sou · GTB316 · 2006-01-01 00:00:00 — Sådana filialer får varken ha frihet att tillhandahålla tjänster enligt artikel 59 andra stycket i fördraget, eller rätt att etablera sig i en annan medlemsstat än de stater där de redan är etablerade. Följ- aktligen bör en medlemsstat som medger tillträde för sådana filialer besluta hur principerna i detta direktiv skall tillämpas på sådana fili- aler, i enlighet med artikel 9.1 i direktiv /780/EEG och utifrån behovet av att skydda insättarna och bevara det finansiella syste- mets stabilitet. Det är av avgörande betydelse att sådana filialers insättare har full kännedom om de skyddsåtgärder som berör dem. Å ena sidan bör den lägsta garantinivå som föreskrivs i detta direktiv inte lämna en allt för stor del av insättningarna utan skydd, såväl av hänsyn till konsumentskydd som till stabiliteten i det finansiella systemet. Å andra sidan skulle det inte vara lämpligt att inom hela gemenskapen införa en skyddsnivå som i vissa fall kan uppmuntra till en osund ekonomisk förvaltning av kreditinstitut. Kostnaden för att finansiera systemen bör också beaktas. Det förefaller rimligt att fastställa den gemensamma lägsta garantinivån till 20 000 ecu. Det kan bli nödvändigt med begränsade övergångs- åtgärder för att möjliggöra att systemen uppfyller detta belopp. En del medlemsstater ger insättarna en täckning för insättningar som är högre än den gemensamma lägsta garantinivå som föreskrivs i detta direktiv. Det förefaller inte rimligt att kräva att sådana system, av vilka vissa har införts som en följd av rekom- mendation 87/63/EEG, ändras på denna punkt. En medlemsstat måste kunna utesluta vissa särskilt angivna kate- gorier av insättningar eller insättare, om den inte anser att de behö- ver särskilt skydd från den garanti som systemen för garanti av insättningar ger. För att uppmuntra insättarna att noga ge akt på hur kreditinsti- tuten sköts, ersätts i vissa medlemsstater indisponibla insättningar inte fullt ut. Ett sådant förfaringssätt bör begränsas vad avser insättningar under den lägsta gemensamma nivån. Principen om en gemensam lägsta nivå per insättare snarare än per insättning har bibehållits. Det är därför lämpligt att beakta de insättningar som har gjorts av insättare som antingen inte står som kontohavare eller som inte är ensamma kontohavare. Nivån måste därför tillämpas på varje identifierbar insättare. Detta bör inte vara tillämpligt på företag för kollektiva investeringar som är föremål för särskilda skyddsbestämmelser vilka inte är tillämpliga på ovan- nämnda insättningar. Information är en betydande del av insättarskyddet och måste därför också vara föremål för ett grundantal av bindande bestäm- melser. En oreglerad användning i marknadsföring av hänvisningar till nivån på och omfattningen av ett system för garanti av insätt- ningar skulle kunna påverka stabiliteten i banksystemet eller insät- tarnas förtroende. Medlemsstaterna bör därför fastställa regler för att begränsa sådana hänvisningar. I särskilda fall, i vissa medlemsstater där det inte finns system för garanti av insättningar för vissa kategorier av kreditinstitut som bara tar emot en mycket liten andel insättningar, kan införandet av ett sådant system i en del fall ta än vad som har fastställts för att inlemma detta direktiv i nationell lagstiftning. I sådana fall kan under en övergångstid undantag från kravet om anslutning till ett system för garanti av insättningar vara berättigat. Om sådana kreditinstitut skulle vara verksamma utomlands skulle en medlems- stat dock ha rätt att kräva deras anslutning till ett system för garanti av insättningar som den staten har infört. Det är inte absolut nödvändigt att i detta direktiv harmonisera metoderna för finansiering av system för garanti av insättningar eller kreditinstituten i sig, om dels kostnaderna för finansiering av sådana system i princip skall bäras av kreditinstituten själva och dels den finansiella styrkan hos sådana system skall stå i proportion till