sou · GTB369 · 2006-01-01 00:00:00 — Ett vanligt problem är att de tar en agiterad diskussion för en aggressiv konflikt. Att fatta beslut om omhändertagande av barn är psykiskt väldigt pressande. Har man väl fattat ett sådant beslut vill man gärna rationalisera. Man letar efter fler uppgifter som stöder det och blundar för uppgifter som inte stöder det. (Kvinna i ) En sådan förståelse av sätt att arbeta mot personer med utländsk bakgrund påpekas av flera deltagare i de tre städerna. Som en man i säger: Socialassistenter har förutfattade meningar och stereotyper av invandrare. En av de somaliska kvin- norna i berättar, att socialen tror att de misshandlar sina barn. När de går och ber om hjälp får de höra att deras barn går på droger eller har gått med i något ungdomsgäng. Problemen kommer ifrån socialen. Det är alltid de som ställer till det. De lägger sig i vad föräldrarna gör och det är de som tagit över makten från föräldrarna. Hade vi uppfostrat våra barn på vårt sätt hade inte problemen uppstått. De säger att de vet att vi misshandlar våra barn. De säger att vi inte är tillräckliga föräldrar. (Kvinna i ) agerande mot personer med invandrarbakgrund har diskuterats flitigt i alla fokusgrupperna. Ofta klagade deltagarna över fördomar om invandrare hos . En deltagare i formulerar detta på följande sätt: Vi har just nu ett fall med en kvinna som blev dömd för att ha ljugit, att hon skilt sig från sin man fast han bor hos henne. Men det finns inget bevis för att han bor där eller inte. Men ändå kan de fatta beslut om det. Enligt sociallagen måste allt vara sakligt grundat. Socialsekreterare och socialkontor får jättestor makt över människorna som bor i förorterna på grund av att många lever på socialbidrag. (Man i ) En annan diskussion som tas upp och diskuteras i fokusgrupperna är arbetsförmedlingens roll. Många tar upp begreppet projektra- sism och menar att de utsätts för rasism och diskriminering En kvinnlig deltagare som hänvisa- des till projekt efter projekt tar upp ett exempel: Du har kanske gått på projekt och så kommer de igen och säger vi har ett projekt här, det kan du gå. För att slussa undan folk så . (Kvinna i ) En annan deltagare säger att i många fall drivs projekten av perso- ner med höga poster, som inte har någon förankring i den verklig- het som många människor med utländsk bakgrund upplever och har erfarenheter av i det vardagliga . Dessa projekt är endast till för att skaffa fram arbete åt dem som job- bar för projektet. (Man i ) En del av deltagarna diskuterade ett förhållande, där man inte har tillgång till a-kassa om man saknar språkkunskaper. Man har jobbat , betalat a-kasseavgift , men man har job- bat med folk som talar ens eget språk. Sen när man blir arbetslös anser arbetsförmedlingen att man inte står till arbetsmarknadens förfogande. Och får man ingen a-kassa. (Man i ) Det var enklare förr att få hjälp av myndigheterna. Då var social- förvaltningarna mer generösa. Det menar flera deltagare i hearingen om välfärd. Många vittnar om hur svårt det är att förstå alla regler. Ofull- ständiga kunskaper om medborgarnas rättigheter och brister i språket gör att kontakterna med myndigheterna försvåras. Det betonades att om vi har ett mångetniskt samhälle borde vi ha en mångetnisk välfärd. Välfärden måste nå ut till alla, vilket inte sker . Inte så få deltagare berättar att de har kränkts av olika myndig- hetspersoner. Flera deltagare anser att socialförvaltningar och arbetsförmedlingen har förutfattade meningar om personer med utländsk bakgrund. Snabb och effektiv hjälp får endast kvinnor som vill skiljas från sina män och döttrar som vill flytta hemifrån. Myndigheterna lägger sig dessutom i vad föräldrarna gör och be- stämmer över dem. Personer med utländsk bakgrund löper större risk än svenskar med icke utländsk bakgrund att få sina barn omhändertagna på vaga grunder, menar flera deltagare. reterarna har dåliga förutsättningar att rätt avläsa situationer och stämningar bland de invandrade