sou · GTB3117 · 2006-01-01 00:00:00 — Vid förhandling om användning av tvångsmedel gäller sekretess för uppgift om vem som är misstänkt endast om det kan antas att fara uppkommer för att den misstänkte eller någon närstående till honom eller henne utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Av 12 kap. 2 § andra stycket framgår att även sekretessen enligt första stycket 1 är begränsad hos domstol. Sekretess enligt första stycket gäller hos tillsynsmyndighet i konkurs för uppgift som angår misstanke om brott. Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan eller utsaga från enskild, om det kan antas att fara upp- kommer för att någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Sekretess hindrar inte att en uppgift lämnas från en åklagar- myndighet, en polismyndighet, , eller Kust- bevakningen till någon annan av dessa myndigheter i sådan verk- samhet som avses i första stycket. Sekretess hindrar inte att en uppgift lämnas från Ekobrotts- myndigheten eller en polismyn- dighet till Kriminalvården, om det behövs för att upprätthålla säkerheten inom kriminalvården eller för att upptäcka eller för- hindra brottslig verksamhet. Utan hinder av sekretessen får en skadelidande, eller den som den skadelidande överlåtit sin rätt till, ta del av en uppgift 1.i en nedlagd förundersökning eller i en förundersökning som avslutats med ett beslut om att åtal inte skall väckas, 2.i en annan brottsutredning som utförts enligt bestämmelserna i23 kap. och som avslutats på annat sätt än med beslut att väcka åtal, med strafföreläggande eller med föreläggande av ordningsbot, eller 3.i en avslutad utredning enligt 31 § lagen (1964:167) med sär- skilda bestämmelser om unga lagöverträdare, om den skadelidande, eller den som den skadelidande överlåtit sin rätt till, behöver uppgiften för att kunna få ett anspråk på skadestånd eller på bättre rätt till viss egendom tillgodosett och det inte bedöms vara av synnerlig vikt för den som uppgiften rör eller någon närstående till honom eller henne att den inte lämnas ut. Utan hinder av sekretessen får en uppgift också lämnas ut 1.till enskild enligt vad som föreskrivs i den särskilda lagstift- ningen om unga lagöverträdare, 2.till enskild enligt vad som föreskrivs i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordning som har stöd i den lagen, 3.enligt vad som föreskrivs i lagen (1998:621) om misstanke- register, polisdatalagen (1998:622), lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredning- ar och i lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet samt i förordningar som har stöd i dessa lagar, 4.till enskild enligt vad som föreskrivs i 27 kap. 8 § rättegångs- balken. Utan hinder av sekretessen får polisen på begäran av den som lidit person- eller sakskada vid en trafikolycka lämna uppgift om identiteten hos en trafikant som haft del i olyckan. Utan hinder av sekretessen enligt första stycket 1 får uppgift lämnas till konkursförvaltare, om uppgiften kan antas ha betydelse för konkursutredningen. Sekretess gäller inte för uppgift som hänför sig till sådan verk- samhet hos som avses i första stycket 1–4 eller 6 eller motsvarande verksamhet enligt äldre bestämmelser, om uppgiften har införts i en allmän handling . I fråga om annan uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i kraft . lag om ändring i lagen (2001:558) om vägtrafikregister Härigenom föreskrivs att det i lagen (2001:558) om vägtrafik- register skall införas en ny paragraf, 36 a § av följande lydelse. Regeringen får medge att fik- tiva uppgifter förs in i vägtrafik- registret för fordon som används Denna lag träder i kraft . förordning om ändring i förundersöknings- kungörelsen (1947:948) Härigenom föreskrivs att 20 § förundersökningskungörelsen (1947:948) skall ha följande lydelse. Av förundersökningsprotokollet skall det framgå vem som är undersökningsledare, vem som har varit förhörsledare och vem som har sammanställt protokollet. Den som