institutens åtaganden. Detta får dock inte äventyra banksyste- mets stabilitet i medlemsstaten i fråga. Om ett eller flera system, som garanterar insättningar eller kre- ditinstituten som sådana och säkerställer kompensation eller skydd för insättningar enligt de villkor som föreskrivs i detta direktiv, har införts och officiellt erkänts, medför inte detta direktiv att med- lemsstaterna eller deras behöriga myndigheter blir ansvariga gent- emot insättare. Skydd för insättningar är en viktig del i genomförandet av den inre marknaden och ett nödvändigt komplement till tillsynen över kreditinstitut på grund av den solidaritet det skapar mellan alla institut på en viss finansiell marknad om ett av dem inte skulle kunna infria sina förpliktelser. Härigenom föreskrivs följande. I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges: 1.insättning: ett tillgodohavande i form av inlåning eller som ett tillfälligt led i normala banktransaktioner och som ett kreditinstitut måste betala tillbaka enligt de lagliga och avtalsmässiga villkor som är tillämpliga, och alla fordringar i form av värdepapper som har ställts ut av kreditinstitut. Andelar i brittiska och irländska "societes", bortsett från andelar som utgör en form av eget kapital i enlighet med artikel 2, skall anses vara insättningar. Obligationer som uppfyller villkoren i artikel 22.4 i rådets direk- tiv 85/611/EEG av om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva invester- ingar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) (7), skall inte anses vara insättningar. Medlemsstaterna skall vid beräkningen av ett tillgodohavande tillämpa de regler och föreskrifter vad avser kvittning och motford- ringar som enligt rättsliga och avtalsmässiga villkor är tillämpliga på en insättning. 2.gemensamt konto: ett konto som är öppnat i två eller flera personers namn eller som två eller flera personer är berättigade till och som tecknas av en eller flera av dessa personer. 3.indisponibel insättning: en insättning som har förfallit till betalning men som inte har betalats ut av ett kreditinstitut enligt de rättsliga och avtalsmässiga villkor som är tillämpliga, och om endera av följande två alternativ är tillämpligt: i) De behöriga myndigheterna i fråga har konstaterat att, enligt deras uppfattning, kreditinstitutet i fråga och av skäl direkt förknippade med dess finansiella ställning, verkar sakna för- måga att kunna återbetala insättningen och att denna oförmåga inte endast är tillfällig. De behöriga myndigheterna skall göra detta konstaterande och dagar efter det att de först har bli- vit förvissade om att ett kreditinstitut inte har återbetalat insätt- ningar som utgör klara och förfallna fordringar. ii) En rättslig myndighet har av orsaker som är direkt för- knippade med kreditinstitutets finansiella ställning meddelat ett avgörande som innebär att insättarnas möjlighet att framställa krav mot institutet tillfälligt upphävs om avgörandet meddelas innan det ovannämnda konstaterandet har gjorts. 4.kreditinstitut: ett företag vars verksamhet består i att från all- mänheten ta emot inlåning eller andra medel som skall återbetalas och att för egen räkning bevilja krediter. 5.filial: ett driftsställe som utgör en legalt beroende del av ett kreditinstitut och som självständigt utför alla eller vissa av de trans- aktioner som är hänförliga till verksamhet i kreditinstitut. Alla fili- aler som ett kreditinstitut som har sitt huvudkontor i en annan medlemsstat har inrättat i en och samma medlemsstat skall anses vara en enda filial. Följande skall inte omfattas av återbetalning från garantisystem: -Insättningar som andra kreditinstitut har gjort i eget namn och för egen räkning, om inte annat följer av artikel 8.3. -Alla instrument som omfattas av definitionen av "kapitalbas" i artikel 2 i rådets direktiv /299/EEG av om kapitalbasen i kreditinstitut (8). -Insättningar som härrör ur transaktioner i samband med något för vilket en brottmålsdom för tvättning av