sou · GTB351 · 2006-01-01 00:00:00 — I diagrammet nedan visas utsläppsintensiteter för ett 30-tal produktgrupper , 1993 och 2000. Täljaren i intensitetsmåttet har räknats om till priser, vilket gör det möjligt att jämföra intensiteterna. En hållbar utveckling i allmänhet och konsumtion i synnerhet förutsätter att svenska producenter blir resurs- och miljömässigt effektivare när det gäller att producera det konsumenten vill ha. Nästa diagram visar att detta faktiskt har skett . En vidare utveckling av den trenden kan stimuleras genom olika samhälleliga mål för grupper av produkter och miljöbelastande ämnen. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Utsläppsintensiteter 1993 och 2000 Buss,taxi, Kollektivtrafik Mattor o textilier Växter Personliga varor Livsmedel Tele, Audio, Video, IT Restaurang Hobbyutrustning Underhåll fordon Möbler o rep Hus geråd Bil, MC Litteratur, Try ck o Läkemedel Sport, Kultur, Spel Sk or o rep Vi har på olika sätt illustrerat graden respektive utvecklingen av hållbarhet i den privata konsumtionen, mätt i termer av utsläpp av koldioxid (CO2). Det har skett från makronivå, ned till enskilda produktgrupper. Det är också intressant och angeläget att komplettera detta med ett mera socialt eller fördelningspolitiskt perspektiv på utvecklingen. Nedan ges två illustrationer till detta. I den första visas skillnaderna i utsläpp av koldioxid för en del av den privata livsmedelkonsumtionen uppdelad på olika inkomstgrupper, s.k deciler, för disponibel inkomst. Utsläppen anges som koldioxid per konsumtionsenhet. Diagrammet visar procentuell avvikelse från genomsnittet, dvs. decilen med lägsta disponibel inkomst genererar mindre utsläpp av koldioxid än genomsnittet, medan den översta decilen genererar mer utsläpp. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Dekomponering av skillnader CO2/KE mellan deciler Skillnaderna mellan grupperna förklaras dels av volymen konsumtion, dels av själva sammansättningen av konsumtionen. Den senare spelar mindre roll i detta sammanhang eftersom de konsumtionsdata som ligger till grund för analysen är tämligen grova i produktgrupperna; vi kan alltså inte särskilja olika typer av fisk, grönsaker eller kött som möjligen skulle givit större skillnader mellan inkomstgrupperna. I det avslutande diagrammet nedan, visas utvecklingen mellan 1992 (1993) och 2000 med avseende på olika inkomstdecilers bidrag till de direkta utsläppen av koldioxid från den privata konsumtionen, dvs. de bränslen vi köper för transporter och uppvärmning. Dessa står för drygt hälften av de inhemska utsläppen av koldioxid från den privata konsumtionen. I diagrammet är utsläppen av direkt koldioxid per konsumtions- enhet relaterat till det genomsnittliga utsläppet per konsumtions- enhet. Det innebär att man kan tolka avvikelser från som att en grupp antingen avstår från att utnyttja sin del av snittet eller att man utnyttjar mer än sin andel. Det säger dock ingenting om huruvida detta genomsnitt i sig är hållbart. Man kan konstatera att konsumtionsenheterna i hushållen med lägst inkomster enbart utnyttjar ca hälften av vad genomsnitts- Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen I de högre inkomstgrupperna är det tvärtom, där ligger man 10–över genomsnittet per konsumtionsenhet. Den lägsta gruppen har dessutom minskat sin andel medan den översta har ökat sitt utrymme. Några slutord kring exemplen I denna korta illustrerade exempelgenomgång har endast koldioxidproblematiken illustrerats. Det finns förvisso andra ämnen inom hållbarhetsperspektivens miljöekonomi som också förtjänar att studeras. koldioxidrelaterade indikatorer är emellertid så centrala i diskussionen om hållbar utveckling – eftersom de har att göra med fossila råvaror – att de svårligen kan ersättas med andra. Oavsett om man väljer koldioxid eller andra konsumtions- relaterade miljöfrågor får man i princip samma typ av indikatorer att jobba med. Det är