sou · GTB31 · 2006-01-01 00:00:00 — liknande händelser upprepas, exempelvis har nya redaktionella regler tagits fram. Public service-systemen i skiljer sig åt på många sätt. I vissa länder är public service-verksamheten organiserad i aktiebolag, medan den i andra länder har en särskild offentligrättslig status. I de allra flesta länder är den huvudsakliga public service-verksam- heten, till skillnad från i , organiserad i en sammanhållen organisation för såväl radio och TV som utbildningsprogramverk- samhet. I några länder finns kommersiella eller delvis kommersiella public service-verksamheter som utgör separata företag, t.ex. TV2 i och ITV och i . Finansieringen skiljer sig också åt mellan länderna. De allra flesta länder har TV-avgiftsfinansiering, men några länder har finansie- ring direkt via den statliga budgeten. I , och den flamländska delen av har TV-avgiften avskaffats och ersatts med direkt statlig finansiering. I några fall finns även i andra länder inslag av direkt statlig finansiering, men då för särskilda tjänster, exempelvis internationell service och utbildningsprogram- verksamhet. Avgift (EUR) Källa: Rundradion AB:s (YLE:s) förvaltningsråds berättelse till 2003. Public service-radio och TV i några andra länder Vid en jämförelse av TV-avgiftsnivån mellan olika länder bör man hålla ländernas och därmed avgiftsbetalarkollektivets storlek i minnet. Som framgår är TV-avgiften som högst i relativt små länder. Bland jämförbara länder har relativt låg TV-avgift. Många public service-företag har också andra intäkter än TV- avgifter, exempelvis reklam, sponsring, betal-TV, programförsälj- ning och försäljning av produkter med anknytning till program- men. Exempelvis får österrikiska ORF, spanska RTVE, italienska och irländska RTE alla en större andel av sina intäkter från kommersiella aktiviteter än från offentlig finansiering. Delvis reklamfinansiering av public service i några europeiska länder () * Inklusive sponsring. Tabellen visar att reklamfinansiering är en vanlig delfinansiering av public service-företag i många europeiska länder. Informationen kompletterar också bilden av TV-avgiften i olika länder. Alla europeiska länder har någon form av regelverk för sina public service-företag, i form av lagar, sändningstillstånd eller andra typer av dokument. På en övergripande nivå finns många likheter när det Public service-radio och TV i några andra länder gäller public service-uppdragets formulering, men på detaljnivå är skillnaderna större. I några länder regleras public service-verksamheten direkt i lag, t.ex. i , , , , och . I de flesta länder finns kontrakt, överenskommelser eller tillstånd. Några länder, exempelvis , , och , har båda delarna. I finns ingen särskild lag, utan public service-verksamheten baseras på en bestämmelse i den tyska konstitutionen. I de flesta länder omfattar public service-uppdraget företagens betydelse för det demokratiska samhället, för den nationella kultu- ren och språket, sändningarnas tillgänglighet, hög programkvalitet, saklighet och opartiskhet samt respekten för privatlivet. Graden av detaljer i regelverket varierar mellan länder. Reglering av public service i några europeiska länder S4C, ITV, BBC Royal Charter, gällande artikel 5 i Public service-radio och TV i några andra länder Ett huvudintryck när man studerar de nordiska ländernas radio- och TV-verksamhet är att likheterna är fler än olikheterna. I alla länder kom radio och TV tidigt att, med brittisk förebild, hanteras med ensamrätt av ett nationellt programbolag finansierat med TV- avgifter. Organisationen av radio och TV avspeglar en gemensam nordisk syn på statens uppgifter och på välfärdssamhällets utveck- ling . Till skillnad från många andra länder i har också det huvudsakliga public service-företaget i respektive land haft en i grunden icke-kommersiell inriktning med reklamförbud i radio- och TV-sändningarna. fanns i alla länder bara en radiokanal, men startade (), finska