sou · GTB395 · 2006-01-01 00:00:00 — Underlåtenhet att anmäla en patenterbar uppfinning skulle däremot kunna aktualisera bestämmelserna i 14–15 §§ om tjänsteförseelse och disciplinpåföljd i lag (1994:260) om offentlig anställning. Ett ökat nyttiggörande av högskoleforskningen 7.1.3Vilka högskoleanställda skall omfattas av anmälningsskyldigheten? Utredningens förslag: Skyldigheten att anmäla patenterbara uppfinningar skall omfatta lärare och övriga arbetstagare med forskningsuppgifter vid högskolan. Med lärare skall förstås arbetstagare som enligt det regelverk som gäller för högskolan har en lärarbefattning. Arbetstagare med forskningsuppgifter är sådana arbetstagare som inte är lärare, men som rent faktiskt utför forskningsuppgifter inom ramen för sin anställning. Skälen för utredningens förslag: Det är samma motiv som bär upp tanken på en anmälningsskyldighet som ett första steg mot ökat nyttiggörande av forskningsresultat enligt anmälnings- respektive övertagandealternativet. Det är därför utredningens uppfattning att en anmälningsskyldighet för högskoleanställda bör omfatta samma grupper av arbetstagare oavsett om anmälningsskyldigheten förenas med en möjlighet för högskolan att förvärva rätten till den patenterbara uppfinningen eller inte. Frågor som rör den avgräns- ning som skall göras av berörd arbetstagarkategori behandlas därför i ett sammanhang i detta avsnitt. Lärarundantaget omfattar lärare som är anställda vid högskolor eller andra inrättningar som tillhör undervisningsväsendet (se 1 § andra stycket uppfinnarlagen). Utredningens uppdrag avser endast förhållanden vid högskolan och de uppfinningar som görs där. Den gällande ordningen för lärare vid andra utbildningsanstalter, dvs. andra statliga och kommunala skolor som gymnasieskolan, på- verkas således inte av utredningens förslag. En grundläggande förutsättning för anmälningsskyldigheten, med eller utan arbetsgivarens övertaganderätt, är att uppfinnaren i fråga är arbetstagare. Vem som skall anses som arbetstagare får avgöras med utgångspunkt i det civilrättsliga arbetstagarbegreppet. För en beskrivning av arbetstagarbegreppet kan hänvisas till Ds 2002:56 s. 110 ff. Vad som avses med uttrycket lärare i uppfinnarlagen har närmare redovisats i avsnitt 3.6.2. Som framkommit innebär regleringen i högskolelagen och högskoleförordningen att vissa anställda Ett ökat nyttiggörande av högskoleforskningen forskare vid högskolan inte tillhör kategorin lärare i regelverkets mening. Det gäller t.ex. forskare utan undervisningsskyldighet, amanuenser, kliniska assistenter, forskningsingenjörer och laboratorieingenjörer. Det är oklart om sådana arbetstagare omfattas av lärarundantaget. Sådana personer kan visserligen bedriva forskning, men de innehar inte en lärartjänst. Något som bidragit till oklarheten om vilka som omfattas av lärarundantaget är att bedömningen av vem som i formell mening ansetts vara lärare har varierat . Det som skulle tala för att högskoleforskare, som inte formellt sett är lärare enligt högskolelagen och högskoleförord- ningen, också omfattas av lärarundantaget är att undantagets ur- sprungliga syfte inte har varit att särställa en viss kategori av veten- skaplig personal (se prop. 1949:101 s. 66 f. och SOU 1944:27 s. 45 f. och 56). I praktiken har lärarundantaget också kommit att omfatta fler arbetstagarkategorier än lärarna, såtillvida att hög- skolor inte skilt mellan dem som formellt är lärare i högskolelag- stiftningens mening och övriga arbetstagare, utan samtliga arbets- tagare har fått behålla rätten till egna forskningsresultat. Ingen högskola tycks ha åberopat uppfinnarlagen för att överta rättig- heterna till en uppfinning som gjorts av en anställd som inte är lärare. Det skulle givetvis kunna bero av att dessa andra arbets- tagare inte skapat några patenterbara uppfinningar, men det fram- står inte som den mest troliga förklaringen. Det kan också vara så att högskolorna gjort bedömningen att förutsättningarna för