sou · GTB338 · 2006-01-01 00:00:00 — Det kan förekomma att verkställighet av ett domstolsbeslut inte är tekniskt möjligt att genomföra därför att teleoperatören inte anpassat sin verksamhet. Det finns avsevärd risk för att detta problem ökar i takt med teknikutvecklingen. Till följd av samtrafik och andra former av tillträde kom- mer de tjänster som mindre operatörer tillhandahåller att gå via de stora operatörernas nät vid förmedling av telemedde- landen. Om Polisen direkt kunde vända sig till de operatörer som tillhandahåller näten, skulle verkställigheten ske avsevärt Medverkan vid verkställigheten av vissa tvångsmedelsbeslut Även om en verksamhet är anpassad så att hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning kan ske hos en operatör som tillhandahåller ett nät, är dock verkställigheten i dessa fall ofta inte möjlig eftersom de operatörer som till- handahåller näten anser sig obehöriga att verkställa beslut av- seende andra än sina egna abonnenter. Detta aktualiserar frå- gan om vilken omfattning ett tvångsmedelsbeslut har och i vilken omfattning tredje man är skyldig att medverka vid verkställighet av aktuella tvångsmedel. Såvitt Rikspolisstyrel- sen kan se är frågan ännu obesvarad. Det skulle dock ha stor betydelse om ett tvångsmedelsbeslut i sig innebär att en tele- operatör är skyldig att möjliggöra verkställighet av beslutet, jämfört med att operatören bara i mindre grad är skyldig att medverka vid verkställighet. Detta gäller även beträffande te- lemeddelanden som härrör från andra operatörers abonnen- ter. När gav in skrivelsen till regeringen gällde tele- lagens reglering om anpassningsskyldighet. Telelagen har därefter ersatts av lagen om elektronisk kommunikation. har påtalat att skrivningarna rörande tveksamheten hos operatörer- na om behörigheten att verkställa beslut avseende andra än sina egna abonnenter var en följd av bestämmelserna i telelagen. skiljer på anpassningsskyldighet för nät och tjänst. Som en följd av det upplever att det inte finns något problem i detta, eftersom den som tillhandahåller ett allmänt kommunikationsnät är anpassningsskyl- dig enligt 6 kap. 19 § LEK och därmed också behörig att verkställa beslut som rör andra operatörers abonnenter i nätet. Förslag: En bestämmelse skall införas i 27 kap. RB om att en en- skild är skyldig att genast på begäran av en brottsutredande myn- dighet medverka vid verkställighet av beslut om avlyssning eller övervakning. Som framgått anges i 27 kap. 25 § första stycket RB att de tekniska hjälpmedel som behövs för avlyssningen eller övervakningen får användas av de brottsutredande myndigheterna. Med det uttrycket avses bl.a. att de tekniska hjälpmedlen får anslutas, underhållas och Medverkan vid verkställigheten av vissa tvångsmedelsbeslut återtas, vilket tidigare också framgick av paragrafens ordalydelse. Av detta följer alltså att enskilda (i praktiken operatörerna) har en skyldighet att biträda och lämna tillträde för polisen. Enligt uppgift från är detta inte tillräckligt för att garantera en effektiv verkställighet av tvångsmedelsbesluten. I stäl- let menar att det bör ställas krav på en mer aktiv medverkan från operatörerna när en sådan begärs. En mer aktiv medverkan kan bestå i allt från att lämna informa- tion om funktioner och andra tekniska förutsättningar som är nöd- vändiga för att kunna verkställa tvångsmedelsbesluten till att till- handahålla teknisk utrustning. Som exempel kan nämnas att opera- tören lämnar uppgift om -vilka tjänster som tillhandahålls, -nätets uppbyggnad och konstruktion, -logiska och fysiska punkter för inkoppling och -avgränsningar som säkerställer att inte större ingrepp än nödvän- digt sker. Avsikten med upplysningarna, särskilt i det sistnämnda hänse- endet, är, förutom att möjliggöra verkställigheten, att begränsa in- tegritetsintrånget genom att det blir klart för de brottsutredande myndigheterna var en lämplig avlyssningspunkt finns där endast den misstänktes trafik passerar. På så sätt behöver