pengar har meddelats, enligt definitionen i artikel 1 i rådets direktiv /308/EEG av om åtgärder för att förhindra att det finansiella syste- met används för tvättning av pengar (9). Varje medlemsstat skall säkerställa att ett eller flera system för garanti av insättningar införs och officiellt erkänns inom dess ter- ritorium. Förutom under sådana omständigheter som avses i andra stycket och i punkt 4 får inget kreditinstitut som är auktoriserat i medlemsstaten enligt artikel 3 i direktiv /780/EEG ta emot insättningar om det inte är anslutet till ett sådant system. En medlemsstat kan dock undanta ett kreditinstitut från skyl- digheten att vara anslutet till ett system för garanti av insättningar om kreditinstitutet är anslutet till ett system som skyddar kredit- institutet självt och särskilt säkerställer dess likviditet och solvens, och därigenom garanterar ett insättarskydd som åtminstone mot- svarar det skydd som ett system för garanti av insättningar ger och som enligt de behöriga myndigheternas uppfattning, uppfyller föl- jande villkor: -Systemet skall redan vara i funktion och officiellt erkänt vid tiden för detta direktivs antagande. -Systemet skall vara utformat på ett sådant sätt att det förhind- rar insättningar hos kreditinstitut som är anslutna till systemet från att bli indisponibla och förfoga över de resurser som behövs för detta ändamål. -Systemet får inte bestå av en garanti som har beviljats ett kre- ditinstitut av medlemsstaten själv eller av dess lokala eller regionala myndigheter. -Systemet skall säkerställa att insättarna informeras enligt de villkor som fastställs i artikel 9. De medlemsstater som använder sig av denna möjlighet skall informera kommissionen om detta; de skall särskilt meddela kom- missionen om sådana skyddssystems egenskaper och vilka kredit- institut som omfattas av dem samt om eventuella senare ändringar i den information som har tillhandahållits. Kommissionen skall informera om detta. Om ett kreditinstitut inte uppfyller de förpliktelser som ålig- ger det såsom ansluten till ett system för garanti av insättningar, skall de behöriga myndigheter som har utfärdat dess auktorisation underrättas och, i samarbete med systemet för garanti av insätt- ningar, vidta alla lämpliga åtgärder, inklusive användande av sank- tioner, för att säkerställa att kreditinstitutet uppfyller sina förplik- telser. Om inte dessa åtgärder leder till att kreditinstitutet uppfyller sina förpliktelser, kan systemet, om nationell lagstiftning tillåter uteslutning av en deltagare, med de behöriga myndigheternas uttryckliga samtycke och med minst tolv månaders frist, meddela att det ämnar utesluta kreditinstitutet från medlemsskap i systemet. Insättningar som har gjorts före fristens utgång skall även i fort- sättningen vara helt täckta av systemet. Om kreditinstitutet vid fristens utgång inte har uppfyllt sina förpliktelser kan systemet för garanti av insättningar, återigen efter att ha inhämtat de behöriga myndigheternas uttryckliga samtycke, genomföra uteslutningen. Om nationell lagstiftning tillåter det och med uttryckligt samtycke från de behöriga myndigheter som har utfärdat kredit- institutets auktorisation får ett institut som har uteslutits från ett system för garanti av insättningar fortsätta att ta emot insättningar om det före sitt uteslutande har vidtagit andra åtgärder för att garantera ett skydd för insättningar som vad avser nivå på och omfattning av skyddet åtminstone motsvarar det skydd som det officiellt erkända systemet ger. Om ett kreditinstitut som har föreslagits för uteslutning enligt punkt 3 inte kan vidta andra åtgärder som uppfyller de villkor som anges i punkt 4, skall de behöriga myndigheter som utfärdade dess auktorisation återkalla den. System för garanti av insättningar som enligt artikel 3.1 har införts och officiellt erkänts i en medlemsstat, skall omfatta insät- tare hos kreditinstitutets filialer i andra medlemsstater. Fram till får varken nivån på eller omfatt- ningen, inklusive procentsatsen, av den täckning som ges överstiga den maximala storleken på eller omfattningen av den täckning som motsvarande garantisystem inom värdmedlemsstatens territorium ger. Före detta datum skall kommissionen utarbeta en rapport på grundval av de erfarenheter som har gjorts vid tillämpningen av det andra stycket och bedöma behovet av att fortsätta med dessa åtgär- der. Om så är lämpligt skall kommissionen överlämna ett förslag till direktiv till och rådet, i syfte att förlänga åtgärdernas giltighetstid. 