sou · GTB329 · 2006-01-01 00:00:00 — Man fann även att få in- satser har inriktats på att sänka en specifik brottstyp och att mer än hälften av insatserna riktades mot att sänka brottsligheten generellt. (2004) varnar dock för att belasta bostadsområdena med en kriminalitet som inte finns i där och menar att kopplingen mellan brottsförebyggande arbetet och kriminaliteten är olycklig: En nära koppling mellan ett eller flera av dessa utsatta områden och organiserad brottslighet vore säkert förödande för ett bräckligt lokal- samhälle. Då hjälper inga trygghetsgrupper i världen. Låter vi för- orten bära en kriminalitet som inte finns där är det både en lögn och en otjänst. Ett annat konkret arbete vore ett förebyggande ungdoms- arbete, för ungdomsgängen är ett problem och har alltid varit det i områden som dessa med så stora ungdomskullar. Det kanske är viktigt 48Jfr avsnitt 6.2.4. 49Värt att notera att Ländin (2004) som studerade insatser inom målområdet Trygghet och trivsel i , påpekar att regeringens kompletterade erbjudande ledde till att inga nya insatser (med undantag för en insats i ) startades (ibid., s. 41). Jfr även avsnitt 6.1.2. 50Även Ländin (2004) pekar på att den lokala problembilden, enligt de kommunala områdes- samordnarna, inte har utretts inom målområdet Trygghet och trivsel i (ibid., s. 28). att påminna om att det var så långt innan gängmedlemmarnas föräldrar var invandrare – Järnbrottssgänget, Gamlestadsgänget osv. (ibid., s. 47). lyfter (2003) följande fram- gångsfaktorer: inrättande av lokala brottsförebyggande råd sammansatta av per- soner i beslutsfattande positioner inom sina respektive organisa- tioner samordning av alla aktörers insatser för att driva arbetet mot samma mål51 kartläggning av den lokala problembilden framtagning av en strategi och en handlingsplan utifrån problem- bilden (ibid., s. 23). Utvärderarna efterfrågar även en tydligare roll för polisen inom det brottsförebyggande arbetet och föreslår att det skapas särskilda av- tal med inriktning på trygghetsskapande och brottsförebyggande in- satser. Då formuleringen av målområdet bygger på självupplevd trygghet52 har (2002a) försökt att mäta tryggheten med en enkät som riktades till invånarna i de berörda bostadsområdena53. Undersökningen visade att nästan hälften av de tillfrågade känner sig trygga om de går ut ensamma i sitt bostadsområde. Undersökningen visar dock en tydlig skillnad mellan männen och kvinnorna, då av kvinnorna kände sig trygga ensamma på sitt bostadsområde mot männens 63 %54. Genom att jämföra resultaten av den egna undersökningen med resultaten från SCBs Undersökningarna av levnadsförhållanden55 visar Integrations- 51Lindqvist (2002) som studerade samverkan inom de lokala utvecklingsavtalen påpekar att inom insatser med syfte att öka trygghet och trivsel är det snarare samordning än samverkan som har ägt rum. Jfr avsnitt 6.1.3. 52Formuleringen är: alla stadsdelar i storstäderna bör uppfattas som attraktiva och trygga av dess invånare, och utgöra goda och hälsosamma livsmiljöer (prop. 1997/98:165, s. 31) 53Integrationsverket (2002a) påpekar att undersökningen är utförd vid ett mättillfälle och därför inte speglar någon utveckling (ibid., s. 58). 54Även Hosseini-Kaladjahi (2002b) kommer i sin undersökning bland invånare fram till att kön är den mest avgörande faktorn i känslan av otrygghet. 55Undersökningarna av levnadsförhållanden genomförs av SCB () . Urvalet i undersökningarna är avsedd att spegla befolkningens levnadsförhållanden på riksnivå (2002a, s. 61). verket att de inrikes födda i de av avtalen berörda bostadsområdena känner sig betydligt mindre trygga än i hela , medan mot- svarande skillnad för de utrikes födda är mycket liten (ibid., s. 59). (2002a) visar med stöd i undersökningen vidare på att invånarna i samtliga bostadsområden som omfattas av avtalen framför allt är oroliga för att utsättas för inbrott och skade- görelse. Men noterbart är dock att huvuddelen av de som svarade på enkäten trivs bra eller mycket