning som man inte riktigt vet om den kommer att fungera. Sannolikheten för att en ny process inleds snart igen är naturligtvis mycket större i det senare fallet än i det förra. Enligt gällande ordning skall domstolen besluta interimistiskt i en fråga efter vad som är bäst för barnet (6 kap. 20 § FB). För att ytter- ligare betona att det enbart är barnets bästa som skall vara avgörande för hur frågan om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge skall lösas, har vi i avsnitt 3.2 föreslagit att den övergri- pande bestämmelsen i 6 kap. 2 a § FB ändras. Motsvarande ändring bör då också göras i bestämmelsen som möjliggör interimistiska be- slut i sådana frågor (6 kap. 20 § FB). Bedömning: Upprepade processer förhindras inte på ett lämp- ligt och rättssäkert sätt genom införande av bestämmelser som inskränker rätten till omprövning av ett vårdnadsavgörande. Så- dana bestämmelser bör därför inte införas. En åtgärd som vi enligt våra direktiv skall överväga för att komma till rätta med upprepade processer är om det är möjligt och lämpligt att inskränka rätten till omprövning, t.ex. på så sätt att en talan inte får tas upp till prövning förrän en viss minsta tid har förflutit från det frågan senast avgjordes eller genom ett krav på väsentligen ändra- de förhållanden. Vid de diskussioner som vi har haft med familje- rättssekreterare, advokater och domare var de flesta av den åsikten att processmöjligheterna i vårdnadsmål bör begränsas på något sätt. Flera ansåg att detta borde ske genom att en förälder, som vill starta en ny process inom (två–) från en tidigare lagakraft- vunnen dom, skall vara tvungen att visa att nya omständigheter har inträffat ; i annat fall skall stämningsansökan avvisas. Några advokater hävdade emellertid att en sådan regel skulle inne- bära att domstolen faktiskt prövade målet, men på ett mycket sämre underlag än i vanliga fall. För övrigt ansåg dessa advokater att lag- stiftaren bör vara ytterligt återhållsam med att begränsa processmöj- ligheterna, om det inte kan beläggas att det verkligen är på det viset att föräldrar processar i domstol upprepade gånger. Vår granskning av domar visar dels att ungefär en tredjedel av föräldraparen tidigare hade tvistat i frågor rörande barnet i tingsrätt, dels att det avgörande som ansökan om verkställighet i länsrätt grundades på i vart fall i en sjättedel av verkställighetsmålen tidigare hade varit föremål för en ansökan om verkställighet. föreslog Utredningen om barnens rätt (SOU 1987:7) en bestämmelse som begränsade rätten till ompröv- ning av en vårdnadsfråga. Enligt förslaget skulle inskränkningarna i omprövningsrätten enbart gälla då vårdnaden, på grund av en laga- kraftvunnen dom, tillkom en av föräldrarna och den andra föräldern begärde att vårdnaden skulle flyttas över. Under förutsättning att talan framstod som obefogad med hänsyn till det tidigare avgörandet och mindre än hade förflutit sedan vårdnadsfrågan avgjordes, skulle domstolen genast, utan att stämning utfärdades, kunna ogilla talan. Regering och riksdag gjorde emellertid den bedömningen att någon ändring av reglerna om omprövning av vårdnadsavgöranden inte borde ske. Ett skäl som anfördes mot att rätten till omprövning inskränktes på föreslaget sätt var att detta förutsatte att domstolen har kännedom om det tidigare avgörandet, vilket sker först om någon av parterna upplyser domstolen om det. Ett annat skäl som angavs tala mot förslaget var att detta krävde att domstolen på grundval av innehållet i stämningsansökan skall kunna avgöra om den nya talan är obefogad eller inte, vilket antogs inte vara helt lätt. Ytterligare ett skäl som anfördes var att om parten åberopar nya fakta, t.ex. misskötsamhet från den andra förälderns sida, skulle domstolen kunna anse talan som obefogad om påståendet inte är underbyggt, men domstolen har knappast någon möjlighet att be- döma om ett påstående om exempelvis misshandel är riktigt eller inte förrän saken har utretts (prop. 1990/91:8, bet. LU13, rskr. Enligt vår uppfattning vore det inte lämpligt att införa en bestäm- melse enligt vilken en talan i frågan om vårdnad, boende eller um- gänge inte får tas upp till prövning förrän en viss minsta tid har för- flutit från det frågan senast avgjordes. Oavsett vilken