sou · GTB3104d3 · 2006-01-01 00:00:00 — var en klämdag och skick- ades RKP:s listor ut till de lokala polismyndigheterna för vidare- befordring till kommunerna. Till listorna bifogades ett missiv som gav uttryck för en viss osäkerhet beträffande uppgifternas aktuali- tet. Detta beaktades dock inte alltid, varför en del missförstånd uppstod. Eftersom det var en klämdag var kommunernas kontor i vissa fall obemannade (och , intervju 2005). Redan i ett tidigt skede, , togs på en presskonfe- rens frågan upp om inte listorna över saknade, omkomna etcetera kunde offentliggöras, för att uppgifterna på så vis kunde korrigeras med allmänhetens hjälp. hade då inget svar på den frågan (, Information ). meddelade på en pressträff att det inte var aktuellt att publicera listorna, dels eftersom de ännu inte var kvalitetssäkrade och dels för att risk förelåg att drabbade personers hem skulle kunna komma att utsättas för inbrott och skadegörelse (, Information ). För polisens del var inte dessa skäl de tyngst vägande. När de väl övertog ansvaret för listorna trodde de sig kunna klara av att kvalitetssäkra dem på egen hand. Däremot ringde personer som överlevt Estonia-katastrofen och vädjade till dem att inte offentliggöra listorna, eftersom de hade uppfattat detta som kränkande (Grenfors, intervju 2005). 9.Evakuering av svenskar är prioriterad Redan timmarna efter det att tsunamivågorna sköljt över västra kustområden stod det klart att många svenskar och andra turister behövde hjälp med att ta sig hem och att kapaciteten var Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen otillräcklig (2005).14 Som nämndes ovan dröjde det till måndagen innan detta behov blev allmänt känt inom RK. Statssek- reterare hade via sina kontakter med kabinettssekrete- rare (i den mån några sådana kontakter förevor) förstått att den frågan var under kontroll. Men på månda- gens möte med beredskapsgruppen stod det klart att reseföretagen inte kunde frammana den kapacitet som krävdes (, intervju 2005). På den efterföljande pressträffen sva- rade han på en fråga: [] att huvudansvaret för att transportera hem ligger ju på reseföre- tagen och flygbolagen och de har tagit ett mycket stort ansvar här. får vi signaler från reseföretagen att de kan ha kapacitetsproblem. Då ser vi det som absolut nödvändigt [] att då får vi från statens sida hjälpa till på det sätt som kan vara nödvändigt (, Information ). I vanliga fall är det reseföretagens ansvar att ombesörja hemtrans- port av sina kunder. I det uppkomna läget krävdes dock förstärk- ningar. hade KC varit i kontakt med SAS. SAS hade dock låtit meddela att de inte hade möjlighet att ställa flygplan till förfogande förrän . Därför skulle nya diskussioner hållas med SAS (och , intervjuer 2005). ringde en EU-samordnare vid UD KC, , till ett kansliråd på KC, , och påtalade att det i detta läge var av stor vikt att aktivera EU:s gemensamma katastrofberedskap, inte minst för att snabbt få soli- dariskt flygtransportunderstöd från medlemsländerna. höll med i sak, men trodde inte att det var aktuellt i och med att och hanterade ärendet. De skulle återkomma om de behövde hjälp (T. 2005). hade så sent som bidragit med flygtransporter under medlemsstaternas gemensamma undsättning av EU-medborgare från . Då hade 10 000 personer evakuerats inom . Förslaget avvisades dock med hänvisning till att det skulle ta att mobilisera. Operationen i hade tagit månader att förbereda (Thöresson, intervju 2005). Som nämnts ovan identifierades på beredskapsgruppens möte förmiddag problemet med att många 14 informationsansvariga, , menade dock inledningsvis att de inte planerade att sätta in extraflyg innan de hade bildat sig en uppfattning om katastrofens omfattning. Tills vidare skulle de flyga hem resenärer planenligt (SvD ). Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen turister förlorat sina passhandlingar i flodvågorna. Denna omstän- dighet var det inte mycket att göra något åt och därför vållade den inte några större policyproblem. beslutade thailändska myndigheter att drabbade fick lämna landet utan passhandlingar och RPS att resenärer från och Phu- ket skulle tas emot på de större svenska flygplatserna (UD 2005: 24). På UD:s beredskapsgrupps möte dis- kuterades frågan om att använda sig av Försvarsmaktens Herkules- plan. Slutsatsen var att dessa plan inte kunde användas för hem- transport av överlevande eftersom de inte var utrustade med toalett och resan skulle ta ; för sträckan ford- ras fyra mellanlandningar (UD 2005). Statssekreterare på Försvarsdepartementet beslutade att en kris- hanteringsgrupp skulle bildas på departementet. På det första mötet beslutades att Försvarsmakten skulle instrue- ras att sätta Herkulesplan i beredskap för att kunna bistå med materieltransporter (Fö 2005; FM 2005). hölls ett möte mellan UD och reseföretagen som syftade till att precisera vilken flygkapacitet de kunde uppbåda. Detta möte hölls innan ett nytt möte med SAS (), eftersom tanken var att SAS skulle fylla det behov som gick utöver reseföretagens kapacitet. Till mötet med SAS var även represen- tanter från de norska och danska ambassaderna inbjudna, eftersom det fanns ett intresse för en skandinavisk lösning (UD 2005: 24). Kontakter mellan de nordiska konsulära enheterna hade redan tagits. Detta föll sig naturligt eftersom det nordiska samarbetet fortgått ; det går naturligt före EU-samarbetet. Det finns inga länder som sitter och väntar in en [EU-]gemensam insats när de kunde få i väg en egen tidigare (, intervju 2005). hölls också ett möte med , där frågan om hemtransport av svenskar diskuterades. framkastade där ett förslag om att kontakta Aeroflot för att höra vad de hade för möjlighet att bistå. Hennes tanke var att Aeroflot förfogar över en stor flotta, som antalet rys- sar i den drabbade regionen förmodligen inte var så stort. Förslaget avslogs dock (, intervju 2005). fick av veta att SAS inte kunde flyga till undsättning förrän tidigast . Därför ringde upp , chef för , . Tack vare detta samtal lyckades SAS ordna med några mindre plan Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen som behövde mellanlanda mellan och Thai- land. Denna fråga var den enda som SB engagerade sig i rent opera- tivt. Som såg det var det framför allt reseföretagens skyldighet att flyga hem resenärerna. De är stora internationella koncerner och de hade gjort omdisponeringar av sina transportre- surser. Anledningen till att ryggmärgsreflexen var att vända sig till SAS hade att göra med att staten är delägare i det bolaget (, intervju 2005). Efter tisdagens möten med SAS och olika reseföretag fick chefen för , , i uppdrag att upphandla flygka- pacitet. Det fanns ett politiskt tryck att komma i gång och inte invänta SAS. Det var inte aktuellt att dryfta lagen om offentlig upphandling, utan det var do it now som gällde. Gene- ralorden var att det fick kosta vad som helst; huvudsaken var att så många flygstolar som möjligt frambringades i glappet innan SAS skulle börja flyga. Dessa signaler förmedlades till av (, intervju 2005). Detta resulterade i att en från /hämtade upp 233 passagerare i (UD 2005: 24). Den 29:e började också SAS flyga till för att hämta upp skandinaver. Mellan och flög SAS sammanlagt 18 turer, varav två var sjuktransporter (Ibid.). Att alla inte kunde flyga i vanliga flygstolar stod klart i ett tidigt skede. Chefen för , , hade bytt plats med ambassadör , det vill säga att hade varit chef för och ambassadör i . hade sedan tiden i uppfattningen att den tha- iländska sjukvården höll god kvalitet. Den 27:e tog han ändå initiativ till att ordna med ambulansflyg och tog kon- takt med (, intervju 2005). gav UD LFV i uppdrag att utreda möjligheterna att genomföra hemtagning av skadade med iordningställda sjuktrans- portplan från SAS. Förberedelser hade redan vidtagits och blev det klart att kunde ta vårdgivaransvaret. den 29:e gav SAS klar- tecken om att