att en övertaganderätt enligt uppfinnarlagen skall uppstå – att utnyttjan- det av uppfinningen faller inom arbetsgivarens verksamhetsområde – inte varit uppfyllda med hänsyn till hur högskolans uppgifter är angivna i 1 kap. 2 § högskolelagen. Sammanfattningsvis råder det oklarhet om vilka som skall anses vara lärare i uppfinnarlagens mening och därmed omfattas av lärar- undantaget. För att skapa så klara och entydiga avgränsningskriterier som möjligt vid bedömningen av vilka som skall omfattas av en anmäl- ningsskyldighet har det varit naturligt för utredningen att i första hand utgå ifrån de anställda som enligt gällande rätt formellt om- fattas av begreppet lärare. Som beskrivits i avsnitt 3.6.2 avses med Ett ökat nyttiggörande av högskoleforskningen lärare enligt nuvarande högskolelagstiftning professorer, adjungerade professorer, lektorer, adjungerade lektorer, adjunkter, adjungerade adjunkter, forskarassistenter, biträdande lektorer, timlärare och gästlärare (se 3 kap. 1 och 5 §§ högskolelagen samt 4 kap. 1 § högskoleförordningen). Samtliga dessa arbetstagare inne- har anställningar som typiskt sett innefattar forskning, och de omfattas också typiskt sett av lärarundantaget i uppfinnarlagen. Det rör sig om arbetstagare vars verksamhet kan resultera i paten- terbara uppfinningar. Enligt utredningens uppfattning bör de också omfattas av eventuellt nya bestämmelser om anmälningsskyldighet (och övertaganderätt). Syftet med en anmälningsskyldighet bör vara att information om patenterbara uppfinningar vid högskolan kommer fram, oavsett vem som skapat dem. Mot bakgrund av de redovisade oklarheterna om lärarundantagets tillämpningsområde har utredningen valt att se närmare på möjligheterna att även låta arbetstagare som inte innehar lärarbefattningar, men som rent faktiskt utför forsknings- uppgifter, uttryckligen omfattas av lärarundantaget och skyldig- heten att anmäla patenterbara uppfinningar. I forskningsprojekt som bedrivs vid högskolan ingår det som regel en del personal som inte är lärare. Det kan vara fråga om forskare utan undervisnings- skyldighet, t.ex. forskningsingenjörer, laboratorieingenjörer och övrig teknisk och administrativ personal (TA-personal). Sådana arbetstagare kan vara så delaktiga i forskningen att de kan räknas som uppfinnare eller meduppfinnare, om resultatet av verksamheten blir en patenterbar uppfinning. Eftersom det finns befattningar som är ägnade åt vetenskaplig verksamhet utan att formellt sett klassificeras som lärarbefatt- ningar, framstår det som lämpligt att anmälningsskyldigheten även avser annan vetenskaplig personal vid högskolan än lärare. Av intresse för en sådan avgränsning är då inte främst till vilken arbets- tagarkategori en anställd skall hänföras. I stället träder de arbets- uppgifter den anställde reellt har i förgrunden. Om en arbetstagare deltar i forskningen, och också kan sägas ha en forskningsuppgift utan att för den skull vara lärare, finns det goda skäl att låta arbets- tagaren i den situationen omfattas av en anmälningsskyldighet. Utredningen har därför valt att föreslå att en eventuell anmälnings- Ett ökat nyttiggörande av högskoleforskningen skyldighetskall omfatta såväl lärare som andra arbetstagare med forskningsuppgifter. Oavsett om läraren/forskaren åläggs en anmälningsskyldighet genom bestämmelser i uppfinnarlagen eller om högskolan ges en möjlighet att överta anställda forskares anmälda uppfinningar genom en särskild lag, innebär den valda lösningen att olika regler blir tillämpliga på en och samma arbetsplats. Det kan visserligen medföra nackdelar ur såväl arbetstagarens som arbets- givarens perspektiv i form av oklarheter om vilken rätt till förvärv av rättigheterna till en uppfinning som arbetsgivaren (högskolan) har. Graden av olägenhet beror av hur stora likheterna är mellan uppfinnarlagen och en särreglering för högskolan. Något överlappande område mellan regelverken uppstår dock inte. Det blir aldrig fråga om att tillämpa mer än