tidsgräns som skulle gälla, kan det i tvister av aktuellt slag inträffa oförutsedda saker som med hänsyn till barnet kräver att domstolen tar upp frågan till prövning. Inte heller är det enligt vår mening lämpligt att införa en sådan tidsregel med ventil, dvs. en regel som utformas på liknande sätt som den regel Utredningen om barnens rätt föreslog. Vi gör här samma bedömning som regeringen och gjorde i fråga om förslaget från Utredningen om barnens rätt. Ett annat sätt att inskränka rätten till omprövning är att, eventu- ellt i förening med en tidsgräns, införa en bestämmelse om att det skall föreligga väsentligt ändrade förhållanden för att en omprövning av ett tidigare avgörande skall få ske. Även en sådan bestämmelse förutsätter emellertid att domstolen har kännedom om det tidigare avgörandet. Om enbart ett påstående om att väsentligt ändrade för- hållanden föreligger skulle vara tillräckligt för att domstolen skulle ta upp frågan igen, skulle inte mycket vara vunnet med att införa en sådan bestämmelse. Skulle det i stället krävas någon form av underlag för att påståendet var riktigt gör sig rättssäkerhetsaspekter gällande; ett sådant krav skulle kunna medföra betydande svårigheter för en part som har ett berättigat krav på att få ett tidigare avgörande om- prövat. Till detta kommer att en bestämmelse om väsentligt ändrade förhållande troligen skulle medföra gränsdragnings- problem. I de allra flesta fall där talan väcks på nytt har något nytt inträffat sedan målet senast avgjordes. Med hänsyn till vårdnads- målens karaktär torde det troligen inte vara helt lätt för domstolen att avgöra i vilka fall en ny omständighet kan anses vara väsentlig och i vilka fall den inte är det. Det kan därför inte uteslutas att en så- dan bestämmelse skulle innebära lika mycket arbete för domstolen som att pröva målet i sak. Enligt vår uppfattning förhindras inte upprepade, och därigenom långvariga, processer på ett lämpligt och rättssäkert sätt genom in- förande av bestämmelser som inskränker rätten till omprövning. Ett bättre sätt att komma till rätta med långvariga och upprepade domstolsprocesser och som även från andra utgångspunkter kan vara väl motiverat är att införa krav på prövningstillstånd vid överkla- gande i vårdnadsmål från tingsrätt till hovrätt. Förslag: Det skall krävas prövningstillstånd vid överklagande från en tingsrätt till en hovrätt i mål om vårdnad, boende och umgänge. I departementspromemorian Hovrättsprocessen (Ds 2001:36) föreslås bl.a. att det i tvistemål och domstolsärenden alltid skall krävas prövningstillstånd vid överklagande från en tings- rätt till en hovrätt, således även i mål om vårdnad, boende och um- gänge. Reglerna för meddelande av prövningstillstånd föreslås bli generösare för att undvika att ett överklagande av ett tingsrättsav- görande som kan vara felaktigt inte tas upp till prövning i sak i hov- rätten. Bl.a. nämnda departementspromemoria låg till grund för proposi- tionen En modernare rättegång – reformering av processen i allmän domstol. I propositionen föreslår regeringen bl.a. att systemet med prövningstillstånd utvidgas till att omfatta tingsrättens avgöranden i flertalet slag tvistemål och i domstolsärenden som överklagas till hovrätt, dock inte avgöranden i mål om vårdnad, boende och um- gänge. Regeringen hänvisar till att arbetar med att utreda bl.a. hur man kan komma till rätta med långvariga och upprepade processer och att en viktig aspekt i det sammanhanget är frågan om prövningstillstånd i hovrätten. Regeringen gör den be- dömningen att frågor om hur processen i mål om vårdnad, boende och umgänge skall utformas för framtiden bör behandlas i ett sam- manhang och anser därför att promemorians förslag om prövnings- tillstånd i mål om vårdnad, boende och umgänge inte bör genomfö- ras i det aktuella lagstiftningsärendet (prop. 2004/05:131 s. 180–181). Vid de diskussioner som vi har haft med familjerättssekreterare, advokater och domare var i stort sett samtliga tingsrättsdomare och familjerättssekreterare positiva till ett krav på prövningstillstånd i hovrätten för mål om vårdnad, boende och umgänge, medan advoka- terna var negativa eller tveksamma till detta. Vad som allmänt sett kan tala för och emot att införa ett krav på prövningstillstånd