personerna som de arbetar med. Ett vanligt problem är att de tar en agiterad diskussion för en aggressiv konflikt. Att fatta beslut om omhändertagande av barn är psykiskt väldigt pressande. Har man väl fattat ett sådant beslut vill man gärna rationalisera. Man letar efter fler uppgifter som stöder det och blundar för uppgifter som inte stöder det. 9Deltagarnas förslag mot etnisk diskriminering Deltagarna diskuterade olika sätt att bekämpa diskrimineringen och förändra situationen för personer med invandrarbakgrund i . Särskilt diskuterades vad som bör göras mot etnisk diskriminering på arbetsmarknaden. Deltagarna menade bland annat att när man blir utsatt för diskriminering så måste man: prata med andra personer i samma situation och att vi måste organisera oss på något sätt, visa i den lilla gruppen att man inte behöver bli behandlad på detta vis. Man måste ha den integriteten, också för att kunna ge till våra barn. Deltagarna är övertygade om att det är väldigt lätt att hamna helt utanför och aldrig komma in på arbetsmarknaden. En del deltagare menar därför att flytta utomlands är ett bra alternativ för att und- komma den utbredda diskrimineringen i . En del ungdomar väljer den akademiska vägen och försöker göra en klassresa som går utanför . En ung deltagare i säger: För ofta är det så att studierna är vägen ut. Studier här är mycket värt utomlands. Man får planera så. Men det är inte många som har den kunskapen. En annan väg är att bli städare, spara pengar och åka tillbaka till ursprungslandet , framhåller en del deltagare. En annan deltagare uttrycker det så här: Det är också ett sätt att överleva livet här. Det är många som gör det. När man vet att man inte når längre väljer man inom de ramarna. Det är de spelregler som man har. Diskrimineringen knäcker många och man måste försöka bevara sin värdighet. En kvinnlig deltagare i beskriver det på följande sätt: Deltagarnas förslag mot etnisk diskriminering Vad man är och vad man har varit. Hur man värderas i det här samhället. Alltså jag blir inte mindre värd för att jag kommer från ett visst ställe. Men sedan det andra som vi glömmer är att systemet är byggt på att fungera genom dessa hierarkier. Inte bara rasmässiga. Det måste finnas några som är där uppe, och det måste finnas andra som måste stå längst ner. Precis som svenskarna gjorde förut. Sedan importerade de hit oss, och svenskarna som var där nere, de kom upp. Det är därför fackföreningen och hela arbetarrörelsen inte fungerar längre. Svenskarna har flyttat in i villorna och har bra pensioner. Det är vi som är där nere i skiten Hon tillägger att man måste hålla modet uppe och inte låta sig påverkas av nedvärderingen. Alla deltagare är överens om att lagstiftningen mot etnisk dis- kriminering måste skärpas. Deltagarna tycker att det krävs känn- bara straff för dem som diskriminerar människor på grund av deras utländska bakgrund. En manlig deltagare i illustrerar diskussionerna: Det behövs legislativa medel, starkare lagar, mot dem som rekryterar arbetskraft. För att ta itu med de här föreställningarna som de har om invandrare. Det ärdet enda sättet. Det behövs krafttag för att förändra dem Den yngre genrationen var något splittrad i frågan om strategier för att bekämpa diskrimineringen. En del arga kommentarer vädrades. Vi kan inte förändra det rasistiska samhället sa en ung man i och tillade att vi måste kasta en bomb i hela samhäl- let!. Andra pratade om behovet av att organisera sig som invand- rare. En ung manlig deltagare i sammanfattar diskussionerna. Vi måste förena oss som invandrare och kämpa för våra rättigheter. Vi accepterar inte att bli illa behandlade. Det handlar mycket om civilkurage. Vi måste våga säga ifrån. Nyckeln är att invandrare organiserar sig och börjar kämpa tillsammans. Deltagarna diskuterar brist på lämpliga mötesplatser där personer med invandrarbakgrund kan träffas och diskutera frågor som är viktiga för dem. En kvinnlig deltagare i sammanfattar samtalen: Det saknas