viktigt att täcka in: makroperspektivet, för att kunna belysa graden av decoupling , privatkonsumtionens andel av hela problembilden, för att kunna belysa möjligheten att påverka fördelningen av den slutliga användningen, olika produktgruppers betydelse, räknat i volym och intensitet, fördelningsperspektiven på den privata konsumtionen och dess miljöpåverkan. Sammantaget innebär detta minst ett halvt dussin indikatorer per ämne. De presenterade indikatorerna är exempel på vad som krävs för att få en snabb överblicksbild av huruvida den privata konsum- tionens blir mer eller mindre (ekologiskt) hållbar, och hur detta panorama fördelar sig på olika grupper av konsumenter. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Indikatorer knutna till utredningens förslag Miljömärkning av produkter för konsumenter har länge ansetts vara ett av de viktigare instrumenten för att underlätta en föränd- ring mot mer hållbar konsumtion. Trots att den är väl etablerad såväl nationellt som internationellt, är det svårt att få fram uppgifter på hur andelen miljömärkta produkter förändras i konsumentled. sammanställde dock en indikation på volymutvecklingen av SIS, KRAV och Bra miljöval i förhållande till den privata konsum- tionen. Andelen märkta produkter är inte minst en tydlig symbolfråga, där det bör finnas statistik och indikatorer. Märkningsorganisatio- nerna har förutsättningar att redovisa löpande statistik på produ- cent- och produktnivå. Efterfrågan på denna information har emellertid inte varit så stark att det avdelats resurser för att producera den. Förslaget att ställa krav på miljö- eller ekologiskt märkta produkter i den offentliga upphandlingen gör det än mer intressant att systematiskt bygga upp statistiken på området. I detta fall kan man önska att de offentliga ekonomisystemen utvecklades för att kunna lyfta fram de produkter som fyller ekologiska kriterier; dessvärre är få av dem designade för detta. har SCB utvecklat en sk miljöföretagsdatabas som skall kunna följa utvecklingen inom detta område från ett producentperspektiv. Samma utveckling har drivits inom ramen för EU:s . Utvecklingen av miljöföretag är intressant ur flera aspekter t.ex. för regional planering och diskussionen om miljödriven export och sysselsättning. En utveckling av statistiken på produktsidan, bl.a. för de miljömärkta produkterna, skulle ge större möjligheter att koppla samman produktion och konsumtion och därmed följa den strukturomvandling som en ökande andel miljöföretag respektive produkter innebär. Den ekonomiska aspekten på miljömärkta produkter har i princip – rätt eller fel – alltid handlat om att en ökad sådan andel automatiskt leder till ökade kostnader. Med en begränsad budget är detta är särskilt bekymmersamt, både för privatpersoner och kommuner. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Därför är det av intresse att följa prisutvecklingen på miljö- eller ekologiskt märkta pro- dukter, eller en strategisk delmängd produkter, fortsätta med försöken att särskilt fråga om miljömärkta produkter i hushållsbudgetundersökningarna som genomföra av SCB. Det finns en mängd, mer eller mindre direkta, samband mellan konsumtion och folkhälsa. Ett som diskuteras ofta är utvecklingen av övervikt och fetma till följd av sämre kosthållning och bristande motion. För vuxna har uppgifter om längd och vikt samlats in inom ramen för SCB:s undersökningar om levnadsförhållanden. För barn och ungdomar har en nyligen publicerad studie från (Övervikt bland barn – nytt system för natio- nell uppföljning, R 2005:20) visat, att det går att basera en kontinuerlig uppföljning av övervikt/fetma bland barn på de uppgifter som samlas in inom skolhälsovården. Uppgifterna om förändringar i övervikt/fetma skulle sedan kunna relateras till utvecklingen i den privata konsumtionen, antingen i olika aggregat eller för specifika produkter som anses kritiska. Detta skulle även kunna kopplas till olika