sou · GTB3112 · 2006-01-01 00:00:00 — Denna praktik kännetecknar till stor del fortfarande organisationerna, även om LO för länge sedan lämnat den öppna konfliktstrategin mot arbetsgivarna. Enligt informanten ovan måste man i linje med detta lyckas få facket att uppfatta att ens intresse för engagemang inte är en kritik mot facket. Infor- manten använder ordet förstått (de har förstått att jag inte är ute efter att skapa en opposition) och syftar på det sätt facket ofta tycks uppfatta kraven på deltagande från exempelvis som en opposition mot den förda fackliga politiken. Slutligen påpekas att informantens bidrag är kravlöst och av helt frivillig natur. Idén om att bli betald för att organisera arbetarklassen är en svårsmält orga- nisationspraktik för många av FAI:s medlemmar. Synen på fackligt arbete som aktivism och synen på aktivism som politisk identitet och inte som karriär är tydlig inom nätverket, vilket illustreras av vad många informanter återkommer till: vi gör inte detta för pengar eller för poster. riskerar denna inställning, enligt vår uppfattning, att leda till en nedprioritering av antirasism, då de fackliga resurserna kan användas för andra verksamheter. Du kan plocka svampar hela ditt jävla liv... En viktig fråga i sammanhanget kan relateras till fackförenings- rörelsens, och i synnerhet dess lednings, rädsla inför att det, bakom , ska finnas en grupp som vill krossa eller skada fackförening- arna. Ifrågasättandet av nätverkets pålitlighet förklarar det bland informanterna ideligen förekommande talet om vikten av facklig lojalitet. Vad fackföreningsledningen förbiser är att FAI:s kamp inte syftar till autonom organisering utan tvärtom, till att fastslå rätten att få deltaga och tillhöra. Det uttrycks med tydlighet genom informanternas vilja att skapa en motdiskurs, en som inbegriper en annorlunda representation av invandrare inom facket. Och de för- söker övertyga facket om deras identifikation med organisationen. De hävdar att de identifierar sig med kampen, med facket. Det är viktigt att skilja en identifikation (och ett medvetande) som skapas utifrån lojalitet till en idé (kampen, fackföreningen) från en identi- fikation som skapas utifrån lojalitet till en organisation (som anses representera en idé). Vår analys visar på att såväl den fackliga led- ningen som FAI:s medlemmar är diffusa över i vilken grad det handlar om lojalitet med organisationen eller om lojalitet med fack- ets medlemmar, vilket delvis kan förklara en del av spänningarna mellan fackets ledning och . För den grupp av FAI:s aktivister som identifierar sig med ett socialdemokratiskt projekt (och de är många) uppstår andra typer av hinder för fackliga karriärvägar. För även om en av de mest cen- trala ideologiska diskurserna vad gäller representationen av så som modernt, utgörs av antagandet om att sociala relationer inom moderna organisationer äger rum utifrån rationella och idé- mässiga grunder, betonar åtskilliga av våra informanter att det soci- aldemokratiska partiet och facket tycks vara organiserat utefter ett släktskapssystem. Mycket tyder på att släktskapsband (och till dessa härrörande vänskapsband) är en viktig komponent för öpp- nandet av karriärmöjligheter inom socialdemokratiskt kontrolle- rade organisationer och, i sin förlängning, till rätten att få tillhöra. Detta till trots representeras som modernt och meritokra- tiskt i kontrast till diskurser om hur sociala relationer i den så kal- lade tredje världen fungerar: utifrån släkt, nepotism etc. De känner inte igen namnet Du vet när man säger eller , så vet de, jaha, släkt med den och den eller aha han eller hon från SSU. Det kan man inte säga om oss, vi har ingen släkt i par- tiet och var för gamla för SSU De känner inte igen oss och de litar inte på oss. Du kan plocka svampar hela ditt jävla liv... Alla känner alla. Fråga mig inte hur alla är gifta med varandra eller kusiner eller känner varandra sedan de var och affischerade