mötesplatser, ett ställe där man göra sin röst hörd. Det är en demokratifråga. Det saknas arenor där människor kan mötas och komma i kontakt med varandra och föra dialog med varandra. De här ställena finns inte . De flesta invandrarorganisationer träffas i Deltagarnas förslag mot etnisk diskriminering fuktiga, mörka källare där de ska försöka åstadkomma någon vettig verksamhet. Vi behöver få upp det här till ljuset Andra menar att invandrarna har blivit avväpnade och att myndigheterna kan luras genom att tala om diskriminering och inte göra någonting. En manlig deltagare i illustrerar samtalen i följande exempel: Vi diskuterade precis de här sakerna 1984. Man känner att vi inte har kommit en millimeter längre. Jag har blivit fråntagen en massa vapen. Förut kunde jag skrika att det är orättvist, det är diskriminering på arbetsmarknaden. Men säger invandrarministern och statsministern samma sak. Vad ska jag då göra i den här debatten? Jag har ingenstans att ta vägen. Okej, du erkänner att en patient är sjuk. Men du måste ju komma med någon medicin. Du måste liksom göra någonting därför borde invandrare förena sig i ett uppror mot rasismen. Erkännandet av diskrimineringen som ett samhällsproblem var ett annat tema som togs upp som ett viktigt steg i kampen mot dis- kriminering. Majoritetsbefolkningen måste sluta förneka att dis- kriminering skulle förekomma i , menar deltagarna. De menar att det behövs kraftfullare åtgärder mot diskriminering. En del menar att man skulle kunna uppmana människor med invand- rarbakgrund att strejka som till exempel när lasermannen härjade. En man i bekräftar vad många andra diskuterade: Jag tror inte på dialog och hålla varandra i handen. Jag vill se kraft i lagstiftningen. Jag ska kunna vända mig någonstans om jag blir diskriminerad på arbetsplatsen, eller skolan En del deltagare förespråkade bussning av skolbarn från de marginaliserade och stigmatiserade områdena till skolor i centrala delar av staden eller till andra områden i staden för att motverka effekterna av den etniska segregationen. De menade att det behövs konkreta åtgärder och det inte ska ta för att se resultat. En del deltagare framhöll vikten av att ställa konkreta krav på makthavarna. En kvinnlig deltagare i framförde samtalsgruppens förslag: Skicka en kravlista till regeringen och skriv ner vad som skall uppnås Vissa deltagare framförde krav på kvotering. En man i uttryckte det så här: Deltagarnas förslag mot etnisk diskriminering Var femte person på nomineringslistorna borde vara invandrare eller av invandrarbakgrund. Det är beklagligt att så få invandrare finns på poster inom LO när många av deras medlemmar är invandrare Deltagarna är eniga om den dåliga servicen i de marginaliserade och segregerade områdena. De menar att det behövs fler vårdcentraler och att det är diskriminerande att titta på invånarantal istället för vilkas behov som finns i olika bostadsområden i fråga om antalet vårdcentraler i ett område. Samma diskussioner fördes om sko- lornas behov, kommunala service, fritidsverksamhet etcetera. En del deltagare pratade omintegrationsmaffian och integra- tionsprojekt som paradoxalt nog hindrar förbättringen av den väx- ande segregationen. En kvinnlig deltagare i framhöll gruppens diskussion. Granska den så kallade integrationsmaffian. det dragits igång mer eller mindre oseriösa projekt om integration som bara verkar ha som mål att tjäna pengar Deltagarna framförde också en önskan om kvotering av personer med invandrarbakgrund till och juridisk utbildning. Trots en stark misstro mot myndigheterna, arbetsgivare och andra instanser som diskriminerar finns det en stark vilja hos många deltagare att kämpa emot och förändra den diskriminerande verklighet som de möter . Hearingarnas och fokusgruppstudiens primära syfte har varit att fånga in deltagarnas röster, det vill säga deras erfarenheter av ett samhälle som de är en del av men som begränsar deras möjligheter att delta i samhällslivet på lika