sou · GTB3116d2 · 2006-01-01 00:00:00 — En skillnad i det här nya systemet är dock att markägare i egenskap av medlemmar genom föreningens beslut om områdesjakt/områdesfiske m.m. kan få tillgång till jakt och fiske i hela området. Det skulle kunna betyda att privata markägare får tillgång till jakt och fiske inom för rennäringen käns- liga områden. Som jag bedömer det kommer detta inte att kunna ut- göra ett problem på renbetesfjällen och endast ett mindre problem på marken ovanför odlingsgränsen, eftersom privata markägare äger endera inga eller mycket små andelar av mark ovanför odlingsgrän- sen. Genom att besluten enligt 18 och 19 §§ måste ta hänsyn till ren- näringen skapas garantier även för detta problem. Skogssamebyarna har tidigare saknat skydd för rennäringen när det gäller jakt och fiske. Genom bestämmelsen införs ett begränsat skydd för ren- näringen även nedanför odlingsgränsen. 19 § En förening får under förutsättning att någon olägenhet av be- tydelse inte orsakas rennäringen i området besluta om 1.fiske inom hela området eller del av området oberoende av fastig- hetsgränserna (områdesfiske) eller 2.geografisk eller tidsmässig uppdelning av fisket för olika grupper oberoende av fastighetsgränser (uppdelningsfiske). Se kommentar till 18 §. Den enda skillnaden i fråga om möjlighe- terna för föreningen att fatta beslut är att föreningen inte har möjlig- het att i fråga om fisket besluta om motsvarigheten till gemensam- hetsjakt. Det finns inte något behov av och heller ingen önskan om gemensamt fiske. 20 § Rätt till sådan småviltsjakt och sådant handredskapsfiske på sta- tens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som inte bedrivs yrkesmässigt skall upplåtas till den som är fast bosatt i , under förutsättning att 1.någon olägenhet av betydelse inte uppkommer för rennäringen, 2.något hinder inte möter enligt bestämmelserna i 32 § rennärings- lagen (1971:437), och att 3. jakten eller fisket inte inverkar menligt på miljön, turismen eller andra intressen. Vid en upplåtelse av rätt till annan jakt eller annat fiske skall före- träde ges sådana personer för vilka jakten eller fisket är av väsentlig betydelse för deras försörjning. Paragrafen reglerar småviltsjakt och handredskapsfiske. Den är i oförändrat skick flyttad från rennäringsförordningen till denna lag. Innebörden är att det finns ett dubbelt skydd för rennäringen, både enligt denna paragraf och enligt 32 §. Så har dock varit fallet även tidigare. Jag har under 9.8 nämnt, att även om jag sett brister, inte velat lägga fram förslag om förändringar av denna paragraf. Som framgår av ordalydelsen finns det endast en skyldighet att upp- låta småviltsjakt och handredskapsfiske till den som är fast bosatt i . För övriga personer gäller i stället huvudregeln om jakt och fiske i allmänhet att den får upplåtas. Det betyder att varje samver- kansförening kan välja om den önskar upplåta småviltsjakt och hand- redskapsfiske till personer som är bosatta utanför . 21 § Föreningens intäkter skall användas av föreningen för admini- stration, vilt- och fiskevård samt jakt- och fiskebevakning. Överskottet skall fördelas mellan medlemmarna enligt 22 §. 22 § I de samverkansområden som är belägna på renbetesfjällen eller i huvudsak ovanför odlingsgränsen i lappmarkerna skall hälften av överskottet delas mellan samebymedlemmarna. Om flera samebyar in- går i området skall fördelningen mellan samebymedlemmarna i de olika byarna utgå från storleken av varje samebys betesområde. Den andra hälften fördelas efter areal mellan markägarna. I de samverkansområden som i huvudsak är belägna nedanför od- lingsgränsen i lappmarkerna skall överskottet fördelas på samma sätt som 1 st. med undantag av att samebymedlemmarnas andel av över- skottet skall vara en fjärdedel. Paragrafen behandlar hur överskottet skall fördelas. Fördelningen sker efter samma andelar som rösträtten, jämför 7 §. 