polisen inte an- vända sållningsinstrument för att få fram rätt tekniskt hjälpmedel (det som benämns teleadress). Att operatören skall tillhandahål- la teknisk utrustning innebär att operatören ställer utrustning till förfogande för polisen som operatören själv har och som på grund av systemets utformning är lämplig att använda i sammanhanget. Frågan om aktiv medverkan är inte densamma som frågan om anpassningsskyldighet, som tas upp i avsnitt 6 (se 6 kap. 19 § LEK). Vi utvecklar innebörden av den skyldigheten i det angivna avsnittet men kan nämna att i samband med att anpassningsskyl- digheten infördes uttalade regeringen i proposition 1995/96:180 Teleoperatörernas skyldigheter vid hemlig teleavlyssning och hem- lig teleövervakning (s. 25), att anpassningsskyldigheten inte kan vara begränsad till anpassningar i systemen varje gång ett beslut om tvångsmedel skall verkställas utan att det i stället bör vara fråga om en generell skyldighet som hänför sig till konstanta egenskaper i telesystemet. Regeringen menade att telesystemet vid varje givet tillfälle bör innehålla de egenskaper som behövs för att ett beslut om avlyssning eller övervakning genast skall kunna verkställas. Den närmare innebörden av anpassningsskyldigheten blir enligt reger- ingen i praktiken ett krav på att operatörerna skall använda sig av Medverkan vid verkställigheten av vissa tvångsmedelsbeslut tekniska hjälpmedel som har vissa egenskaper som skall garantera att operatörerna över huvud taget kan tillhandahålla polisen rele- vant information vid tvångsmedelsbeslut och att operatörerna skall vidta de personella och organisatoriska dispositioner som krävs för att hantera hjälpmedlen. Skyldigheten att medverka måste i praktiken ses helt skild från anpassningsskyldigheten och rör kravet på att operatörerna vidtar andra åtgärder efter begäran om aktiv medverkan vid verkställighe- ten av tvångsmedelsbesluten. Exempel på det kan som sagt vara att lämna information om funktioner, tillhandahålla teknisk utrustning och vidta de personella och organisatoriska dispositioner som är nödvändiga för verkställighet av respektive tvångs- medelsbeslut. Av artikel 6.1 i det tidigare nämna auktorisationsdirektivet (se avsnitt 2.6 och 6.5) och del A punkten 11 i bilagan till direktivet framgår att villkor som möjliggör avlyssning för behöriga nationel- la myndigheter får uppställas för tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät och elektroniska kommunikationstjänster. Sådana villkor skall vara objektivt motiverade med avseende på det nät eller den tjänst som berörs, samt öppet redovisade, icke- diskriminerande och proportionella (prop. 2002/03:110 s. 268, 437 och 442). Även en reglering av skyldigheten att medverka vid verkställig- het syftar till att möjliggöra laglig avlyssning. En medverkan från operatörernas sida skall aldrig kunna ersätta anpassningsskyldighe- ten enligt 6 kap. 19 § LEK, som i sig garanterar en effektivitet vid verkställighet av tvångsmedelsbesluten. Skyldigheten att medverka skall ses som ett separat krav vid sidan av denna och får inte påver- ka bedömningen av om en viss anpassningsåtgärd skall vidtas. Skyl- digheten att medverka träffar samtliga som tillhandahåller nät och tjänster där meddelandena får bli föremål för beslut om avlyssning och övervakning. Från har det alltså framförts att kravet på medverkan bör lagregleras utöver vad som kan anses följa av 27 kap. 25 § första stycket RB. En slutsats som har dragits och som framgår av de citerade förarbetena har varit att det inte skulle finnas några praktiska problem med den gällande ordningen, där en mer aktiv medverkan från operatörerna inte är reglerad. menar dock att den slutsatsen numera inte är riktig och har förklarat att för att genomföra avlyssnings- och övervakningsåtgärder behöver de brottsutredande myndigheterna få uppgifter från operatörerna bl.a. om detaljer i respektive opera- Medverkan vid verkställigheten av vissa tvångsmedelsbeslut Det gäller särskilt mot