sou · GTB365d2 · 2006-01-01 00:00:00 — 6Barns och ungdomars placering utanför det egna hemmet 6.1Samhällets ansvar för vård av barn och ungdomar Enligt 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, skall social- nämnden verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden. I nära samarbete med hemmen skall främja en allsidig personlighetsutveckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ungdom. Särskild uppmärksamhet skall ges utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynnsam sådan och skall i samarbete med hemmen sörja för att dessa barn och ungdomar får det skydd och stöd som de behöver. I fall det är motiverat med hänsyn till den unges bästa kan vård och fostran ske utanför det egna hemmet. Enligt 1 kap. 2 § i SoL avses med barn den som är . Någon definition av ungdom finns inte i lagen. Om barns grundläggande behov allvarligt åsidosätts är det en skyldighet för samhället att ingripa för att skydda barnet. insatser med stöd av SoL förutsätter emellertid samtycke av den unges vårdnadshavare. Barn som har fyllt har dessutom rätt att själva föra sin talan i mål och ärenden enligt SoL (11 kap. 10 §). Är det inte möjligt att åstadkomma nödvändiga åtgärder på frivillig väg, kan dessa ändå vidtas tvångsvis med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Lagen är tillämplig vid missförhållanden till följd av den unges hemmiljö eller den unges eget beteende. Det krävs också att missförhållandet medför en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. LVU är tillämplig på den som är , men vården kan i de s.k. beteendefallen pågå tills den unge fyllt . För den som dömts till sluten ungdomsvård finns särskilda regler. Barns och ungdomars placering utanför det egna hemmet Det finns i huvudsak två placeringsformer för barn och unga som behöver vårdas och bo utanför det egna hemmet – familjehem eller HVB (6 kap. 1 § första stycket SoL). Kommunerna ansvarar för att det finns tillgång till sådana hem när behov uppstår (6 kap. 2 § SoL). Enligt 12 § LVU skall det finnas särskilda HVB, s.k. § 12-hem, som är avsedda för vård av unga som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn på grund av att den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Behovet av sådana särskilda ungdomshem skall tillgodoses av staten. Placering i familjehem innebär att den unge får vistas i ett enskilt hem som på uppdrag av socialnämnden tar emot barn och ungdomar för stadigvarande vård och fostran. Familjehem anses allmänt som en naturlig och lämplig vårdform för unga som skall beredas vård utanför hemmet, särskilt för yngre barn. Sådan placering innebär en nära anknytning till vuxna som ersätter föräldrarna och det uppstår ofta en känslomässig relation mellan dem och barnet. Definitionen av familjehem utesluter sådan verksamhet som bedrivs yrkesmässigt, 3 kap. 2 § socialtjänstförordningen (2001:937). Skulle verksamheten vara yrkesmässig är den i stället att anse som ett HVB. Familjehem var den vanligaste placeringsformen bland barn och unga med vårdinsats per . av samtliga placerade barn och unga vistades i familjehem . 1 Barn och unga – insatser , Statistik socialtjänst 2004:9, . Barns och ungdomars placering utanför det egna hemmet HVB definieras som hem inom som tar emot enskilda för vård eller behandling i förening med ett boende. Sådana hem finns för såväl barn och ungdomar som vuxna. För att det skall röra sig om ett HVB skall det vara fråga om en verksamhet som erbjuder heldygnsboende i kombination med vård eller behandling. Om verksamheten endast erbjuder möjligheter till tillfälligt boende utan inslag av vare sig vård eller behandling är den alltså inte att anse som ett HVB. HVB kan drivas av såväl staten, kommuner och landsting som av enskilda, t.ex. ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. Enskilda måste emellertid bedriva verksamheten yrkesmässigt samt ha tillstånd av för den (3 kap. 1 § socialtjänstförordningen och 7 kap. 1 § SoL). Sådant tillstånd får endast beviljas om verksamheten uppfyller kraven på god kvalitet och säkerhet. Det är möjligt att förena tillstånd med villkor. Har kommunen med stöd av 2 kap. 5 § SoL slutit avtal med annan om att utföra sådan verksamhet, krävs emellertid inte något av meddelat tillstånd. Länsstyrelserna har utarbetat gemensamma riktlinjer för prövningen av tillstånd att bedriva HVB och har att beakta även de av utfärdade föreskrifter och allmänna råd om hem för vård eller boende (SOSFS 2003:20), som behandlar bl.a. frågor om personal, personaltäthet, lokaler, journalföring, behandlings- plan, ansökan om tillstånd samt socialnämndens löpande tillsyn, se avsnitt 2.5 och 2.6. Gränsen mellan familjehem och HVB är inte helt klar, något som bl.a. har uppmärksammat.2 har pekat på att med yrkesmässig verksamhet skall enligt förarbetena förstås kontinuerlig verksamhet som drivs i förvärvssyfte. Man konstaterar emellertid att någon vägledning till vad som skall förstås med det underordnande begreppet förvärvssyfte inte ges. Eftersom det inte heller finns någon allmän juridisk definition av begreppet eller någon rättspraxis som klargör begreppets innebörd inom det aktuella området, menar man att det råder en betydande osäkerhet om gränserna för bl.a. tillståndsplikt. Det finns i landet ca 380 HVB som tar emot barn och ungdomar. Härtill kommer ett hundratal som tar emot familjer med barn (uppgift ). De hem som ligger under SiS verksam- 2 skrivelse till regeringen daterad , dnr 00-210/04. Barns och ungdomars placering utanför det egna hemmet hetsområde, dvs. de särskilda ungdomshemmen, är då inte med- räknade. Av de nämnda 380 HVB är det endast 16 som drivs av kommuner, antingen primär- eller landstingskommuner. En stor majoritet av hemmen, 311 stycken, drivs i form av bolag. Häri inbegrips även kommunala hem som drivs i bolagsform. Olika stiftelser driver totalt 28 hem. I denna kategori återfinns även hem som drivs av religiösa samfund och liknande där den juridiska formen inte har klarlagts. Slutligen finns det 25 hem som drivs av enskilda personer.3 Ett HVB kan vara en större verksamhet med en stor personalgrupp, flera olika avdelningar och många barn eller ungdomar. Det kan också vara en verksamhet med endast några platser och få anställda – kanske ett före detta familjehem som successivt utökat sin verksamhet till att bli en liten institution. Barn och ungdomar placeras som regel i få någon slags behandling eller för att deras situation skall utredas. Det kan också vara fråga om en tillfällig placering för att barnet behöver någonstans att ta vägen och ingen annan lösning står till buds. Vissa HVB arbetar enbart med barn och ungdomar, andra tar emot hela familjer.4 De barn och ungdomar som tas emot i de olika hemmen har mycket olika problematik och ålder. Det kan röra sig om allt i från spädbarn där man misstänker eller konstaterat brister i omvård- naden till ungdomar som uppvisar problematiskt beteende, t.ex. missbruk och kriminalitet. Vissa HVB har specialiserat sig på ungdomar med allvarliga psykosociala problem vilka fordrar en längre tids behandling. Dessa ungdomar kan uppvisa en mängd symptom och beteendestörningar som är svårhanterliga och skrämmande för omgivningen, ofta av aggressiv och sexuell karaktär. En del av ungdomarna har en uppväxt präglad av kaotiska förhållanden och svåra separationer. Det kan också vara fråga om att barnet har varit utsatt för bristande omsorg och psykiska, fysiska och/eller sexuella övergrepp.5 De flesta HVB tar emot barn och ungdomar av båda könen, men några vårdar enbart pojkar eller enbart flickor. Vid sådan uppdelning rör det sig ofta om att verksamheten skall svara mot 3Källa: Katalogdata, . 