23 § Den del av överskottet som enligt 22 § tillkommer staten som markägare skall utges till Samefonden. Bestämmelsen har kommit till för att kompensera Samefonden för inkomstbortfall. Detta är utvecklat i 10.2 24 § Föreningen får avstänga en medlem från jakt och fiske inom området eller del av området under högst om medlemmen inte följer föreningens beslut enligt 18–19 §§. Styrelsen får besluta om en så- dan avstängning. Paragrafen ger föreningen möjlighet att avstänga en medlem som inte följer föreningens beslut om jakt och fiske. Möjligheten finns i stället för att det skall vara nödvändigt att ge föreningen rätt at med- dela sanktioner. Förebilden för bestämmelsen finns i 26 § lagen om viltvårdsområden. Överväganden om detta kan man finna i rege- ringens proposition 1999/2000:73 om jaktens villkor s. 44–45. Ändring och upplösning av ett samverkansområde 25 § På ansökan av styrelsen för de samverkansföreningar som berörs kan besluta att 1.föra samman flera samverkansområden till ett samverkansområde 2.dela upp ett samverkansområde i flera samverkansområden. För en sådan ombildning gäller förfarandet vid bildande av ett sam- verkansområde. 26 § får besluta att samverkansföreningen skall upplösas om 1.samverkansföreningen saknar beslutför styrelse eller 2.samverkansföreningen allvarligt missköter förvaltningen. 27 § Om en samverkansförening är försatt i konkurs och denna av- slutas utan överskott, är föreningen upplöst när konkursen avslutas. 28 § Vid beslut enligt 26 § eller om föreningen anses upplöst enligt 27 § återgår förvaltningen av samverkansområdet till läns- styrelsen. Den förvaltar jakt- och fiskerätten i samverkansområdet enligt denna lag till dess att ny förening bildas. Vad som i lagen anges för föreningen skall i tillämpliga delar gälla . skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att en ny förening skall kunna bildas. Vid förfarandet gäller 3–5 §§ i tillämp- liga delar. Av 27 och 28 §§ framgår vad som skulle ske om verksamheten inom föreningen inte fungerar beroende på att den skulle sakna beslutför styrelse, förvaltningen allvarligt missköts eller om den skulle försättas i konkurs. övertar då förvaltningen till dess att ny förening kan bildas. skall vidta åtgärder för att ny förening skall kunna bildas. 29 § Ett för de berörda länsstyrelserna gemensamt utvecklingsråd bil- das. Det skall bestå av företrädare för staten, markägare i övrigt, natur- vården, samerna samt jägare och fiskare. Rådet har till uppgift att främja samverkansföreningarnas verksamhet samt bistå länsstyrelserna vid handläggningen av denna lag. Ordförande utses av regeringen medan övriga ledamöter utses gemensamt av länsstyrelserna. Skälen för bestämmelsen är utvecklade i 10.2 30 § beslut överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs i kammarrätten. beslut om frågor som avses i 17–24 §§ får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs i kammarrätten. 1.Denna lag träder i kraft . Från och med denna dag förvaltar jakt- och fiskerätten i samverkans- området enligt denna lag. Vad som i lagen anges för föreningen skall i tillämpliga delar gälla . 2.När fastställt en plan enligt 16 § om jakt och det finns en styrelse enligt 9 § övergår förvaltningen av jakten till samver- kansföreningen. 3.Tidigast efter denna tidpunkt och när fastställt en plan enligt 16 § för fisket skall även förvaltningen av fisket övergå till samverkansföreningen. Innebörden av bestämmelserna är att lagen börja gälla vid datum för ikraftträdandet. övertas då av läns- styrelserna enligt lagen. När en styrelse och en fastställd plan finns övergår förvaltningen av jakten till föreningen. För fisket skall över- gången ske något . Skälen för detta är utvecklade under 9.3.4. Om det när förvaltningen övergår gäller beslut om viltvårdsom- råde eller fiskevårdsområde i området som skall förvaltas av samver- kansföreningar upphör beslutet att gälla. Om endast en mindre del av fastigheterna i ett viltvårds- eller fiskevårdsområde skulle komma att in- gå i samverkansområdet kan i stället besluta att dessa fastigheter skall uteslutas ur viltvårds- eller fiskevårdsområdet under förutsättning att de kvarvarande fastigheterna kan bestå som lämpliga områden. Innebörden av bestämmelserna är att det inte är möjligt med två parallella lagsystem. En fastighet kan inte ingå såväl i ett samverkans- område som i ett viltvårds- eller fiskevårdsområde. 