sou · GTB374d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Möjligen skulle siffrorna kunna tyda på att de allra flesta veterinärer rapporterar djursjukdata, åtminstone i någon omfattning. Antal rapporterade veterinärförrättningar och behandlade djur samt antal djur totalt Ur databas kan även uppgifter hämtas om antalet förrättningar och behandlingar per djurslag. En förrättning, eller ett uppdrag, kan bestå av en eller flera behandlingar. Verket har för utredningens räkning tagit fram uppgifter om antalet rapporterade veterinärförrättningar avseende nötkreatur, svin och häst. Vi önskade en jämförelse av omfattningen för de mest betydande djurslagen emellan distriktsveterinärerna och de privata. Det totala antalet rapporterade förrättningar visar inte på någon tydlig trend. Däremot tycks antalet behandlingar som utförs av statliga veterinärer vara förhållandevis stabilt, med en svag tendens att minska. Det är således antal behandlingar som rapporteras av privata veterinärer som varierar mer oregelbundet emellan åren. Något samband med antal djur i lantbruket går inte att utläsa. Statistik kring distriktsveterinärernas verksamhet visar att antalet förrättningar för lantbruksdjur minskar, medan de ökar för hästar och smådjur3. Således döljer den något nedåtgående trenden i våra siffror en minskning för nötkreaturen och en ökning för hästarna. 3 (2005b). Nulägesbeskrivning och bakgrund SOU 2005:74 Distriktsveterinärernas förrättningar per djurslag, antal Källa: årsredovisning 2004. I tabellen nedan återges hur många förrättningar för nötkreatur, svin och häst som sammanräknat rapporterats . Distriktsveterinärernas siffror ligger kring 200 000 förrättningar, men omfattningen minskade med . Rapporteringen från andra veterinärer, för enkelhetens skull kallade privata, rör sig emellan ca 150 000 och 175 000 förrättningar . För de tre studerade djurslagen är fördelningen emellan statliga och privata veterinärer intressant av flera skäl. Vad gäller nöt- kreatur har fördelningen ändrats från att distriktsveterinärerna rapporterat fler förrättningar än de privata, till att de nu ligger jämsides. Antal förrättningar som avser svin verkar minska hos de privata och öka något hos distriktsveterinärerna. Totalsiffran ligger därför mer stabil, men har ändå gått ned . Skälen till detta har vi inte undersökt, men det borde vara intressant för att studera detta ytterligare. För hästar slutligen rapporterar de privata veterinärerna endast enskilda förrättningar (behandlingar) i samband med vissa läke- medel, främst antibiotika och hormoner. De statliga distriktsveteri- närerna rapporterar alla förrättningar i sitt IT-baserade system. Att de statliga veterinärerna har dubbelt så många rapporterade förrätt- ningar som de privata, beror således därför säkerligen inte på att distriktsveterinärerna behandlar fler hästar än de privata. Antalet privata hästpraktiker har uppskattats till ungefär 175. Till det kommer ytterligare drygt 200 vid privata kliniker som sannolikt delvis arbetar med hästar. Det skall jämföras med drygt 350 statliga distriktsveterinärer. Följaktligen bör privata veterinärer behandla hästar i åtminstone lika stor utsträckning som de statliga. Tabell 6.5 Antal rapporterade förrättningar för nötkreatur svin och häst, fördelat på distrikts- och privata veterinärer samt sammanlagt, åren 2000–2004 Källa: (djursjukdatabasen); egen bearbetning. Ur den officiella husdjursstatistik som publicerar kan man utläsa att antalet nötkreatur har minskat något emellan , för att sedan plana ut vid drygt 1,6 miljoner djur. Animalieproduktionens hållning av svin visar inte på någon tydlig trend utan ligger kring eller något under 1,9 miljoner djur över