Yleis- radio (YLE) och () ytterligare radiokanaler. Norsk Rikskringkasting (NRK) och isländska RÚV följde efter . öppnades möjligheten för privata lokalradiostationer att sända i alla de nordiska länderna.4 började de nordiska public service- företagen också med TV-sändningar. startade YLE en ytterligare kanal, och 1969 gjorde SR detsamma. NRK och DR väntade , och RÚV har fortfarande bara en kanal. Den första kommersiella TV-kanalen i var finländska MTV (inte att förväxla med internationella musikkanalen ), som började sända i fönster i YLE . Det dröjde och framför allt innan de övriga länderna följde efter. Den danska delvis kommersiellt finan- sierade men offentligt ägda public service-kanalen började sända . Svenska TV4, som är en renodlat kommersiell och privatägd kanal men med vissa krav på sändningarnas tillgänglighet och programutbudets sammansättning, startade sina sändningar . har samtliga nordiska public service-företag konkurrens från kommersiella konkurrenter på både radio- och TV-marknaden. Konkurrensen har medfört sjunkande lyssnar- och tittarsiffror för public service-företagen, men publikandelarna är fortfarande mycket höga i en europeisk jämförelse. 4 The Nordic Media Market (2003), Radio and in the EU member states and (1998). Public service-radio och TV i några andra länder licens/avg. licens/avg. reklam/pren. digm/s/k licens/reklam/spons. reklam/pren./spons. licens/reklam/spons. reklam/pren./spons. reklam/pren./spons. reklam/pren. reklam/spons. Aksjón (lokal) reklam/spons. Public service-radio och TV i några andra länder SVT24, SVT Extra digm/s/k digm/s/k digm/m/s/k reklam/avg./spons. digm/m/s/k * Ska privatiseras. m = marksändning, s = satellitsändning, k = kabelsändning, digm = digital marksänd television. Digm noteras för kanaler där marksändningar är enbart digitala. Källa: , Nordicom. I samtliga nordiska länder förutom i , är radio, TV och utbildningsprogram organiserade i en sammanhållen organisation (DR, YLE, NRK och RÚV). I bedrivs public service av DR samt statligt ägda men delvis kommersiellt finansierade kanalen TV2 och åtta regionala som sänder i fönster i TV2. På radiosidan har DR fyra kanaler varav en, liksom svenska P4, har regionala sändningar. Konkurrenter är de kommersiella kanalerna Sky Radio (når dock Public service-radio och TV i några andra länder bara av befolkningen) och (når av befolkningen) samt ca 300 lokala stationer varav är reklamfinansierade. fanns åtta rikstäckande TV-kanaler i varav tre i det analoga marknätet: DR-kanalerna DR1 och DR2 (startad ) samt TV2. Dessa tre kanaler samt TV2-regionerna har public service-uppdrag och resterande fyra kanaler är helt kommersiella. Utöver detta finns ett 100-tal lokala kanaler och ett antal satellit- och kabelkanaler. I finns fyra rikstäckande TV-kanaler: YLE1 och YLE2 samt de kommersiella kanalerna MTV3 och Nelonen (Fyran). MTV3 har sänt , först i YLE:s kanaler och som egen kanal. Utöver de rikstäck- ande kanalerna finns även fem kanaler som sänder via det digitala marknätet eller kabel/satellit och har ungefär 70 procents täckning samt ett tjugotal lokala kanaler och ett antal satellitkanaler. Samt- liga TV-kanalers analoga koncessioner löper ut . Det är beslutat att det analoga sändarnätet för TV ska släckas . startade den första rikstäckande kommersiella radio- kanalen, Radio Nova. Övriga kommersiella radioföretag sänder liksom i i nätverk av lokalradiostationer. YLE sänder fem riksradiokanaler och lokalradio i 26 regioner. Även koncessionerna för analog radio löper ut . I domineras radiomarknaden av NRK, som har tre av fem nationella kanaler och sänder lokalradio i hela landet. Utöver NRK finns privatägda P4 (90 procents täckning) och P5 (60 procents täckning), samt ca 270 lokala stationer som antingen är kommer- siella eller drivs av ideella organisationer. På TV-sidan finns sex nationella TV-kanaler varav tre är marksända och två är i NRK:s regi. På bröts monopolet för public service-företaget