5.Om det vid förvaltningens övergång av jakt gäller avtal där med- lem upplåtit jakt i samverkansområdet åt annan skall det avtalet fram- över gälla mellan samverkansföreningen och nyttjanderättshavaren. Motsvarande skall gälla vid förvaltningens övergång av fiske för fiskeupplåtelser. 6.Om värdet av upplåten jakt- eller fiskerätt minskas genom beslut av samverkansföreningen skall ersättningen för nyttjanderätten sänkas till ett skäligt belopp. Vill nyttjanderättshavaren säga upp avtalet får han göra det. Innebär beslut av samverkansföreningen att nyttjande- rättshavarens värde ökas får samverkansföreningen säga upp avtalet om nyttjanderättshavaren inte medger skälig höjning av ersättningen. I samverkansområdet är det bara föreningen som får upplåta jakt- och fiskerätt. En fråga blir då vad som skall ske med befintliga upp- låtelseavtal mellan markägare och nyttjanderättshavare. Vi föreslår att föreningen övertar dessa. Till skydd för nyttjanderättshavaren skall det dock finnas en möjlighet för denne att säga upp avtalet om han så önskar. Likaså skall förändringen kunna medföra att priset justeras. Förebild för paragrafen är 5 § i lag om viltvårdsområden. 12.2Förslaget till lag om ändring i rennäringslag (1971:437) 16 § 2 st. Sameby eller medlem i byn får inom byns betesområde upp- föra renvaktarstuga, kåta, förvaringsbod eller annan mindre byggnad som behövs för renskötseln. Detta gäller dock inte på åker eller äng eller i trädgård. Ändringen i denna paragraf beror på att utredningen förklarat ter- men utmark och funnit att den är motsatsen till inäga. 25 § 1 st. Medlem i sameby får jaga och fiska inom de delar av byns betesområde som hör till renbetesfjällen eller lappmarkerna, när ren- skötsel är tillåten där. Detta gäller dock inte på åker eller äng eller i trädgård. Jakt- och fiskerätten förvaltas av en samverkansförening på sätt som anges i lag (2008:00) om samverkansområden för jakt och fiske i lappmarkerna och på renbetesfjällen. Även här beror ändringen på att betydelsen av termen utmark klar- lagts. Jag har vidare lagt till en hänvisning om att det är samverkans- föreningen som förvaltar jakt- och fiskerätten. 31 § Samebymedlemmarnas jakt- och fiskerätt upplåts av den sam- verkansförening som anges i lag (2008.00.) om samverkansområden för jakt och fiske i lappmarkerna och på renbetesfjällen. I övrigt får rättighet som ingår i renskötselrätten inte upplåtas. Ändringen är kommenterad i 8.2. 32 § På sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition och på renbetesfjällen får nyttjanderätt upplåtas endast om upplåtelsen kan ske utan avsevärd olägenhet för ren- skötseln. Ändringen avser att 32 § 2 st. upphävs. Förändringen är kommente- rad under 1 § och 20 § i förslaget till den nya lagen. 33 § Fråga om upplåtelse enligt 32 § prövas av regeringen eller myn- dighet som regeringen bestämmer. Om upplåtelse av jakt och fiske gäller dock 31 § första stycket. 34 § 1 st. Upplåtelse enligt 32 §, som ej avser jakt eller fiske eller tillgodogörande av naturtillgångar eller skogsavverkning, skall ske mot avgift, om ej särskilda skäl föreligger för avgiftsfrihet. Avgiften fördelas mellan Samefonden och sameby som berörs av upplåtelsen enligt be- stämmelser som meddelas av regeringen. Ändringarna är följdändringar med anledning av att inte längre skall upplåta jakt- och fiskerätten. 