bakgrund av den snabba tek- niska utvecklingen som bl.a. innebär att tekniker och tjänster smäl- ter samman. Anpassningsskyldigheten enligt 6 kap. 19 § LEK träffar inte alla verksamheter där verkställighet av avlyssnings- och övervaknings- beslut kan förekomma. finns olika begränsningar i anpass- ningsskyldigheten. Vissa begränsningar kommer att finnas även om vårt förslag rörande den skyldigheten genomförs. Rikspolisstyrel- sen har påtalat att ett krav på medverkan vid verkställighet av tvångsmedelsbesluten från operatörer även med begränsad anpass- ningsskyldighet kan vara nödvändigt för att garantera att avlyssning eller övervakning kan genomföras. I sådana fall kan ett krav på medverkan från operatörens sida med exempelvis upplysningar göra verkställigheten möjlig, något som framstår som en i sam- manhanget mer enkel och billig lösning än en genomförd anpass- ning. har dessutom problem med servicenivån hos många operatörer, särskilt vad gäller den tid som åtgår från beställ- ningen av åtgärden till dess att tvångsmedelsbeslutet kan börja verkställas. Det kan få allvarliga följder för brottsutredningarna, speciellt i brådskande ärenden. I samband med att vi behandlade anpassningsskyldigheten (avsnitt 6) kunde vi konstatera att arbetet med anpassningskraven har varit lågt prioriterat hos många opera- törer. Huvudorsakerna till detta är att anpassningsskyldigheten i många fall är otydligt reglerad och att operatörerna mås- te stå för de kostnader som anpassningsåtgärderna kräver. Vi före- slår ingen ändring i det sistnämnda hänseendet. Mot den bakgrunden och särskilt med tanke på regeringens för- slag i lagrådsremissen Kostnadsansvar för hemlig teleavlyssning m.m. om att den som bl.a. lämnar ut innehål- let i och uppgifter om avlyssnade eller övervakade meddelanden inte har rätt till ersättning för det (jfr SOU 2003:74 s. 249 ff.), finns det ett stort behov av att tydliggöra operatörernas skyldighet att medverka vid verkställigheten. Vi vill i det sammanhanget erinra om den inställning vi har hört från operatörerna, nämligen att det som skall göras gratis läggs det inga resurser på och att operatörer- na kommer att göra så lite som möjligt om man inte får ersättning för sitt arbete. har också tillagt att en reglering av operatö- rernas medverkan behövs för att det skall stå klart vilka skyldighe- ter och kostnader operatören har och påtar sig. Det gäller särskilt i Medverkan vid verkställigheten av vissa tvångsmedelsbeslut operatörens kontakter med såväl brottsutredande myndigheter som kunder. Även om kontakterna mellan de brottsutredande myndigheter- na och de flesta operatörer sker i ett bra samförstånd, är vi överty- gade om att frånvaron av ett reglerat krav på medverkan från opera- törernas sida vid verkställighet av tvångsmedelsbesluten skapar problem för de brottsutredande myndigheterna i en annan omfattning och av annan karaktär än som var fallet tidigare. Vi kan se att de problemen kommer att bli större om regeringens förslag i den nämnda lagrådsremissen om kostnadsansvaret blir verklighet. I remissen har regeringen markerat principen om operatörernas an- svar och i slutänden abonnenternas ansvar för kostnader på områ- det. Vi föreslår därför en mer tydlig reglering av skyldigheten att medverka och bedömer att detta kommer att leda till en i många fall mer effektiv verkställighet och därmed till en effektivare brottsutredningsverksamhet utan att någon egentlig ökning av in- trånget i den enskildes integritet uppstår. Snarare finns det stor möjlighet att den information som ges från operatören till polisen leder till att risken för integritetsintrång hos tredje man minskar. En annan förväntad positiv effekt är att medverkan från operatö- rerna normalt innebär en begränsning av riskerna för skador på operatörernas tekniska utrustning. Dessutom ökar förutsättningar- na för att uppgifterna kommer myndigheterna till del på enklast möjliga sätt. Även om det varken är möjligt eller lämpligt att preci- sera i