i SSU En viktig diskussion som förs bland FAI:s medlemmar handlar om under vilka villkor rasifierade grupper ska delta i det fackliga pro- jektet. Informanten i nästa citat hävdar att rasifierade grupper uppmanas att stödja facket men att det finns klara gränser mellan stödjande och deltagande under lika villkor: Vet du vad det är som händer? Det som fattas är lust De vill att vi ska stödja dem, här finns klubbar där är invandrare de vill ha stöd, de vill mobilisera stödet, men de vill inte att man ska komma in. Utifrån den brittiska erfarenheten argumenterar och Les (1995) att rasifierade gruppers erfarenheter av aktiv ex- kludering kan förklaras genom att det historiskt har funnits två möjliga vägar; de kan antingen fungera som vad författarna kallar votebrokers, det vill säga organisera den rasifierade befolkningen för att kanalisera deras stöd till en specifik (vit) kandidat och genom att ett sådant agerande premieras individuellt med en viss position, eller så kan de välja att ifrågasätta den rasifierade struk- turen och förbereda sig på att handskas med konsekvenserna (för en svensk analys, se , 2005). FAI:s medlemmar återkommer ofta till risken att inkluderas i organisationen under villkor som förstärker fackets makt över eller som får till följd att facket tillägnar sig FAI:s projekt i eget syfte. För en del av FAI:s medlemmar liknar situationen den brittiska; en form av neokolonial politik där mäktiga figurer ut- vecklar sin makt och prestige genom ett nätverk av rasifierade aktö- rer som de kontrollerar. En informant beskriver situationen genom att likna det vid det patriarkala förhållandet mellan en fader och hans barn, en jämförelse som återkommer genom informanternas anmärkningar att de behandlas som minderåriga. Här argumenterar en av våra informanter för ett mer rättvist deltagande i den fackliga organisationen. Hon beskriver sig själv som en kämpe som är i opposition till det byråkratiska facket. Att svenska facket inte förstår sig på motstånd och att motstånd behövs i , tyckte ett flertal av våra informanter. Jag är en kämpe, inte en fackpamp. Och dessutom är jag inte den typ av invandrare som gör sig snäll för att få en post, jag är en riktig invan- drare, en svartskalle. Du kan plocka svampar hela ditt jävla liv... Det här citatet belyser också det förhållande att det pågår en strid om hur kategorin invandrare ska definieras, och att en del perso- ner inte räknas som riktiga invandrare. Dessa invandrargrupper ansågs vara mer privilegierade, och var alltid närvarande i de diskus- sioner där FAI:s medlemmar letade efter en politisk identitet. De uppfattas som accepterade invandrare, vilka gör karriär på svens- karnas villkor. De radikala rasifierade grupper, som till en viss del är en produkt av nittiotalet, visar en kluvenhet inför de första rasifie- rade aktörer som medverkade under villkor av större underordning. En annan informant illustrerar vidare sin ambivalens på följande sätt: Jag vill inte vara en av dessa, en jasägare. Vet du vad som händer, de sätter in en av dem som är tämjd och då har de redan fyllt invandrarkvoten, som de måste. Koopteringsstrategier är relativt nya och till en viss del en reaktion på rasifierade gruppers framgångsrika kamp inom facket. På en viss nivå kan vi sammanfatta FAI:s agerande som en kamp som syftar till att ifrågasätta den överordnade gruppens rätt att representera underordnades intressen: Vi kan inte heller acceptera att den personen som är i ledningen för inte representerar invandrare eller att det finns en ansvarig för invandrare eller invandraransvarig eller hur det nu heter Det kan vi inte heller acceptera för att de gör politik utan oss och de har inte frågat oss vad vi vill för att vi ska bli representerade av dem. Men frågor rörande representation diskuteras också på ett annat plan; ställs inför ett dilemma som är välkänt för underord- nande grupper på väg upp i organisationer. arbetar för att