ett regelverk på en viss arbetstagares uppfinning. Uppfinnarlagen utgår från att den enda kategori av arbetstagare som formellt sett skall omfattas av lärarundantaget är lärare. Utredningens uppdrag är också begränsat till sådana anställda vid högskolan. Att fullt ut låta ett regelverk, som främst syftar till att reglera högskoleforskares uppfinningar, omfatta alla arbetstagare vid högskolan förefaller tveksamt. Utredningen har därför valt att inte föreslå en ordning där alla arbetstagare vid högskolan omfattas av anmälningsskyldigheten (jfr SOU 1964:49 s. 37, SOU 1977:63 s. 190 och SOU 1980:42 s. 165 ff.). En annan möjlighet kunde vara att knyta lärarundantagets omfattning – och därmed tillämpningsområdet för anmälnings- skyldigheten – till de anställningar som omfattas av begreppet lärare i högskolelagen och högskoleförordningen. En sådan lösning skulle emellertid inte råda bot på de oklarheter som gäller beträf- fande vissa arbetstagare, t.ex. för amanuenser och doktorander. De har en anställning som innebär att de skall bedriva undervisning och forskning, men de omfattas inte av begreppet lärare i formell mening. För utredningen har det helt enkelt inte varit möjligt att lösa de påtalade problemen enbart genom en hänvisning till olika typer av tydligt definierade arbetstagarkategorier. Utredningen har i stället stannat för en lösning som innebär en sammanvägning av formella Ett ökat nyttiggörande av högskoleforskningen och funktionella överväganden: samtliga arbetstagare som formellt sett är lärare enligt gällande högskolelagstiftning, och därför är relativt lätta att identifiera, skall omfattas av anmälningsskyldig- heten. Därtill skall sådana arbetstagare som rent faktiskt utför forskningsuppgifter inom ramen för sin anställning, och som kan förutsättas att skapa patenterbara uppfinningar, också omfattas av anmälningsskyldigheten. Eftersom det inte är möjligt att i detalj ange vilka kriterier som skall vara uppfyllda för att en viss arbetstagare skall anses utföra forskningsuppgifter, får den frågan överlämnas till rättstillämpningen. Sammanfattningsvis konstaterar utredningen att rättsläget får anses vara oklart beträffande vilka som formellt sett omfattas av lärarundantaget. Visserligen skall endast lärare omfattas av bestämmelsen, men i praktiken tycks högskolorna tillämpa undan- tagsbestämmelsen på samtliga arbetstagare. Därför kan utred- ningens förslag om anmälningsskyldighet antingen anses innebära en utvidgning av kretsen av berörda arbetstagare till att omfatta den nya kategorin arbetstagare utan lärarbefattning men med forskningsuppgifter eller ses som en kodifiering av gällande rätt genom att de som rent praktiskt omfattas av lärarundantaget också kommer att omfattas av en eventuell framtida anmälnings- skyldighet. 7.2Anmälningsalternativet: lärarundantaget behålls med en anmälningsskyldighet Bestämmelser om anmälningsskyldighet för uppfinningar som skapas vid högskolan kan utformas på en rad olika sätt. Även en renodlad anmälningsskyldighet, utan vidare rättigheter för läro- sätet, förutsätter regeländringar. Frågan om att införa en anmäl- ningsskyldighet för de arbetstagarkategorier som omfattas av lärar- undantaget i uppfinnarlagen har berörts i ett flertal tidigare utred- ningar och rapporter (se avsnitt 2). Det gäller bland annat SOU 1977:63, SOU 1996:70, prop. 1996/97:5 och VP2003:1. De diskus- sioner som har förts i dessa utredningar tjänar givetvis som under- lag för denna utrednings närmare belysning av anmälnings- alternativet. Utredningens förslag innebär att lärarundantaget Ett ökat nyttiggörande av högskoleforskningen behålls och kompletteras med enbart en anmälningsskyldighet. Skälen för det valet av lösning har redovisats i avsnitt 1.1 och 7.1 En övergripande fråga är om de uppgifter som högskolor har enligt 1 kap. 2 § högskolelagen behöver förtydligas eller ändras om det införs en skyldighet att anmäla patenterbara uppfinningar. Utredningen har funnit att även en ren