lagtext vad som skall innefattas i skyldigheten att medverka vid verkställigheten, borde enbart det klargörandet som en regler- ing i sig innebär leda till vissa effektivitetsvinster även hos operatö- rerna, utan att det blir fråga om några stora tillkommande kostna- der vid sidan av det kostnadsansvar som finns och som kan förväntas bli ålagt operatörerna (se förslaget i den nämnda lagrådsremissen). Vi föreslår alltså att en mer tydlig bestämmelse om krav på med- verkan vid beslut om avlyssning och övervakning skall införas i rät- tegångsbalken. Något principiellt skäl av avgörande betydelse mot att reglera kravet på medverkan i dessa specifika fall utan att samti- digt behandla frågan om medverkan av enskilda vid andra tvångs- medelsbeslut kan vi inte se. Som har framgått rör kravet på medverkan i första hand en skyldighet att lämna information, att tillhandahålla teknisk utrust- ning och att snabbt vidta nödvändiga åtgärder från det att verkstäl- ligheten har beställts av polisen. Vi har diskuterat att införa en tids- Medverkan vid verkställigheten av vissa tvångsmedelsbeslut gräns för medverkan, alltså för den tid inom vilken operatören har att medverka genom att påbörja verkställighetsåtgärderna. För samtliga operatörer skulle en skälig tidsgräns kunna vara från polisens begäran om medverkan under kontorstid (kl. 8-17). Det är i högsta grad rimligt att de operatörer som har personella resurser avdelade för drift- och nätövervakning även har samma tidsmässiga krav på sig att medverka även under den tiden. Eftersom förhållandena varierar så mycket hos operatörerna har vi kommit fram till att det i vart fall inte bör införas någon generell tidsgräns för medverkan. är det i stället tillräckligt att begreppet genast används i lagtexten, bl.a. för att markera att det som huvudregel inte får röra sig om mer än någon timmes väntetid för de brottsutredande myndigheterna. För att myndigheternas arbete särskilt på det brottsutredande området skall bli verkningsfullt behövs föreskrifter om tvång för den som inte efterkommer lagfästa krav på t.ex. upp- giftsskyldighet eller handlingars tillgänglighet. Vi ser dock ingen anledning att komplicera den föreslagna regleringen med sådana bestämmelser utan utgår från att operatörerna ändå medverkar på det sätt som är tänkt. I annat fall måste frågan om påtryckningsmedel övervägas. –Hemlig dataavläsning skall införas som nytt tvångsmedel. –Med hemlig dataavläsning avses att information i informationssy- stem i hemlighet avläses med hjälp av program eller annat tekniskt hjälpmedel vid förundersökning i brottmål. –Bestämmelser om hemlig dataavläsning skall tas in i en ny lag, vars giltighetstid till en början begränsas till . –Domstol skall pröva frågor om hemlig dataavläsning på ansökan av åklagaren. –Offentliga ombud skall bevaka enskildas integritetsintressen i ärenden hos domstol om hemlig dataavläsning. –Hemlig dataavläsning skall få äga rum vid förundersökning angå- ende 1.brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , 2.försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om sådan gärning är belagd med straff, 3.brott enligt 4 kap. 9 c § (dataintrång), brott en- ligt 16 kap. 8 § som inte är att anse som ringa (hets mot folkgrupp), brott enligt 16 kap. 10 a § som inte är att anse som ringa (barnpornografibrott), eller 4.annat brott, om det kan antas att brottets straffvärde översti- ger fängelse . –Hemlig dataavläsning skall få äga rum, om 1.någon är skäligen misstänkt för brottet, 2.åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen, och 3.skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat mot- stående intresse. –I förtydligande syfte skall det av lagtexten uttryckligen framgå att rätten får föreskriva villkor för att tillgodose intresset av att enskil- das integritet inte i onödan träds för när. –Även om det inte finns någon person som är skäligen misstänkt skall hemlig dataavläsning få äga rum om det är av synnerlig vikt för utredningen att dataavläsning sker av information i informa- tionssystem som har använts eller används vid brottet. Hemlig da- taavläsning i sådana fall får äga rum endast om åtgärden syftar till att fastställa vem som skäligen kan misstänkas för brottet. –I fall där det finns en skäligen misstänkt person får hemlig dataav- läsning endast avse informationssystem som det finns särskild an- ledning att anta att den misstänkte har använt sig av eller kommer att använda sig av. Avser åtgärden informationssystem i någon an- nans stadigvarande bostad, får hemlig dataavläsning äga rum endast om det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte har använt sig av eller kommer att använda sig av detta. –Ett beslut om hemlig dataavläsning skall gälla . Tiden får inte bestämmas längre än vad som är nödvändigt och får inte överstiga en månad för beslutet. –Ett beslut om hemlig dataavläsning får innefatta rätt för den brottsutredande myndigheten att i hemlighet bereda sig tillträde till en plats som annars särskilt skyddas mot intrång i syfte att installe- ra de tekniska hjälpmedlen. –Ett tekniskt hjälpmedel som har installerats skall återtas eller gö- ras obrukbart så snart det kan ske efter det att tiden för tillståndet gått ut eller tillståndet hävts. När hjälpmedlet har återtagits eller gjorts obrukbart, skall rätten underrättas om det. –Vid genomförande av hemlig dataavläsning får olägenhet eller skada inte förorsakas utöver vad som är oundgängligen nödvändigt. –Hemlig dataavläsning skall inte få ske av sådana meddelanden mellan den misstänkte och hans försvarare som avses i 27 kap. 22 § RB. Om det framkommer under avläsningen att det är fråga om ett sådant meddelande, skall avläsningen avbrytas. En upp- tagning skall förstöras i den del där meddelandet före- –Om det vid hemlig dataavläsning har kommit fram uppgifter om ett annat brott än det som har legat till grund för beslutet om av- läsning, får uppgifterna användas för att utreda brottet. Förunder- sökning eller motsvarande utredning om brottet får dock inledas på grund av dessa uppgifter endast om 1.det är föreskrivet fängelse eller däröver för brottet och det kan antas att brottet inte föranleder endast böter, eller 2.det finns särskilda skäl. –Om det har kommit fram uppgifter om förestående brott, får uppgifterna användas för att förhindra brott. –En upptagning som har gjorts vid hemlig dataavläsning skall granskas möjligt. I fråga om sådan granskning tillämpas 27 kap. 12 § första stycket RB. –De delar av upptagningarna som är av betydelse från brottsutred- ningssynpunkt skall bevaras till dess att förundersökningen har lagts ned eller avslutats eller, om åtal har väckts, målet har avgjorts slutligt. I de delar upptagningarna är av betydelse för att förhindra förestående brott skall de bevaras så länge det behövs för att för- hindra brott. De skall därefter förstöras. –Hemlig dataavläsning skall omfattas av de särskilda regler som finns i 1.lagen med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål (tvångsmedelslag), 2.lagen om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndig- heterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m., och i 3.lagen om särskild utlänningskontroll. –Regeringen skall till redovisa de brottsutredan- de myndigheternas tillämpning av bestämmelserna om hemlig data- avläsning. I våra huvuddirektiv (Dir. 2000:90, se bilaga 1) sägs att det finns anledning för oss att överväga om det behövs författningsändringar som kan förbättra möjligheterna att förhindra, avslöja, utreda eller lagföra brott och att detta inte minst gäller brott av organiserad eller annars allvarlig karaktär. Vi har tidigare lagt fram flera förslag i detta syfte, framför allt i betänkandet Ökad effektivitet och rätts- säkerhet i brottsbekämpningen (SOU 2003:74). Under vårt arbete med frågorna i tilläggsdirektiven (Dir. 2003:145, se bilaga 2) rörande elektronisk kommunikation har det från både åklagare och polis (Säkerhetspolisen och Rikskriminalpo- lisen) framförts att det