perioden. När dessa uppgifter jämförs med antalet rapporterade förrättningar framgår tydligt skillnader emellan djurslagen. Nötkreatur ger upphov till betydligt fler förrättningar än svin. De senare behandlas i mycket högre grad i grupper än de förra. Ofta behandlas svin genom delegerad läkemedelsanvändning, vilket innebär att själva behandlingen inte ger upphov till någon veterinärförrättning. Veterinären delegerar i stället användningen till djurhållaren enligt ett särskilt regelverk, men hon eller han skall ändå rapportera läkemedelsanvändningen, diagnos, åtgärd och antal djur. Vissa problem finns dock med tillämpningen av detta. Vidare kan man misstänka att rapporteringsgraden är högre för nötkreatur, då uppgifterna har en tydligare användning. nötkreatur har djurhållaren en tydlig nytta av djursjukdata, vilket inte är fallet för svin – mer om det i kapitlet om syftena med djursjukdata. Det är enligt experter på området svårt att dra några som helst slutsatser om djursjukdata för svin, eftersom rapporteringen inte utförs på ett enhetligt sätt. Vissa veterinärer rapporterar enligt uppgift enbart förskrivna läkemedel, medan andra rapporterar faktiskt behandlade djur. Några exakta uppgifter om antal hästar i riket finns inte. SCB gjorde en omfattande undersökning som ledde till en uppskattning av antalet till 271 000 djur. Inte heller finns uppgifter om hur antalet hästar utvecklas över tiden. Antalet hästar antas dock ha ökat , men förmodligen inte därefter4. Antal nötkreatur och svin i riket åren 2000–2004 Antal djur (tusental) Källa: , officiell husdjursstatistik (Statistiska meddelanden). Vi ser således stora skillnader i antalet förrättningar för nötkreatur och svin, i förhållande till antalet djur. Om vi därför i stället undersöker antalet behandlade djur är siffrorna som väntat helt annorlunda. Mer än dubbelt så många behandlade svin som nötkreatur rapporteras , enligt tabellen nedan, trots att antalet veterinärförrättningar är mer än tjugo gånger fler för nötkreaturen. Det visar på de stora skillnaderna i hur djursjukvård bedrivs i nöt- respektive svinproduktionen. Som en följd är djursjukdatarapporteringen av mycket olika karaktär för de två djurslagen. För nötkreatur är till stor del uppgifterna om enstaka djur; det går att följa en individs sjukdomshistoria och läkemedelsbehandlingar. Svin behandlas som sagt oftast grupper av djur. De är inte heller individmärkta som nötkreaturen, varför djursjukdata för svin endast finns på besättningsnivå. Ungefär hälften av behandlingarna på nötkreatur (liksom av förrättningarna, se ovan) utförs av privata veterinärer. 4 (2005a). mindre andelen diagnoser beror enligt troligen på att ett betydande antal avhorningar och fruktsamhetsbehandlingar görs av husdjursföreningarnas husdjurstekniker på delegering från djurhälsoveterinärer. I det här sammanhanget räknas de som privata. Vi ser tydligt att antalet rapporterat behandlade djur återspeglar sammansättning av djurhållningen i lantbruket; det är nötkreatur och svin som dominerar animalieproduktionen, vid sidan av fjäderfäna. Antalet behandlade får, som är det därefter viktigaste djurslaget inom lantbruket, är mycket lägre. Av de djurslag som vi studerat, är skillnaden emellan antal förrättningar och antal behandlade djur minst för hästarna. De behandlas mindre ofta i grupp, vilket återspeglas här. Man bör komma ihåg att endast vissa behandlingar detaljrapporteras för häst; övriga summarapporteras . Vidare är hästarna inte generellt ID-märkta, varför det i djursjukdata inte går att identifiera individer. Att det i statistiken ser ut som det rapporterades att närmare 200 000 hästar behandlats ur en population som uppskattats till 270 000 