4Barnavårdens institutioner – framväxt, ideologi och struktur, Rapport i socialt arbete nr 96-2000, Sallnäs, , , , s. 1–3. Barns och ungdomars placering utanför det egna hemmet speciella typer av problem, så t.ex. finns det specialhem för flickor som utsatts för sexuella eller andra övergrepp och kränkningar. var ca 3 700 barn och unga placerade på HVB, vilket motsvarade av samtliga placerade . Av de HVB-placerade vistades (700) på hem som drevs av kommun eller landsting, (2 400) på hem som drevs av enskild och (600) på något av de särskilda ungdomshemmen. Av de placerade barnen var det 351 pojkar och 350 flickor som vistades på ett HVB som drevs av en kommun, 1 423 pojkar och 1 006 flickor var på ett HVB med privat huvudman och 388 pojkar och 198 flickor på ett särskilt ungdomshem. Av placeringarna hade gjorts med stöd av SoL och med stöd av LVU.6 (SiS) är central förvaltningsmyndighet för de särskilda ungdomshemmen. SiS ansvarar för 35 sådana ungdomshem och kan erbjuda totalt drygt 700 platser. Om det finns särskilda skäl, får SiS genom avtal uppdra åt ett landsting eller en kommun att inrätta eller driva ett särskilt ungdomshem. Sådana avtal har dock ännu inte förekommit. Vården vid SiS-institutionerna sker oftast utan den enskildes samtycke med stöd av LVU. Avdelningarna på de särskilda ungdomshemmen är indelade i behandling och akut/utredning. Vården är differentierad utifrån kön, ålder, den unges problem m.m. Det finns t.ex. behandlings- platser för ungdomar som begått sexuella övergrepp, ungdomar med allvarlig kriminalitet och ungdomar med svåra psykiska störningar. Det totala antalet ungdomar som togs in var 984, varav 633 pojkar och 351 flickor. Det totala antalet inskriv- ningar var 1 197, varav 1 108 med stöd av LVU och 89 med stöd av SoL. Ungdomarnas medelålder vid inskrivningen var . De utskrivna ungdomarnas genomsnittliga vårdtid uppgick . Hälften av alla ungdomar skrevs dock ut . De flesta av dessa ungdomar hade vårdats på akut- eller utredningsavdelningar.7 6Barn och unga – insatser , Statistik socialtjänst 2004:9, 7SiS årsredovisning 2004. Barns och ungdomars placering utanför det egna hemmet infördes i , § 31 a, en ny frihetsberövande påföljd för unga lagöverträdare, sluten ungdomsvård, för brott som någon begått innan han eller hon fyllt . Enligt lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård skall verk- ställigheten inledas på särskilt ungdomshem. Syftet med denna påföljd var att skapa en alternativ form av frihetsberövande som kunde hålla de yngsta lagöverträdarna utanför fängelserna. Om domstolen finner att påföljden skall bestämmas till sluten ungdomsvård skall den bestämma vilken tid den unge skall vara frihetsberövad. Domstolen får bestämma tiden till lägst och högst . Den som är intagen för sluten ungdomsvård kan alltså vara mellan 15 och . SiS ansvarar för verkställigheten av påföljden. SiS har inte några särskilda institutioner för sluten ungdomsvård. De ungdomar som döms till denna påföljd verkställer denna på samma institutioner som de ungdomar som vårdas enligt LVU. I de allra flesta fall vårdas de dömda dock på avdelningar som SiS särskilt har reserverat för sluten ungdomsvård. Antalet fastställda platser för sluten ungdomsvård var 78 st. togs totalt 123 ungdomar in för verkställighet. Av dessa var 116 pojkar och sju flickor. Det genomsnittliga antalet inskrivna ungdomar var 85. Ungdomarnas medelålder för intagningen var detta år och den genomsnittliga verkställig- hetstiden var . av de 123 ungdomar som togs in var dömda för brott med våldsinslag, strax över hälften för rån och ungefär en tredjedel för misshandel. Två av ungdomarna hade dömts för försök till mord, en för mord och tre för mordbrand. Många av de ungdomar som är intagna för sluten ungdomsvård har psykiska problem.8 Tillsynen över HVB utom de särskilda ungdomshemmen har den övergripande tillsynen över i landet. Den är som regel inte inriktad på enskilda ärenden. Styrelsens huvuduppgift är i stället att följa och vidareutveckla . Till ledning för tillämpningen av bl.a. SoL och LVU utfärdar föreskrifter och allmänna råd. 8 SiS årsredovisning 2004. Barns och ungdomars placering utanför det egna hemmet Den direkta tillsynen över HVB, utom de