in- vandrarrepresentation ska öka, men när invandrare väl väljs är det ofta personer som saknar nätverk och stöd att driva FAI:s projekt. Styrkan i utanförskapet låg i att gruppen kunde tolka fattade beslut som ickelegitima med tanke på deras frånvaro, men denna nya maktutövningsstrategi fråntar gruppen rätten att protestera genom synlig exkludering. –Och så till slut valde de någon invandrare för att vattna blommorna. –För att vattna blommor, hur så? –Ja, en invandrare så att vi inte ska besvära dem. Till exempel, jag ger dig ett exempel från denna avdelning Vi har här en invandrare som representant. De tar aldrig hänsyn till honom och det enda han gör är att servera kaffet men det verkar som om han gör detta i integrationens tjänst. De har en styrelse med en invan- Du kan plocka svampar hela ditt jävla liv... drarkvinna men det visar sig att alla beslut redan är fattade. Och den människan upptar en stol och gör inget. Att vattna blommorna är en lysande etnografisk beskrivning över de svenska fackföreningarnas strävan efter att skapa en hemmalik- nande miljö. Att vattna blommor likaväl som att koka kaffe är inte endast aktiviteter utan status som kopplas till det kvinnliga, utan är också aktiviteter som ofta förhindrar de underordnade medlem- marna från att delta under lika villkor i beslutfattandet. Uttrycket att vattna blommorna verkar emellertid även användas i andra kontexter för att uttrycka en annan typ av kritik mot fackföre- ningsrörelsens förtroendevalda. Det är synd eftersom det finns de som vill jobba men som stängs ute. Men de som inte vill jobba, de bara kommer ifrån arbetet, därför att i styrelsen har du fria timmar som du inte behöver jobba och kan rulla tummarna och ordföranden åker hit och dit och viceord- förande dit. De har valt in två tjejer i styrelsen, deras uppgift är att vattna blommorna en gång . Den ena var med i en olycka och har varit borta . I detta citat fångas FAI:s syn på vilken typ av medlemmar facket vill rekrytera. I gruppen vi studerat finns det en djup övertygelse om fackets nödvändighet och centrala roll i samhället, och det finns ett klart uttryck för en koppling mellan facklig praxis och civil- kurage. Informanterna påpekar exempelvis att man måste våga stå för sina åsikter och ta konsekvenserna av de val man har gjort. I deras världsbild innebär facklig aktivism ett liv i opposition där uppoffringar ses närmast som en självklarhet: Facket är inte karriär för oss, det är ett sätt att leva. Denna kommentar belyser en verklighetsuppfattning som sällan kommer fram i massmedia och som inte heller kommer fram i sociologiska tolkningar som ofta kopplar den minskade fackliga organisationsgraden till en växande individualisering. Enligt våra informanter finns det dock andra förklaringar till denna minskning: Folk är rädda. Rädda att förlora jobbet, rädda för trakasserier, rädda för registrering. Det finns en massa som de helst vill slippa. De måste våga. Genom flera av de intervjuer vi genomfört förmedlas en bild av aktivism inom fackföreningsrörelsen som något närmast riskfyllt och straffbart. Det finns en paradox mellan dessa berättelser och Du kan plocka svampar hela ditt jävla liv... det svenska fackets självbild som saknar en analys och en förståelse av facklig kamp som stigmatiserande och farlig för anställda. Informanternas röster påvisar också den osynliga maktstrukturen som finns inom fackliga organisationer vars syfte är att tillförsäkra sig konsensus över de frågor som diskuteras och den världsbild och de erfarenheter som prioriteras. Vi har också belyst att formen för inkluderingsprocesser är central för att förstå om inkludering inne- bär en omfördelning av maktförhållande inom organisationen eller en process av kooptering och passivisering av kritiska röster. När kön samverkar med rasifiering i underordningen Såväl i vetenskapliga texter som i samhällsdebatten har kategorin invandrare ofta betraktats som könlösa, även om det implicerats