sammanställer proto- kollet skall i det ange när detta sker. I protokollet skall antecknas: angivelsen eller vad som eljest föranlett förundersökningen, tid och plats för företagande av åtgärder under förundersök- ningen, iakttagelser vid brottsplatsundersökning, utsagor av hörda personer samt erforderliga upplysningar om dem, uppgift om den misstänkte med- verkar i utredningen och i så fall på vilket sätt, uppgift huruvida den misstänkte var påverkad av starka drycker eller annat berusningsmedel vid brottets begående och huruvida brottet kan antagas stå i samband med missbruk av alkohol eller annat berusningsmedel av denne, namn å förhörsvittne och övriga vid förhör närvarande, beslut huruvida annan än förhörsvittne medgivits övervara för- hör samt att vad som framkommit vid förhör ej må uppenbaras, framställningar till rätten om vittnesförhör eller annan utredning under förundersökningen, om upptagande av bevisning jämlikt 23 kap. 15 § samt om föreläggande att förete skriftligt bevis eller tillhandahålla föremål för besiktning ävensom beslut däröver, beslut om uppgifter rörande användande av tvångsmedel, underrättelse till misstänkt jämlikt 23 kap. 18 § första stycket första meningen samt till misstänkt och hans försvarare enligt samma stycke fjärde meningen med angivande även av om de krävt ytterligare utredning eller i övrigt velat anföra något, anmaning enligt 2 § strafföreläggandekungörelsen (1970:60), uppgift huruvida målsägande eller den som övertagit målsägan- dens anspråk ämnar föra ersättningstalan i anledning av brottet, erforderliga uppgifter om enskilt anspråk när åklagaren förbere- der även talan därom och, om det är möjligt, den misstänktes ytt- rande över sådant anspråk, uppgift om uppmaning enligt 5 a §, ävensom vad i övrigt finnes vara av betydelse att anteckna i protokollet. Protokoll skall innehålla erforderliga diarieuppgifter, såsom nummer å inkommen angivelse och aktnummer (dossiernummer), ävensom kort beteckning av saken. Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (2001:682) om behandling av personuppgifter inom kriminal- vården Härigenom föreskrivs att 44 § förordningen (2001:682) om be- handling av personuppgifter inom kriminalvården skall ha följande lydelse. Chefen för och de personer inom myndig- heten som denne utser får ha direktåtkomst till uppgift om en person finns registrerad i säker- hetsregistret. får lämna ut en sådan uppgift till en polismyndighet, Åklagarmyn- digheten och Ekobrottsmyndighe- ten om uppgiften kan antas ha sär- skild betydelse för en pågående undersökning i myndighetens brottsutredande verksamhet eller för andra brottsbekämpande åtgär- der. Uppgifter i säkerhetsregistret får, efter prövning av chefen för eller av de per- soner som denne utser, lämnas ut till eller en polismyndighet. Utlämnandet får endast avse uppgifter som kan an- tas ha särskild betydelse för en pågående undersökning i en polis- myndighets brottsutredande verk- samhet, andra brottsbekämpande åtgärder eller för att upprätthålla ordningen och säkerheten inom kriminalvårdens verksamhet. Chefen för och de personer inom myndig- heten som denne utser får ha direktåtkomst till uppgift om en person finns registrerad i säker- hetsregistret. Uppgifter i säkerhetsregistret får, efter prövning av chefen för eller av de personer som denne utser, även lämnas ut till om uppgiften kan antas ha betydelse i ärende om nåd i brottmål, utvisning, särskild utlänningskontroll eller i ärende enligt 31 § eller 58 a § lagen (1974:203) om kriminal- vård i anstalt. Denna förordning träder i kraft . 