djur, måste således bland annat bero på att det inte går att urskilja individer. Samma djur har säkerligen rapporterats , utan att det går att särskilja i statistiken. Någon förbättring därvidlag kan uppnås först när hästarna märkts och registrerats. Först då kan statistiken ta hänsyn till om det exempelvis är en häst som behandlats tio gånger eller tio hästar som behandlats en gång. Ytterligare en förklaring kan vara en hög andel vaccinationer. Likaså kan det förhållandevis stora antalet rapporterade svin delvis förklaras med vaccinationer. rapporterades att det behandlats kring 1,5 miljoner svin, att jämföra med en ungefärlig årsproduktion om ca 3,5 miljoner djur totalt. Nulägesbeskrivning och bakgrund SOU 2005:74 Antal rapporterade djur per djurslag och veterinärkategori samt totalt åren 2000–2004, för nötkreatur, svin, får och hästar Källa: (djursjukdatabasen); egen sammanställning. Vanligaste rapporterade diagnoser för nötkreatur och hästar; jämförelse emellan statliga och privata veterinärer Ur databas har vi även fått uppgifter om vilka diagnoser som är vanligast för olika djurslag och hur många djur som behandlats. Utöver de djurslag som vi redogjort för har vi även valt får och getter. Med det har vi täckt in alla stordjur och samtliga lantbruksdjur av betydelse, förutom fjäderfän. För översiktlighetens och begriplighetens skull har utredningen bett att gruppera diagnoserna i de olika typer, eller rubriker, som diagnosregistret i djursjukdatabasen innehåller. Be- greppet diagnos har i detta sammanhang en vidare betydelse, än normalt. I diagnosregistret finns även koder som inte har samband med något sjukdomstillstånd, såsom exempelvis profylax eller Nedan redovisas de elva vanligaste diagnosgrupperna för nötkreatur . Tabell 6.8 Vanligaste diagnoserna på nötkreatur, antal rapporterade –2004 Utan symtom/diagnos Källa: (Vet@Webb), egen sammanställning. Den vanligaste diagnostypen för nötkreatur är mastit (juverin- flammation), vilket är förväntat. Den höga frekvensen för diagnostypen utan symtom eller diagnos, eller död är kanske mer anmärkningsvärd. Över har den ökat, från att ha varit den femte vanligaste . Hela den ökningen står rapporteringen från de privata veterinärerna för. Antalet som de rapporterade ökade från drygt 10 000 som lägst till knappt 29 000 . Rapporteringen från de statliga distriktsveterinärerna låg däremot kvar på ungefär samma nivå, eller till och med minskade, . De rapporterade knappt 18 000 sådana diagnoser , för att sedan ligga kring 14 000 . Några motsvarande ökningar kan inte avläsas för andra diagnostyper. har inte heller antalet privata veterinärer, eller deras antal förrättningar och behandlade djur, förändrats dramatiskt. Antalet rapporterade diagnoser av de vanligaste typerna har vidare inte ökat för de privata. Det innebär att flera andra diagnostyper har minskat i motsvarande mån. Exempelvis inte längre finns klövspaltsinflammation bland de elva vanligast rapporterade diagnoserna för de privata veterinärerna. Gruppen övriga diagnoser har också minskat betydligt. När det gäller svin har inte samma förskjutning skett av diagnos- typerna inom de två veterinärkategorierna. I stället har antalet inrapporterade diagnoser förändrats dem emellan. Anmärknings- värt är också att de delvis rapporterar olika sorters diagnoser. Nedan redovisas därför det sammanräknade antalet rapporterade diagnoser av de 13 vanligaste grupperna fördelat på statliga distriktsveterinärer och privata. Vidare listar vi de vanligaste diagnoserna för de två veterinärgrupperna. Tabell 6.9 Totalt antal av de 13 vanligaste diagnoserna på svin –2004, fördelat på veterinärkategori Källa: , Vet@Webb; egen sammanställning. Det visar