att de är män. Vår studie visar dock att rasifieringsprocesser ofta samverkar med hur kön görs inom facket. Såväl våra manliga som kvinnliga informanter berättar om hur underordnad maskulinitet och könsförtryck vävs samman med rasism. Ett återkommande tema från de manliga informanternas sida är ironiseringen av repre- sentationer av invandrarmän. Utan att kunna ett enda ord, för att de ville ha arbetskraft jag gick direkt in i arbetsmarknaden, det var ingen som sa kulturer fungerar inte du är från ett muslimskt land. De satte mig bredvid en svensk tjej, alltså på bandet det gick bra, det fungerade bra vi gjorde inte illa varandra. Jag våldtog henne inte. –Jag blev så sårad. Vi hade varit på ett fackligt möte och jag mådde så bra, allt hade fungerat och jag kände att jag hur ska jag förklara det, att jag var med Sen åkte vi tunnelbana och det fanns en del platser lediga bredvid en svart kille mina kamrater valde att stå Och tänkte jag detta går aldrig, jag kommer alltid att förbli den killen som de är rädda för. –Har du pratat med dem efteråt? –Nej och de kommer att säga att de egentligen ville stå men jag åker tunnelbanna ofta, jag vet när och med vem man sitter I ljuset av de sexualiserade representationerna av invandrarmän kan det vara av betydelse att lyfta fram antropologen (1997) historiska studie av våldtäktsanklagelser. Hon hävdar att det under hela den koloniala eran fanns en stark koppling mellan å ena sidan politisk och social mobilisering från de koloniserade grup- pernas sida och å andra sidan våldtäktsanklagelser från erövrarnas sida. Vidare hävdar författaren att upplevelser av otrygghet och Du kan plocka svampar hela ditt jävla liv... krav på skydd åt vita kvinnor alltid uppkommer och intensifieras i kontexter av upplevda politiska hot. Men sexualiseringen av invandrarmän tar sig också andra former, något som förkroppsligas i en förväntan på att dessa män ska kunna leverera en annan typ av maskulinitet: Jag är tråkig gift med min fru som jag träffade på högstadiet jag dansar inte salsa och hämtar mina barn på dagis en del blir så bes- vikna Men jag ska säga en sak: det är inte svenskarnas fel det finns så många som har spelat macho med stor fram- gång Även infantiliseringen av befolkningsgrupper har sina historiska rötter i västvärldens koloniala diskurser. Infantiliseringen syftar till att ideologiskt befästa en specifik typ av maskulinitet som hege- monisk. Som vi diskuterat tidigare, påpekar informanter ofta att svenska förtroendevalda behandlar dem som barn (Mulinari & , 2004): De behandlar oss som barn Till exempel, när jag säger att jag inte är överens så tror de att jag inte har förstått. När jag argumenterar för att vi måste radikalisera oss så bara väntar de, du vet ungefär som man gör när barn pratar och vuxna tänker på någonting annat och sen fortsätter de de vuxnas samtal. Men rasismen speglas inte enbart genom infantilisering och patolo- gisering av rasifierade gruppers maskuliniteter, utan också genom vad chicanoantropologen (1993) har definierat som imperialistisk nostalgi; den paradoxala praktik som västvärlden ägnar sig åt när de sörjer det som deras ekonomiska och politiska projekt har förändrat. De älskade mig i början till slut en invandrarkvinna [skratt] och förresten de var så glada när jag började kritisera när jag började kräva en studiecirkel om rasism då var jag inte riktigt, rik- tigt då förklarade de för mig att jag inte förstod, det var inte det som invandrarkvinnor ville Och sa jag jag organiserade mig politiskt när jag var i , och jag har kämpat jag har inte lagat mat utan käm- pat jag kommer inte att laga, vad kallar de det, etnisk mat, heter det så? Jag är inte här för att laga mat, vill de äta iransk mat får de gå på restaurang Imperialistisk nostalgi är, menar vi, en viktig egenskap i vardags- förhandlingar inom organisationer, särskilt då rasifierade grupper inte kan eller vill leverera delar av sina kulturer som produkter Du kan plocka svampar hela ditt jävla liv... för konsumtion av den svenska majoriteten. Här uppenbaras ett sökande efter den autentiska invandraren, den mest förtryckta invandrarkvinnan som används mot rasifierade gruppers mobili- sering. När kvinnliga informanter reflekterar över sin position, till skill- nad från de manliga informanterna vars berättelser fokuserar på deras egna medvetna handlingar, tenderar kvinnor i högre grad än män att se sin (framgångsrika) position inom organisationen som en följd av andra faktorer än egen målmedvetenhet och eget enga- gemang. Invandrarna röstade på mig. Och stödde mig. har det gått och, även om det är jobbigt att säga det, så var det också eftersom avdelningen behövde en kvinna och då valde de mig Vi har många liknande intervjuutdrag. Vi har emellertid valt att fokusera på ett som också fångar den ambivalens som under- ordnade grupper bär på när de uppfattar att deras medverkan kan förklaras av att organisationen har tvingats att ta hänsyn till speci- fika underrepresenterade grupper. Vårt material tyder också på att kvinnor, mer än män, upplever denna situation som problematisk. En annan form för representation som kvinnliga aktivister ut- sätts för är rasistiska antaganden om sexualitet. Det finns en rad variationer i diskursen om invandrarkvinnors sexualitet – de flesta heteronormativa. Det första temat den vite prinsen är baserad på koloniala fantasier om (vackra) kvinnor som ska räddas från deras egna förtryckande kulturer genom heterosexuell interaktion med den vite mannen som civilisationens bärare. Även om det här temat kan ta extrema (och massmediala) former är kopplingen till en svensk man ett vanligt sätt att mäta integration och – om männen dessutom är en del av rörelsen – skapa tillit bland svenska förtroendevalda. En av våra kvinnliga informanter reflekterar över dessa spänningar utifrån sin tolkning av hur hennes äktenskap med en rasifierad man uppfattades inom rörelsen. –Jag har varit ihop med honom sen vi var femton. Det kan de inte för- stå, att en sån som jag som det går bra för, du vet, jag har en del posi- tioner, inte skaffar mig en svensk man –Säger de detta till dig eller –Nej, det är ingen som säger det men de flesta är skilda här eller till- sammans med folk inom rörelsen jag vet inte kanske det är jag som tycker så men jag tror att skulle jag komma hit och säga, jag ska skilja mig, så skulle alla säga (inte mina arbetskamrater förstås) att det är bra och vet du varför, för att han inte är svensk. Du kan plocka svampar hela ditt jävla liv... Det andra temat, som en av våra informanter kallade charterresa är också baserat på koloniala fantasier. Om det i den förra diskur- sen var de Andra kvinnornas kulturer som var sexuellt kontrolle- rande och förtyckande, är kvinnor i denna diskurs en del av kultu- rer som nästan helt saknar regler för sexuella praktiker. –Jag säger ofta till våra kvinnor: dansa inte. –För att de missförstår på direkten –Men med svenska kvinnor då? –Nej, det är inte samma sak, när de ser oss dansa så tror de att vi vill ha dem nej, det är annorlunda med oss –På vilken sätt? –Jag ska ge dig ett exempel jag jobbade jättemycket så att en kvinna från som är en jätteduktig ung tjej, som är nygift, skulle följa med oss till en konferens och så började hon dansa på festen som de dan- sar där borta, det är så fint att se henne dansa, och så kom berusade gubbar och försökte ragga upp henne jag fick köra hem henne en sådan kommer aldrig mer tillbaka. Kvinnorna talar mycket och ofta om sexuella trakasserier med rasistiska förtecken. Jag åkte med magont och tänkte okej, det har hänt värre saker i mitt liv. Ingen satte sig bredvid mig. Men när jag reser med någon annan invandrarväninna, då är det ju en annan sak då kan man låna av varandra, jag kanske har en borste som någon glömde och jag kan låna en hårtork som arbetarkvinnor gör. Men här om du har glömt något så är det kaputt. Här var jag ensam i mitt