35 § Om det behövs med hänsyn till vad som bestämts om högsta ren- antalet enligt 15 § andra stycket eller om det behövs för att främja ren- skötseln, kan sameby bestämma hur många renar medlem högst får inneha eller besluta om andra villkor för innehavet. Beslut enligt första stycket får inte ges sådant innehåll att renskö- tande medlems fortsatta verksamhet omöjliggörs eller väsentligt försvå- ras. Lag (1993:36). Ändringen avser att 35 § 2 st. upphävs. Det beror på att det är sam- verkansföreningen som skall förvalta jakt- och fiskerätten. Samebyn skall inte kunna undanta jakt eller fiske. Särskilt yttrande (majoritet) Inledningsvis vill jag understryka att utredningens arbete under led- ning av utmärkts av stor öppenhet, lyhördhet, dialog och ett konstruktivt engagemang. Trots utredningens ansträngningar att i enlighet med direktiven hitta former för dels bättre samarbete om jakten och fisket dels en ny samförvaltningsmodell för jakt och fiske måste konstateras alla berörda parter inte varit öppna för att diskutera förvaltningsmodeller där samerna garanteras ett inflytande. Även om jag har principiella invändningar och anmärkningar i sak både mot delar av direktiven och mot förslagen i utredningen finner jag det ej nödvändigt att avvisa de centrala förslagen i betänkandet. Det finns också resonemang och konklusioner i utredningens ana- lyser och bedömningar som jag inte delar. Mitt ställningstagande bygger på att det förslag som är framlagt är en förvaltningsmässig kompromiss. Beträffande samernas fiskerätt på lappmarkerna och renbetesfjällen begränsar kommittédirektiven (dir 2003:45) utredningens mandat i förhållande till förslagen i både betänkandet av Utredningen om konvention nr 169 (SOU 1999:25) och betänkandet av Ren- näringskommitténs (SOU 2001:101). I föreslogs att omfattningen av samernas jakt- och fiskerätt inom den mark som de traditionellt innehar klarläggs. I understryks att det är angeläget att same- byarna så snart möjligt får delta i förvaltningen av vilt- och fiskere- surserna inom det områden där samebymedlemmarna har rätt att jaga och fiske. I varken eller betänkande görs någon presumtion att staten i egenskap av mark- ägare har någon egen jakt och fiskrätt. I förarbetena till jaktlag dyker uttalanden upp där staten i egenskap av markägare hävdar en egen jakträtt på sameallämänningarna ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen. har också tidigare vid olika tillfällen markerat att ut- rednings direktiv inneburit en begränsning av att utreda den fulla vidden samernas rätt till jakt och fiske. Denna hållning artikuleras klart i de gemensamma uttalande som plenum antog i . I uttalandet framhålls sammanfattningsvis att: vill genom detta uttalande markera att det överhuvudtaget inte är meningsfullt att diskutera och överväga reformer om man inte från utredningen och framförallt utredningens huvudman är beredda att konfirmera att samerna själva äger sin jakt- och fiskerätt. En konfirma- tion av att samerna äger sin jakt- och fiskerätt skulle ge den samiska par- ten en säker plattform för att fortsätta diskussionen och dialogen om hur en bärkraftig förvaltning av jakt- och fiskeresurserna i partnerskap med andra skulle kunna organiseras . Det bör emellertid på- pekas att rätten till jakt och fiske skall gälla alla samer. En sådan utgångs- punkt skulle innebära att samernas rättsliga och därmed kulturella och näringsmässiga förutsättning skulle förstärkas vilket bör ligga i linje med de internationella konventioner undertecknat. I uttalandet konstateras också: Samernas samtida utnyttjande av jakt- och fiskeresurserna i Sapmi bygger på en tidigare organiserad samisk mark- och resursan- vändning, Denna förvaltning av bl.a. jakt- och fiskeresurserna byggde på en samisk rättsuppfattning, Samernas resursanvändning, förvaltning och rättstillämpning rörande jakt- och fiskeresurserna blev sedermera både accepterad och inkorporerad i statsbildningarna, när olika delar av Sapmi gradvis införlivades i respektive nationalstat. I kan detta utläsas i olika kungabrev, landslagarnas tillämpning och ett er- kännande av den samiska rättstillämpningen inom ramen för den s.k. lapprätten, Gränstraktatet mellan och /visar att samernas resursanvändning, förvaltning och rättstillämp- ning rörande jakt- och fiskeresurserna också