särskilda ungdoms- hemmen, svarar i stället länsstyrelserna för. Länsstyrelserna skall därvid bl.a. följa socialnämndernas tillämpning av lagen och biträda socialnämnderna med råd i deras verksamhet. Tillsynen omfattar även HVB som drivs i enskild regi. Länsstyrelserna har rätt att inspektera verksamhet som står under deras tillsyn och får inhämta upplysningar och ta del av de handlingar och annat material som behövs för uppgiften. Om det förekommer något missförhållande i ett HVB får länsstyrelserna förelägga den som svarar för verksamheten att avhjälpa detta. Vid allvarligare missförhållanden får länsstyrelserna, om ett föreläggande inte följs, förbjuda fortsatt verksamhet. HVB som drivs i enskild regi och som kräver tillstånd står under löpande tillsyn av socialnämnden i den kommun där verksamheten bedrivs. har rätt att inspektera verksamheten och får inhämta de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen (13 kap. 5 § SoL). Enligt föreskrifter skall sådan inspektion äga rum minst en gång (SOSFS 2003:20 7 kap. 1 §). rekommenderar att social- nämnden inhämtar synpunkter på vården och behandlingen från klienterna. Om socialnämnden får kännedom om missförhållanden i enskild verksamhet som står under tillsyn, skall social- nämnden underrätta om det. av behandlingshem för barn och ungdomar9 () granskade på eget initiativ tillsynen av HVB för barn eller unga. Syftet med gransk- ningen var att undersöka tillsynsmyndigheternas förutsättningar att bidra till kvalitet i vården. Granskningen tog sin utgångspunkt i länsstyrelsernas tillsyn, men belyste också kommunernas löpande tillsyn av enskilda HVB samt roll som över- gripande tillsynsmyndighet. RRV konstaterade att barn och ungdomar som vårdas på HVB är en utsatt grupp med begränsade möjligheter att göra sin röst hörd. Ett omhändertagande med påföljande institutionsvård innebär därför att samhället tar på sig ett stort ansvar. 9 RRV 2002:6. Barns och ungdomars placering utanför det egna hemmet SOU 2005:65 sades det, medför att vården måste garanteras en hög kvalitet och säkerhet. Av rapporten framgår att antalet omhändertagna barn och unga hade ökat liksom institutionsvårdens andel av vård av barn och unga utanför det egna hemmet. Vidare hade andelen enskilda HVB fortsatt att öka. Vid tiden för rapporten utgjorde de av samtliga hem. I granskningen fokuserade RRV på den tillsyn som bedrivs i form av tillsynsbesök på HVB. Tillsynsbesöken kan genomföras av länsstyrelserna själva, av den kommun där ett enskilt HVB är beläget eller av och kommunen tillsammans. Gransk- ningen visade att HVB får sådana besök i genomsnitt två gånger . Nära hälften av hemmen hade emellertid endast haft högst ett tillsynsbesök under de studerade fem åren. Vidare hade av hemmen inte haft något besök alls. 110 institutioner av enbart kommun. RRV konstaterade att relativt få brister hade påtalats i samband med tillsynsbesöken . Man hade dock sällan inhämtat synpunkter från de placerande barnen och ungdomarna. RRV bedömde att HVB med nuvarande form av tillsyn hade tämligen goda möjligheter att undanhålla information om eventuella brister i verksamheten. RRV framhöll vikten av att man vid tillsynen skaffar sig kunskap om de placerade barnens och ungdomarnas situation och uppfattning om HVB-hemmet. Detta kunde enligt RRV antingen ske genom samtal med de placerade eller via kontakter med t.ex. placerande socialsekreterare. RRV ansåg att länsstyrelsernas tillståndsgivning för att bedriva enskild HVB-vård är ett viktigt instrument för att garantera kvalitet och säkerhet och för att förhindra att mindre seriösa vårdgivare etablerar sig. RRV fann att länsstyrelserna inte var enhetliga i sina tillståndsbedömningar, vilket kunde förklaras av att reglerna för tillståndsgivningen i vissa delar var oklar. Läns- styrelserna hade visserligen utarbetat och beslutat om gemensamma riktlinjer för att bedriva enskild verksamhet enligt socialtjänstlagen, men dessas juridiska status