bra i sitt område (ibid., s. Trots det vill ungefär hälften flytta från sitt bostadsområde. Anled- ningar som är avgörande för önskan om att flytta är trångboddhet (ju färre rum per person desto fler vill flytta) och utbildningsnivån (personer med högst grundskoleutbildning vill flytta i betydligt mindre grad). Även Hosseini-Kaladjahi (2002b) visar i sin undersökning bland Fittjaborna att tillfredsställelsen med den egna bostaden har direkt betydelse för om man trivs i sitt bostadsområde. Han hävdar dock att skillnader mellan invandrare och svenskar exempelvis i upplevd utsatthet för våld och hot troligast har sin förklaring i att grup- perna har olika tolkning av, mått för och tolerans mot hot och våld (ibid., s. 9). Delaktighet: att mobilisera invånarna för trygghet (2003) betonar att medborgarperspektivet är en viktig komponent i ett framgångsrikt brottsförebyggande arbete. Här menar författarna att medborgarperspektivet motsvaras i stor- stadsarbetet av underifrånperspektivet och betonar att detta perspek- tiv, enligt kommunerna, har varit lätt att infria eftersom trygghets- frågan engagerar många invånare56 då den inverkar på deras vardag på ett tydligt sätt (ibid., s. 21). Ländin (2004) påpekar att delaktigheten under målområdet om- rådesutveckling och trygghet får en speciell innebörd. Delaktighe- ten inom trygghetsarbetet blir ett instrument och bör inte ses som mål i sig. Författaren menar att kravet på delaktighet uppnås i och med att invånarna meddelar sin åsikt om vad som bör åtgärdas. Själva genomförandet av förbättringar faller ofta inte på invånarnas axlar av kompetensskäl (ibid., s. 62). Bucht & (2002) lägger märke till hur ett projekt som ursprungligen var inriktat på att öka tryggheten och trivseln i bostadsområdet, ändrar sitt syfte under 56 Jfr avsnitt 6.2.8. I en delrapport från de projektansvariga talas det varken om trygghet eller trivsel utan tonvikten istället ligger på in- flytande och delaktighet (ibid., s. 10). Hosseini-Kaladjahi (2002b) anser att trygghet och delaktighet är så pass viktiga frågor att framgångsrik kommunikation med invå- narna bör prioriteras även om det skulle bli på bekostnad av svenska språkets ställning57: Jag vet inte varför man inte skulle kunna arbeta för trygghet eller del- aktighet i på turkiska eller arabiska. Jag tror inte alls att sådana arbetsmetoder skulle komma att påverka inlärningen av det svenska språket negativt. Och även om så skulle vara fallet, är det man vinner mycket viktigare än det man förlorar i sammanhanget (ibid., s. 23). et al (2004), som utvärderade insatser inriktade på trygghet och trivsel i , har producerat en i sammanhanget intressant rapport inom ramen för utvärderingen av de lokala utvecklings- avtalen. Rapporten är den enda utvärderingen som är inriktad speci- fikt mot tryggheten i termer av bostadsområdets fysiska förutsätt- ningar och är utförd av utvärderare med arkitektkompetens. Utvärderarna anser att arbetet som är inriktat på trygghet ur ett arkitektoniskt perspektiv inom ramen för utvecklingsavtalen kan ses som en kompensatorisk åtgärd för ett feltänkande som fanns i planeringen av Miljonprogrammets områden (ibid., s. 64). I rappor- ten hävdas att fysisk upprustning i utsatta områden har potential att öka tryggheten då den kan medverka till minskad omflyttning vilket i sin tur leder till minskad brottslighet. Man menar att även om inga enstaka projekt med inriktning på den fysiska miljön kan bryta segregationen, så förbättrar dessa projekt människors livskvalitet (ibid., s. 81). Utvärderarna refererar i detta sammanhang även till som anser att Malmös och avtal brister i be- aktandet av boendemiljöns inverkan på tryggheten (ibid., s. 129). Men utvärderarna påpekar även att det ofta är svårt att avläsa utfallet av de satsningar på fysiska upprustningar som görs inom ramen för de lokala utvecklingsavtalen. Man menar att arbetet med boendemiljön kräver kontinuitet och att utfallet är beroende av en bred politisk vilja med målsättningen