socioekono- miska karakteristika för hushållen, för att möjliggöra olika typer av fördelningsanalyser. Befintlig statistik om fordonsparken skulle utan större ansträng- ning kunna användas för att ta fram relevanta indikatorer kring anpassningen mot mer hållbara privata transporter. Uppgifter om fordons viktklass, drivmedel, körsträcka tas regelbundet fram via statistik från bilbesiktningen. Denna kan studeras i olika dimen- sioner, t.ex. regionala fördelningar eller, via registerkopplingar, i samband med andra uppgifter. Resvaneundersökningar kan användas för att illustrera trender när det gäller antal antalet personkilometer för olika fordonstyper etc. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Miljöpåverkan, dvs. utsläpp och bränsleanvändning, beräknas regelbundet inom miljöstatistiken och Miljöräkenskaperna, och baseras på beräkningar från . Det bör gå att ställa samman relevanta indikatorer för hela fordonsparken, eller för speciella fordonstyper, som avspeglar miljöbelastning, körsträckor, regionala fördelningar eller annat som anses intressant. Det finns gott om statistik som täcker energianvändning för bostäder, t.ex. Energistatistiken för småhus, flerbostadshus och lokaler, som SCB undersöker på uppdrag av . Även här kan man ställa samman relevanta indikatorer från befint- lig statistik. Miljöskatterna i konsumtionen – fordonsskatter, koldioxidskatter m.m. i privat konsumtion Miljöräkenskaperna vid SCB sammanställer skatter, avgifter och subventioner för den bransch som t.ex. köper det beskattade bränslet. Samma sak gäller för den privata konsumtionen, dvs. man räknar fram koldioxidskatten från privata bränsleköp till det egna fordonet eller villapannan. Man kan även med ganska enkla medel räkna ut hur de miljöskatter som ligger på producerande branscher sprider sig vidare till privata konsumenter, via de produkter dessa köper. Miljöskatter, subventioner och avgifter är intressanta som allokeringsinstrument, i syfte att påverka konsumtionen i riktning bort från produkter som är mer miljöbelastande, t.ex. fossila bränslen. De är även viktiga ur ett fördelningsperspektiv. Det borde inte vara alltför komplicerat att konstruera en indikator som visar uttaget av miljöskatter fördelar sig över olika grupper. Trots ett drygt decennium av diskussioner kring hållbar utveckling finns det fortfarande ingen självklar och använd uppsättning indikatorer för att följa utvecklingen. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen statistiksystemen byggts ut, med information som belyser såväl utvecklingen i en rad energi/miljöaspekter såväl som sociala aspekter och välfärd. Dessa indikatorer får dock inte tillnärmelsevis samma genomslag som den ekonomiska statistiken. , kvartal eller år är förväntningarna höga på de nya siffrorna som presenteras för BNP, export, investeringar och sysselsättning, för att inte tala om börsens svängningar eller styrränta. Det kan förklara varför många bedömare, som efterlyser indikatorer på hållbar utveckling, ofta önskar sig en helt annan och nydanande typ av statistik, till skillnad från det som redan publiceras i olika sammanhang och som inte uppmärksammas tillräckligt mycket. Dock finns sannolikt inga nya listiga statistikpaket som kan placera hållbar utveckling på löpsedlarna. Den information som redan existerar i de befintliga statistik- systemen, är relevant för de flesta av de frågor som ställs om hur hållbar utvecklingen i varit . Avgörande är istället hur man åstadkommer en vettig selektion av informationen, och att ha en beställare som bryr sig om resultatet. Denna genomgång har pekat på en rad tänkbara infallsvinklar för att belysa sambandet mellan den privata konsumtionen och dess miljöpåverkan. Det har även framgått att en alltför stor mängd uppdelningar och nedbrytningar i systemet snabbt gör indika- torerna oöverskådliga. Idealt borde det finnas en specifik svensk strategi för hållbar konsumtion med