villkor. Även om förklaringar och förhållningssättet till diskriminering varierar, finns det inte en enda deltagare i fokusgrupperna som ifrå- gasätter förekomsten av diskrimineringen på alla dess nivåer. Del- tagarnas berättelser bygger på egna erfarenheter och vittnar om en ackumulerad kunskap om olika aspekter av etnisk och religiös dis- kriminering som drabbar många svenskar med invandrarbakgrund. Denna kunskap har inte tagits till vara i diskussioner om makt, integration och diskriminering och därför har den givits högsta prioritet i denna utrednings arbete. Den förtryckta kunskapen, för att använda (2000) begrepp, har varit en viktig källa till kunskap för utredningen. Den ger en djupare inblick i en verklighet som formar vardagen för många människor i dagens och bör därför tas på största allvar av beslutsfattare på olika samhällsnivåer. Berättelserna är inte bara en avspegling av den dis- kriminering som drabbar dessa människor, utan också en röst rik- tad mot framtiden. Deltagarna utmanar föreställningen om ett pas- sivt invandrarskap och/eller utanförskap. De ser sig inte heller som passiva diskrimineringsoffer, utan som aktiva individer med vilja att förändra de diskriminerande omständigheterna. De visar inte sällan en förmåga att se diskrimineringen i ett bredare sam- manhang och genomskådar en del myndigheters och politikers tomma retorik. Deltagarna visar också djupa insikter om de mekanismer som reproducerar den strukturella/institutionella disk- rimineringen i samhället och ger uttryck för en mängd strategier för att motverka dessa. Studien är ett försök att belysa den strukturella/institutionella diskrimineringen underifrån och upp. (everyday racism), som det presenteras av Essed (1991, 2005) fångar väl in dessa berättelser. Vardagsrasism syftar på de hand- lingar, som utförs av vissa individer och grupper mot andra, oftast rutinmässiga och tagna för givna av majoritetssamhället. Som (1978:1–2) beskriver det beteenden som är triviala, rutin- mässiga och förgivettagna tenderar att inte bli uppmärksammade. Dessa måste kritiskt granskas och ges plats i den akademiska dis- kursen för att man ska kunna förstå de mekanismer som gör repro- duktionen av vardagsrasismen och diskrimineringen möjlig. Det som de av vardagsrasism drabbade personerna berättar, oavsett var de befinner sig, i (Angelou, 1970; Lorde, 1982; Essed, 1991), i (Essed, 1991), i apartheidens (Kuzwayo, 1985) eller i (föreliggande rapport), är viktig dokumen- tation att dra lärdom av. Det är ytterst få som förnekar förekomst av diskriminering både inom forskning, politik och i den allmänna debatten. Forsk- ningen har erbjudit starka underlag för att vi ska kunna gå ett steg vidare från just konstaterandet att diskriminering förekommer.1 Forskningsresultat inom arbetsmarknad (, 1996; , 1994; Knocke, 1994; Schierup et al., 1994; , 2000; de los , 2000; Arai et al., 2000; , 2002, bland andra), inom utbildningssystem (, 1993; Similä, 1994; Lahdenperä, 1997; , 1999; Bunar, 1999; Parszyk, 1999; , 1999; Reich & , 2000; , 2002, Runfors, 2003, bland andra), inom välfärdstjänster (Kamali, 1997, 1999, 2002; , 2002), inom rättsväsende (Diesen, 2005), inom boende (, 2001; , 2001; , 1997), och inom media (, 2004, 1998; Nohrstedt & , 2004; Catomeris, 1998; , 1998; Ristilammi, 1998; Löwander, 1998; , 1998) har gett belägg för att det förekommer en omfattande diskriminering. Även opinionsundersökningar bekräftar forskningsresultaten om diskri- minering. I en av kommande rapporter (se ) uppges att 8 av 10 tillfrågade tror att diskriminering förekommer och att den är ett stort problem för integration. Detta bekräftas även av de undersökningar som gjorts där personer med invandrarbakgrund själva kommit till tals. (1997) har undersökt personers med invandrarbakgrund upplevelser av rasism och diskriminering i . 