befanns vara oklar eftersom de inte hade sanktionerats av . RRV ansåg att Social- styrelsen borde se över möjligheterna att sanktionera de av läns- styrelserna utarbetade riktlinjerna, t.ex. genom att omarbeta dem till allmänna råd. Barns och ungdomars placering utanför det egna hemmet RRV konstaterade i sin rapport att kunskapen om dygnsvårdens utveckling ur ett institutionsperspektiv är begränsad. Det påpekades att HVB som drivs av offentlig huvudman inte är tillståndspliktiga och att kommunerna har möjlighet att öppna och stänga HVB utan länsstyrelsernas kännedom. Vidare påtalade man att nya driftsformer hade vuxit fram och att HVB också drivs som kommunala bolag eller av kommunalförbund. RRV konstaterade att det har diskuterats huruvida detta är att betrakta som enskild vård eller inte och att frågan inte var helt klar. RRV nämnde i sin rapport flera förslag till förbättringsåtgärder. Sålunda borde behovet av tillsyn av HVB-vården klarläggas och en i lag fastslagen minimigräns för tillsynens omfattning övervägas. Vidare föreslog man att tillsynsbesök i större utsträckning skulle genomföras oanmälda, att man vid tillsynen skulle skaffa sig kunskap om de placerade barnens och ungdomarnas situation och uppfattning om sin situation, samt att länsstyrelserna skulle få möjlighet att i särskilt uttalade fall förbjuda fortsatt verksamhet vid ett HVB utan föregående föreläggande. RRV:s rapport föranledde regeringen att ge i uppdrag att bl.a. utforma normeringsinstrument till stöd för tillsynen över HBV som drivs i enskild eller regi. har därefter utfärdat föreskrifter och allmänna råd om HVB (SOSFS 2003:20). Tillsynen över de särskilda ungdomshemmen När det gäller de särskilda ungdomshemmen ingår det i SiS uppdrag att även utöva tillsyn över verksamheten vid dessa. SiS har inrättat en tillsyns- och uppföljningsstab för detta ändamål. Tillsynen sker dels i form av planerad tillsyn, dels när det finns någon speciell anledning utöver den planerade. SiS har som målsättning att hälften av institutionerna skall besökas . Vid sådana besök granskas huruvida institu- tionernas verksamhet bedrivs lagenligt och rättssäkert för klienterna och om myndigheternas mål, givna anvisningar och i verksamhetsplanen fattade beslut följs. Ett tillsynsbesök pågår normalt och därvid granskas bl.a. hanteringen av personalfrågor såsom rekrytering, kompetens och lämplighet. Vidare förs samtal med eleverna, klienterna, antingen i grupp eller enskilt bl.a. för att de skall få möjlighet att ge sin syn på Barns och ungdomars placering utanför det egna hemmet SOU 2005:65 institutionen, t.ex. i fråga om behandlingen, personalen och bemötandet på hemmet. Skulle det vid tillsynen uppdagas att något brott begåtts av personalen, rapporteras ärendet till SiS generaldirektör. Ärendet tas därefter upp i personalansvarsnämnden som avgör om fallet skall leda till polisanmälan eller om det kan avgöras av personal- . Den hälso- och sjukvårdsverksamhet som förekommer vid HVB samt den skolverksamhet som bedrivs vid dessa inspekteras särskilt av respektive . En nationell handlingsplan för den sociala barn- och ungdomsvården En parlamentarisk kommitté tillsattes 2003 med uppdrag att ta fram ett underlag till en nationell handlingsplan för den sociala barn- och ungdomsvården (dir. 2003:76). Därvid skall man genom- föra en analys av den nuvarande sociala barn- och ungdomsvårdens mål, innehåll, resultat och organisation. För det fall kommittén föreslår förändringar i vårdens innehåll, utformning och organisa- tion skall man även ange hur kompetens, kvalitet och kunskap inom området skall bibehållas och utvecklas. Ett av de områden som särskilt skall belysas är HVB-vården. Bakgrunden är bl.a. RRV:s genomförda granskning av tillsynsmyndigheternas förutsättningar att bidra till kvalitet och säkerhet i vården för barn och unga på HVB. Den sociala barn- och ungdomsvårdskommittén skall redovisa sitt uppdrag . En stärkt och tydligare tillsyn inom område