2.När nivån på eller omfattningen, inklusive procentsatsen, av den täckning som värdmedlemsstatens system för garanti av insätt- ningar ger, överstiger nivån på eller omfattningen av den täckning som ges i den medlemsstat i vilken ett kreditinstitut är auktoriserat, skall värdmedlemsstaten säkerställa att det finns ett officiellt erkänt system för garanti av insättningar inom dess territorium som en filial frivilligt kan ansluta sig till för att komplettera den garanti som dess insättare redan har genom institutets anslutning till systemet i sitt hemland. Det system som filialen ansluter sig till skall omfatta den kate- gori av institut som den tillhör eller närmast motsvarar i värdmed- lemsstaten. 3.Medlemsstaterna skall säkerställa att objektiva och allmänt tillämpade villkor upprättas för filialers anslutning till en värdmed- lemsstats system enligt punkt 2. Tillträde skall ske på villkor att de relevanta förpliktelserna vad avser anslutning är uppfyllda, särskilt vad avser betalning av bidrag och andra avgifter. Medlemsstaterna skall vid genomförandet av denna punkt följa de övergripande rikt- linjer som anges i bilaga 2. 4.Om en filial som enligt punkt 2 frivilligt har anslutit sig till ett system för garanti av insättningar inte uppfyller de förpliktelser som åligger det såsom ansluten till systemet, skall de behöriga myndigheter som utfärdade auktorisationen meddelas och, i sam- arbete med systemet för garanti av insättningar, vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att de ovannämnda förpliktelserna upp- fylls. Om filialen trots dessa åtgärder inte uppfyller de ovannämnda förpliktelserna kan systemet för garanti av insättningar, efter en lämplig frist och med samtycke från de behöriga myndigheter som utfärdade auktorisationen, utesluta fili- alen. Insättningar som gjorts före dagen för uteslutningen skall fortsätta att vara täckta av det frivilliga systemet till dess de för- faller. Insättarna skall informeras om att den kompletterande täck- ningen har fallit bort. 5.Kommissionen skall avlägga rap- port om hur punkterna 2 P4 tillämpas och skall om lämpligt föreslå ändringar av dessa. Insättningar som redan har gjorts för återkallandet av auktorisationen för ett kreditinstitut som har auktoriserats enligt artikel 3 i direktiv /780/EEG skall fortsätta att vara täckta av systemet för garanti av insättningar. Medlemsstaterna skall kontrollera att filialer som har inrättats av ett kreditinstitut som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen har en täckning som motsvarar den som föreskrivs i detta direktiv. Om så inte är fallet kan medlemsstaterna, om inte annat följer av artikel 9.1 i direktiv /780/EEG, kräva att de filialer som har inrättats av ett kreditinstitut som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen skall ansluta sig till ett inom sitt territorium existe- rande system för garanti av insättningar. 2.Åt insättare som redan har gjort eller som avser att göra insättningar hos filialer som har inrättats av ett kreditinstitut som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen skall kreditinstitutet tillhandahålla all relevant information om de åtgärder som har vid- tagits för att garantera deras insättningar. 