först , både för TV och för radio. domineras eter- mediemarknaden av RÚV och den kommersiella konkurrenten Norduljós. Det finns fyra nationella radiostationer, varav två är från RÚV och två är kommersiella. På TV-sidan finns åtta kanaler, varav fyra har nationell täckning. Public service-radio och TV i några andra länder Storlek och marknadsandel för nordiska radio- och 2003 113 704** * Inklusive TV2-regionerna. ** Inklusive digitala sändningar Källa: Fakta om DR 2003. Den huvudsakliga inkomstkällan för de nordiska public service- företagen är TV-avgiftsintäkter. Tre av företagen (RÚV, YLE och danska TV2) har emellertid en blandad finansiering. RÚV och danska TV2 finansieras av både licensavgifter och reklamintäkter, och YLE får en del av koncessionsavgifterna från kommersiella kanaler. Samtliga aktörer bedriver också någon form av sidoaktivi- teter (t.ex. försäljning av program). NRK tillåts dessutom ha reklam i sin text-TV och på Internet. TV-avgiftens storlek i beslutas av regeringen efter överenskommelse med finansutskott. Avgiften upp- gick till . Intäkterna delas mellan DR, TV2 och TV2-regionerna samt lokal icke-kommersiell radio och TV. För- delningen mellan företagen bestäms i en mediepolitisk överens- kommelse mellan majoritetspartierna i (: till DR, till TV2-regionerna, till till lokala kanaler). I bestäms nivån på TV-avgiften av regeringen och med- delas i förordning (inget riksdagsbeslut behövs). var summan , vilket gav YLE totalt . YLE får också en del av intäkterna från de kommersiella bolagens koncessionsavgifter, . Summan har minskat eftersom koncessionsavgifterna för analog TV Public service-radio och TV i några andra länder halverades och helt har slopats för radio och digital mark- sänd TV fram . I fastställs licensavgiften av . Avgiften uppgick till 1 , och ska betalas av alla som har TV, video eller satellitmottagare. Hela summan tillfaller NRK. Finansiella nyckeltal för nordiska radio- och TV-företag 2003 Totala intäkter (milj. DKK) Totala utgifter (milj. DKK) Licensavgift (DKK) * DR:s andel på av den danska avgiften. Den danska och isländska avgiften redovisas för jämförelsens skull exkl. moms då avgiften inte är momsbelagd i övriga länder. Källa: Fakta om DR 2003. I regleras den programverksamhet som DR, TV2 och TV2-regionerna bedriver i lag. Lagen slår fast företagens rätt att utöva public service-verksamhet enligt vissa allmänt hållna kriterier om bredd, kvalitet, allsidighet och mångfald. Därutöver regleras verksamheten av en överenskommelse mellan de partier som utgör majoriteten i . Nuvarande överenskommelse gäller till utgången av 2006. Den kompletteras av ett public service-kontrakt, som reglerar innebörden av DR:s public service-uppdrag. gällande kontrakt mellan DR och kulturministern är det första i sitt slag och det har inneburit en ökad detaljgrad i regleringen av DR jämfört med tidigare. I regleras vissa andra frågor som t.ex. sidoverksam- heter, organisation, klagomål, finansiering, budget, räkenskaper och revision. Stadgarna fastställs av kulturministern. består av tio ledamöter, varav ordförande och två ledamöter utses av kulturministern, sex av samt en personal- Public service-radio och TV i några andra länder Medlemmar av kan inte vara ledamöter i styrelsen. I är YLE är ett aktiebolag, men lyder inte under allmän aktiebolagslag utan företagets ställning garanteras genom en sär- skild lag. Lagen ger YLE rätt att bedriva allmännyttig radio- och TV-verksamhet, medan övriga radio- och TV-företag måste ansöka om koncession hos den statliga myndigheten tionsverket. Till skillnad från i återfinns hela public service-uppdraget i lagen. Uppdraget är när det gäller programverk- samhetens inriktning mycket allmänt hållet och saknar i princip detaljregler. Lagen förbjuder YLE att sända reklam och sponsrade program. YLE:s högsta beslutande organ är som har 21 ledamöter och utses direkt av . Rådets arbetsuppgifter liknar en aktiebolagsstyrelses uppdrag, bl.a. utser