sou · GTB378 · 2006-01-01 00:00:00 — Juryn be- står av nio medlemmar och har att ta ställning till om ansvar för brott föreligger eller inte (12 kap. 2 § första stycket TF). För varje län skall utses jurymän i två olika grupper om vardera 16 och åtta stycken (för 24 och tolv). Jurymännen i den andra gruppen skall vara eller ha varit nämndemän vid allmän domstol eller allmän förvaltningsdomstol (12 kap. 3 § TF). Jurymännen utses genom val för av fyra kalenderår. Valet förrättas av i länet eller, då inom länet finns kommun som ej tillhör landsting, av och kom- munfullmäktige i kommunen. I förrättas valet av kom- munfullmäktige i (12 kap. 4 § första stycket). För att få tjänstgöra som juryman finns vissa behörighetskrav, såsom att vara svensk medborgare och bosatt inom länet (12 kap. 5 § TF). Juryman som fyllt har rätt att avsäga sig uppdraget. Om juryman i övrigt vill avgå prövar tingsrätten om det finns giltigt hin- der för honom att utöva uppdraget. Om juryman är val- bar har uppdraget förfallit (12 kap. 6 § TF). Om en juryman avgår eller upphör att vara valbar, skall inom den grupp av jurymän som den avgångne tillhörde, valmyndigheten utse annan i hans ställe för återstoden av valperioden (12 kap. 7 TF). 8.3Utseende av ledamöter i nämnder under regeringen I en bilaga till förordningen (1996:1515) med instruktion för återfinns bl.a. de nämnder som lyder under regeringen. Det finns totalt 66 sådana nämnder. Av dessa finns det ett krav i 30 nämnder att ordföranden är eller har varit ordinarie domare. Ledamöter och ersättare i etikprövningsnämnderna I 55 nämnder utses ledamöterna av regeringen, i sju nämnder ut- ses ordföranden och i några fall även vissa av de övriga ledamöterna av regeringen och övriga av annan samt i fyra nämnder utses leda- möterna av andra myndigheter eller genom annat förfarande, t.ex. val. I de nämnder där ordföranden och eventuellt några ytterligare representanter utses av regeringen och övriga ledamöter av annan finns , , , All- männa reklamationsnämnden, , Offentliga sektorns särskilda nämnd och antagnings- nämnd. övriga ledamöter utses av nämnden själv, och av , All- männa reklamationsnämnden av nämndordföranden efter förslag från olika myndigheter och organisationer som regeringen bestämt, av en medlemsförsamling, Offentlig sektorns särskilda nämnd av arbetstagarorganisationer respektive arbetsgivar- organisationer (majoriteten av ledamöterna utses dock av rege- ringen) och av Chefen för . Av de nämnder där samtliga ledamöter utses av en annan myndighet än regeringen finns bl.a. Djurförsöksetiska nämnderna vars ledamöter och ersättare utses av Djurskyddsmyn- digheten. De har en organisation som liknar etikprövningsnämnderna varför det lämnas en närmare redovisning i nästa avsnitt (se 8.3.2). När det är fråga om att använda djur för vetenskaplig forskning krävs det enligt 21 § djurskyddslagen (1988:534) att en djurförsöks- etisk nämnd skall godkänna förfarandet från etisk synpunkt innan användningen påbörjas. Enligt 47 § djurskyddsförordningen (1988:539) meddelas närmare föreskrifter om nämndernas organisation och om prövningen av ärendena av . I landet finns det sju djurför- söksetiska nämnder med placering i Norra och Södra, , , , och /. Nämnden i Norra är uppdelad i två avdelningar (Centrala försökdjursnämndens föreskrifter [LSFS 1988:45, ändrad LSFS 1989:41, SJVFS 1996:22, 1998:17, 1998:50 och 2001:91] om den etiska prövningen av användningen av djur för vetenskapliga ändamål m.m.). Antalet ledamöter i de djurförsöksetiska nämnderna bestäms av Djur- skyddsmyndigheten och får inte överstiga 14 personer, därtill skall Ledamöter och ersättare i etikprövningsnämnderna finnas lika många ersättare. Om nämnden är uppdelad i flera avdel- ningar får antalet ledamöter i varje avdelning uppgå till högst 14 per- soner. Ledamöterna och ersättarna utses av för högst i sänder (44 § djurskyddsförordningen). I varje nämnd skall det finnas en ordförande och en eller flera vice ordfö- rande samt lekmän, forskare och representanter för personal som har hand om försöksdjur. Fördelningen mellan forskare och lekmän skall vara lika till antal. utser ordförande och vice ordförande som skall vara opartiska och företrädesvis lagfarna och ha erfarenhet av dömande verksamhet (43 § djurskyddsförord- ningen). Det totala antalet ledamöter är 208. Förslag på lämpliga ledamöter och ersättare med forskarbakgrund lämnas av olika myndigheter, såsom . Av lek- männen skall två av sex personer i varje nämnd representeras av djur- skyddsföreningar t.ex. Djurens rätt. Förslag på övriga ledamöter och ersättare lämnas av kommuner efter begäran från Djurskyddsmyn- digheten. De ledamöterna och ersättarna är politiskt valda personer, uppdraget i nämnderna är dock opolitiskt. Förslag: Ordföranden och ersättare för ordföranden i de regio- nala etikprövningsnämnderna bör även fortsättningsvis utses av regeringen. Övriga ledamöter och ersättare för dessa bör utses av . Samtliga bör utses för . Förslag på lämpliga personer med vetenskaplig kompetens bör lämnas av de universitet där de regionala etikprövningsnämnderna har sina kanslier – efter samråd med de lärosäten som finns inom respektive nämnds upptagningsområde. Förslag på lämpliga personer som företräder allmänna intressen kan lämnas av olika intressenter till landstingen/regionerna där de regionala etikprövningsnämnderna har sina kanslier. Härefter läm- nar landstingen/regionerna där de regionala etikprövningsnämn- derna har sina kanslier – efter samråd med övriga landsting/regio- ner inom respektive nämnds upptagningsområde – förslag på lämp- liga personer. Universitetens och landstingens/regionernas förslag på repre- sentanter bör lämnas till som förordnar dessa till ledamöter och ersättare i de regionala etikprövningsnämnderna. I samband därmed bör beakta omständigheter Ledamöter och ersättare i etikprövningsnämnderna såsom exempelvis kompetens, jämn könsfördelning och geo- grafisk spridning. Regeringen bör även fortsättningsvis utse ordförande och öv- riga ledamöter samt ersättare till . 8.4.1Rekrytering av ledamöter och ersättare Samtliga ledamöter och ersättare i de regionala nämnderna utses av regeringen. Det rör sig sammanlagt om 590 personer. Det ter sig som ett tungt ansvar för regeringen att utse så många representan- ter varför uppgiften i stället bör läggas på en annan myndighet än regeringen. Det torde också anses ligga i linje med den renodling av regeringsarbetet som pågått och som innebär att mer renodlade förvaltningsuppgifter läggs över på andra myndigheter. Då det är fråga om ett stort antal ledamöter och er- sättare – som enligt utredningen inte bör ändras till antal – kommer det ständigt att uppkomma behov av att utse nya representanter – även . Utredningen har enligt direktiven fått i uppdrag att lämna förslag på en lämplig ordning för utseende av ledamöter och ersättare till etikprövningsnämnderna. En utgångs- punkt var dock att ordföranden och ersättare för ordföranden i så- väl de regionala nämnderna som i alltjämt skall utses av regeringen. Ledamöter och ersättare med vetenskaplig kompetens Frågan är hur man finner lämpliga vetenskapliga ledamöter och er- sättare till de regionala nämnderna. Som framgår ovan under avsnitt 8.1 är elektorsvalet tids- och arbetskrävande. Om förfarandet skulle användas för att utse ledamö- ter och ersättare för de regionala nämndernas del skulle det krävas att det först valdes en elektorsförsamling och att det därefter – en- ligt en särskild ordning – utsågs representanter. Omröstningsför- farandet är vidare komplicerat. Det lämpar sig definitivt inte för att fylla upp vakanser . De regionala nämnderna är i stället i behov av en mindre tunggrodd ordning. Vid sådana för- hållanden kan ett elektorsförfarande inte rekommenderas för de regio- nala nämndernas del. En permanent organisation härför är därför önskvärd. Ledamöter och ersättare i etikprövningsnämnderna Ett annat alternativ är att låta de universitet som är belägna vid respektive regional nämnds kansli föreslå ledamöter och ersättare med vetenskaplig kompetens sedan det samrått med lärosäten inom sitt upptagningsområde efter förslag från berörda institutioner. Den nu nämnda ordningen torde innebära ett enklare och effekti- vare förfarande än elektorsförfarandet. Universiteten är de som har den kännedom som krävs för att kunna finna lämpliga representanter till de regionala nämnderna. Det är också så förfarandet fungerar . Några negativa konsekvenser av ett sådant system har utred- ningen inte kunnat finna. Utredningen stannar därför för det alter- nativet. Om det skulle krävas någon reglering på området bör det ankomma på att utfärda sådana föreskrifter. Ledamöter och ersättare som företräder allmänna intressen Frågan är hur man finner lämpliga ledamöter och ersättare som skall företräda allmänna intressen i de regionala nämnderna. Som framgår ovan finns det flera möjliga alternativ förutom att låta regeringen ut- se dessa. Det första alternativet utredningen beaktar är det system som finns för att utse nämndemän och jurymän. De utses genom kom- mun- eller landstingsval och har till uppgift att före- träda och tillvarata det allmännas intressen genom att delta vid rätte- gångar utan att ha någon närmare expertkunskap på området. Deras representation är avsedd att i så hög grad som möjligt svara mot folkgenomsnittet såvitt avser kön, ålder och bakgrund. Syftet är att skapa ett starkt nämndemannainstitut med medborgarnas förtroende och med insyn i domstolarnas verksamhet. Ledamöternas och er- sättarnas roll i etikprövningsnämnderna liknar på många sätt de per- soner som tjänstgör som nämndemän och jurymän. Det talar för att tillämpa samma förfarande för utseende av allmänrepresentanterna till etikprövningsnämnderna. Kritik har emellertid framförts mot att nämndemannasystemet inte speglar sammansättningen av befolkningen med avseende på ålder liksom social och etnisk bakgrund (se SOU 2002:61). Därtill inne- bär dagens ordning att endast nämndemän och jurymän med viss partipolitisk bakgrund kan väljas. Dessa omständigheter talar mot att skapa ett dylikt förfarande vid utseende av ledamöter och ersättare som företräder allmänna intressen i etikprövningsnämnderna. Utred- ningen anser att det är av angeläget att företrädarna i de regionala Ledamöter och ersättare i etikprövningsnämnderna nämnderna i stället har en bred folklig förankring. Ett rekryterings- förfarande med friare former skulle därför vara att föredra. Nämnde- mannakommitténs förslag innebar att av alla nämnde- männen skulle utses i en s.k. fri kvot. Kommittén ansåg att allmän- heten skulle kunna lämna förslag på nämndemannakandidater som sedan behandlades på tjänstemannanivå hos kommuner och lands- ting. Utredningen anser att ett liknande förfarande är en tilltalande lösning även för ledamöter och ersättare i de regionala nämnderna. Även i de regionala nämnderna bör majoriteten av allmänrepresen- tanter rekryteras från de politiska partierna eftersom en helt fri re- krytering skulle bli alltför komplicerat samt tids- och arbetskrävande för de organ som skall sköta beredningen. I den s.k. fria kvoten bör såväl fysiska som juridiska personer ges rätt att lämna förslag på ledamöter och ersättare. På så sätt kan en efterfrågad allsidighet skapas. Intressenterna kan enligt utredningen vara vitt skilda. Privat- personer, men även folkrörelser och intresseorganisationer såsom , och Samarbetsorgan kan vara exempel på in- tressenter som bör ges möjlighet att anmäla lämpliga kandidater. Ett dylikt förfarande har den främsta fördelen att någon partitill- hörighet inte är nödvändig för att bli förordnad som ledamot eller ersättare. Vidare kan man tillförsäkra sig om att representanterna även har varierande ålder samt social och etnisk bakgrund. Därtill måste sjävfallet skillnader i fråga om kön, yrkestillhörighet, politisk uppfattning m.m. som förekommer i samhället beaktas. På så sätt kan medborgarnas förtroende och insyn i forskningsfrågor stärkas. En nackdel med det nu nämnda förslaget skulle kunna vara att in- tressenterna i samhället inte deltar i processen i önskad omfattning med att lämna förslag. De ovan nämnda fördelarna skulle då natur- ligtvis minska. Om några förslag till den fria kvoten inte lämnas bör samtliga representanter hämtas från de politiska partierna. För att säkerställa att en god rekrytering kan ske bör det finnas en myndighet som är ansvarig för att föreslå lämpliga personer ur politiska partier, men som även har möjlighet att ta emot, behandla och lämna förslag på andra lämpliga representanter. Landstingen är myndigheter som är ansvariga för ut- seende av nämndemän och jurymän. Om Nämndemannakommitténs förslag med den s.k. fria kvoten genomförs innebär det att lands- tingen får god erfarenhet i att handlägga dylika frågor. Det kan tala för att landstingen är lämpliga att handha ansvaret för de regionala nämndernas allmänrepresentanter. Ett annat alternativ är att låta Ledamöter och ersättare i etikprövningsnämnderna landets länsstyrelser få uppdraget. Länsstyrelserna har bl.a. ansvaret för att valen till kommuner, landsting och riksdag fungerar och att röstningen gå till på rätt sätt. Även länsstyrelserna kan därför anses som lämpliga myndigheter för den nu nämnda uppgiften. Lands- tingen synes emellertid ha en större erfarenhet av det som efter- frågas. Vid en samlad bedömning finner utredningen att landstingen bör sköta den beredande uppgiften för landets regionala nämnder. De regionala nämnderna är fördelade över landets län vilka mot- svarar landets landsting (undantaget samt regio- nerna och som har landstingsansvar). I de fall det inte finns ett landsting skall regionen vara den myndighet som är ansvarig att sköta beredningen. Det landsting eller den region som är beläget eller belägen på den regionala nämndorten bör ha huvudansvaret och skall innan förslag på lämpliga kandidater lämnas höra övriga landsting eller regioner i den regionala nämndens upp- tagningsområde. Landstingen eller regionerna bör skapa ett samråds- förfarande för att nå enhetlighet vid rekryteringen. Om det finns mer än ett län under en regional nämnds upptagningsområde bör det ankomma på eller regionen på nämndorten att för- dela antalet representanter mellan länen i förhållande till deras folk- mängd. 8.4.2Förordnande av ledamöter och ersättare Utredningen har föreslagit att universiteten respektive lands- tingen/regionerna skall föreslå personer som är lämpliga som leda- möter och ersättare till de regionala nämnderna. Därutöver måste det emellertid skapas en ordning för hur dessa personer skall förordnas. De alternativ som finns är regeringen, etikprövningsnämnderna eller en annan myndighet. Av ovan lämnad redogörelse (se avsnitt 8.3.1) framgår att leda- möter och ersättare i nämnderna under regeringen i regel utses av regeringen. Nämnder som är undantag härifrån är exempelvis nämn- der som är domstolsslika såsom , Hyresnämn- den, , och . Förfarandet vid utseende av ledamöter och ersättare skiljer sig dock åt även vad gäller de nu redovisade nämn- derna, och har dock samma ord- ning. Någon närmare vägledning av hur ledamöter och ersättare ut- ses till nämnderna under regeringen som skulle kunna användas vid Ledamöter och ersättare i etikprövningsnämnderna utseende av ledamöter och ersättare till regionala etikprövnings- nämnderna har därför inte hittats. En möjlighet är att låta de regionala nämnderna själva förordna sina ledamöter och ersättare. Det synes emellertid vara av vikt att en oberoende myndighet handhar förordnandefrågorna och att den även har det övergripande ansvaret att förordna samtliga ledamöter och ersättare i landet. En annan lösning är att medge att förordna de regionala nämndernas ledamöter och ersättare. Att låta en myndighet som skall pröva överklaganden från de regionala nämnderna utse representanter till dessa nämnderna kan emellertid inte anses var en lämplig ordning. Ett annat förslag är att medge universiteten respektive lands- tingen/regionerna som är belägna på de orter där de regionala nämn- derna är placerade att fullgöra den uppgiften såvitt avser ledamöter och ersättare med vetenskaplig kompetens och med allmänintresse. Detta skulle sannolikt innebära såväl tids- som effektivitetsvinster. Vad som talar häremot är att det blir fråga om många myndigheter som har ansvaret för ledamöter och ersättare till de regionala nämn- derna och att det då saknas ett övergripande ansvar. Vidare skulle de regionala nämndernas oberoende kunna ifrågasättas med ett sådant förfarande. Ett förfarande som innebär att en myndighet har det samordnade ansvaret för utseende av samtliga ledamöter och ersättare som före- träder såväl vetenskapliga som allmänna intressen är fördelaktigt. synes vara en lämplig sådan myndighet. Av vad som framgår i avsnitt 10.3 är en myn- dighet med en bred kompetens på forskningens olika områden. Det innebär att myndigheten framstår som särskilt lämpad att handha uppgiften med att förordna ledamöter med vetenskaplig kompetens. Med hänsyn till fördelarna med ett gemensamt förordnandeförfa- rande bör emellertid även allmänrepresentanterna utses av myndig- heten. Med det beredningsunderlag – som enligt utredningens förslag skall tillhandahållas – bör myndigheten ha goda möj- ligheter att göra egna bedömningar såväl vad gäller ledamöter och ersättare med vetenskaplig kompetens som de med allmänintresse. får på så sett en totalöversyn över de regionala nämn- derna och deras behov av ledamöter och ersättare. Förfarandet kan säkerligen innebära att en hög effektivitet upprätthålls såsom exem- pelvis korta handläggningstider. Genom att låta universitet respektive landsting/regioner föreslå ledamöter och ersättare och Vetenskaps- Ledamöter och ersättare i etikprövningsnämnderna rådet förordna dessa kommer några jävsituationer sannolikt inte heller uppstå. Utredningen anser vid en sammanvägning av de nu nämnda alternativen att det är lämpligast att är den myndighet som bör förordna ledamöter och ersättare. Frågan är hur ledamöternas och ersättarnas förordnanden bör vara. Med hänsyn till det förarbete som krävs för att finna re- presentanterna anser utredningen att förordnanden under endast är en alltför . Ledamöterna och ersättarna är dock – i synnerhet de med vetenskaplig kompetens – mycket rörliga. Det nu sagda innebär att förordnandena inte bör vara alltför långa. Ut- redningen stannar för att av är en lämplig avvägning. Mandaten bör kunna förlängas i vart fall ytterligare en treårsperiod. Det är önskvärt att cirka hälften av nämndens ledamöter och er- sättare sitter kvar ytterligare en period. Den närmare fördelningen av ledamöter och ersättare bör över- lämnas åt de regionala nämnderna att besluta om. Frågan är om utredningen bör föreskriva några särskilda behörig- hetsregler för ledamöter och ersättare i de regionala nämnderna såsom lämplig kompetens, jämn könsfördelning och geografisk spridning. Det är naturligtvis angeläget att ledamöterna och ersättare har den kompetens som kan anses nödvändig, särskilt vad gäller representan- ter med vetenskaplig kompetens. Såvitt avser representanterna med vetenskaplig kompetens har det i prop. 2002/03:50 s. 152 uttalats att det är önskvärt att det är fråga om forskningsetiskt skolade personer och att de allmänt sett därutöver också hade intresse och erfarenhet av forskningsetiska avvägningar inom sina verksamhetsfält. Man av- stod dock ifrån att ställa upp någon generell regel för hur urvalet av dessa skulle ske. Med hänsyn till den flexibilitet som bör finnas i systemet kan utredningen inte finna några skäl till förändringar. Det är önskvärt att varje regional nämnd representeras av leda- möter och ersättare från hela sitt geografiska upptagningsområde. De representanter som kommer att väljas kommer sannolikt att van- ligen vara antingen bosatta eller yrkesverksamma inom den regionala nämndens upptagningsområde. Vad gäller de vetenskapliga ledamö- terna och ersättarna får man exempelvis anta att universiteten före- slår forskare inom sitt universitetsområde. Några skäl som talar för att närmare detaljreglera ledamöters och ersättares geografiska för- Ledamöter och ersättare i etikprövningsnämnderna hållanden har inte framkommit i utredningen varför några närmare föreskrifter härom inte lämnas. De regionala nämnderna skall självfallet eftersträva en jämn ålders- och könsfördelning. Någon närmare reglering härom bör dock inte föreslås av utredningen. De omständigheter som har angivits är naturligtvis sådant som bör beaktas vid förordnandet av ledamöter och ersättare. Vetenskaps- rådet kan genom sin kompetens tillgodose sådana intressen varför utredningen inte finner skäl att göra ytterligare överväganden under detta avsnitt. 8.4.4Antalet ledamöter och ersättare Varje avdelning skall bestå av ordförande och 15 övriga ledamöter. Av de övriga ledamöterna skall tio ha vetenskaplig kompetens och fem företräda allmänna intressen. Det får även utses ersättare för leda- möterna (25 § EPL). En avdelning inom en regional nämnd är be- slutsför när ordföranden och minst åtta övriga ledamöter är närva- rande. Av de övriga ledamöterna skall minst fem ha vetenskaplig kompetens och minst två företräda allmänna intressen. Ledamöter med vetenskaplig kompetens skall alltid vara i flertal när ett ärende avgörs (26 § EPL). Med hänsyn till att EPL endast kräver att ordföranden och åtta ledamöter skall vara närvarande för att en regional nämnd skall vara beslutsför har utredningen efterhört intresset hos de regionala nämnderna att minska antalet ledamöter i enlighet härmed. De regio- nala nämnderna har förklarat att det finns sådana fördelar med det nuvarande antalet ledamöter och ersättare att det saknas skäl för ändringar. Synpunkter som talade för dagens ledamotsantal var bl.a. att det ofta är ett antal representanter som är frånvarande vid sam- manträdena utan att någon satts i hans eller hennes ställe och att en förändring skulle kunna innebära svårigheter vad gäller beslutsförhet, att nuvarande system möjliggör att ärenden kan fördelas på ett rim- ligt sätt mellan de vetenskaplig ledamöterna samt att kompetensen bibehålls på en hög nivå. Utredningen har – med hänsyn till de av de regionala nämnderna lämnade uppgifterna – inte funnit skäl att ut- reda frågan närmare. Ledamöter och ersättare i etikprövningsnämnderna består – förutom av ordförande – av sex övriga ledamöter, jämte ersättare. Antalet ledamöter och ersättare som företräder vetenskaplig kompetens är fyra stycken och som före- träder allmänna intressen två stycken. Med hänsyn till det låga an- talet representanter synes inte den ordning som föreslagits för de regionala nämnderna vara lämplig för Centrala etikprövningsnämn- den. Vidare är det som är ansvarig för praxis på området. Utseendet av dessa personer bör därför även fortsättningsvis ske av regeringen. I transplantationslagen finns bl.a. bestämmelser om ingrepp för att ta till vara organ eller annat biologiskt material från en levande eller avliden människa för behandling av sjukdom eller kroppsskada hos en annan människa (transplantation) eller för annat medicinskt ända- mål. Med begreppet annat medicinskt ändamål avses enligt förarbe- tena läkemedelsframställning, forskning i syfte att förbättra transplan- tationstekniken och medicinsk undervisning (NJA II 1995 s. 305). I 9 § ovan nämnda lag stadgas att biologiskt material från en levan- de människa för annat medicinskt ändamål än transplantation endast får tas med tillstånd, om materialet är sådant som inte återbildas eller om ingreppet på annat sätt kan medföra beak- tansvärd skada eller olägenhet för givaren. I propositionen om Stam- cellsforskning (2003/04:148 s. 60) konstaterade regeringen att utveck- lingen går mycket snabbt inom stamcellsforskningen. I propositio- nen angav man därför att tillstånd inte borde krävas vid ingrepp som sker för forskning som godkänts vid prövning en- ligt EPL. Ett undantag med denna innebörd infördes i 9 § transplan- tationslagen från .