3.Den information som avses i punkt 2 skall på det sätt som an- ges i nationell lagstiftning göras tillgänglig på det officiella språket eller språken i den medlemsstat där en filial inrättas; informationen skall vara avfattad på ett klart och förståeligt sätt. System för garanti av insättningar skall föreskriva att varje in- sättares sammanlagda insättningar skall täckas upp till 20 000 ecu i den händelse insättningarna blir indisponibla. I de medlemsstater där insättningar inte är täckta upp till 20 000 ecu när detta direktiv antas får fram till det högsta belopp som har fastställts i deras system för garanti av in- sättningar bibehållas, förutsatt att detta belopp inte är lägre än 15 000 ecu. 2.En medlemsstat kan bestämma att vissa insättare eller insätt- ningar skall vara undantagna från garanti eller skall ges en lägre garanti. Dessa undantag finns angivna i bilaga 1. 3.Denna artikel skall inte hindra bibehållandet eller antagandet av bestämmelser som ger en högre eller mer omfattande täckning av insättningar. System för garanti av insättningar kan särskilt på grund av sociala skäl täcka vissa typer av insättningar helt. 4.En medlemsstat kan begränsa den garanti som anges i punkt 1 eller den garanti som avses i punkt 3 till en bestämd procentsats av insättningarna. Den garanterade procentsatsen skall dock uppgå till eller överstiga av de sammanlagda insättningarna till dess det belopp som skall utbetalas enligt garantin uppgår till det belopp som avses i punkt 1. 5.Det belopp som avses i punkt 1 skall regelbundet och minst omprövas av kommissionen. Om lämpligt skall kommissionen till och rådet överlämna ett för- slag till ett direktiv om justering av det belopp som avses i punkt 1, med hänsyn tagen särskilt till utvecklingen inom banksektorn samt den ekonomiska och monetära situationen i gemenskapen. Den första omprövningen skall inte ske förrän efter utgången av den tid som avses i artikel 7.1 andra stycket. Medlemsstaterna skall säkerställa att insättarens rätt till kom- pensation innebär att insättaren har möjlighet att föra talan mot systemet för garanti av insättningar. De gränser som avses i artikel 7.1, 7.3 och 7.4 skall tillämpas på de sammanlagda insättningarna i samma kreditinstitut oavsett an- talet insättningar, valuta och lokalisering inom gemenskapen. 2.Varje insättares andel i ett gemensamt konto skall tas med i beräkningen av de gränser som avses i artikel 7.1, 7.3 och 7.4. Om särskilda bestämmelser saknas, skall ett sådant konto delas lika mellan insättarna. En medlemsstat kan besluta att insättningar till ett konto som disponeras av två eller flera personer som är medlemmar i ett bolag, en sammanslutning eller en gruppering av liknande natur som inte är en juridisk person, kan läggas samman och behandlas som om de hade gjorts av en enda insättare vid beräkningen av de gränser som anges i artikel 7.1, 7.3 och 7.4. 3.Om inte insättaren är faktiskt berättigad till de belopp som finns innestående på ett konto, skall den person som är faktiskt berättigad täckas av garantin, förutsatt att den personen har blivit identifierad eller kan identifieras före det datum då de behöriga myndigheterna gör det konstaterande som avses i artikel 1.3 i eller den rättsliga myndigheten meddelar det avgörande som avses i arti- kel 1.3 ii. Om flera personer är faktiskt berättigade skall, då de gränser som anges i artikel 7.1, 7.3 och 7.4 beräknas, hänsyn tas till vars och ens andel enligt de för förvaltningen av insättningarna gällande arrangemangen. Denna bestämmelse skall inte vara tillämplig på företag för kollektiva investeringar. Medlemsstaterna skall säkerställa att kreditinstituten ger per- soner som redan har gjort eller avser att göra insättningar tillgång till den information som behövs för att avgöra vilket system för garanti av insättningar som institutet och dess filialer är anslutna till inom gemenskapen eller vilka andra alternativa åtgärder som har vidtagits enligt artikel 3.1 andra stycket eller artikel 3.4. Insättarna skall informeras om bestämmelserna för systemet för garanti av insättningar eller andra alternativa åtgärder som har vidtagits och deras tillämpning, inklusive nivån på och omfattningen av den täckning som skyddssystemet ger. Informationen skall göras till- gänglig på ett lättförståeligt sätt. På begäran skall information ges också om villkoren för kom- pensation och de formaliteter som skall uppfyllas för att kompen- sationen skall utbetalas. 