accepterades och stadsfästes i mellanstatliga avtal. Rätten till jakt och fiske i lappmarkerna och renbetesfjällen I jakt och fiskerättsutredningens delbetänkande Vem får jaga och fiska i fjällen. Rätten till jakt och fiske i lappmarkerna och på renbetes- fjällen (SOU 2005:17) har bl.a. professorn och f.d. justitierådet , f.d. hovrättsrådet , jur. avgett rättsutlåtanden. Det tycks finnas en enig- het bland juristerna om att jakt- och fiskerätten på privatägd mark i lappmarkerna och på mark ägd av staten nedan odlingsgränsen är delad mellan markägaren och samebymedlemmar. Beträffande rättsläget i sameallmänningarna eller på den s.k. statliga marken ovan odlingsgränsen i lappmarkerna och på renbetesfjällen är man i stort sett eniga. Av lagstiftningen, rättspraxis och förvaltnings- praxis framgår att samerna har en ensamrätt till jakt- och fiske på sameällmänningarna. Det är först i en lagrådsremiss över för- slaget till ny jaktlag som ett omtvistat uttalande om markägarens jakt- rätt görs. Uttalandets märkliga tillkomst och hur detta skall tolkas skulle behöva utredas. Uttalandet kom att bli ett av de centrala moti- ven till införandet av den omdiskuterade småviltsjaktsreformen som antog 1992. har staten i ett stort antal sam- manhang uttryckt att denna mark var avsatt till samernas uteslutande begagnande. Både f.d. hovrättsrådet och jur.dr. anser från olika synsätt att samerna har ensam- rätt till jakt och fiske och att rätt har inte fråntagits samerna. Bäärnhielm menar dels att uttalanden i jaktlags- och småviltspropo- sitioner inte rubbar detta rättsläge, dels att eventuell oklarhet i rätts- läget är till statens nackdel, eftersom staten utformat rättssystemet. Professorn och f.d. justitierådet är inne på samma linje som Bäärnhielm och Korpijaako-Labba, men är dock lite försik- tigare och menar att ytterligare forskning krävs för att slutligen klar- lägga om den samiska jakt och fiskerätten är en samisk ensamrätt. Han sätter också i fråga, om inte regleringen av upplåtelserätten stri- der mot grundlagens och bestämmelse om egendomsskydd och förbud mot diskriminering av etniska minori- teter. Historia, folkrätt och miljö I jakt och fiskerättsutredningens delbetänkande Vem får jaga och fiska? Historia, folkrätt och miljö bekräftar författarna också att den samiska jakt- och fiskerätten kom att inskränkas framför allt i det traditio- nella skogssamiska området genom renbeteslagstiftningen. Dessutom beläggs att de icke renskötande samernas jakt- och fiskerätt inskränk- tes och omöjliggjordes genom rennäringslagstiftningen på tvivelak- tiga grunder. Detta berörs bl.a. i docent uppsats om svensk jaktlagstiftning i förhållande till bl.a. renbeteslagstiftningen och avvittringen. I delbetänkandet görs också analyser av gällande folkrätt och vilka förpliktelser den svenska staten har i förhållande till de olika inter- nationella konventioner ratificerat. Analyserna av och ger också vid handen att den gällande statlig policy kopplad till samernas rätt till jakt och fiske och hur den regleras ifrågasätts av flera internationella organ som övervakar kon- ventionernas efterlevnad och gällande folkrätt. måste ta denna kritik på allvar. Avslutningsvis kan konstateras att utredningen inte tar ställning till frågan om det är samerna ensamma som äger jakt- och fiskerätt ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen eller att denna rätt delas med staten. De rättsliga utlåtandena från olika juridisk experter i utredningen bekräftar att samernas jakt- och fiskerätt är stark och att man med stor sannolikhet ensamma äger sin jakt- och fiskerätt på renbetes- fjällen i och på markernas ovan odlingsgränsen i Norr- och . Utredningen uppdrag att enbart klarlägga grunderna och omfatt- ningen av samebymedlemmarnas jakt- och fiskerätt är en klar be- gränsning. förslag att öppna samebyarna för fler medlemmar skulle vara en möjlig lösning för att utvidga kretsen samerna som skulle kunna nyttja den samiska fiske- och jakträtten. Utredningens