rådet VD och övrig företagsledning, har ett övergripande ansvar för att företaget utför sitt uppdrag, beslutar om budget och årlig rapport m.m. Även i regleras NRK:s rätt att sända radio och TV, att bedriva annan verksamhet i dotterbolag, ägarförhållanden och styr- ning i lag. Lagens regler utvecklas närmare i . Andra radio- och TV-aktörer kan enligt lagen ansöka om koncession hos Kultur- og kirkedepartementet och dess förvaltningsorgan . NRK är ett statligt bolag, där alla aktier ägs av og kirke- departementet. Departementet utgör som leds av statsrådet. Denna församling behandlar alla ärenden av principiell, politisk och samhällelig betydelse inklusive NRK:s års- redovisning. Generalförsamlingen utser ordförande, vice ord- förande och fyra medlemmar i , som består av nio medlemmar, varav tre är personalrepresentanter. Styrelsen ansvarar inför generalförsamlingen och lägger fram förslag om verksamhet och ekonomi. Styrelsen utser också NRK:s VD. Det s.k. Kring- kastingsrådet har i uppgift att uttala sig om huvudlinjerna för programverksamheten i NRK, och består av 14 medlemmar varav åtta utses av och sex av kungen (däribland ordförande och vice ordförande). Public service-radio och TV i några andra länder 4.2.4Digitalisering av radio- och TV-sändningarna I samtliga länder pågår en digitalisering av sändarnäten för tele- visionen. Utvecklingen har dock kommit olika långt. är det land i som tidigast kommer att stänga de analoga TV- sändningarna. Enligt ett enigt beslut i den arbetsgrupp som behandlat frågan kommer det analoga sändarnätet att vara avstängt vid utgången av augusti månad . Det råder också en samsyn i den finska TV-branschen om planerna för digitalisering av TV- distributionen samt om avstängningen av det analoga sändarnätet. I ska digitala TV-sändningar i marknätet inledas med en gemensam multiplex för DR och TV2, som även ska bygga upp och driva nätet på affärsmässiga grunder. Sändning- arna kommer att vara okrypterade. Något beslut om nedsläckning av det analoga nätet har inte fattats. I startar man sent men avser driva på utvecklingen snabbt. Starten av digitala marksänd- ningar beräknas , men beräknas delar av det analoga nätet börja släckas.5 När det gäller digital radio har utvecklingen gått långsammare än förväntat i alla länder, så också i . I bedrivs en begränsad försöksverksamhet där, liksom i , enbart public service-radion sänder. Sändningarna täcker av befolkningen. I har man nått längre. Täck- ningen uppges redan vara , vilket är relativt enkelt att åstadkomma i ett land där enbart några få marksändare p.g.a. topo- grafin täcker landet. Också i är dock public service- radion ensam om att sända digitalradio. I har sändningar pågått och både NRK och två privata kanaler, P4 och Kanal , har tillstånd att sända. Sänd- ningarna täcker av befolkningen. I samtliga länder gäller att det finns mycket få radiomottagare för digital radio, vilket innebär att antalet radiolyssnare som faktiskt kan ta del av sändningarna är mycket litet. 5 (), 2004. Public service-radio och TV i några andra länder 4.3Översyn av public service i och har översyner av public service-verksamheten liknande den som är aktuell i pågått i och . Kommittén har besökt båda länderna och träffat de ansva- riga utredarna. En likhet är att båda utredningarna arbetar på upp- drag av det regeringsdepartement som hanterar radio-och TV- frågor. I är utredningen av tjänstemannakaraktär medan arbetsgruppen i har haft en parlamentarisk samman- sättning. Gemensamt är också att den grundläggande frågeställ- ningen har varit hur public service-uppdraget kan säkerställas i en ny konkurrenssituation. I båda länder har alla frågor, från organi- sation, styrning och finansiering till kraven på programverksam- heten, varit föremål för utredning. Den finska utredningen avslutades i oktober 2004.6 Arbetsgrup- pens förslag innebär ett kraftigt stöd för en fortsatt stark public service-verksamhet i YLE:s regi. Public