finns ett stort behov av ett nytt hemligt tvångsmedel i efter den modell som kallas dataavläsning och som infördes i . Metoden, som är tillåten att använda även i andra europeiska länder (särskilt inom ramen för hemlig teleavlyssning) samt i exempelvis och Ca- nada, har en nära anknytning till de tvångsmedel som vi i övrigt behandlar i detta betänkande och innebär i korthet att de brottsut- redande myndigheterna har möjlighet att få information om inne- hållet i en dator och hur den används. Mot bakgrund av innehållet i framför allt våra huvuddirektiv har vi beslutat att ta upp den frågan och behandla den i detta betänkande. 9.2.2Den danska lagstiftningen om dataavläsning finns möjlighet för de brottsutredande myndighe- terna i att använda det hemliga tvångsmedlet dataavläs- ning. I förarbetena till lagstiftningen nämner att det finns olika möjligheter att få tillgång till icke offentlig informa- tion, som kommunikation där datorer används och till dokument som finns i datorer. Det kan ske främst genom motsvarigheterna till de svenska tvångsmedlen hemlig teleavlyssning, hemlig tele- övervakning, beslag och husrannsakan. påpekade i lagförslaget att det framför allt på grund av tekniska förhållanden (t.ex. kryptering) och risken för att den pågående verkställigheten av tvångsmedlet avslöjas, inte i alla fall är möjligt eller lämpligt att utnyttja sådana metoder. menade i sina övervä- ganden att polisen bl.a. i ljuset av terrorangreppen i har behov av att i samband med utredning av all- varliga brott kunna löpande registrera eller avläsa innehållet i och användningen av t.ex. bestämda datorer. Bestämmelsen om dataavläsning finns i Retsplejeloven § 791 b, som lyder på följande sätt. Aflæsning af ikke offentligt tilgængelige oplysninger i et in- formationssystem ved hjælp af programmer eller andet uds- tyr (dataaflæsning) kan foretages, såfremt 1)der er bestemte grunde til at antage, at informationssy- stemet anvendes af en mistænkt i forbindelse med planlagt el- ler begået kriminalitet som nævnt i nr. 2)indgrebet må antages at være af afgørende betydning for efterforskningen, og 3)efterforskningen angår en forsætlig overtrædelse af straffe- lovens kapitel 12 eller 13 eller en overtrædelse af straffelo- vens § 180, § 183, stk. 1 og 2, § 183 a, § 186, stk. 1, § 187, stk. 1, §§ 191, 192 a eller 237. Indgreb som nævnt i stk. 1 må ikke foretages, så- fremt det efter indgrebets formål, sagens betydning og den krænkelse og ulempe, som indgrebet må antages at forvolde den eller de personer, som det , ville være et ufor- holdsmæssigt indgreb. Afgørelse om dataaflæsning træffes af retten ved kendelse. I kendelsen angives det informationssystem, som indgrebet angår. I øvrigt finder reglerne i § 783, stk. 1, 3. og 4. pkt., samt stk. 2 og 3, tilsvarende anvendelse. Efterfølgende underretning om et foretaget ind- greb sker efter reglerne i § 788, stk. 1, 3 og 4. Underretning- en gives til den, der har rådigheden over det informationssy- stem, der har været aflæst efter stk. I øvrigt finder reglerne i § 782, stk. 2, §§ 784, 785, 789 samt 791 tilsvarende anven- delse. Som framgår av lagtexten finns ett misstanke- och ett s.k. indika- tionskrav. Enligt första stycket första och andra punkterna krävs dels att det finns en bestämd grund till att anta att informationssy- stemet används av en misstänkt i samband med viss grövre krimina- litet, dels att åtgärden kan antas vara av avgörande betydelse för utredningen. De brott vid vilka dataavläsning kan användas och som anges i första stycket tredje punkten är vissa allvarliga brott som bl.a. kan tänkas utgöra led i eller ha annat samband med terrorhandlingar. Det rör forbrydelser mod statens selvstændighed og sikkerhed (ka- pitel 12), forbrydelser mod statsforfatningen og de øverste stats- myndigheder mv. (kapitel 13), kvalificeret brandstiftelse (§ 180), forvoldelse af sprængning og spredning af skadevoldende luftarter, jernbaneulykke m.m. (§ 183, stk. 1 og 2), flykapring (§ 183 a), for-