En särskild utredare beslutades tillkallas 2004 för att se över och överväga förändringar i organisationen av och ansvarsfördelningen såvitt avser den statliga tillsynen inom område (dir. 2004:178). Barns och ungdomars placering utanför det egna hemmet Regeringen konstaterar i direktiven att staten har ett ansvar för att säkerställa efterlevnaden av de lagar och föreskrifter som riksdag och regering beslutat om hos de huvudmän, såväl offentliga som privata, som ansvarar för uppgifter och verksamheter inom bl.a. socialtjänstlagen. Vidare sägs att tillsyn är ett viktigt kontroll- och styrinstrument som staten förfogar över och som inom område utövas av och de 21 länsstyrelserna samt i viss mån även av SiS och kommunerna. I direktiven hänvisas till RRV:s granskning av tillsynen av HVB och myndighetens ifrågasättande av om tillsynen i dess nuvarande form kan garantera kvalitet och säkerhet i vården. Utredaren skall se över, analysera och överväga förändringar i organisationen av och ansvarsfördelningen när det gäller den stat- liga tillsynen inom område. Utredaren skall i analysen utgå från att tillsynsansvaret skall stärkas och göras tydligare, att tillsynsfunktionen skall bli mindre sårbar samt att tillsynen skall fungera samordnat, strukturerat och effektivt med ett tydligt jämställdhetsperspektiv. I detta ingår att analysera och lämna förslag till hur uppgiftsfördelningen mellan centrala och regionala delar i organisationen kan förtydligas. Uppdraget skall redovisas . 7Aktuella uppgifter ur brottsstatistiken m.m. Av särskilt intresse är de brott som enligt lagen (2000:873) om registerkontroll av personal inom förskoleverksamhet, skola och skolbarnsomsorg jämförd med 9 § andra stycket lagen (1998:620) om belastningsregister och 22 § tredje stycket förordningen (1999:1134) om belastningsregister skall anges i registerutdrag som inhämtas med stöd av den förstnämnda lagen. Dessa är mord, dråp, grov misshandel, människorov, sexualbrott, grovt rån och barnpornografibrott. Men eftersom det nu handlar om personal som vårdar barn och ungdomar, vilka har haft besvärliga uppväxtförhållanden, och kan antas vara särskilt känsliga, kan även andra brott, främst narkotikabrott och våldsbrott som är allvarliga utan att betecknas som grova vara av betydelse vid anställning av personal. I den officiella statistiken som utges av () finns endast vid några få brottstyper angivet om ett brott riktat sig mot en underårig och då endast beträffande anmälda brott. Vad gäller lagförda brott, dvs. brott för vilka en person har dömts till påföljd, meddelats strafföreläggande eller erhållit åtalsunderlåtelse, framgår det vid vissa sexualbrott av brottsrubriceringen att det rör sig om brott mot en underårig. Diskussionen om registerkontroll till skydd för barn har främst rört sig om sexualbrotten och då i synnerhet sådana som riktar sig mot barn. Bakom detta ligger ett antagande att s.k. pedofiler söker sig till verksamheter där det finns barn. Hur pass vanligt detta är i själva verket vet man emellertid ganska lite om. Några statistiska uppgifter av värde som belyser just detta förhållande finns inte. Aktuella uppgifter ur brottsstatistiken m.m. Sexualbrotten finns samlade i 6 kap. . Kapitlet har genomgått en omfattande bearbetning, som bl.a. har haft till syfte att förbättra skyddet för barn. De nya bestämmelserna har trätt i kraft den 1 april 2005.1 Tabell 7.1 Antalet anmälda sexualbrott och barnpornografibrott åren 2003–2004 - därav mot person Sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, incest - därav mot person - annat sexuellt ofredande - därav mot person Källa: Kriminalstatistik BRÅ. Personer lagförda för sexualbrott och barnpornografibrott åren Personer lagförda för brott Våldtäkt och grov våldtäkt Sexuellt utnyttjande av underårig Sexuellt umgänge med barn Sexuellt umgänge med avkomling/syskon Koppleri och grovt koppleri Källa: Kriminalstatistik BRÅ. 2004/05:45, bet. 2004/05:JuU16, rskr. 2004/05:164.