kunna genomföra sjuktransporter med två flygplan av typ MD80. UD fick besked om detta . LFV orga- niserade ledningen av insatsen med en organisation som var under uppbyggnad, men ännu ej färdig – SNAM (Svenska Nationella Ambulansflyget). var en krisledningscentral på plats på med personal från LFV, SAS och läns Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen De sjuktransportplan som skickades i väg var utrustade med enklare sjukvårdskapacitet, men när SNAM är helt färdigt är tanken att även intensivvård ska vara möjlig (Luftfartsstyrelsen 2005). UD beställde även sjukvårdstransporter från andra flygbo- lag, såsom och etcetera (UD 2005: 25). Under det första beredskapskretsmötet på UD, , påtalade utrikesministern behovet av att skicka i väg . , vice ordförande, hade alerterats och också varit i kontakt med UD KC. sade att det finns alla skäl att börja förbereda sig (, intervju 2005). meddelade att han, efter att ha varit i kontakt med UD, hade börjat förbereda ID- kommissionen. kom denna till för att på- börja sitt arbete (RPS 2005). UD:s expeditionschef tog kontakt med RKP och meddelade att det också kunde bli aktuellt med ett ID-team till . fattade UD beslut om att ett ID-team med åtta poliser skulle bege sig dit (Ibid.). När detta team kom till visade det sig dock att de inte hade några arbetsuppgifter där; det fanns inga oidentifierade omkomna svenskar i . fortsatte detta team därför till där det förstärkte den styrka som redan var på plats (, intervju 2005). Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen Faktaruta 4: Så arbetar När en olycka sker utomlands, där svenska medborgare har om- kommit, kallar in ID- kommission. Kommissionen består av en expertgrupp för identifie- ring av människor som omkommit. I gruppen ingår kriminaltekni- ker, rättsodontologer och rättsläkare. Kommissionens uppgift är att göra en dödsfallsundersökning och en identifiering. För att kunna göra en identifiering krävs identifieringsunderlag som polisen samlar in genom kontakter med anhöriga och tandläkare. Så arbetar hemma i Arbetet med insamling av ante mortem-uppgifter sköts av fyra identifieringslag som ansvarar för olika regioner. Identifieringsla- gen finns i , , och . Insamlandet av identifieringsunderlag sker genom att polisen gör hembesök hos anhöriga. Under besöket sitter polisen tillsammans med anhöriga och fyller i en blankett med uppgifter om den saknade. När ante mortem-uppgifterna är ifyllda översänds blanketten till Rikskrimi- nalpolisen. Vid finns en kontaktperson som tar emot uppgifterna för vidare bearbetning. Material ur får även användas för identifiering av de avlidna. En begäran om sådan användning får endast göras av och . I det här fallet är det som ansöker om utlämning av vävnadsprov från PKU-laboratoriet. Så arbetar på plats i katastrofområdet Alla omkomna undersöks, oavsett nationalitet, i samarbete med 28 länders ID-kommissioner. De omkomna undersöks systematiskt och fotograferas både med och utan kläder. Rättsläkaren läser upp vilka skador den omkomna har för en kriminaltekniker som dokumenterar uppgifterna i en post mortem-handling. Den sven- ska jämför sedan de uppgifter som polisen hämtade från anhöriga i med omkomna i katastrofområdet. ordförande är Rikskriminalpolischefen , polisöverintendent. Vice ordförande är kriminalkommis- sarie på . Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen Innan hade kommit på plats uppstod problem med att bevara kroppar för identifiering över huvud taget. Klimatet i regionen gör att döda kroppar snabbt bryts ned. Den naturliga åtgärden ur ett thailändskt perspektiv var därför att kremera dessa. När detta kom till UD:s kännedom fick ambassadpersonalen på plats till uppgift att försöka förmå thailändska myndigheter att inte kremera västerländska kroppar innan de identifierats och anhö- riga eventuellt godkänt detta. När utrikesminister kom ned till fick hon löfte om att denna öns- kan skulle efterkommas (UD 2005: 