sig att antalet av de vanligaste diagnoserna inte har förändrats särskilt dramatiskt. Däremot kan en minskning utläsas för de privata och en ungefär motsvarande ökning för de statliga veterinärerna. Det ligger inte inom utredningens att uppdrag att undersöka detta vidare. Möjligen skulle anledningarna bakom detta kunna vara intressanta i det vidare arbetet med att öka användbarheten för djursjukdata om svin. De vanligaste diagnostyperna nedan visar på en liknande problematik. Diagnosgrupperna övrigt, okänd och utan symtom/diagnos skulle också behöva följas upp. Eftersom de är så vanligt förekommande borde det utredas närmare vad som döljer sig bakom dessa grupper. Skälen bakom skillnaderna emellan veterinärkategorierna bör också undersökas. SOU 2005:74 Nulägesbeskrivning och bakgrund Vanligaste rapporterade diagnoserna för svin, antal Utan symtom/diagnos Källa: (Vet@Webb); egen sammanställning. 6.3Andra rapporteringssystem för djursjukdomar Djursjukdomar rapporteras till myndigheterna och dem som bedriver djurhälsovård i andra former än djursjukdata, med den definition som vi har valt. I olika former samlas uppgifter om sjukdomar vid slaktbesiktningen, om smittsamma djursjukdomar och uppgifter om sjuklighet inom djurhälsovården. Utredningens uppdrag gäller inte dessa former av uppgifter om djursjukdomar, men vi redovisar dem kort här för att ge en komplett bild av vilket statistikunderlag som finns om djurens hälsa och sjuklighet i . 6.3.1Anmälningspliktiga djursjukdomar måste rapporteras omgående Alla veterinärer, liksom även laboratorier, har skyldighet att anmäla alla misstankar om eller diagnoser av smittsamma djursjukdomar, såväl till som till länsveterinären. Detta regleras genom de olika smittskyddslagarna på djurområdet. Grunden för anmälningsskyldigheten beskrivs i kapitlet om reglering av djursjukdata och närliggande områden. Tillämpningsreglerna, med listor på vilka sjukdomar det rör sig om, finns i Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2002:16) om anmälningspliktiga djursjukdomar. har därför uppgifter om alla fall och misstankar om anmälningspliktiga djursjukdomar. Dessa uppgifter samlas således inte in genom djursjukdatasystemet, utan genom en särskild rapportering. Det finns blanketter som kan användas för anmälan, men det är inget krav. 6.3.2Djurhälsovården har också tillgång till sjuklighetsuppgifter Även inom ramen för kontroll- och bekämpningsprogrammen samlas data in. Programmen drivs av näringens hälsovård för de olika djurslagen. Uppgifterna kan röra sjukdomsförekomst, produktionsuppgifter, mjölkkvalitet, slaktbesiktningsfynd och analysresultat. Inom mjölkproduktionen är bedömningen att dessa uppgifter inte kan ersätta den djursjukdata som fås in från veterinär- journalerna. Däremot utgör användarnas uppgifter ett viktigt komplement till de data som Svensk Mjölk får från Jordbruks- verket. För andra husdjursslag, såsom svin, får och get, samlas data in inom ramen för djurhälsovården, kontroll- och bekämpnings- programmen och vid slakt. Djurhälsoarbetet bygger främst på slaktdata, medan avelsvärderingen sker utifrån produktionsdata. Djursjukdata har här ingen användning alls. Ett viktigt skäl till skillnaden gentemot förhållandet för nötkreatur, är den jämförelsevis korta livslängden för svin, vilket ger ett mindre behov av sjukdata från veterinärerna för dem. Sjukdomsuppgifter från slakt fyller i stället, åtminstone delvis, kunskapsbehoven i aveln och produktionen. Svenska djurhälsovården bedömer dock att djursjukdata är intressant som ett komplement för dessa djurslag, särskilt om databasens tillgänglighet och användarvänlighet förbättras. 