2.Den information som avses i punkt 1 skall på det sätt som an- ges i nationell lagstiftning göras tillgänglig på det officiella språket eller språken i den medlemsstat där filialen är etablerad. 3.Medlemsstaterna skall införa regler som begränsar använd- ningen av den information som avses i punkt 1 i marknadsföring, för att förhindra att en sådan användning påverkar banksystemets stabilitet eller insättarnas förtroende. Medlemsstaterna kan särskilt begränsa sådan marknadsföring till en saklig hänvisning till det system som kreditinstitutet är anslutet till. System för garanti av insättningar skall kunna betala ut veder- börligen styrkta fordringar som insättare gör gällande vad avser indisponibla insättningar från den dag då de behöriga myndigheterna gör det konstaterande som avses i artikel 1.3 i eller den rättsliga myndigheten meddelar det avgörande som avses i artikel 1.3 ii. 2.Under extraordinära omständigheter och i särskilda fall kan ett system för garanti av insättningar hos den behöriga myndig- heten ansöka om en förlängning av tidsfristen. Ingen sådan för- längning får överstiga . På begäran av systemet för garanti av insättningar får de behöriga myndigheterna ytterligare bevilja högst två förlängningar, varav ingen får överstiga tre måna- der. 3.Den tidsfrist som fastställs i punkterna 1 och 2 får inte åbe- ropas av ett system för garanti av insättningar för att förvägra för- måner enligt skyddssystemet till en insättare som inte har kunnat göra sina anspråk på utbetalning enligt garantin gällande . 4.Informationen om de villkor och de formaliteter som skall uppfyllas för att en kompensation enligt den garanti som avses i punkt 1 skall kunna utbetalas, skall vara utförlig och skriven på ett sätt som den nationella lagstiftningen föreskriver, på det officiella språket eller språken i den medlemsstat där den insättning som omfattas av garantin är gjord. 5.Om en insättare eller en annan person som gör anspråk på det belopp som finns innestående på ett konto har anklagats för ett brott som har direkt eller indirekt samband med tvättning av pengar enligt definitionen i artikel 1 i direktiv /308/EEG, kan system för garanti av insättningar inhibera tillfälligt alla betalningar iväntan på domstolens dom, oavsett den tidsfrist som fastställs i punkterna 1 och 2. Utan att det påverkar eventuella andra rättigheter enligt nationell lagstiftning skall system, som inom ramen för en garanti betalar ut belopp, vara berättigade att vid likvidationsförfaranden träda i insättarnas ställe för ett belopp som motsvarar det systemen har betalat ut. Utan hinder av artikel 3 skall de institut som har auktoriserats i eller och som finns upptagna i förteckningen i bilaga 3 vara undantagna från kravet att tillhöra ett system för garanti av insättningar till och med . Sådana kreditinstitut skall uttryckligen upplysa personer som redan har gjort eller avser att göra insättningar om att de inte är anslutna till något system för garanti av insättningar. Om ett sådant kreditinstitut under den tiden etablerar eller har etablerat en filial i en annan medlemsstat, kan den medlemsstaten begära att den filialen ansluter sig till ett system för garanti av insättningar som har införts inom den statens territorium enligt de villkor som anges i artikel 4.2, 4.3 och 4.4. På den lista över auktoriserade kreditinstitut som kommissionen enligt artikel 3.7 i direktiv /780/EEG skall utarbeta, skall kom- missionen ange varje kreditinstituts ställning med avseende på det här direktivet. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författ- ningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv . De skall genast underrätta kommissionen om detta. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs.