sou · GTB341 · 2006-01-01 00:00:00 — Det här ska inte tolkas som att rasismens måltavlor enbart är maktlösa eller passiva offer för utestängningens krafter. I sin studie av hur den svarta medelklassen upplever rasismen pekar och på en betydande ökning av antalet afroamerikaner som besitter tillräckliga professionella och ekonomiska resurser för att bekämpa diskriminering (Feagin och Sikes, 1994). Konceptuella frågor – Vardagsrasismens väsen och dess särdrag Begreppet vardagsrasism består av två delar, en som säger att det handlar om rasism och en annan som säger att det handlar om var- dagen. omhuldade den traditionella samhällsveten- skapen på ett ensidigt sätt de stora utvecklingslinjerna, som den bortdefinierade vardagslivet från vad som ansågs vara rele- vanta forskningsområden. gjorde fram- växten av mikrosociologi, framför allt under inflytande av feno- menologin, att situationen förändrades (Luckmann, 1978). De som förespråkade studier av meningsfulla sociala fenomen på deras egna villkor hävdade att vi måste börja all sociologisk förståelse av det mänskliga varat med en förståelse av vardagslivet (, 1974:x). Om än banbrytande i sin analytiska blick för detaljerna i vardagssituationer, kommer många fenomenologiska och etnome- todologiska tolkningar av vardagshändelser till korta eftersom de misslyckas med att ta hänsyn till det sociala och politiska samman- hanget för relationer mellan grupper. Ett fåtal teoretiska ansträng- ningar att koppla mikrohändelser till makrostrukturer, i syfte att visa hur praktiker struktureras av organisationskontext och makt- fördelning (och , 1987:36), har varit av betydelse för utvecklingen av en teori om vardagsrasism. Föreställningen om vardagen används ofta för att hänvisa till en välbekant värld, en värld av praktiskt intresse och praktiker som vi socialiseras in i för att kunna klara oss i systemet. I vardagen smälter sociologiska distinktioner mellan institutionellt och inter- aktionellt, mellan ideologi och diskurs, och mellan livets privata och offentliga sfärer samman och formar en sammanhängande helhet av sociala relationer och situationer. Begreppet vardags- rasism, som ursprungligen utvecklades i två jämförande studier mellan och (Essed, 1984, 1990a, 1991), har upptagits och tillämpats framgångsrikt på studiet av rasism i andra länder, såsom (Louw-Potgieter, 1989; Essed 1990b), (Shaha, 1998), (das Gupta, 1996), (Twine, 1998), och inom specifika områden som offentlig vård (et al., 1996), privata näringslivsorganisationer (Human och van Schalkwyk, 1998), och handel i närbutiker (, 2000). Fokuseringen på de vardagliga yttringarna av systemisk ojämlikhet sträcker sig även utanför området rasrelationer, vilket har bidragit till att ge vardagen generisk mening; vardagsojämlikhet (OBrien och , 1998), vardagssexism (Ronai et al., 1997). Betyder det att dessa fenomen är likadana? Även om de (in)direkt baseras på sociala konstruktioner av biologiska skillnader, kulturaliseras ideologier om ras- eller könsmässig dominans alltmer i sina diskursiva uttrycksformer (Hecht, 1998; Benokraitis, 1997). Kön och ras är sociala konstruktioner som rymmer en kombination av favorisering inom gruppen och exkludering utåt. Det finns många likheter mellan de vardagliga uttrycken för ras- respektive könsdiskriminering, som nedlåtande behandling, ringaktande kom- mentarer, antaganden om bristande självförtroende, symbolisk anställning av svarta och kvinnor, eller favorisering av vita män (Human och Schalkwyk, 1998). Men det finns också många skill- nader. En förhärskande form av vardagsrasism är undvikande av kontakt, medan vardagsdiskriminering av kvinnor kan anta rakt motsatt form, nämligen oönskad beröring. Ett allvarligt problem med analogin är att mörka kvinnor osynliggörs när man jämför svarta med kvinnor. Dessutom gör inte jämförelserna rättvisa åt det faktum att rasismer och sexismer är rotade i specifika historier som anger så väl åtskilda som sammanvävda formationer av ras och kön. Jag har kallat intersektioner av sexism och rasism för bekönad rasism (Essed, 1991), ett begrepp som har upptagits och utvecklats i ett antal studier (, 1997; och , 1998). Begreppet vardagsrasism trotsar föreställningen att rasism måste vara antingen ett individuellt eller ett institutionellt problem. Om vi reducerar rasism till en fråga om personliga fördomar blir vi lätt lurade att tro att det huvudsakliga problemet är den fördomsfulla personens psykologi. Utvecklingen av alternativa sätt att konceptu- alisera rasism, närmare bestämt ett skifte från avsikter (motivet bakom diskrimineringen) till effekter (diskrimineringens konse- kvenser för de drabbade grupperna), har dragit stor nytta av kri- tiska publikationer från . Kernerrapporten (, 1968), en studie av förutsättningarna för svarta upplopp, drog upp riktlinjerna för ett strukturellt angreppssätt som senare fånga- des i begreppet institutionell rasism (och , 1967). Den institutionella dimensionen refererar till samverkande system som bildar en del av maktapparaten. Institutioner för- kroppsligar kulturella värderingar som organiserats kring en sär- skild funktion – utbildning, vård, rättsväsende, bostäder, media, och liknande (, 1987). Rasismen förmedlas ideologiskt genom rådande praktiker inom alla dessa institutioner. Det här innebär att den förgivettagna känslan av att ens egen grupp kommer först och tanken att människor med en annorlunda rasmässig och etnisk bakgrund är mindre kompetenta, mindre civiliserade, utgör ett kulturellt hot, eller är mindre intelligenta, verkar (latent) när resul- tatet av individers utförande av rutinmässiga praktiker inom sitt yrke eller sin institution medför diskriminering av människor som tillhör etniska minoriteter (Husband, 1991:53). Diskriminering sker oberoende av om aktörerna är medvetna om sina attityder och motiv. Rasismen inskränker sig inte till institutionella miljöer, eftersom våra vardagsliv inte heller gör det. Dessutom är inte rasismen bara en uppsättning utfall, utan till sitt väsen en process som upprätt- håller ojämlika maktförhållanden. Som process är vardagsrasismen inflätad i fortlöpande förhandlingar om resurser, genom vilka den ena parten kan utverka och vidmakthålla förmågan att gång på gång och oavsett motstånd tvinga på den andra sin vilja – med hjälp av sin kapacitet att skjuta till eller undanhålla nödvändiga resurser från den uppgift som står i centrum, men även genom att erbjuda eller undanhålla belöningar samt genom hot och bestraffningar (Lipman-Blumen, 1994:110). Följande historia, som återberättats för mig av en projektsamordnare, illustrerar frågan om förhandling: En konsultfirma inriktad på management erbju- der praktikplatser till tre sökande, som kommer att bli de första icke- vita att arbeta på just den firman. Praktiktiden ingår i ett regerings- projekt där åtar sig att finansiera av träning och praktik, på villkor att ett framgångsrikt slutförande ska leda till att praktikanterna erbjuds anställning som biträdande konsulter. Projekt- samordnaren, en vit kvinna, är en expert på ledarskapsträning. De tre praktikanter som placerats hos konsultfirman rapporterar till projekt- samordnaren att de känner sig undervärderade. Slarvfel i skrift misstolkas genast som språkbrister, det råder en brist på upp- muntran, och konsultfirmans VD, en vit man, uttrycker öppet upp- fattningen att etniska minoriteter generellt sett är inkompetenta. Situ- ationen kräver ett ingripande. Projektsamordnaren håller ett möte med direktören, där denne förklarar att han instinktivt kände på sig redan från början att dessa kandidater inte skulle lyckas i konsultbranschen. Projektsamordnaren är måttligt imponerad av direktörens hänvisning till sin instinkt. Hon vill se utvärderingsrapporterna som visar vilka specifika uppgifter kandidaterna ombetts att utföra, deras framsteg i inlärningen, deras framgångar och misslyckanden, handledningen från firmans sida samt deras resultat. Direktören svarar att han inte arbetar på det viset och förklarar att: Det är allmänt känt att etniska minori- teter har problem med språket och brister i sin utbildning. Projekt- samordnaren diskuterar ingående situationen, samt direktörens attityd och hans fördomar, och ifrågasätter om han över huvud taget har kompetens att handleda sökande som tillhör etniska minoriteter. Detta skapar ytterligare problem. Direktören känner sig tillintetgjord och demoraliserad. Hur vågar hon ifrågasätta hans attityd? Efter mötet ringer han upp henne igen och ägnar åt att klaga över att hon gjort honom upprörd och åt att påtala att han inte är någon rasist. Projektsamordnaren följer upp fallet, vilket resulterar i förbättrade ar- betsförhållanden. Till slut stannar två av kandidaterna – de är nu på väg att avsluta sin praktik och har goda utsikter att bli erbjudna anställ- ning. Människor kan uppleva det som besvärande att få höra att de upp- rätthåller en form av rasistisk praktik, oberoende av hur de uppfat- tar sitt personliga agentskap (Husband, 1991:53). I det fall som diskuteras ovan leder anklagelsen om rasism till att uppmärksam- heten flyttas bort från sakfrågan. Direktören gör anspråk på pro- jektsamordnarens tid och energi för att ta itu med hans sårade känslor som han försöker omdefiniera situationen till en fråga om huruvida han är rasist eller inte. Problemet ligger i organi- sationskulturen, som tycks vara fientligt inställd till praktikanter- nas karriäranspråk. Det här exemplet visar också att vita – som projektsamordnaren – kan göra framgångsrika ingripanden mot diskriminering om de är tillräckligt mottagliga för att känna igen rasism i vardagen. Vardagsrasism är aldrig en isolerad handling, utan en mångdi- mensionell erfarenhet (McNeilly et al., 1996). En händelse utlöser minnen av andra liknande tillfällen, av uppfattningarna som omgivit händelsen, av sätt att härda ut och av kognitiva reaktioner. och , som ingående studerat svarta amerikaners skildringar av rasism, framhåller att de återkommande erfarenhe- terna () av vita som diskriminerar befinner sig i rasproblemati- kens brännpunkt (1994:15). Med andra ord äger varje exempel på vardagsrasism endast mening i relation till den sammanhängande helheten av relationer och praktiker. talar i detta avse- ende om systemiska inskränkningar: de utbredda och djupgående orättvisor som drabbar vissa grupper till följd av ofta omedvetna antaganden och reaktioner från välme- nande människor i alldagliga samspel, media och kulturella stereoty- per, strukturella aspekter av byråkratiskt beteende och marknadsme- kanismer – kort sagt, vardagslivets normala processer. (, 1990:41) I min studie Understanding everyday racism (Essed, 1991) fann jag en koppling mellan de rasistiska yttringarna i varje specifik situa- tion och alla andra rasistiska praktiker. Dessa kan reduceras till tre sidor av vardagsrasismen, som länkas samman i en triangel av inbördes beroende processer; marginalisering av de som identifieras som rasmässigt eller etniskt annorlunda; problematisering av andra kulturer och identiteter; samt symbolisk eller fysisk repression av (potentiellt) motstånd genom förödmjukelse eller våld. Rasismen verkar inom och mellan vardagens situationer, från arbetsplats till restaurang, från klassrum till shopping, från husjakt till kollektiv- trafik, och från TV-tittande till boende på hotell, utifrån den speci- fika situationens särdrag och genom de situationsbundna resurser som möjliggör utövandet av makt. Utmärkande för just lärarens makt är bland annat förmågan att utdela eller undanhålla belö- ningar. Marginaliseringen i klassrummet inbegriper en rad praktiker som befrämjar en bild av mönstereleven som vit och där de som tillhör etniska minoriteter tolereras, men inte blir erkända som lika viktiga för nationens intellektuella kader. Den diskriminering som möter mörka studenter på övervägande vita läroanstalter manifeste- ras i allt från glåpord till yrkesmässig nonchalans och social isole- ring (Feagin, 1992; Romero, 1997). Trots att det är meningen att betyg ska sättas på ett rättvist sätt lyckas inte vissa lärare erkänna svarta studenters prestationer, som det finns bekräftelse att få för de vita studenterna. Vardagsrasism kan innebära att lära- ren undanhåller information om hur man ansöker om stipendier. Forskningen har därutöver pekat på problemet med svarta studen- ter som möts av kronisk inflexibilitet när de ber om hjälp eller ytterligare förklaringar. Det sker ett osynliggörande i klassrums- diskussionerna och en symbolisk marginalisering genom undervis- ningsmaterial som uteslutande baseras på vita erfarenheter (Essed, 1990a, 1991). Marginaliseringen av minoritetstillhöriga studenter är ideologiskt förankrad i förklaringar som ensidigt förknippar dem med problem; lägre intelligens, språkliga brister, otillräcklig kulturell sofistikering och bristande yrkesetik eller social kompetens. Vissa etniska grup- per, i synnerhet asiater, anklagas även för att ha en överdriven arbetsetik i förhållande till den vita . Marginalitetens fort- satta existens upprätthålls genom repressionen av motstånd. En av vardagsförtryckets huvudformer går ut på att privilegiera definitio- nen av verkligheten genom förnekandet av rasism. Anklagelser om överkänslighet, ständiga etniska skämt, offentligt förlöjligande, nedlåtenhet, oförskämdhet och andra försök att förödmjuka och injaga fruktan kan alla ha en avskräckande inverkan på insatser mot diskriminering. Vardagsrasismens viktigaste kännetecken kan sammanfattas på följande sätt: Vardagsrasism är en process där (1) socialiserade rasistiska föreställningar införlivas i betydelser där praktiker blir definierbara och hanterbara, (2) praktiker med rasis- tiska implikationer familjariseras och blir regelmässiga och (3) underliggande rasmässiga och etniska relationer aktualiseras och förstärks genom dessa rutinmässiga eller familjära praktiker i var- dagliga situationer. Vardagsrasism upplevs såväl direkt som genom överflyttning. Eftersom den genomsyrar vardagslivet är den mer skadlig för hälsan än enstaka större konfrontationer med rasism. Vidare omfattar vardagsrasismen kumulativa praktiker som ofta är dolda och svåra att sätta fingret på. Enskilda händelser får mening inom ramen för de tre huvudprocesser som rasismen verkar genom i vardagen; marginalisering av rasmässiga och etniska grupper, pro- blematisering av gruppernas (tillskrivna) egenskaper och kultur, samt repression av (potentiellt) motstånd. Komparativ analys – Vardagsrasismens rumsliga spridning Vardagsrasismen är rotad i enskilda samhällens historia och anpas- sar sig efter det ifrågavarande samhällets struktur och karaktär. I samhällen med en institutionaliserad segregation är det troligt att de former av rasism som är systematiska och återkommande inklu- derar försök att förhindra ansatser till integration. En av mina erfa- renheter av vardagsrasism i utgör ett belysande exempel. Nedanstående redogörelse är lite längre eftersom jag ska använda den som underlag för att åskådliggöra en metod för att analysera personliga skildringar av dold rasism. Vi har bokat ett dubbelrum på i Point, ett exklusivt område som var reserverat för vita. Vid ankomsten registrerar receptionisten, en ung vit man, först min (vita) partner – för all del, reservationen hade gjorts i hans namn. När vi ber honom att inkludera mitt namn svarar receptionisten att det räcker med ett namn. Vi insisterar på att han lägger till mitt namn vid sidan av rumsnumret. Receptionisten stirrar på mig – han har utan tvekan pla- cerat mig i kategorin Cape Colored – och slänger ur sig: Ska jag tolka det som att ni delar rum? Det är klart att vi ska dela rum sva- rar vi, en smula förvånade över denna underliga fråga. Eftersom receptionisten ser ut som om han inte tänker röra ett finger för att skriva in mitt namn i datorn ber jag om reservationsformuläret, lägger till mitt namn, och säger nu har du den rätta stavningen så att du kan skriva in det i datorn. väntar jag ett samtal från en kollega på , rörande detaljerna i plane- ringen inför ett föredrag som jag åtagit mig att hålla. Det väntade samtalet kommer inte. När vi återvänder från restaurangen frågar vi i receptionen om det över huvud taget har kom- mit något samtal, eftersom vi är obenägna att tro att min kollega har glömt bort mig. Våra tvivel visar sig vara välgrundade; receptionisten som registrerade oss har utan vidare struntat i att skriva in mitt namn i datorn. Kvällsreceptionisten, en mörk man, ber om ursäkt och korrige- rar genast utelämnandet. En annan receptionist, en vit man, står intill den färgade receptionisten. Han slänger en fientlig blick, försvinner och återvänder med budskapet att han har talat med ope- ratören; det har ändå inte varit ett endaste samtal då någon frågat efter ett möjligen oregistrerat namn. När vi protesterar häftigt och menar att det måste ha kommit ett samtal sticker en annan vit man ut huvudet från ett rum längre bak och drar genast tillbaka det, men vi hinner se att dörren han stänger bakom sig leder in till före- ståndarens kontor. Vi är missnöjda med situationen och ringer före- ståndaren från vårt rum. Han säger sig vara den biträdande kvällsföre- ståndaren. Hans tonfall är hätskt från början och när vi frågar om väg- ran att registrera mig har något att göra med att jag är svart blir han öppet oförskämd, tappar kontrollen och höjer rösten: Vi har ingen ra- sism på det här hotellet, hur vågar ni antyda något sådant? ringer min kollega. Hon är lättad över att äntligen få tag på mig och bekräftar att hon mycket riktigt hade ringt vid den överens- komna tiden och insisterat på att någon med mitt namn måste finnas på hotellet. Hon hade misstänkt att det rörde sig om oegentligheter från hotellets sida och vägrat acceptera det nekande svaret, i det att hon kände igen det som hon kallade samma gamla vita chauvinism. Troligtvis insåg hon också att operatören hade reagerat på hennes in- diska bakgrund, som kan utläsas av hennes röst. Klokt nog hade hon bett operatören, en kvinna som likaledes blev allt mer ohövlig och av- visande, att uppge sitt namn. Det här är fruktansvärt anmärkte jag, men för bra för att vara sant – nu har vi bevis på deras räv- spel. Vi har tagit dom på bar gärning. Vi ringer efter huvudförestån- darinnan och ber henne komma till vårt rum och förklara hur detta kunnat hända på ett hotell som självaste öppnat . Hon hanterar situationen på ett professionellt sätt. Inga förnekanden, inga ursäkter å personalens vägnar – hon bara lyssnar, skakar bestört på huvudet, instämmer i att detta aldrig borde ha hänt och undrar hur hon kan gottgöra oss för den skada som skett. Vi säger att vi inte är intresserade av någon personlig kompensation och att vi hellre skulle se att hon tillhandahåller lämplig mångfaldsträning åt sin personal. Hon slår bestämt fast att hon ska göra någonting åt sin per- sonal. En enorm korg med frukt och exklusivt vin skickas upp till- sammans med en lapp: Vi ber uppriktigast om ursäkt. återstående delen av vårt besök anstränger sig personalen så mycket dom bara kan för att uppträda på ett korrekt sätt. Hur uppriktiga deras ursäkter är får bedömas av andra blandade par eller mörka människor som väljer att bo på detta hotell. Den här händelsen åskådliggör vardagsrasismen i ett land som befinner sig i övergången från formell segregation, då rasblandning var ett brott, till en ny situation där rasdiskriminering är olaglig. Vardagsrasismen i det som av många ses som ett nytt är likväl vid full vigör. Berättelsen visar också att rasism inte bara rik- tar sig mot dem som uppfattas som rasmässigt eller etniskt annor- lunda, utan även inbegriper vita som överskrider rasgränser. Eftersom vardagsrasismen verkar genom ett samhälles förhärs- kande maktstrukturer anpassar den sig till dess kultur, normer och värderingar. Ju högre status eller auktoritet som det rör sig om, desto större är den skada som vållas av fördomsfullt snusförnuftiga uttalanden och diskriminerande beteenden. När parlamentsleda- möter gör diskriminerande uttalanden eller sanktionerar en diskri- minerande politik inom ramen för sina normala vardagsuppgifter som politiker, står flyktingars och etniska minoriteters säkerhet och medborgerliga rättigheter på spel. När lärare undervärderar, slår ned modet hos, eller nonchalerar barn som tillhör etniska minoriteter står framtiden för de människor som tillhör etniska minoriteter på spel. När arbetsgivare diskriminerar mörka männi- skor står jobb, inkomster och karriärrörlighet på spel – som i föl- jande exempel som min syster nämnde när vi talades vid per telefon innan min resa till . Det rör hennes son . har han läst ett utkast till min version av berättelsen, kom- menterat den och lagt till en fortsättning: , en holländsk ekonomistuderande som har avslutat sitt första år med lysande betyg, letar efter sommar- jobb så att han ska klara sig ekonomiskt under lovet. Han anmäler sig hos Tempo Team, ett av de största förmedlingsföretagen för tillfälliga jobb. Handläggaren, en vit kvinna, för in hans uppgifter på ett arkiv- kort och föreslår att han ska återkomma . Han gör det, men hon har inget till honom. Den tredje gången hämtar en annan kvinnlig handläggare hans kort från arkiven, skummar igenom jobber- bjudandena och läser hans kort medan hon närmar sig disken. Något tycks stå skrivet på baksidan av hans kort. Han läser: Trevlig ung man, men han ser inte alltför smart ut. säger ingenting och vill först avvisa de två erbjudandena om jobb eftersom de verkar trå- kiga och simpla, men tackar ja till det ena eftersom han börjar få ont om tid och verkligen vill ha ett arbete. Han känner sig obekväm med texten på sitt kort eftersom han inser att ett så snabbt omdöme om hans intelligens måste ha föranletts av hans bruna ansikte i och med att han knappt talade med kvinnan som han skrev in sig hos. Lyckligtvis påverkas han egentligen inte av anklagelsen om att inte vara smart – han har alltid varit bland de bästa i sin klass. Dessutom arbetar hans farbror på den lokala antidiskrimineringsbyrån. De diskuterar fallet och finner att det passar in i ett utestängningsmönster som man är be- kant med på byrån. Det finns klagomål på att förmed- lingarna diskriminerar sökande som tillhör etniska minoriteter. Vet- skapen om att han är beroende av sitt arbete avskräcker emellertid från att göra en formell anmälan. Hans ilska försvinner dock inte. innan hans arbete är över återvänder han till för att ge röst åt sitt missnöje med de förnedrande kommentarerna på hans kort – en modig sak att göra och som gör ho- nom ganska nervös. Kvinnan som bär skulden är inte där och hennes kolleger insisterar på att det måste föreligga någon typ av misstag, men olyckligtvis – påstår de – måste någon ha förlagt hans kort, så de kan inte verifiera hans klagomål. erfarenheter och andra personliga berättelser ger en kropp och en röst åt kärva arbetslöshetsstatistik för etniska minoriteter, som ligger på , att jämföra med för befolkningen i stort. Arbetslöshetssiffror som dessa finns inte enbart till som abstraktioner – de är resultat av för- handlingar mellan individer som alla har personliga berättelser, varav många sannolikt inkluderar erfarenheter av rasdiskriminering på arbetsmarknaden. Metodologiska frågor – Att urskilja rasifierade meningar och betydelser i vardagen Bristande insikt om rasismens systemiska natur underblåser förne- kelse och generiska beskyllningar om att svarta människor är över- känsliga och tar till anklagelser om rasism alltför lätt. Ett av var- dagsrasismens viktigaste medel är antagandet att de som utsätts för diskriminering inte är kapabla att göra en omdömesgill bedömning av situationen. Rasprivilegier upprätthålls genom att de som gör anspråk på tolkningsföreträde inte är mottagliga för att känna igen vardagliga rasorättvisor, som de hävdar ensamrätten att defi- niera verkligheten som fri från rasism. Privilegierandet av rådande synsätt medför ett totalt avfärdande av all den ackumulerade kunskap och de insikter som kommer av att utsättas för rasism.