att förbättra situationen i de utsatta områdena. Att har blivit en tryggare 57 Jfr avsnitt 6.2.3. plats att bo på när det gäller fysisk miljö, menar utvärderarna, är exempelvis ett resultat av ett arbete som har pågått . Detta menar utvärderarna kan dock inte helt kompensera för den sociala otryggheten. Ländin (2004) anmärker att hälften av insatserna inom målom- rådet Trygghet och trivsel i har gått till den fysiska upp- rustningen av området. Men utvärderaren påpekar att det är svårt att avgöra om insatserna har uppnått sina mål eller förbättrat trygg- heten då målsättningarna är omfattande och ospecificerade (ibid., s. 30). I detta avseende menar (2004) att de fysiska upprust- ningarna inte har haft någon större inverkan på områdenas huvud- sakliga problem. et al (2004, s. 140f) betonar även att för- bättringar i den fysiska miljön bör vara områdesbaserade men att kommuncentral samverkan är nödvändig. Det lokala brottsförebyggande arbetet har fått ett lyft genom de lo- kala utvecklingsavtalen, trots att den lokala problembilden emellanåt inte var utredd. Det är ofta lätt att få invånarnas medverkan i trygghetssatsningar eftersom medborgarna är engagerade i frågor som berör deras vardag. Men medverkan har ibland förvandlats från medel till mål inom trygghetssatsningar. Undersökningar av upp- levd otrygghet visar att kvinnor känner sig otrygga i betydligt större utsträckning än män. Satsningar på boendemiljön bidrar till att skapa trygghet i området och bör även fortsättningsvis bedrivas på områdes- basis. Lästips bland de granskade rapporterna: , (2003). Brottsförebyggande insatser i utsatta områden. Ländin, (2004). och förvaltningen ska vara med . Målområdet Trygghet och trivsel inom storstadssatsningen i . , , , , (2004). Om trygghet och trivsel i fyra stadsdelar. arkitektur, , . Folkhälsoläget i storstadsregionerna är det sjunde av de långsiktiga målområdena inom de lokala utvecklingsavtalen och den övergripan- de uttalade målsättningen är att folkhälsoläget, både i form av ohälso- tal och självupplevd hälsa, bör förbättras (prop. 1997/98:165, s. 31). I de granskade rapporterna kan tre huvudsakliga problem urskil- jas: att folkhälsa är ett av de minst utvärderade områdena inom de lokala utvecklingsavtalen, att när folkhälsa väl tas upp analyseras det i mycket liten utsträckning samt att målområdet inom satsningen generellt är otydligt definierat och som en följd av detta inkonse- kvent hanterat. Sparsam granskning av folkhälsoinsatser Inom utvärderingen av de lokala utvecklingsavtalen har folkhälsan sällan ställts i fokus58. Det finns egentligen bara en rapport bland vårt material som med uttalat fokus tittar på detta målområde59. För övrigt ges folkhälsa ett tämligen begränsat utrymme i ett antal rapporter med ett mer övergripande fokus60. Folkhälsa nämns ofta i en bisats i inledningen och ägnas därefter sparsamt intresse. Folk- hälsa har ofta utvärderats under rubriken lokalt utvecklingsarbete och följande citat är talande för hur målområdet generellt har han- terats av utvärderare i samtliga kommuner: Sammantaget kallas delområdet lokalt utvecklingsarbete, vilket alltså avser insatserna rörande demokratiskt deltagande och delaktighet, trygg- het och trivsel samt förbättrad folkhälsa. Vi fokuserar utvärderingen främst på det arbete som handlat om att öka den demokratiska del- aktigheten. Frågor om trygghet, trivsel och folkhälsa har därmed i vår utvärdering hamnat i bakgrunden även om de inte är helt frånvarande då områdena i vissa fall överlappar varandra (, Å 2004, s. 10). 58Det ska också nämnas att kommer att avlämna en sektorsövergripande folkhälsopolitisk rapport (, s. 6). 59I Martilla & baslinjeorienterade rapport studeras folkhälsoarbete i de fem kom- muner i som omfattas av de lokala utvecklingsavtalen (Marttila & 2002). 