1.1Vårt uppdrag i stort Rättsväsendet har genomgått stora reformer. Refor- meringen har avsett både den inre och den yttre organisationen. Även regelverk, arbetsmetoder och annat har förändrats. En förutsättning för ett väl fungerande rättsväsende är att myn- digheterna är ändamålsenligt organiserade, har en fungerande admi- nistration, är lokaliserade på ett rationellt sätt och har ett väl utfor- mat regelverk i form av lagar och andra författningar till sin hjälp. Ett väl fungerande rättsväsende förutsätter också att rättsväsendet ges till- räckliga resurser. Därutöver krävs att det inom myndigheterna finns en generellt sett hög kompetens inom respektive ansvarsområde. Rättsväsendet skall dessutom kunna ge en god service till enskilda. Med god service avses bl.a. en effektiv och snabb handläggning av mål och ärenden, en hög juridisk kvalitet eller rättssäkerhet och ett gott bemötande. Vi har i uppdrag att undersöka möjligheterna att än mer öka effek- tiviteten och kvaliteten i rättsväsendets arbete. Det finns två ledstjär- nor i det arbetet. Den ena ledstjärnan är rättskedjeperspektivet. Det innebär att vi skall verka för att utvecklingen inom rättsväsendet sker samordnat och utifrån ett helhetsperspektiv på verksamheterna. Detta skall ske med respekt för den grundläggande rollfördelningen mellan rättsvä- sendets myndigheter. Den andra ledstjärnan är medborgarintresset. Det innebär att det alltid är nyttan för den enskilde medborgaren av tilltänkta föränd- ringar och reformer som skall stå i fokus. Vi har enligt våra ursprungliga direktiv (Dir. 2000:90, se bilaga) fyra särskilt angivna huvuduppgifter. Dessa är att undersöka möjlig- heterna att förkorta genomströmningstiderna i brottmål, att över- väga hur den brottsutredande verksamheten ytterligare kan förbättras, att se över frågan om utbildning, kompetensutveckling och personal- rörlighet inom rättsväsendet och att behandla övergripande frågor om lokaliseringen av rättsväsendets myndigheter. Våra överväganden bör enligt direktiven kunna leda till förslag som kan komma att om- fatta allt från författningsändringar till ändringar av såväl administra- tiv som organisatorisk karaktär. Vi har lagt fram åtta delbetänkanden. I det första, Snabbare lagföring 1 – Några förslag till förenklingar (SOU 2001:59), föreslog vi ett huvudalternativ för snabb handläggning av brottmål. Förslagen innebar att åklagares behörighet att utfärda stämning och kallelse till huvudförhandling skulle utvidgas. De bestämmelser i rättegångsbal- ken som reglerar dessa frågor skulle enligt vårt förslag inte längre be- traktas som undantagsregler. Vi föreslog också att åklagare skulle få möjlighet att besluta om viss personutredning. Sådana beslut skulle enligt förslagen fattas redan under förundersökningen. Författnings- ändringarna i anledning av våra förslag i betänkandet trädde i kraft (prop. 2001/02:147, bet. 2001/02:JuU24, SFS 2002:440 och 2002:441). I vårt andra betänkande, Snabbare lagföring 2 – Förenklad brotts- utredning (SOU 2001:93), var förslagen koncentrerade till frågan om att åstadkomma förbättringar av den brottsutredande verksamheten, bl.a. genom ett utvidgat användningsområde för förenklad brottsut- redning enligt 23 kap. 22 § . Förslagen innebar på samma sätt som vårt huvudalternativ för snabb handläggning även ett sätt att åstadkomma en snabbare genomströmning i hela landet i brottmål. Regeringen har bedömt att våra förslag inte bör genomfö- ras annat än i ett visst mindre avseende, nämligen så att beslag enligt 27 kap. får användas inom ramen för det förenklade brottsutredningsförfarandet (prop. 2003/04:89, bet. 2003/04:JuU26). Författningsändringarna i den delen trädde i kraft (SFS 2004:504). Genom tilläggsdirektiv (Dir. 2001:61) fick vi i uppdrag att undersöka möjligheterna att med bibehållen rättssäkerhet för- enkla utredningen och lagföringen av i första hand butikssnatterier. Vi redovisade förslagen i vårt tredje betänkande, Snabbare lagföring 3 – Snatteribrott (SOU 2002:44). Förslagen innebar bl.a. att en försöks- verksamhet skulle inledas med förenklad handläggning av snatteri- brott och att föreläggande av ordningsbot skulle få utfärdas för vissa Regeringen överlämnade en remiss till Lagrådet rörande den förenklade handläggningsformen men gick inte vidare med frågan om en utvidgning av ordningsbotsinstitutet. Efter Lagrådets yttrande har det enligt uppgift fattats beslut om att någon proposition inte skall läggas fram. Även i vårt fjärde betänkande, Snabbare lagföring 4 – Ett snabb- förfarande för brottmål (SOU 2002:45), var förslagen huvudsakligen inriktade på att åstadkomma en förkortning av genomströmnings- tiderna i brottmål. I betänkandet behandlades frågan om ett perma- nent snabbförfarande för brottmål. Med anledning av bl.a. de klara effektivitets-, kvalitets- och rättssäkerhetsvinster som vi såg, bedömde vi att ett sådant skulle kunna införas i vissa större städer och att det fanns möjlighet att reducera tiden från polismyndighetens kännedom om brottet till huvudförhandling till omkring . En tvåårig försöksverksamhet med snabbare handläggning av brottmål enligt vårt förslag pågår vid fram (prop. 2003/04:89, bet. 2003/04:JuU26, SFS 2004:505 och 2004:506). I vårt femte betänkande, Ökad effektivitet och rättssäkerhet i brottsbekämpningen (SOU 2003:74), föreslog vi bl.a. en lagreglering av vissa av de brottsbekämpande myndigheternas arbetsmetoder och en utvidgning av möjligheterna att använda strafföreläggande. För- slagen bereds i . I en lagrådsre- miss från har regeringen, i enlighet med vårt förslag i betänkandet, föreslagit att operatörerna inte skall ha rätt till ersätt- ning vid bl.a. de enskilda verkställigheterna av beslut om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Förslagen har ännu inte lett till lagstiftning. Däremot har regeringen i enlighet med vårt för- slag i betänkandet ändrat trafikförordningen (1998:1276) så att det numera är tillåtet för förare av fordon som används i spaningsverk- samhet att underlåta att följa vissa trafikföreskrifter (SFS 2005:519). Våra ursprungliga direktiv anger ingen sluttidpunkt för uppdraget. Däremot skulle vi enligt direktiven senast före utgången av redovisa det vid det tillfället aktuella läget inom rättsväsendet för de frågor som ankommer på oss och en plan för det fortsatta arbetet. Det gjorde vi i vårt sjätte betänkande, Läget i rättsväsendet och för- slag till fortsatta reformer inom brottsutredningsverksamheten m.m. (SOU 2003:114). I betänkandet behandlade vi dessutom andra frå- gor som framför allt rörde två av våra särskilt angivna huvuduppgif- ter, nämligen utbildning, rekrytering m.m. och vissa frågor om loka- lisering av rättsväsendets myndigheter. Frågorna bereds för närva- rande i . I vårt sjunde betänkande, Tillgång till elektronisk kommunikation i brottsutredningar m.m. (SOU 2005:38), behandlade vi olika frågor om elektronisk kommunikation som regeringen tog upp i tilläggs- direktiv till oss . Förslagen bereds i . Den återstående delen av de nämnda tilläggsdirektiven behandla- des i det åttonde betänkandet, En ny uppgifts- och ansvarsfördelning mellan polis och åklagare (2005:84). Vi föreslog bl.a. bestäm- melser som skulle göra det möjligt för polismyndigheterna att vara förundersökningsledare i betydligt fler ärenden än och få ut- ökade befogenheter i vissa avseenden. Förslagen är på remiss. 1.3Vad behandlas i detta betänkande? En viktig del av detta betänkande ägnar vi åt frågor om hur rätts- väsendet kan ta tillvara att en misstänkt erkänner sitt brott. I denna del diskuterar vi införandet av en ny strafflindringsgrund. Vi över- väger också brottsmålsförfarandet vid erkännande samt åtalsplikten. I övrigt kan sägas att det under vårt arbete har framförts att sekretessbestämmelserna borde kunna förändras i vissa avseenden för att effektivisera uppgiftsutbytet mellan de brottsbe- kämpande myndigheterna samt mellan polisen och kriminalvården. Även de frågorna behandlar vi i detta betänkande. Vi tar även upp två andra frågor, dels om möjligheten att sälja eller förstöra egendom som har varit föremål för beslag men inte kan lämnas ut till någon, dels om möjligheten att på visst sätt registrera fordon som används i spaningsverksamhet. Vårt arbete skall enligt direktiven bedrivas i nära samverkan