6.3.3Slaktdata – sjukdomsregistrering vid slakt Genom besiktningsveterinärernas verksamhet, som bedrivs av vid slakterierna, samlas och registreras uppgifter om sjukdomsfynd i samband med slakt. Dessa slakt- och sjukdomsdata hanteras av och , men dataflödena ser olika ut, beroende på djurslag: För rött kött från tamdjur (som innefattar nöt, svin, får, get) gäller att får data direkt från slakterierna om slaktvolymer och sjukdomsregistrering och får uppgifter om slaktvolymer kvartalsvis. Uppgifter om renslakt sänds endast till . Med fjäderfän är det tvärtom så att får uppgifter om slaktvolymer och, sedan ganska , sjukdomsregistrering. samlar här inga uppgifter. Enligt var avsikten att insamlingen av slaktuppgifter om fjäderfän skulle ha tagits över av SVA, men att förändringen inte har genomförts till följd av medelsbrist. Således bör slaktdatabas innehålla uppgifter om slakt av alla lantbruksdjur utom fjäderfän samt om ren, även vad gäller sjukdomsrapportering. En anledning till de olika rapporteringsvägarna är sannolikt att ansvaret för rapportering är delad på två olika myndigheter. ansvarar för slaktdata (vikter, klassificering), medan ansvarar för sjukdomsregistrering. För denna registrering har ansvaret historiskt legat på Livsmedels- verkets besiktningsveterinärer. I och med datoriseringen har både slaktdata och sjukdomsregistreringsdata kommit att överföras från tamboskapsslakterierna till databaser. Insamlingen av uppgifter om i slakten registrerade sjukdomar har två syften. Ett är att fungera som en sorts nationell sjukdomsövervakning. Ett annat är att förse den organiserade djurhälsovården med uppgifter som kan användas för att förbättra sjukdomsläget ute i besättningarna. I det senare fallet föreligger en skyldighet för besiktningsveterinärer att medverka5. 5 11 a § förordningen (1971:810) med allmän veterinärinstruktion. Inrapporteringen från besiktningsveterinärerna styrs av reglerna om journalföring och rapportering i olika föreskrifter och allmänna råd om slakt av de olika djurslagen. Det finns sex olika sådana författningar6. Samtliga av dessa föreskrifter kommer dock att upphävas när nya EG-förordningar om hygien och kontroll ska börja tillämpas . Dessa förordningar beskrivs i kapitlet om reglering av djursjukdata och näraliggande områden. I förordning 854/2004 om kontroll av animaliska livsmedel finns bestämmelser om att resultaten av de officiella veterinärernas kontroller av slakt och styckning ska registreras i relevanta databaser7. Arbetet med att se över behovet av sådana databaser är ännu inte påbörjat vid . 6.3.4Särskild rapportering för hästar När en veterinär behandlar hästar med vissa läkemedel, skall det rapporteras på ett särskilt behandlingsbevis eller i hästpasset, när ett sådant finns. Det gäller läkemedel som inte har åsatts några högsta tillåtna restmängder (MRL, Maximum Residue Levels) i livsmedel, eller mer exakt, vars innehållsämnen inte finns i bilaga I, II eller III för hästar i EG-förordning 2377/90. Hästar som fått sådana läkemedel får aldrig användas i livsmedelsproduktionen, de får livstidskarens vilket innebär att de inte får gå till slakt utan måste avlivas särskilt. har beslutat att det vid slakt skall kontrolleras om hästarna fått sådana läkemedel. Inga hästar får slaktas om ett hästpass inte kan uppvisas för slakteriet. I passet kan hästen väljas bort som livsmedel, det enklaste sättet att slippa ytterligare administration för hästveterinären. De flesta häst- praktiker rekommenderar djurägaren detta, eftersom man då undviker att behöva fylla i passet vid alla behandlingar med preparat på listan. Bestämmelserna om särskilda behandlingsbevis finns i Statens jordbruksverks föreskrifter om villkor för användande av vissa 6SLVFS 1996:32 (omtryck LIVSFS 2002:27) om slakt av tamboskap och hägnat vilt, SLVFS 1994:11 om slakt mm av fjäderfä, SLVFS 1998:17 om slakt av ren och annan hantering av renkött, SLVFS 1994:40 om slakt och annan hantering av frilevande vilt, LIVSFS 2002:29 om slakt av strutsfåglar, SLVFS 1991994:42 om slakt av tamkanin och annan hantering av färskt tamkaninkött (det finns ingen godkänd kaninanläggning). 