60I bilaga finns det beskrivet vilka rapporter som har berört målområdet folkhälsa. Bristande problematisering av folkhälsans innebörd Utöver avsaknaden av egentliga utvärderingar kring målområdet finns det även brister när det gäller problematisering av vad folk- hälsoarbete i satsningen innebär. Detta gäller framför allt i utvärde- ringarna, men av innehållet i rapporterna att döma verkar detta också gälla på insatsnivå inom satsningen. Enligt Folkhälsoinstitutet61 utgår den nationella folkhälsopoliti- ken från elva aspekter som påverkar folkhälsan genom livsvillkor, miljöer, produkter och levnadsvanor. Några ansatser att på detta sätt ställa folkhälsan i perspektiv saknas dock i utvärderingen av de lokala utvecklingsavtalen. Istället för att relatera insatser till den övergri- pande målsättningen riktar sig frågorna i undersökningarna kring folkhälsoaspekter snarare mot vad brukare och boende tyckte om att delta i insatserna eller om projektpersonal tyckte att de funge- rade på ett tillfredsställande sätt62. Dessa upplevelser av insatserna relateras sedan i vissa fall till målen för de lokala utvecklingsavtalen, men utan att förmedla vilka effekter folkhälsoinsatserna genererat. Ofta återfinns redovisningar om vad som gjorts, men betydligt mindre om hur detta har bidragit till måluppfyllelsen inom de lokala utvecklingsavtalen i form av ohälsotal och självupplevd hälsa63. I rapporterna finns flera exempel på uppskattade satsningar inom målområdet folkhälsa, ofta i anslutning till vad som kallas delaktig- het och makten över det egna livet. Ett projekt som i detta sam- manhang ofta framhävs som ett lyckat exempel är Projekt , Göteborg64. Projektet kan betraktas som ett paraply- projekt, dvs. som har en samlande funktion i det här fallet med in- riktning på arbete med att stärka medborgarnas delaktighet, välbe- finnande och hälsa65. I linje med resonemanget ovan framhålls också arbetet i projektet som positivt av boende, engagerade i projektet, tjänstemän och politiker. Resultaten som redovisas är dock tvety- diga: flera av de intervjuade upplever att deras hälsa stärkts genom att de på något sätt deltar i Hälsodiskens aktiviteter, som ett par av de intervjuade anser att Hälsodisken inte har någon bety- delse alls för deras hälsa (2004, s. 69). 61Se (2005). 62Se till exempel Popoola & Wigerfelt (i Bevelander et al 2001b). 63I den enkätundersökning i som Hosseini-Kaladjahi (2002b) redovisar finns svaren på frågan Är du nöjd med ditt hälsotillstånd? angivna i bilaga. Redovisningen utgör ett grund- material om området, någon uppföljningsstudie har dock ännu inte redovisats. 64Fler exempel är Internationella hälsoinformatörer i (Dejin et al ) och Vem ser barnen? i (2004). 65I (2004) utvärderas Projekt ur ett boendeperspektiv. skriver således främst hur arbetet med folkhälsoinsatser bedrivits och hur det har uppfattats av berörda aktörer, mindre på en kun- skapsbaserad koppling till hälsoläget. Genomgående otydlighet kring folkhälsan Gedigna utvärderingar med inriktning på folkhälsomålet kan följ- aktligen sägas vara en bristvara inom de lokala utvecklingsavtalen. Bland de få som inriktar sig på målområdet finns Marttila & (2002) som kartlägger folkhälsoarbetet i de lokala utveck- lingsavtalen, i utvärderingsavtalen samt i åtgärdsplanerna i de fem kommuner i satsningen som tillhör . Rapportför- fattarna påvisar att folkhälsa har uppmärksammats i olika grad i olika kommuner – allt ifrån att storstadsarbetet uppfattas som ett stort folkhälsoprojekt till att folkhälsa knappt nämns i dokumentationen kring satsningen. De konstaterar också att folkhälsans utrymme i utvärderingsavtalen med kommunerna i är mycket litet, som folkhälsan har fått litet utrymme i de utvärde- ringar som sedan genomförts. Marttila & slår också fast att inriktningen i och formerna för arbetet inom folkhälsoområdet till stora delar har varit av traditionell karaktär. Många av insatserna har initierats av tjänstemän på olika nivåer utifrån de boendes in- tresse, men utan att boende i någon egentlig utsträckning varit med i beslutsprocessen66. Avslutningsvis påpekar de dock att folkhälsa lyfts fram på ett annat sätt i de lokala utvecklingsavtalen än i