med be- rörda myndigheter inom rättsväsendet. Vi har under arbetet inhäm- tat synpunkter från , , , Polismyndigheterna i och , , , och Skatte- verket. Genom de förslag vi lägger fram i detta betänkande har vi behand- lat de frågor som direktiven tar upp. Vi avslutar därför vårt arbete med detta. Det finns inte nu tillräckliga skäl att införa undantag från förundersökningsplikten och åtalsplikten som tar sikte på att den misstänktes erkännande och medverkan i en brottsutred- ning skulle kunna leda till att åtal för vissa brott inte väcks eller väcks för lindrigare brott än det som misstanken avser. har frågan om att se över åtalsplikten för att åstad- komma ett system som liknar s.k. plea bargain aktualiserats, se avsnitt 2.3. Plea bargain innebär att åklagaren kan besluta att inte väcka åtal för vissa gärningar mot att den misstänkte erkänner andra gärningar eller att väcka åtal för ett lindrigare brott mot att den misstänkte erkänner det brottet. I ett system med plea bargain kan ibland även beaktas att den misstänkte lämnar uppgifter om andras brott. Detta sätt att effektivisera brottsutredning och lagföring förekommer i flera länder, bl.a. i . I är åtalsplikten i princip absolut. De undantag som finns är inte tillräckliga för att åstadkomma ett system med plea bargain (jfr prop. 1994/95:23 s. 43–44). Om ett sådant system skall införas i krävs det således en förändring av åtalsplikten. Även för- undersökningsplikten är i princip absolut. Troligen skulle således även denna behöva ändras för att åstadkomma ett system som liknar plea bargain. Vi skall i detta kapitel överväga om det är lämpligt att genom att förändra åtalsplikten och förundersökningsplikten skapa möjlig- heter att beakta den misstänktes medverkan i brottsutredningen. Våra överväganden om åtalsplikten och förundersökningsplikten görs således endast ur detta perspektiv. Vi tar inte ställning till om det finns andra skäl till förändringar av dessa bestämmelser. Nedan beskriver vi först diskussion kring plea bargain och remissvaren beträffande den (avsnitt 2.3). Därefter redogör vi mycket översiktligt för det system som tilläm- pas i (avsnitt 2.4) och för de svenska reglerna om åtalsplikt och förundersökningsplikt (avsnitt 2.5). Vi redogör också över- siktligt för diskussioner i litteraturen kring plea bargain (avsnitt 2.6) innan vi formulerar våra överväganden (avsnitt 2.7). 2.3Förtroendekommissionen (SOU 2004:47) tillkallades genom regeringsbeslut för att granska förtroendeskadliga företeelser inom det svenska näringslivet. Kommissionen gjorde bedömningen att det är mycket viktigt för allmänhetens förtroende för näringslivet att de stora och uppmärksammade eko-målen handläggs på ett effektivt och kompetent sätt, att domstolarna dömer till kännbara straff och att straffbestämmelserna är tydliga (SOU 2004:47 s. 372). När det gällde den ekonomiska brottsligheten begränsade kommissionen sin framställning till tre områden: myndigheternas effektivitet vid bekämpning av ekonomisk brottslighet, myndig- heternas kompetens i detta arbete och den strafflagstiftning som används vid eko-brottsbekämpningen. Inom området myndigheternas effektivitet vid bekämpning av ekonomisk brottslighet föreslog kommissionen bl.a. att det skulle utredas om kan ändras för att införa plea bargain (s. 385–387). Resonemangen i denna del utgår från några mycket stora brottsutredningar där förundersökningarna pågått omkring . Kommissionen redogjorde också i korthet för den s.k. i . Där skall två misstänkta inom ramen för plea bargain-systemet ha träffat en överenskommelse med åklagaren om vissa straff och avskrivning av vissa misstankar i utbyte mot upplysningar för den fortsatta utredningen. Enligt kommissionen framstår det amerikanska systemet i denna del som effektivt och resursbesparande. Dessutom kan det vara en fördel för den miss- tänkte att slippa sväva i ovisshet . Kommissionen frågade sig därför om det inte vore möjligt att införa en