anmälningsskyldighet kräver en ändring av högskolelagen för att målsättningen skall stå klar, och för att informationen om forskningsresultat verkligen skall komma till allmänhetens och forskarvärldens nytta. Hög- skolans skyldighet att främja kommersialisering har diskuterats i ett sammanhang i avsnitt 5. För att göra sambandet mellan uppfin- ning och samhällsnytta tydligt har utredningen föreslagit en bestämmelse om att högskolan skall främja nyttiggörande av forskningsresultat som tillkommit vid högskolan. Förslaget till ändring av högskolelagen är aktuellt även inom ramen för anmälningsalternativet, och innebär att det ställs krav på högskolan att föra ut informationen om patenterbara forskningsresultat till det omgivande samhället för att på så vis skapa förutsättningar för externa intressenter att ta del av forskningsresultat och kontakta forskare. Det kan slutligen påpekas att högskolans nya uppgift i 1 kap. 2 § andra stycket högskolelagen, att främja nyttiggörande av forsk- ningsresultat, också med ett bibehållet lärarundantag öppnar möjligheter för högskolan att förvärva, avyttra och på andra sätt kommersiellt förfoga över forskningsresultat. Avtalsfrihet råder på området och högskolan kan i och med den föreslagna ändringen i högskolelagen samverka och träffa avtal med forskare om kommer- sialisering på ett sätt som inte varit möjligt. 7.2.2Anmälningsskyldighet för lärare och övriga arbetstagare med forskningsuppgifter Utredningens förslag: Lärarundantaget i uppfinnarlagen behålls, men det införs en bestämmelse om anmälningsskyldig- het för lärare och övriga arbetstagare med forskningsuppgifter vid högskolan. Skälen för utredningens förslag: Lärarundantaget har traditionellt motiverats med hänvisning till principen om forskningens frihet och risken för att ett avskaffande skulle inverka menligt på forsk- Ett ökat nyttiggörande av högskoleforskningen ningen, om forskaren inte fritt fick förfoga över resultatet av sina mödor. Som argument mot att högskolorna skulle ha samma rätt som andra arbetsgivare att överta resultaten av arbetstagarnas arbete har vidare anförts att organisationen vid högskolor inte är ändamålsenlig för tillgodogörande av uppfinningar. Till argumenten för ett bibehållet lärarundantag kan även läggas att den rätt till egna uppfinningar som tillkommer forskaren av vissa upp- fattats som en löneförmån, som kan locka duktiga forskare till hög- skolan respektive behålla dem där. Samtliga dessa argument kan med varierande styrka anföras – och anförs också – mot ett avskaffande av lärarundantaget. De som varit kritiska till lärarundantaget har bland annat föreställt sig att nyttiggörande, kommersialisering och den allmänna samhälls- nyttan motverkas av att lärare vid högskolor förbehållits rätten till egna forskningsresultat. De menar att nyttiggörandet skulle öka om i stället högskolorna gavs möjlighet att ta hand om forsknings- resultaten. Även anmälningsalternativet ger enligt utredningens uppfattning utrymme för att skapa bättre förutsättningar för ett ökat nyttig- görande av uppfinningar som kommit till vidhögskolan. Det kräver emellertid både att det finns ett fungerande system för anmälningar av patenterbara uppfinningar och att högskolan uppfyller sin utvid- gade samverkans- och informationsuppgift enligt 1 kap. 2 § hög- skolelagen. Anmälningsskyldighet för ett ökat nyttiggörande Det är av otvetydig betydelse för samhället i stort att uppfinningar kommer till nytta utanför högskolorna. Ett effektivt nyttiggörande av högskoleuppfinningar förutsätter att informationen om dessa når ut i samhället och särskilt till aktörer som är intresserade av att ta de risker som är förenade med att vidareutveckla och exploatera uppfinningen. finns det ingen skyldighet för anställda vid högskolor att underrätta arbetsgivaren om de patenterbara uppfin- ningar som arbetstagare gör, även om viss information om uppfin- ningar och patentering indirekt kan komma fram genom den skyl- dighet som