lilla rum och jag försökte trösta mig genom att tänka att jag i alla fall hade varit i . Och sen, som vanligt, inget som helst intresse , och , efter att de har druckit en halv flaska på rummet, då kommer de och börjar med jag känner en tjej som känner en tjej från ditt land, känner du henne? Och jag flyttar till ett annat bord och han fortsätter och fortsätter och han börjar kalla mig dit och hit De vill ha dig när det är dags för salsa, för musik och dans. Detta är en berättelse som vittnar om hur olika former av förtryck sammankopplas i syfte att exkludera invandrarkvinnor. Det är emellertid också en berättelse om hur vardagsrasism skapas och upplevs. Den kvinnliga informanten besitter en otrolig förmåga att identifiera exkluderingsstrategier: användningen av den tydliga gränsen mellan det privata och det offentliga, en gräns som enligt vår informant kan överskridas tillsammans med andra invandrar- kvinnor. Därefter skiftar informanten fokus från bristen på var- Du kan plocka svampar hela ditt jävla liv... dagssolidaritet från svenska kvinnors sida till den aktiva kränk- ningen som hon utsätts för av män. Här finner vi ytterligare en gräns: den mellan det rationella samtalet , ett samtal som hon exkluderas ifrån, och hennes närvaro i egenskap av exotisk och erotiserad varelse . Hennes analys av hur de Andras närvaro är högst önskvärd i situationer av karneval och fest, men ovälkommen när beslut ska fattas, fångar med etnografisk precision den svenska formen för mångfald, medan det belyser hur det, bakom den svenska jämställdhetsideologin, döljer sig en stabil könsmaktsordning (de los , et al. Exkludering inte bara en fråga om etnicitet och kön Det tog mig att förstå att fackföreningen var socialdemokra- tisk att vara tvungen att vara socialdemokrat för att organisera sig fackligt det är, hur ska jag säga det: det är exotiskt [skratt]. Jag har talat med förtroendevalda som jag lever i vill jag förändra och de säger du är inte social- demokrat okej säger jag men jag är en arbetare kan emellertid exkludering som till synes är kopplad till etnicitet vara ett fördelaktigt sätt att dölja andra exkluderings- former. Ett exempel är exkludering som grundar sig på gruppers ifrågasättande av den för den svenska fackföreningsrörelsen så grundläggande socialdemokratiska hegemonin. Trots att hege- monin gett den svenska arbetarklassen ett utrymme för framgångs- rika förhandlingar och anspråk, har den fått som konsekvens att kopplingen mellan fackföreningspositioner och lojalitet mot det socialdemokratiska partiet kommit att bli ett (o)uttalat krav för att karriärvägar ska öppnas inom de fackliga organisationerna. En av informanterna berättade om uppståndelsen som ägde rum när en av FAI:s styrelsemedlemmar föreslog att SAC skulle kunna ingå i . [LO:s dåvarande integrationsansvariga] satte fingret som en pistol mot tinningen [visar med handen] och sa om SAC kommer in så lämnar LO. Den här berättelsen belyser tillsammans med ett antal andra att marginaliseringsstrategier mot rasifierade grupper inte enbart kan tolkas som former för rasistisk exkludering. Mycket tyder på att LO-ledningens kluvenhet inte enbart handlar om framtiden för den Du kan plocka svampar hela ditt jävla liv... nya rasifierade arbetarklassen utan i högsta grad om kopplingen till en radikalisering av fackföreningsrörelsen som en del av FAI:s medlemmar är bärare av. Ofta kopplar informanterna deras när- varo, och deras projekt inom till andra typer av förändringar som överskrider mötesteknik och mötesformer. Men vad som kan- ske är mest centralt, enligt vårt argument, är att dessa förändringar överskrider frågor rörande etnicitet: –Jag tror inte att detta enbart handlar om invandrare Det finns djupa skillnader mellan vanliga medlemmar och förtroendevalda på olika nivåer. Jag tycker att fackliga organisationer är i fara, de är i fara för att det är arbetsgivaren som bestämmer vem som ska vara ordförande på en arbetsplats