svensk variant av institutet plea bargain för ekonomisk brottslighet. Den frågade sig också om invändningen att ett sådant system skulle vara främmande för svensk rätt hade så stor bärkraft i praktiken. Ett motiv för det skulle vara att förundersöknings- plikten och åtalsplikten särskilt när det gäller ekonomisk brottslig- het enligt kommissionen i praktiken är relativ. En variant av plea bargain skulle kunna ses som en förlängning av den relativa för- undersöknings- och åtalsplikten. Kommissionen konstaterade att frågor om den misstänktes medverkan i brottsutredningen, om åtals- begränsning och om uppluckring av den absoluta åtalsplikten hade tagits om hand inom ramen för vårt arbete. betänkande har remissbehandlats. Flera remissinstanser kommenterade förslaget att vi skulle överväga någon form av plea bargain (Sammanställning av remissyttranden över betänkandet Näringslivet och förtroendet [SOU 2004:47], Ju2004/4070/L1, s. 206–231). , Riksåklagaren, , Statskontoret, Verket för näringslivsutveckling (), Akademikers , Lands- organisationen och tillstyrkte eller hade ingen erinran mot att frågan utreddes. Riksåklagaren framhöll att frågor som anknyter till åtalsplikten rymmer angelägna och intressanta utvecklingsfrågor för rättsväsendet; frågor som aktuali- serar förnyade överväganden bland annat om effektivitet och rätts- likhet i brottsbekämpningen. anförde att inte bara frågan om plea bargain är intressant i sammanhanget utan att man också borde överväga om delar av regelverket som gäller för tvistemål också skulle kunna anpassas till brottmålsprocessen. Vad som avsågs var en utveckling av förberedelseinstitutet och möjligheten att sätta gränser för när nya omständigheter och bevis får åberopas i processen. Både Riksåklagaren och Ekobrottsmyn- digheten vände sig mot påstående om att förundersökningsplikten och åtalsplikten i praktiken är relativ för ekonomisk brottslighet. delade dock kommissionens uppfattning i den delen. anförde att när det gällde omfattande ekonomiska brottmål skulle fördelarna med att avgränsa och koncentrera brottsmisstankarna och därmed för- korta de ofta orimligt långa utredningstiderna kunna väga tyngre än nackdelarna, exempelvis ojämnheter i rättstillämpningen. i , , , , , Nordic Growth Market, Stockholmsbörsen och Svenska Fondhandlarföre- ningen uttryckte däremot på olika sätt tveksamhet till införandet av plea bargain. i anförde bl.a. att man inte får glömma att straffmätningen i andra länder, t.ex. , är på en helt annan nivå än den som tillämpas i . Vidare an- gavs att det är tveksamt om metoden kan användas när det gäller ekonomisk brottslighet, eftersom misstänkt sådan brottslighet ändå ofta måste föregås av en ganska omfattande utredning. Riks- polisstyrelsen ställde sig tveksam till om införandet av ett sådant system förtjänar att utredas, eftersom det är främmande för svensk rätt. Starka rättssäkerhetsskäl talar emot en sådan ordning. Riks- polisstyrelsen ansåg dock att åklagarna måste ges större möjligheter att begränsa förundersökningens omfattning i stora eko-brottmål. Även ansåg att plea bargain är främmande för svensk rättstradition och står i konflikt med den grundläggande rättssäkerhet som envar inför svensk domstol är tillförsäkrad. De grundläggande principerna för den ackusatoriska rättsprocessen med en anklagande, en försvarande och en dömande part kan rubbas om åklagarmyndigheten, utanför domstolen, tillåts utlova strafflindring i utbyte mot den tilltalades medgivande av straffansvar. Ytterst ifrågasätts genom en sådan ordning allas likhet inför lagen. ifrågasatte starkt lämpligheten av att införa s.k. plea bargain, eftersom det var ett för oss främmande system som tagits fram i den annorlunda amerikanska rättsliga miljön. Ett sådant system torde få svårt att vinna allmän acceptans och därmed inte bidra till en stärkning av förtroendet för näringslivet. Liknande synpunkter anfördes av , Nordic Growth Market och Stockholmsbörsen.