26). Reflexen att göra allt för att få hem döda var en lärdom från Estoniakatastrofen , där frågan om bärgning av kroppar blev en stridsfråga (Thöresson, intervju 2005). Kvar fanns emellertid problemet med att kropparna bröts ned. Redan i ett tidigt skede diskuterades olika lösningar på KC. Bland annat framfördes förslaget att skicka ett fartyg med kylkapacitet. På UD KC föreslogs en lösning med kylcontainrar , men det ansågs i början vara oetiskt. Förslaget restes innan frågan om kremering hade kommit upp, men vann gehör först i samband med att det var på tal att kroppar skulle brännas. I samarbete med framför allt ABB och Försvarsmakten kunde kylcontainrar sedan flygas ned till och andra drabbade områden (ABB mobilise- rade containrar lokalt i ) (, intervju 2005). För att kunna transportera kylcontainrarna till hyrde Försvarsmakten in en från – det största transportplanet i deras flotta – vilket anlände och den 3:e (FM 2005).15 var sedan pådrivande i arbetet med att få fram tillräckligt med kylkapacitet för att övertyga de thailändska myndigheterna att stå fast vid sitt löfte (UD 2005: 26). På statssekreterargruppens initiativ bildades på Justitiedeparte- mentet en interdepartemental grupp med uppgift att rådgöra i frå- gor om omhändertagande av avlidna. Denna arbetsgrupp kom att kallas Omhändertagandegruppen och initierades . , , fick den av statssekre- terargruppen också i uppdrag att ta ställning till frågor som berörde försvunna som aldrig återfinns. () träffades gruppen och bestod då av representanter för 15 (intervju 2005) uppger att containrarna anlände , och att det var problematiskt att frakta dem vidare till kusten. Thailändska myndigheter fick städsla långtradare i detta syfte. Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen , Försvarsdepartementet, Finansdepartemen- tet, UD, och . Omhänderta- gandegruppen träffades bara (31/12 och 1/1) och identifierade frågor och oklarheter relaterade till de två uppdragen. Vid det första mötet identifierades tre huvudsakliga problemområ- den med anknytning till hemtransportering av avlidna svenska medborgare: inledning av hemtransport (var det till exempel bara identifierade avlidna som kunde föras hem? ), resan och ankomsten (till exempel, hur och av vem löses problemet att obalsamerade kroppar inte får föras in i landet?) och mottagandet av avlidna i (var det till exempel nödvändigt med ytterligare identifie- ring eller obduktion vid ankomsten?). De enda rekommendationer gruppen kom fram till var att en präst från , men inte från andra trossamfund, skulle finnas med under hemtrans- porten samt att landningen borde äga rum på en avskild och avgränsad plats på (Ju 2005). Under det andra mötet, på årets första dag, medverkade också företrädare för berörda myndigheter inom de aktuella departe- mentens hägn. UD, Försvarsmakten, SRV, och RPS redogjorde för läget. , som hade kommit på plats i , arbetade i en internationell grupp med arton andra länder, där Au- stralien hade ett ledningsansvar. Två flygplan var på väg till Thai- land med kylcontainrar och före detta hjälpte UD med arbetet att samordna transporten av avlidna hem till . Vidare konstaterades det på mötet att de avlidna vid hemkomst måste genomgå en extra identitetskontroll för att dödsfallsintyg skulle kunna utfärdas. Det framhölls att det var vik- tigt att transportens alla moment präglades av tydlighet och öppenhet gentemot anhöriga. Mötesdeltagarna enades om att före- slå regeringen att ge RPS ansvaret att samordna berörda myndig- heters arbete med frågan (Ibid.). Just det faktum att före detta enrollerats i detta delproblem visade sig inte vara helt okontroversiellt. Initiativet kom delvis från honom själv. Då han kände en stark frustration över att ingenting hände förberedde han en debattartikel för DN, och tog därvid kontakt med ett flertal personer. kontaktade statssekreteraren i Försvarsdepartementet, , honom och sade att regeringen ville att han