tidigare statliga projekt67. Genom att folkhälsa har namngivits från början som ett eget målområde har folkhälsofrågorna fått en tydligare plats i satsningen. Marttila & rapport illustrerar, tillsammans med övriga rapporter där folkhälsa berörs, hur folkhälsa har kommit att utgöra ett samlingsbegrepp. Hälsoarbetet inom de lokala utvecklingsavta- len inkluderar därför en rad olikartade sociala verksamheter68 med allt från stavgång för pensionärer och picknickutflykter för invand- rarkvinnor till den mer generella och övergripande inriktning som präglat folkhälsoarbete69: 66I avsnitt 6.1.1 förs mer utvecklade resonemang kring tjänstemannaperspektivet. 67Se kapitel 1 där tidigare statliga satsningar kommenteras. 68Exemplen är hämtade från Bunar (2003) och Popoola & Wigerfelt (i Bevelander et al 2001b). Resonemang av denna karaktär finns till exempel också i (2004). 69Folkhälsa i beskrivs även av (2004, s. 51f) Detta vida synsätt finns exempelvis även i ungdomsinsatser där målsättningen är generell med tanken att allt i en människas livssituation påverkar hennes hälsa (2003). En sådan allmän syn kan Folkhälsoperspektivet genomsyrar allt vi håller på med och på något sätt tycker jag att vi ersatt integrationsperspektivet som man pratar i andra kommuner med det vi kallar folkhälsa (citat i Hajighasemi , s. 37). Vi kan emellertid konstatera att folkhälsan inom de lokala utveck- lingsavtalen givits ett brett och oprecist innehåll, i synnerhet då in- satserna ska relateras till de lokala utvecklingsavtalens övergripande målsättningar. Bunar (2004, s. 43) tar upp att personer som gått rök- avvänjningskurser faktiskt slutat röka, att många berörts av informa- tionskampanjer samt att pensionärer gått stavgång på satsningens bekostnad, men ifrågasätter om detta bidrar till motver- kandet av den sociala, etniska och diskriminerande segregationen i samhället. Bunar (2004, s. 88) visar också på ett exempel där fluor- tabletter till sexåringar lyfts fram som ett sätt att bekämpa segrega- tionen i samhället genom att bidra till ökad förvärvsfrekvens och ekonomisk tillväxt. I flera rapporter kan vi se ansatser till att uttala sig om folk- hälsoläget i ett område genom antalet sjukdagar per sjukförsäkrad, vilket till exempel Integrationsverket70 gör. Men de lyfter fram nackdelen med denna statistik då den endast ger uppgifter om hälsoutvecklingen för dem som uppbär sjukförsäkring, vilket många invandrare som inte kommit in på arbetsmarknaden inte har tillgång till. Detta förhållande förstärks av Marttila & (2001, s. 58) och Bunar (2004, s. 42) som menar att vi inte kan uttala oss om ett områdes allmänna hälsotillstånd endast utifrån denna variabel. För- tjänsterna ligger snarare i att det kan belysa att skillnader faktiskt finns mellan bostadsområdena. Men det är tveksamt om resultatet av en sådan mätning faktiskt visar de aspekter som de lokala utveck- lingsavtalens målsättningar riktar sig mot. Det viktigaste i detta sam- manhang är att fråga sig om den statistik som används faktiskt mäter de fakta man är ute efter71. Som avslutning på resonemanget kring målområdet folkhälsa skickar Marttila & (2001) med ett tips kring en eventuell utveckling av hur utvärderingen av folkhälsoinsatser kan hanteras72: vi även finna i andra kommuner. T ex visar Marttila & (2002) på exempel från , , , och . 70Integrationsverket (2002a) gör en utvärdering av folkhälsoläget baserad på statistik om sjuk- penningdagarnas utveckling i de aktuella områdena. Detsamma gör även Bunar (2004). 71Medin & (2000, s. 98) för ett intressant resonemang om detta i boken Hälsa och hälsofrämjande. 