1 För en aktuell översikt se, SOU, 2005:56. att mellan 30–av de personer som intervjuat hade minst blivit utsatta för hot, trakasserier eller kränkande och förolämpande bemötande på allmänna platser på grund av sin utländska bakgrund. av de intervjuade afrikanska männen hade vägrats tillträde till krogar, klubbar och andra nöjeslokaler. har upplevt kränkande behandling från socialtjänst och många hade liknande upplevelser av relationen med representanter från de institutioner som handhar samhällets arbetsmarknadsinsatser. Många har också berättat om polisens diskriminerande och krän- kande behandling. Även om det har skett en förändring och det råder ett allmänt erkännande av förekomsten av diskriminering, riskerar förklaringen till den att hamna i ideo- logiska gissel som kan äventyra helhetsbilden av mekanismerna bakom diskrimineringen och än viktigare reproduktionen av den strukturella/institutionella diskrimineringen. Erkännandet av före- komsten av diskriminering måste gå hand i hand med erkännandet av egen roll i detta samt bortkoppling från försvarsmekanismer genom vilka någon annan görs ansvarig för diskrimineringen. Med andra ord, många som erkänner förekomsten av diskrimineringen är själva en del av dess reproduktion. Ett positivt steg i sam- manhanget kan vara att lyssna på dem som drabbas av den strukturella/institutionella diskrimineringens reproduktion i sin vardag. Detta öppnar ett kunskapsfönster i diskrimineringens förkroppsligade konsekvenser för många svenskar med invandrar- bakgrund. När de diskriminerades erfarenheter accepteras som kunskapsbärande, i betydelsen att de rymmer viktig information om samhällets organisering och dess diskriminerande effekter på människors levnadsvillkor öppnar detta för möjligheten att påbörja arbetet mot diskriminering. Att erkänna de diskriminerades tolkningsföreträde är nödvändigt för att desarmera förnekandet, förringningen och osynliggörandet, men även för att invertera den maktordning som reducerar människor till passiva föremål för privilegierades blickar som definierar, integrerar, kategoriserar, disciplinerar, åtgärdar, tolererar m.m. (de los , 2005:18). är ett av de mest segregerade länderna bland industrilän- derna. Boendesegregationen är ett av de områden som har upp- märksammats både nationellt och internationellt . visade en rapport från (1998) att av de 28 länder, som ingick i studien, var ett av de länder som hade det tydligaste segregationsmönstret inom boendet. Det är dock inte bara inom boendet som segregationen visar sitt tydliga ansikte. Andra samhällsområden, som t.ex. arbetsmarknad, utbildning, rättsväsende, politik och det sociala och kulturella livet är också präglade av den etniska segregationen. Segregationen i arbetslivet och dess effekter har diskuterats och belysts av en del forskare (, 2000; Kamali, 2002). Segregationen reproduceras, enligt en del forskare, genom fak- tiska och symboliska gränsdragningar (, 1997). De faktiska gränsdragningarna utförs genom diskriminering som resulterar i att skapa en segregerad arbetsmarknad och segregerade boendemiljöer. Man kan studera den faktiska segregationen och få hjälp av statis- tiskt material. Men det är betydligt svårare att studera och få ett grepp om de symboliska gränsdragningarna som sker i vardagen och som brukar kallas vardagsrasism. Dessa är subtila handlingar som trots att de oftast är synliga och påtagliga är de svåra att fånga in och ännu svårare för majoritetssamhället att förstå, eftersom dessa vardagliga gränsdragningar baseras på etnisk tillhörighet och inte drabbar majoritetssamhället på samma sätt. De symboliska gränsdragningarna kan sammanfattas i handlingar genom vilka de som inte antas tillhöra vi stigmatiseras och demoniseras. (Se vidare, , 2005). Gränsdragningarna gör det svårt även för personer med invand- rarbakgrund som väljer att flytta från marginaliserade och stigmati- serade områden och köper hus och bostadsrätter i relativt välbär- gade och privilegierade vita områden. Detta var ett av diskus- sionsämnena i fokusgrupperna. Några pratade om hur de stötts bort från dessa områden genom de privilegierades gränsdragningar och gränsbevarande strategier, som till exempel att anmärka på dessa personers gräsmatta, färgen på huset, bilparkeringen etc. Detta är exempel på vardagsrasismen, där den strukturella/ institutionella diskrimineringen får ett vardagligt ansikte genom individuella handlingar. Trots det är vardagsrasismen ett av de områden som inte har studerats tillräckligt. Det finns ytterst få studier om vardagsrasismen (de los , 2002). Var- dagsrasismen är därför ett viktigt område som vi måste få mer kun- skap om för att kunna motverka den. Den tar sig olika former och utövas på olika sätt. En av de mekanismer som används i reproduk- tionen av vardagsrasismen är utövandet av det symboliska våldet. De berättelser om diskriminering som presenteras i denna rap- port ger anledning att lyfta fram begreppet symboliskt våld som uppmärksammats av forskare . Begreppet myntades av den franska sociologen som definierar det sym- boliska våldet i följande termer: invisible form of violence, which is never recognized as such, and is not so much undergone as chosen, the violence of credit, confidence, obligation, personal loyalty, hospitality, gifts, gratitude, piety which helps construct a gentle, hidden form of exploitation when never overt, brutal exploitation is impossible (, 1991:192). använder termen det symboliska våldet för grupper som genom intern positiv särbehandling förstärker en given socioeko- nomisk ordning. Man kan även använda denna term för situationer där negativ särbehandling och maktspel, som sällan är öppna, för- stärker diskrimineringen och bevarar samma ordning. Detta kan ske exempelvis genom att befordra och lovorda vissa grupper, även personer med invandrarbakgrund, som passar in och förstärker maktförhållandena i samhället och negativt särbehandla dem som inte gör det. Det finns även stora mått av symboliskt våld i de åter- kommande problembeskrivningar av invandrade personer och deras barn och i politiska åtgärder som anonymiserar och stigmatiserar personer med invandrarbakgrund. Fokusgruppdiskussionerna har handlat om vad deltagarna kallade myndigheterna och arbetsgivarnas fördomar och negativa attityder till personer med invandrarbakgrund. Dessa för- domar och attityder återspeglas i vardagliga sociala relationer och dess språkliga sammanhang. Det symboliska våldet innefattar även det vardagliga språkbruket, som utgör en viktig del av den diskur- siva hjälpredan för reproduktionen av majoritetssamhällets privile- gier. Som (1991:21–2) formulerar det, är det symboliska våldet en del av det vanliga språkbruket, vilket i synnerhet består av ett: system of concepts by means of which the members of a given group provide themselves with a representation of their social relations, since these concepts constitute the thinkable, the doable, the permissible thus reproducing the social practices which reinforce the rule of the dominating group. Det symboliska våldet, som utövas mot de andra syftar till att bevara en relation av underordning och överordning relation, vilket har diskuterats både i utredningens första rapport (SOU, 2005:41) och av andra forskare. Deltagarna i gruppdiskussionerna gav exempel på en repertoar av verbala och icke verbala handlingar som markerar både den symboliska och geografiska platsen för de andra. Människor som bor i vissa bostadsområden, vilka befolkas av personer med invandrarbakgrund, framställs både i vardagligt språkbruk och i media som kriminella, bidragsberoende, personer med sociala problem, illojala, fientliga, fuskare etcetera. Ett annat sätt att utöva symboliskt våld är att definiera dessa områden som segregerade enklaver i ett annars harmoniskt folkhem: att beröva förorterna och dess invånare en plats i samhället genom att tilldela den en position av utanförskap. Som deltagarna i fokusgrupp- studierna beskriver, deras områden framställs oerhört negativt i media. Som en deltagare i hearingarna sade: som om det är en massa djur och människor av annan sort som bor där.