skulle vara ansvarig för hemtransporten av de omkomna svenskarna (, intervju Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen 2005).16 Frågan togs därefter över av UD (, intervju 2005). Sent på nyårsnatten åkte Hederstedt till för att verkställa sitt uppdrag. fattade regeringen beslut om att uppdra åt RPS att samordna hemsändandet och överlämnandet av avlidna till anhöriga (RPS 2005). Tanken var att Hederstedts uppdrag skulle sträcka sig fram till flygplanen, där RPS-personal skulle ta över. Denna upp- delning förefaller dock inte ha gjorts helt klar för berörda parter, varför revirkonflikter uppstod (, intervju 2005). Hederstedt började beställa transportplan utan att först gå via , vilket var ett avsteg från de rutiner som redan etable- rats av UD (Begler, intervju 2005). Problemen reddes dock ut , då Hederstedt fick två kontaktpersoner i polisens stab från att samordna saker med (RPS 2005). landade ett Herkulesplan på med om- komna svenskar. fattade RPS beslut om att fortsätt- ningsvis använda flygfält utanför för mottagning och första hantering av omkomna (FM 2005). För polisens vidkom- mande var det viktigt att upprätta en uthållig organisation för mottagandet av avlidna, så att varje drabbad familj fick samma bemötande och omhändertagande; i detta skede var det långt ifrån klart hur många svenskar som omkommit och än mindre hur många som kunde transporteras hem (, intervju 2005). Som framgår av faktarutan om arbetssätt är en förutsättning för identifiering att det finns ante mortem-upp- gifter att utgå från. diskuterade RPS-gruppen (den grupp inom RPS som konstituerades efter det att regeringen givit RPS i uppdrag att samordna hemtransporten av avlidna) frågor rörande bland annat listor och obduktions- och informationsfrå- gor. dryftades även det så kallade (Ibid.). Detta hade innan med framgång använts för att säkra bevisning mot mördare. var frågan om det också kunde användas i detta fall. Frågan hade dock redan börjat beredas på efter det att under nyårshelgen förhört sig om för- utsättningarna. Statssekreterare reagerade reflex- mässigt med att registret skulle komma att behöva öppnas, varför departementet sattes att se över regelverket (, intervju 2005). 16 Enligt minnesbild var det dock Hederstedt som tog kontakt med honom . Efter en kontakt med tog upp frågan med och , varefter ett uppdrag identifierades (, intervju 2005). Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen Med anledning av att PKU-frågan kom upp valde vård- och omsorgsminister att avbryta sin semester för att delta i arbetet med att ta fram ett lagförslag (, intervju 2005). Faktaruta 5: Vad är ? Ett laboratorium i landet, det så kallade PKU-laboratoriet vid , förfogar över blodprover från landets samtliga nyfödda barn jämte personuppgifter om barnen och deras mödrar. Prover och uppgifter används huvudsak- ligen för screeningundersökningar rörande vissa ämnesomsätt- ningssjukdomar. PKU-provet kallas så efter den första ärftliga ämnesomsättnings- sjukdom som kunde screenas, fenylketonuri (PKU). Den är resul- tatet av ett fel på omsättningen av en aminosyra. Utan behandling får barnet utvecklingsstörning och neurologiska besvär. Men med speciell diet kan det utvecklas normalt. Vid en presskonferens meddelade statsministern att partiledaröverläggningar tidigare givit vid handen att det fanns en enighet om att vidta lagstiftningsåtgärder för att göra det möjligt att utnyttja PKU-biobanken för identifiering av i första hand barn som omkommit i samband med naturkatastrofen (Riks- dagsförvaltningen 2005). diskuterades frågan om att använda under ledning av statssekreterare () med företrä- dare för samtliga riksdagspartier. Frågan togs över av som skulle ta ett utskottsinitiativ i frågan (S 2005). Ärendet hade hög prioritet och skulle behandlas så fort som möjligt. Rättschefen i räknade med att kunna ha en proposition färdig till . För att vinna tid kom partiledarna överens om att uppmana socialutskottet att ta ett initi- ativ i frågan den 5:e. arbetade fram ett utskottsbe- tänkande under trettondagen (), vilket var delat och klart . sam- mankallades ca 240 riksdagsledamöter via sms och e-post och tog beslut om lagstiftningen med acklamation (, intervju 2005). utfärdade regeringen lag om änd- Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen ring i lagen (2002:297) om biobanker i hälso- och sjukvården. Lagen trädde i kraft (Riksdagsförvalt- ningen 2005; SB 2005). 