finns att anmäla bisysslor. Att högskolan får kännedom om de uppfinningar som gjorts är således ett första steg i en process för ett sådant ökat nyttiggörande/tillvaratagande av forsk- ningsresultat vid högskolan. Ett ökat nyttiggörande av högskoleforskningen En vidare förmedling av information om bland annat uppfin- ningar/forskningsresultat som skapas vid högskolorna kan som sådan redan anses följa naturligt av högskolans uppgift att samverka med det omgivande samhället och informera om sin verksamhet. Av 1 kap. 2 § högskolelagen framgår det dock inte hur högskolan skall informera om sin verksamhet, och det finns exempelvis inget tydligt krav på högskolan att informera om just forsknings- resultat/patenterbara uppfinningar eller att främja nyttiggörande av resultaten. Det har även lämnats oreglerat om informationsskyl- digheten skall uppfyllas med iakttagande av någon viss tidsfrist. Den utvidgning av högskolans uppgifter som skulle bli resultatet av utredningens förslag om att lägga på högskolan en skyldighet att främja nyttiggörande av forskningsresultat som kommit till vid högskolan, förutsätter ett fungerande flöde av information mellan forskare och högskolan centralt. För att högskolan skall kunna fullgöra sina uppgifter att sprida information, eller främja nyttig- görande av forskningsresultat på ett fullgott sätt, krävs det därför också att arbetstagarna vid högskolorna skapar sådana förutsätt- ningar genom att anmäla sina patenterbara uppfinningar på samma sätt som gäller i annan offentlig och privat verksamhet. Anmälningsskyldigheten – en möjlighet för arbetstagare med forsk- ningsuppgifter Det är angeläget att anmälningsskyldigheten inte ses som en betungande uppgift för berörda högskoleforskare. Den är och bör uppfattas som en möjlighet att skapa intresse för de egna forsk- ningsresultaten bland allmänheten, näringslivet och forskarkolleger i och utomlands samt som ett tillfälle att dokumentera meritskapande vetenskapliga framgångar. En anmäld uppfinning som offentliggörs som en del av högskolans informationsuppgift kanske uppmärksammas och väcker intresse bland företag med den aktuella inriktningen och – i en eller annan form – kommer samhället i stort till godo. Den vidare spridningen av information om forskningsresultatet kan resultera i att forskaren får kontakter med externa intressenter som är beredda att satsa på att vidareutveckla uppfinningen, att förvärva rättigheterna till den etc. För forskare som inte etablerat egna kontakter med närings- livet, eller tänkt på eller har haft anledning att överväga kom- mersialisering av de resultat som forskaren utvecklat, kan ett Ett ökat nyttiggörande av högskoleforskningen anmälningssystem för patenterbara uppfinningar starkt bidra till att kontakter knyts och utvecklingsprojekt av skilda slag kommer till stånd. En fråga som naturligt inställer sig är var bestämmelser om anmäl- ningsskyldighet lämpligen skall införas. Ett tänkbart alternativ kunde vara i högskolelagen eller i den därtill hörande högskoleför- ordningen. Ett annat alternativ är att införa bestämmelserna i upp- finnarlagen. En omständighet som talar för det förstnämnda alter- nativet är att det väsentliga syftet med en bestämmelse om anmäl- ningsskyldighet är att lärosätet hålls informerat om vilka uppfin- ningar som skapas inom dess verksamhet. På samma sätt som med skyldigheten att informera om bisysslor kunde då högskolelagstift- ningen vara en naturlig plats för en bestämmelse som främst har ett informationssyfte. Ett tungt vägande skäl mot att reglera en skyldighet att anmäla patenterbara uppfinningar i högskolelagstiftningen är dock att motsvarande regler för övriga arbetstagare finns i den särskilda uppfinnarlagen. Det finns också pedagogiska skäl som talar för en reglering i uppfinnarlagen. Det handlar om information om patenterbara uppfinningar, och högskolelagstiftningen innehåller inte någon reglering av patenträttsliga eller andra immaterialrättsliga