vid överklagande från tingsrätt till hovrätt har regeringen diskuterat i den ovan nämnda propositionen. Där disku- teras bl.a. frågan om en utvidgning av systemet med prövningstill- stånd kan öka risken för felaktiga avgöranden. Eftersom ett sådant resultat av lagstiftningen inte är acceptabelt anser regeringen att till- ståndsgrunderna bör utformas på ett generösare sätt än det som nu- varande regler kommit att tillämpas på. Regeringen anser också att systemet med prövningstillstånd måste vara utformat på ett sätt som ger hovrätten tillräckliga möjligheter att vid tillståndsprövningen göra en bedömning av sakfrågorna och föreslår att tingsrätterna regelmässigt skall dokumentera muntlig bevisning med videoteknik. Enligt regeringen finns flera fördelar med en utvidgning av systemet med prövningstillstånd till flera mål- och ärendetyper. En fördel som regeringen nämner är att rättskipningen får sin tyngdpunkt i första instans som fokus sätts på hovrättens kontrollerande funk- tion. En annan fördel som nämns är att det åstadkommer ett snab- bare förfarande och en handläggning utan onödiga resursinsatser. Enligt regeringen garanterar en förändrad reglering vad beträffar grunder för prövningstillstånd och handläggningen samt bättre möjligheter för hovrätten att ta del av bevisningen vid tillstånds- prövningen att högt ställda rättssäkerhetskrav kan upprätthållas (prop. 2004/05:131 s. 179–180). Vi kan för vår del inte se att det finns något förhållande som ger anledning att ha en mer restriktiv syn på frågan om prövningstill- stånd vid överklagande till hovrätt i fråga om mål om vårdnad, boende och umgänge än i fråga om andra tvistemål. Däremot anser vi att det finns omständigheter som ytterligare och särskilt talar för att pröv- ningstillstånd bör införas i just dessa typer av mål. En viktig och grundläggande sådan omständighet är hänsynen till barnet. Vårdnadsmål är ofta omfattande och tidskrävande. Som vår granskning av vårdnadsdomar visar utsätts en del barn för långvariga processer och vissa barn utsätts dessutom för upprepade processer. Vid vår hearing i frågan rådde enighet om att långvariga och upp- repade processer inte är bra för barn. Genom att införa ett krav på prövningstillstånd kan antalet långvariga domstolsprocesser begrän- sas. I sammanhanget vill vi erinra om att vi bl.a. i detta kapitel före- slår sådana förändringar i regelsystemet som innebär att tingsrättens avgörande i mål om vårdnad, boende eller umgänge blir så väl under- byggt som möjligt; alla frågor skall vara genomgångna och avgjorda på ett sätt som inte förutsätter någon vidare prövning i hovrätt (se bl.a. avsnitt 11.1 och 11.9). Ett system med prövningstillstånd inne- bär ju inte heller att parterna utestängs från möjligheten att över- klaga. Ett beslut om att inte meddela prövningstillstånd innebär att hovrätten vid sin granskning inte har funnit något som ger anled- ning att betvivla utgångens riktighet eller som annars ger anledning att på nytt göra en mer fullständig prövning. En annan omständighet som talar för att prövningstillstånd in- förs vid överklagande till hovrätt är att avgöranden om vårdnad, boende och umgänge inte vinner rättskraft på vanligt sätt. Detta innebär att en part efter en lagakraftvunnen dom om t.ex. vårdnad är oförhindrad att väcka talan i fråga om vårdnaden på nytt. De rätts- säkerhetsaspekter som rätten till en överprövning i hovrätt innebär gör sig därför inte lika starkt gällande i vårdnadsmål som i de mål där saken är slutligt avgjord i och med att avgörandet vinner laga kraft. Till detta kommer att det inte är vanligt att hovrätten ändrar tings- rättens domslut. Vår granskning av domar avseende vårdnad, boende och umgänge visar att hovrätten endast i av de mål som överklagades till hovrätten gjorde en mer omfattande änd- ring av tingsrättens avgörande och att samtliga dessa ändringar för- anleddes av omständigheter som tillkommit eller klarnat efter tings- rättens avgörande. Som vi redan har varit inne på innebär ju inte heller ett system med prövningstillstånd att parterna utestängs från möjligheten att överklaga. Möjligheten att överklaga ett tingsrättsavgörande är den- samma oavsett om det införs krav på prövningstillstånd eller inte. Konsekvensen av ett krav på