tydliga uppföljningsbara målsättningar. Då vore det inget större problem att ta fram indikatorer som gör det möjligt att följa hur framgångsrik denna strategi är, i såväl helheten som dess delar. Statistiksystemen i är väl utvecklade för att följa de flesta av de perspektiv på en hållbar utveckling som diskuterats . I många fall måste emellertid den befintliga statistiken specialbearbetas och kopplas samman mellan olika statistikområ- den, vilket också görs sporadiskt. Det sker dessvärre ingen kontinuerlig samverkan, eftersom de statistikproducerande myndigheterna har specifika uppdrag. Hållbar utveckling går på tvärs igenom dessa uppdrag. Det innebär att det måste komma krav både och resurser för att ur den befintliga statistiken kunna vaska fram dess mervärde och göra den riktigt intressanta som underlag för ett indikatorsystem för hållbar utveckling. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Vägen till hagen går genom magen – om djur, öppna landskap och hälsosammare nötkött. Odlingsbygderna bjuder ofta på underbara skönhetsupplevelser, en viktig del av den immateriella välfärdskonsumtionen i tider av stress och utbrändhet. Men de är också artrikast av alla miljöer. Här, på av yta finns faktiskt den allra yppigaste biologiska mångfalden: Hälften av alla örter, ormbunkar, fräken- och lummerväxter, sammanlagt ungefär 1 000 arter. 35 olika däggdjur. 50 fågelarter, av samtliga som regelbundet häckar hos oss. 13 groddjur, alla arter utom en. Samtliga sex arter av ormar och ödlor. Orsaken till myllret av växter och djur är variationen i bondens markanvändning . Här finns olika typer av betesmarker, åkerlappar, skogsbryn och träddungar, åkerholmar, ladugårdsbackar, våtmarker, sjöar och vattendrag. Varje liten plätt erbjuder sin alldeles unika fördelning av värme och svalka, sol och skugga, vatten och näring. Växter slår sig ner där livsvillkoren pas- sar dem bäst, och lockar till sig bin, humlor, flugor och andra insekter. Vilket betyder dukat bord för småfåglar – som i sin tur är läckra munsbitar åt sparvhök och tornfalk. Så vävs arterna samman i det ekologiska systemets komplicerade och ofta sinnrika beroen- deförhållanden. På en enda kvadratmeter välskött, naturlig – alltså ej odlad – kan man ibland hitta 25, kanske 30 arter av gräs, örter och kryptogamer (svampar, mossor, lavar). Allra artrikast är slåtterängen, där naturgräs, örter och hamlat löv från ask, lind och andra träd, torkades till hö som vin- terfoder för mjölkkor, getter, får och oxar. finns bara några tusen hektar äkta äng kvar i , ömsint vårdade av någon hem- bygds- eller naturskyddsförening. SOU 2005:51 Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Naturbetesmarken – artrikaste miljön i På andra plats i artmångfald kommer naturbetesmarken, hagen, med en areal av ca , främst i skogs- och mellanbygder. Här växer blåklocka, rölleka, kattfot, fibblor och många andra blommor. Förutsättningen är dock att grässvålen betas och trampas och hålls i hävd av kor och kalvar, hästar eller får. Det är lätt att förstå vad som händer när bonden slutar, eller inte längre har möjlighet att låta djuren gå på naturbetesmark. Gräset lämnas kvar, vissnar, förmultnar och ökar kvävehalten i jorden, vilket gynnar storvuxna arter som nässlor, hallon, rallarros, mjölkört och hundkäx. har de konkurrerat ut många av de små, ursprungliga ängs- och hagmarksblommorna, som sedan årtusenden är anpassade till magrare jordar. Fem, har också buskar och en och annan granplanta ryckt fram. Om bara någon generation har återigen en flik av det gamla kul- turlandskapet med sin mänskliga historia, skönhet och biologiska mångfald återerövrats av skogen. Den här utvecklingen är på intet sätt ny, den har pågått i årtion- den, i takt med att antalet bönder, gårdar och betesdjur stadigt minskat. Alltmer produktiva kött- och mjölkdjur, modern teknik, bristande lönsamhet och ökad livsmedelsimport är några av orsa- kerna. 