72De referenser som anges i citatet är: Rootman, , , , , , (red) (2001). Evaluation in health promotion. Principles and perspectives. WHO regional publications, ; Om även folkhälsoinsatser beslutas att utvärderas inom storstadssats- ningen så har principer och modeller för utvärdering av folkhälsoarbete publicerats i ett flertal rapporter och vetenskap- liga artiklar (WHO Europe, 2001; Nutbeam, 1998; , 1999; MMWR, 1999). Det finns också rekommendationer för beslutsfattare för hur utvärderingsarbete bör genomföras (WHO, 2001). Gemensamt för dessa bakgrundsunderlag och rekommendationer är att de förordar en utvärdering som belyser såväl den genomförande processen som resultatet (ibid., s. 75). Målområdet folkhälsa har varit besvärligt att närma sig för utvärde- rarna. De verksamheter som placeras inom detta målområde är av en mångsidig och skiftande karaktär. Dessa verksamheter har vidare varit svåra att undersöka i relation till de lokala utvecklingsavtalens övergripande målsättning. Projekt som i och för sig har varit upp- skattade och välbesökta är svåra att värdera då de till viss del ligger utanför målsättningen att bryta segregationen. Vidare är folkhälsan svår att mäta då de uppgifter som finns tillgängliga handlar om an- talet sjukdagar, vilket blir ett trubbigt mått då en betydande del av befolkningen i de aktuella områdena inte är kvalificerad för sjukför- säkringssystemet. Avslutningsvis är folkhälsomålet problematiskt i så måtto att det kan förstås på åtminstone två sätt. Med tanke på fokuseringen på sysselsättning och minskat socialbidrag kan folk- hälsosatsningar betraktas som ett sätt att öka andelen som står till arbetsmarknadens förfogande. Det andra sättet, som mer utgår från ett underifrånperspektiv, handlar om att människor som bor i ut- satta områden helt enkelt ska må bättre, dvs. att utgångspunkten är ett subjektivt mått på den egna hälsan. Lästips bland de granskade rapporterna: Marttila, (2002). Folkhälsoinsatser i stor- stadssatsningen, Baslinjestudien . Socialmedicin, , . Nutbeam, (1998). Evaluating health promotion progress, problems and solutions. 13:27–43; , (1999). Evaluation as a quality tool in health promotion. (), ; Centers for Disease Control and Prevention (1999). Framework for program evaluation in public health. Morbidity and Mortality Weekly Report 48:1–40. Demokrati och delaktighet är det åttonde av storstadspropositio- nens prioriterade målområden och formuleras som att det demo- kratiska deltagandet och delaktigheten bör öka i de utsatta bostads- områdena (prop. 1997/98:165, s. 31). Målet beskrivs som en viktig del i den generella välfärdspolitikens arbete med uttalad inriktning på rättvisa och jämlika levnadsvillkor för alla invånare. I propo- sitionen utgår målbeskrivningen om demokrati och delaktighet från en diskussion om de ökande klyftorna inom storstadsområdena och det ses som en stor utmaning för det demokratiska systemet att kunna stödja utvecklingen av och ta tillvara ett potentiellt politiskt engagemang inom ramen för det parlamentariska systemet. I propositionens beskrivs att den etniska och sociala segregationen utgör ett stort hot mot såväl demokrati som välfärd om inte utveck- lingen kan brytas, vilket kan sägas utgöra en av grunderna till målet om att det demokratiska deltagandet och delaktigheten bör öka i de utsatta bostadsområdena (prop. 1997/98:165, s. 23, 30, 31). Demokrati och delaktighet är också ett av de målområden som lockat flest utvärderare (jämte sysselsättning och språkinsatser). Särskilt kan framhållas att Mångkulturellt centrum i (MKC) parallellt med denna utredning har i uppdrag att på ett mer djupgående sätt kartlägga och specifikt granska målområde demo- krati och delaktighet. Det är uppenbart att begreppen demokrati och delaktighet varit svåra att hantera. Problemen handlar främst om att dessa begrepp är svåra att definiera och avgränsa. Dessa svårigheter visar sig såväl i statliga direktiv och projektens inriktning och innehåll som i utvär- derarnas svårigheter att försöka fånga huruvida projekten faktiskt förbättrat situationen vad gäller detta målområde. Spridda definitio- ner kring en komplex verklighet ger tolkningsutrymme och fritt spelutrymme för att definiera in lite av varje. Det leder också till en uppsjö av parallella, överlappande men ofta spretiga defi- nitioner, där i värsta fall samma begrepp kan få en rad olika betydel- ser.