service-uppdraget, så som det är formulerat i lag, ändras i grunden inte, men några förtyd- liganden görs. Till saken hör att uppdraget är mycket allmänt for- mulerat ; de förtydliganden som görs handlar om att nämna ytterligare några uppgifter i de lagparagrafer som utgör själva public service-uppdraget, inte att ställa några särskilda krav. De uppgifter som kommer att föras in i uppdraget är medborgar- perspektivet, barn, jämställdhet mellan män och kvinnor samt det mångkulturella samhället. När det gäller finansiering anser arbets- gruppen att TV-avgiftssystemet huvudsakligen fungerar väl och bör fortsätta att utgöra verksamhetens finansiering. Reklam- och sponsringsförbud föreslås gälla även i fortsättningen. Ytterligare ett förslag är att en vanlig företagsstyrelse ska inrättas för YLE. Förslaget innebär dock att uppgifter kvarstår och t.o.m. utvidgas något när det gäller att besluta om omfattning och inriktning på YLE:s verksamhet samt övervaka hur uppdraget genomförs. Arbetsgruppen föreslår att TV- avgiften ska höjas i nivå med allmänna prisökningar plus en procent. Höjningen är inte begränsad i tiden utan föreslås gälla . Den brittiska översynen har ännu inte avslutats, men det mate- rial som har publicerats pekar på att flera förändringar kan 6 Finska publikationer 59/2004. Public service-radio och TV i några andra länder vara att vänta för BBC. 7 I grunden finns det ett brett stöd för ett fortsatt starkt BBC, men från flera håll har kritik framförts mot delar av verksamheten, bl.a. mot företagets olika kommersiella verksamheter och delar av Internetverksamheten. BBC:s nuvarande uppdrag gäller till utgången av . En översyn () startade som en utredning under , Media and Sport (DCMS). Regeringen har i förväg slagit fast att översynen ska leda till ett starkt BBC som står oberoende i förhållande till staten. Parallellt med översynen har en rad studier genomförts av DCMS, mediemyndigheten och flera oberoende utredare. Departementet har initierat en omfattande offentlig diskussion där organisationer, företag och enskilda lämnat synpunkter. Den utredning som arbetar på departementets uppdrag har dessutom genomfört en rad seminarier i enskilda frågor. Utredningen avser dock inte publicera någon egen rapport. Avsikten är att departementet – utifrån utredningens arbete – ska publicera ett dokument med olika handlingsvägar för remiss () . kommer regeringen att publicera ett s.k. där man i mer detalj formulerar regeringens intentioner och förslag när det gäller BBC:s framtida uppdrag. Också detta dokument kommer sannolikt att remitteras. Dokumentet kommer också att bli föremål för diskus- sion i Parlamentet, även om det formella beslutet om ett nytt upp- drag för BBC kommer att fattas av regeringen. Målsättningen är att ett nytt Royal Charter och avtal för BBC ska finnas . Beslut ska också fattas om BBC:s finansiering för den kommande tillståndsperioden. Avsikten är att beslutet om finansiering ska gälla som uppdraget i övrigt, men liksom tidigare förväntas en kontrollstation efter ungefär halva till- ståndsperioden, vilket normalt inträffar . 4.4Public service i EU Mediepolitiken har i huvudsak bedömts vara en nationell ange- lägenhet i länder. På grund av medieområdets särskilda karaktär och nära samband med det demokratiska samhället, med kulturen, språket och traditioner i respektive land har dessa frågor i mycket liten utsträckning varit föremål för reglering på EU-nivå. 7 Se bl.a. . Public service-radio och TV i några andra länder Det finns således i princip ingen gemensam mediepolitik på EU- nivå. På två områden är dock gemenskapens regler tillämpliga i medlemsländerna. För det första finns det s.k. TV-direktivet som lägger fast vissa grundläggande minimiregler för Europeiska TV- sändningar när det gäller produktion av europeiskt ursprung, reklam, sponsring och skydd av minderåriga. TV-direktivet är föremål för revidering. En viktig princip i TV-direktivet som diskuteras i den