förslag är så långt en kompromiss där innehavarna till jakt och fiskerätt gemensamt påtar sig förvaltningsansvaret. Jag hade dock förhoppningen om en ännu tydligare markering av den samiska jakt och fiskerättens status som grundläggande civil rättig- Detta skulle ha kunnat ske genom att förvaltningsorganens sam- mansättning speglat den juridiska analysen. Största diskrepansen finns i området nedan odlingsgränsen. Utredningen förslags skulle ändå innebära det första steget till att samernas rättsliga och därmed kulturella och näringsmässiga förut- sättning förstärks vilket också torde mildra den skarpa kritik den svenska statsmakten pådragit sig från olika internationella organ som hävdat att svensk samepolitiken inte är i linje med gällande folkrätt och de internationella konventioner undertecknat. Särskilt yttrande av (minoritet) Undertecknad blev utsedd att representera . Trots detta fick jag närvara vid möten först p.g.a. att tjänstemän i departementet förhalade processen. Detta innebar att min möjlighet att påverka utredningens innehåll kraftigt försämrades. Härmed vill jag uttrycka mitt missnöje över detta orättvisa förfarande. 1 Kommentar till direktiven för utredningen Efter en analys av direktiven kan det konstateras att dessa långt ifrån uppfyller de krav som kan ställas till en opartisk offentlig utredning. Anledningen är följande: 1.Enligt direktiven skall utredningen klarlägga grunderna för och omfattningen av samebymedlemmars och markägares rätt till jakt och fiske inom lappmarkerna och på renbetesfjällen. Då samebymedlemmarna utgör endast en mindre del av den samiska befolkningen i är denna begränsning av utgångspunkten för utredningen mycket orättvis mot samerna som folk. Regeringen utgår i direktiven från att den samiska rätten till- hör dagens samebymedlemmar, trots att dagens samebyar, efter att ha påförts begränsningar av vem som skall få tillhöra sameby, endast utgör en associationsform för renskötsel. De samiska rättigheterna, till bl.a. jakt- och fiske, tillhör det samiska folket och kan därför inte tillskrivas enbart dagens same- bymedlemmar. Denna begränsande utgångspunkt i direktiven är ytterligare ett steg i statens fortsatta orättvisa uppdelning av det samiska folket i icke renskötande och renskötande. Direktiven borde ha krävt ett klarläggande av samernas och markägarnas rätt till jakt- och fiske inom de givna geografiska områdena. 2.Utredningens direktiv saknar krav på hur den samiska jakt- och fiskekulturen skall tryggas och förstärkas. Då statens intention påstås vara att trygga den samiska kulturens fortlevnad borde detta ha ingått i utredningens direktiv. I direktiven ämnar rege- ringen endast att trygga en grupp näringsidkares, renägarnas, ekonomiska förutsättningar, medan övervägande delen av den samiska befolkningen negligeras. Rätten till jakt- och fiske är en nödvändig bas för samerna som ursprungsfolk. icke renskötande samer (ej samebymedlemmar) utgör jakten och fisket en viktig kulturell, och ekonomisk, yttring på sina marker. 3.Man har redan i direktiven utgått från att det föreligger en s.k. dubbel jakträtt på den privata marken. Detta trots att det råder stor oenighet om hur det förhåller sig i denna fråga. På grund av detta har utredningen redan i inledningsskedet blivit vinklad, vilket inte bättrat på klimatet för samlevnad mellan människorna i norr. 4.Sametinget borde ha fått medverka i större utsträckning vid ut- formandet av direktiven. Detta anser jag strider mot det samiska folkets självbestäm- manderätt. 2 Kommentar till den historiska och juridiska beskrivningen Tyvärr kan jag inte i alla delar bifalla utredningens slutsatser i den historiska och juridiska beskrivningen. Man har i utredningen inte kunnat få en tydlig och rättsligt hållbar linje mellan samernas lapp- skatteland och dagens samebyar. För att få fram att dagens samebyar har en stark jakt- och fiskerätt har man valt ut passande delar ur de olika experternas analyser utan att ta hänsyn till helheten.