11.Svenskar i behöver hjälp I och med att evakueringen kom i gång uppstod följdproblem, inte minst på plats i . För ambassadpersonalen blev det i viss mån en fråga om att hitta resenärer till de ankommande flygplanen (, intervju 2005). Men enligt reglerna var varken hemresan eller annat konsulärt bistånd i form av till exempel pengar en gåva från staten. Sådana medel måste betalas tillbaka med avgift enligt lagen (2003:491) om konsulärt ekonomiskt bistånd. Signalerna från riksdag och regering har varit att det konsulära ekonomiska biståndet skall betalas ut mer restriktivt. Den nya lagen är representativ för denna trend och det var med den förståelsen för sakernas tillstånd som de svenska hjälp- sökande inledningsvis bemöttes. Många svenskar blev upprörda över att behöva fylla i låneansök- ningar och förbindelser om återbetalning, vilket skapade nya pro- blem för den personal som hanterade situationen i . På ett möte med beslutades att en avgift för konsulärt bistånd inte skulle tas ut eftersom det rörde sig om en nödsituation (Thöresson, intervju 2005). Det fanns både praktiska och politiska skäl till denna kursändring. Rent praktiska svårigheter signalerades från ambassaden till UD KC i ett tidigt skede. Det gick inte att efterkomma kraven på att alla skulle betala en avgift. De skulle ändå fylla i en blankett. När inte heller det fun- gerade räckte det med att de nödställda kvitterade ut pengarna. Men inte heller det gick i längden (, intervju 2005). I prakti- ken övergick biståndsregimen till en bidragsregim, vilket var svårt att hantera för ambassadpersonalen (, intervju 2005). Politiskt var det omöjligt att sätta gränser för statens ansvar i det läge som rådde massmedialt. I stället tvingades UD att ställa det konsulära regelverket åt sidan, resonerade statssekreterare (intervju 2005). Utöver det konsulära biståndet behövde drabbade svenskar i läkarvård. Ryggmärgsreflexen på KC var initialt att sådan lämpligast tillhandahålls lokalt av thailändsk sjukvård (och , intervjuer 2005). Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen des det i termer av hur skulle kunna hjälpa för- måga att klara sig själv. Det ansågs vara irrationellt att skicka svenska läkare till . Det vore bättre att bistå med finansie- ring för att hämta läkare från andra provinser i till (, intervju 2005). Den svenska sjukvården är territoriellt orienterad, det vill säga att den bedrivs inom landets gränser. Svensk sjukvård bedrivs helt enkelt inte utanför dessa. Åtminstone var det så det uppfattades förhålla sig före tsunamikatastrofen 2004. Av den anledningen föresvävade det inledningsvis inte vård- och äldreomsorgsminister att det kunde bli aktuellt att skicka svensk sjuk- vårdspersonal för att verka i (, intervju 2005). Icke desto mindre flög grupper med svensk sjukvårdspersonal till de drabbade områdena . Totalt flögs cirka 200 läkare, sjuksköterskor, psykologer etcetera ned (UD 2005: 26). Inledningsvis höll UD i koordineringsansvaret, men fick detta ansvar. Innan hade en svensk sjukvårdskontingent åkt till under UD-flagg, på uppdrag av KC. Det var i den allmänna andan av att allt som kunde göras skulle göras (Thöresson, intervju 2005). Det dröjde inte länge efter tsunamikatastrofen innan svenskar bör- jade återvända hem. tog kontakt med tjänsteman i beredskap, som samtalade med Per , chef för för krisberedskap. De bedömde att UD och de tre stora landstingen behövde kontaktas, varför började med att ringa på UD KC.