1990 fanns det i landet 25 000 mjölkgårdar, är bara 9 500 kvar. 150 000 mjölkkor försvann . I många områden har mjölkbönderna fortsatt med att istället ha köttdjur på bete i det annars så igenväxningshotade landskapet. Men lönsamheten i branschen blir allt bräckligare, med importandel nötkött (2005). är det oftast bättre ekonomi för hushållen att köpa biffkött från djur som betat på skövlad regnskogsmark i och fraktats över Oceanen – än att handla svenskt, kanske från en bonde i trakten som håller land- skapet öppet, artrikt och vackert. De allra flesta djurbönder får miljö- och landsbygdsersättning från EU, viktiga för att kunna hålla produktionen igång de oftast något magrare och mindre lönsamma men biologiskt värdefulla naturbetesmarkerna. Minst lika avgörande är dock att bonden kan sälja sina produkter i butik med någorlunda anständig lönsamhet. Vilket i sin tur bety- der att konsumenterna måste dra sitt strå till stacken, leta sig fram Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen till förpackningarna med etiketten naturbeteskött i frysdisken, och vara beredda att betala lite extra för dem. Kaprifolkött är ett exempel på den typ av lokala och regionala varumärken för KRAV-godkänt, naturbetesproducerat kött som framöver måste få en vidgad marknad. Gröna Gårdar är ett annat, specialiserat på enbart gräsutfodring av djuren och där- med produktion av kött med högre innehåll av det hälsosamma omega 3-fettet. I delbetänkandet Hållbara laster (HL, kapitel 5) lanserade jag idén om en storsatsning på en vall- och naturbetesbaserad produk- tion av nötkött och mjölk. Jag underströk att har goda agrara förutsättningar för en mer extensiv djurhållning och att detta skulle medföra en rad miljö-, folkhälso- och ekonomiska vinster (HL, s. 122). Jag skall här mer i detalj diskutera förutsättningarna för en kommande storsatsning på gräsbaserad nötköttproduktion. Förutsättningar för ökad betesbaserad nötköttproduktion var den svenska produktionen av nötkött ungefär lika stor som konsumtionen. Självförsörjningsgraden var alltså . Därefter har konsumtionen stigit kraftigt medan produktionen varit oförändrad och till och med minskat något . av det nötkött som konsumeras i kommer alltså från andra länder, främst , och men i ökande grad också från . Även för lamm- och fårkött har konsumtionen ökat betydligt medan produktionen minskat; den svenska självförsörjningsgraden var men är nu nere i (Jordbruksver- ket 2000 och 2003). är den största exportören av lammkött till . I HL, s. 110 ff framförs argument för att den svenska nötkötts- konsumtionen bör ligga kvar på nuvarande nivå, att lammköttkon- sumtionen fördubblas samt att i princip allt nöt/lamm bör vara svenskproducerat på bete och grovfoder. För att uppnå detta måste den svenska produktionen öka drastiskt. Förutsättningarna för detta analyseras nedan. Årskonsumtionen per svensk är drygt för nötkött men endast för får- och lammkött. Därför kommer främst nöt- Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen köttsproduktionen att behandlas nedan. Slutsatserna för nötkött gäller dock i huvudsak även för får. Dikorna blir allt viktigare Basen för den svenska nötköttsproduktionen är de kalvar som 400 000 mjölkkor och 160 000 dikor föder. Antalet mjölk- kor kommer med all säkerhet fortsätta att minska varför dikor av köttras blir allt viktigare för att upprätthålla och helst öka den inhemska nötköttsproduktionen. Dikorna och deras kalvar har också stor och ökande betydelse för naturvården. Enligt (1997) studie Det framtida jordbruket behöver antalet dikor öka fram för att klara målen för hävd av naturbetesmarker och öppet varierat landskap i skogsbygder. I Hållbara laster (SOU 2004:119) föreslås dessutom en mycket stor ökning av vallarealen även i slättbygder. För att utnyttja hela denna vallareal fordras ännu större ökning av antalet dikor än vad som förutsätts i Naturvårds- verkets framtidsvision. Frikopplade bidrag