pågående översynen är den s.k. sändarlandsprincipen, som i korthet innebär att det är reglerna i det land från vilket en sändning sker som är tillämpliga. Detta gäller oavsett om sändningarna helt och hållet är avsedda att sändas direkt till ett annat land och på det andra landets språk. Två exempel är TV3 och Kanal som båda har sänt via satellit från till en svensk publik, men som i praktiken lyder under brittisk lagstiftning. Flera länder, däribland , har framfört att det i stället borde vara en mottagar- landsprincip som gäller, vilket skulle innebära att det är reglerna i det land till vilket sändningarna riktas som ska gälla. Det andra området där gemenskapsreglerna får betydelse är om statsstöd och konkurrens. En stor del av den medie- politiska debatt som förts inom EU den senaste tioårsperioden har handlat om balansen mellan närings- och konkurrenspolitiska aspekter å ena sidan och yttrandefrihet och kulturpolitiska intres- sen å andra sidan. Det har dessutom funnits en dimension, på detta område liksom på flera andra områden, som rör huruvida dessa frågor bör regleras på nationell nivå eller på gemenskapsnivå. En anledning till debatten är att kommersiella TV-företag i flera länder har lämnat klagomål till EU- kommissionen om public service-företagens finansiering och dominerande ställning. Huvudproblematiken gäller de länder där public service-företagen finansieras både med offentliga medel och med reklam, dvs. där public service konkurrerar med kommersiella företag både om publik och reklamintäkter. Över tid har klago- målen också kommit att handla om huruvida public service-företag bör få starta nya radio- och TV-kanaler med särskild inriktning (t.ex. nyhetskanaler, barnkanaler och liknande) och i vilken mån public service-företag bör få agera på området ny teknik och nya tjänster. Sammanfattningsvis kan sägas att utvecklingen har inneburit att medlemsstaternas kompetens och ansvar i förhållande till EU-regleringen har klargjorts. Public service-radio och TV i några andra länder samheten som fenomen har dessutom givits ett relativt starkt direkt stöd i . För att slå vakt om medlemsstaternas rätt att själva avgöra frågor om public service-verksamhetens inriktning och finansiering enades EU:s dåvarande 15 medlemsländer om ett tilläggs- protokoll till Amsterdamfördraget. Protokollet innebär i korthet att varje medlemsstat har rätt att definiera, organisera och finansiera public service-radio och TV. Förutsättningen är att finansieringen inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som kan strida mot det gemen- samma intresset. Protokollet, som är en integrerad del i , utgör en stark markering från eniga medlems- stater om att public service är en nationell angelägenhet av stor betydelse för de demokratiska, sociala och kulturella behoven i varje samhälle och att verksamheten därför är värd att slå vakt om. Dessutom finns en resolution antagen av samtliga medlems- staters kulturministrar . Där bekräftas grundteserna i Amsterdamprotokollet, men framför allt anges att public service- företagen har ett uppdrag att förse hela befolkningen med ett brett utbud av program och att det därmed är legitimt att söka en bred publik. Det framhålls också att public service-företag måste tillåtas att dra nytta av den tekniska utvecklingen och verka fullt ut inom området nya audiovisuella tjänster. Kommissionen har tagit stort intryck av såväl Amsterdam- protokollet som den nämnda resolutionen. Det är emellertid viktigt att notera att när det gäller om statsstöd och konkur- rens så är det och i slutänden som avgör hur regelverket ska tillämpas. presenterade ett meddelande om tillämpningen av fördragets regler om statsstöd på radio- och i allmänhetens tjänst. Kommissionen konstaterar bl.a. följande: Tjänster i allmänhetens intresse inom radio- och TV-sektorn (public service) är inte jämförbara med sådana tjänster inom någon annan ekonomisk sektor, även om de har en klar ekonomisk betydelse.