frågor. Regelförändringarna i uppfinnarlagen blir inte heller alltför ingripande. De nu redovisade skälen har lett utredningen till slutsatsen att en eventuell skyldighet för lärare och övriga arbetstagare med forsk- ningsuppgifter att anmäla patenterbara uppfinningar bör regleras i uppfinnarlagen. Vissa övriga överväganden/konsekvenser En rättslig konsekvens av att vidga högskolans uppgifter enligt högskolelagen och behålla lärarundantaget med en anmälningsskyl- dighet blir att området för rättstvister som högskolan kan komma att beröras av vidgas i motsvarande mån. Frågan om högskolans processbehörighet avhandlas närmare i avsnitt 7.3.11. Utredningen bedömer att ingen av de föreslagna ändringarna skapar några Ett ökat nyttiggörande av högskoleforskningen anpassningsbehov av reglerna om högskolans processbehörighet. Högskolan får, med stöd av högskoleförordningen och verksför- ordningen, företräda staten inför domstol i sådana frågor som faller inom högskolans verksamhetsområde. Om verksamhetsområdet vidgas resulterar detta i en vidgad processbehörighet. 7.2.3Anmälans form och innehåll Utredningens bedömning: Utöver kravet på att anmälan om en patenterbar uppfinning skall vara skriftlig, införs det inte några särskilda krav på innehållet i anmälan. Skälen för utredningens bedömning: Uppfinnarlagen innehåller inte några bestämmelser om hur en anmälan skall utformas, utan där anges det endast att anmälan skall ske under vissa förutsätt- ningar. Som redovisats i avsnitt 7.1.2 gäller det således inte något formellt krav på skriftlighet. Eftersom det i praktiken har kommit att ställas krav på skriftliga anmälningar, har utredningen föreslagit att skriftlighetskravet bör skrivas in i en ny reglering om anmäl- ningsskyldighet för högskoleforskare (se avsnitt 7.1.2). Utred- ningen gör också bedömningen att goda rutiner för ett anmälnings- system bäst utvecklas om formkravet finns lagfäst i samband med införande av en anmälningsskyldighet för högskoleforskare i upp- finnarlagen. Vid tillämpning av uppfinnarlagen innehåller anmälan också normalt sett en ganska fyllig beskrivning av uppfinningen, eftersom anmälan skall tjäna som underlag för arbetsgivarens upp- fattning om till vilken uppfinningskategori en viss uppfinning skall hänföras, om intresse finns av att förvärva uppfinningen etc. För högskolans del gäller att en anmälan bör innehålla det nödvändiga underlaget för att högskolan skall kunna fullgöra informationsupp- giften till det omgivande samhället. Eftersom syftet med en underrättelseskyldighet enligt anmäl- ningsalternativet i första hand är att ge information till det omgivande samhället om att en patenterbar uppfinning av ett visst slag över huvud taget har gjorts vid den – och i förlängningen bidra till ett nyttiggörande – kan en sådan underrät- telse ges en tämligen rudimentär utformning. Innehållet i en kor- rekt anmälan kan begränsas till uppgifter om att en viss forskare/vissa forskare har skapat en uppfinning inom ett visst ämnesområde. När högskolan sprider sådana uppgifter vidare, ges Ett ökat nyttiggörande av högskoleforskningen eventuella externa intressenter möjlighet att ta närmare kontakt med forskaren/forskarna i fråga. Anmälan kan naturligtvis dess- utom utgöra underlag för högskolan att initiera en förhandling med forskaren om ett helt eller delvis övertagande av en uppfinning, en möjlighet som alltid följer av avtalsfriheten på området. Det är på ena sidan viktigt att skyldigheten för arbetstagaren inte blir alltför betungande. På den andra måste forskarnas information till högskolan ha sådana kvaliteter att omvandlingen till samhälls- information kan ske relativt lätt och informationen ges en tillfreds- ställande omfattning. Även om det således inte införs några sär- skilda krav på innehållet i en anmälan, finns det vissa uppgifter som lämpligen bör finnas med för att anmälan skall kunna utgöra ett fullgott underlag för den vidare spridningen av information om forskningsresultatet i fråga.