nödvändiggör kostnadsjakt Från EU-inträdet fram till och med utgjorde dikobidrag, handjursbidrag, extensifieringsbidrag och slaktbidrag en stor del av de svenska nötköttsproducenternas intäkter. har huvuddelen av dessa bidrag frikopplats från produktionen. Utredningen om genomförandet av EU:s jordbruksreform i (Ds 2004:9) beräknar att detta kommer att minska det driftsöver- skott som skall täcka arbets- och byggnadskostnaderna från till per diko och år. En fullständig frikoppling av bidra- gen skulle drabba slaktungnöten ytterligare och därmed också dikorna i form av lägre kalvpriser. Fåren drabbas mindre av frikopplingen av bidragen och stärker därmed sin konkurrenskraft jämfört med köttnötdjuren. Både för får och köttnöt är dock den beräknade ersättningen till arbete och byggnader mycket lägre än kostnaderna för dessa resurser vid dagens normala svenska produktionsteknik (SLU:s områdeskalky- ler). För ekonomisk hållbarhet krävs större besättningar och billi- gare byggnader (et al., 2004). Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen ökningar av investeringsstöd och miljöersättningar och konsu- menter som är beredda att betala ett mycket högt merpris för svenskt kött. Utan kostnadsreducerande teknik- och företagsut- veckling är det stor risk att den betes- och grovfoderbaserade kött- produktionen minskar i stället för att öka. En forskningsrapport (, 2003) antyder att nötköttproduktionen kommer att minska i , i de tidigare 15 EU-länderna och i de nuva- rande 25 EU-länderna. Siffrorna gäller vid fullständig frikoppling jämfört med om 2004 års stöd hade fortsatt. Vid den partiella fri- koppling som gäller beräknas vår nötköttspro- duktion minska . Billig mark skapar möjligheter Arbets-, byggnads-, maskin- och stängselkostnaderna per kg pro- ducerat kött kan minska betydligt om man bygger upp större kött- djursbesättningar med hjälp av ökad betes- och vallareal. För att det skall vara lönsamt att utöka betes- och vallarealen måste dock mar- ken vara billig – alltså sakna lönsam alternativ användning. Frikopplingen av arealbidragen till bl.a. spannmål gör att det finns gott om åker där fortsatt spannmålsodling blir olönsam, åtminstone när det krävs nyinvesteringar i maskiner (SLU:s områdeskalkyler). Skogsplantering på sådana åkrar, liksom återplantering på ordinär skogsmark efter slutavverkning, har mycket tveksam lönsamhet vid de förräntningskrav som är normala i övrigt näringsliv (Kumm, 2004). I ett område i med liknande naturliga förutsättningar som i slättbygder, men utan bidrag till växtodling eller djurskötsel, dominerar vall och bete till dikor markanvändningen på lantbruksfastigheter, medan spannmålsodling och skog domine- rar i slättbygder. Detta antyder att frikopplingen av bidragen i kan resultera i mera vall, bete och dikor även här. En förutsättning för detta är dock billigare byggnader och större besättningar (Kumm, 2005). Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Rationellt naturvårdsbete genom stora fållor Naturvårdsbetet karaktäriseras på många ställen av små splittrade betesmarker som kräver mycket stängsel per ha. Då antalet nötkre- atursbesättningar minskar i snabb takt kommer allt flera av dessa betesmarker att ligga långt från kvarvarande djurhållare. minskade antalet nötkreatursbesättningar (Jordbruksstatistisk årsbok). En konsekvens av detta blir ökade kostnader för djurtransporter och djurtillsyn på många betesmarker. De små splittrade betesmarkerna, som i många fall har höga natur- och kulturvärden, är starkt hotade till följd av höga kostna- der, gamla brukare som inte får någon efterträdare och billiga åker- beten som konkurrerar om kvarvarande betesdjur. Detta framgår av intervjuer med slumpvis valda brukare av betes- marker som ingår i lista över finaste odlingslandskap. Enligt brukarnas bedömningar kommer hälften av dessa betesmarker vara obetade i skogsbygder, som utmärks av små betesmarker och små besättningar.