prövningstillstånd i hovrätt är enbart att hovrätten först skall göra en granskning av vad som förekommit vid tingsrätten och på grundval därav ta ställning till bl.a. om det finns något som ger anledning att betvivla utgångens riktighet eller om det av något annat skäl, t.ex. därför att det förekommit något formellt fel vid tingsrättens handläggning, är motiverat med en ny fullständig prövning. Om så är fallet skall prövningstillstånd med- delas och handläggningen i hovrätten fortsätta på samma sätt som . Men om det inte finns något sådant skäl skall prövningstillstånd inte meddelas. Då avslutas handläggningen i hovrätten och tingsrät- tens avgörande står fast. Mot denna bakgrund anser vi att prövningstillstånd bör införas vid överklagande till hovrätt av en tingsrätts avgöranden. 11.7.1Syskon med olika hemvist Frågor om vårdnad, boende eller umgänge tas upp av rätten i den ort där barnet har sitt hemvist (6 kap. 17 § första stycket FB). Dom- stolen i ett vårdnadsmål skall inte självmant pröva sin behörighet, utan för en prövning krävs att part gör invändning om att domstolen är fel forum. Frågan har uppkommit om talan om vårdnad, boende eller umgänge som berör flera barn med olika hemvist efter parts foruminvändning skall handläggas vid skilda domstolar trots att fråga är om barn med samma vårdnadshavare där talan väckts vid samma domstol. Med hänsyn till det starka samband som råder mellan olika frågor i vårdnadsmål om flera barn med samma vårdnadshavare, anser vi att fördelarna med en handläggning vid samma domstol, trots barnens skilda hemvist, klart överväger de nackdelar som kan uppstå. Till detta kommer att äktenskapsmål, i vilka domstolen får pröva frågor om vårdnad, boende och umgänge, tas upp av rätten i den ort där kvinnan eller mannen har sitt hemvist (14 kap. 5 § första stycket ÄktB jämförd med 14 kap. 3 § ÄktB). Enligt vår uppfattning bör mot denna bakgrund en väckt talan om vårdnad, boende eller umgänge beträffande flera barn med samma vårdnadshavare av- göras vid samma domstol, oavsett om något av barnen har hemvist på annat håll (se också RH 1999:50). Någon lagändring torde inte krävas för att uppnå det önskade resultatet. Bedömning: För de fall barnet har skyddade personuppgifter bör subsidiära forumregler gälla. Med hänsyn till det pågående arbetet om införande av en generell forumregel för de allmänna dom- stolarnas del lämnas inget förslag i frågan. Flera har påtalat för oss att nuvarande forumregler kan medföra vissa problem när en av parterna och barnet har skyddade personuppgif- ter. Exempelvis kan käranden ha svårt att välja rätt forum och den part som har skyddade personuppgifter kan känna en oro för att uppgifterna skall avslöjas. Frågan om särskilda forumregler bör införas för situationer då part eller annan har skyddade personuppgifter har övervägts av Per- sonsäkerhetsutredningen (SOU 2004:1). Den utredningen har före- slagit att det för dessa situationer skall införas en generell forum- regel för de allmänna domstolarnas del, som omfattar både tvistemål och domstolsärenden. Fördelar med en särskild forumregel är enligt utredningen bl.a. att en process kan komma till stånd trots att sekre- tess gäller för parts personuppgifter och att den hotade inte behöver vara orolig för att de skyddade personuppgifterna avslöjas eftersom målet kan handläggas på annan ort än den hotades bostadsort. För mål och ärenden om vårdnad, boende eller umgänge innebär försla- get – för det fall sekretess gäller för barnets adressuppgifter – att talan skall väckas vid tingsrätt som regeringen bestämmer. Person- säkerhetsutredningen anser att det bör ankomma på regeringen att i förordning utse en eller flera domstolar som skall vara behöriga i nu aktuella situationer, men har som ett alternativ angett att dom- stolarna i , , och pekas ut som be- höriga (se vidare del B, avsnitt 9.2.2 om Överväganden av Person- säkerhetsutredningen). Vi anser, i likhet med Personsäkerhetsutred- ningen, att subsidiära forumregler bör gälla för det fall barnet har skyddade personuppgifter och ställer oss positiva till det förslag som utredningen har lämnat. Mot bakgrund av att den utredningens be- tänkande bereds i lämnar vi inget eget förslag i frågan. 11.8Partsinsynen och skyddade personuppgifter