7Bilaga I, avsnitt II, kapitel I, punkten 3. läkemedel vid behandling av hästar som inte skall användas för livsmedelsproduktion8. Ett särskilt behandlingsbevis krävs endast om hästen inte har hästpass. Reglerna har utformats så att de anger att läkemedel som innehåller substanser som inte är upptagna i relevant EG-lagstiftning om gränsvärden för högsta tillåtna restmängder av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel med animaliskt ursprung9 får användas vid behandling av hästar som inte skall användas för livsmedelsproduktion. Den behandlande veteri- nären skall i samband med sådan behandling utfärda ett särskilt behandlingsbevis för häst som skall undertecknas av djurägaren eller dennes ombud. Behandlingsbevis utfärdas på särskild blankett som tillhandahålls av . Originalet av behandlingsbeviset skall om- gående efter utförd behandling skickas till . Karbonkopian av behandlingsbeviset överlämnas till djurägaren som förbinder sig att se till att den följer hästen vid eventuell överlåtelse. Som jämförelse har danska myndigheter löst frågan om läkemedel till häst som inte har MRL-värde annorlunda än svenska. De har gjort en direkt koppling till märkning och registrering av hästar. Genom att chipmärka en häst enligt särskilda nationella regler10 samt registrera den hos Fødevarestyrlelsen, kan den ute- slutas från användning till livsmedel. Därmed får hästen, vid behov, lagligt behandlas med läkemedel utan fastställda gränsvärden. Ny EG-lagstiftning förbereds i kommissionen för läkemedel utan fastställda MRL-värden, som förväntas träda i kraft under senare delen av 200511. Behandling kommer att medges för flera preparat, under förutsättning att en karenstid iakttas. En positiv lista för behandling av hästar skall därmed fastställas. Flera frekvent använda medel kommer dock fortsatt vara undantagna och inte tas med på listan. Det blir en förenkling, men så länge man inte totalförbjuder användning av dem som inte finns på listan måste det finnas system för att fånga upp de behandlingarna. 8SJVFS 1999:118, saknr C 19, beslutade . 9Bilagorna I, II eller III till rådets förordning (EEG) nr 2377/90 av om inrättandet av ett gemenskapsförfarande för att fastställa gränsvärden för högsta tillåtna restmängder av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel med animaliskt ursprung, EGT nr L 224, s. 1. 10Bekendtgørelse om behandling af dyr af hesteslægten med visse lægemidler. 11Källor: nr 16, 2004, s 30–31 samt . lämnade en rapport till regeringen om registrering och märkning av hästar. Tankar finns om att registrera individuella djursjukdata för häst, när ett identifikationssystem införts. Rapporten har remissbehandlats och utredningen har yttrat sig över den. Rapportering av förekomsten av olika sjukdomar gjordes under större delen av via en årlig sammanställning som distriktsveterinärerna lämnade till länsveterinärerna. Dessa sammanställde i sin tur årsrapporter som gav grund till Lantbruks- styrelsens nationella sammanställning av lantbruksdjurens sjuklighet avseende vissa sjukdomar. Denna statistik utnyttjades inte för avelsändamål, men utgjorde grund för utvecklingsarbete och viss kompetensutveckling inom veterinärkåren m.m. Ett djursjukdatasystem som innebar att man utnyttjade datorbaserade system infördes gradvis och började tillämpas i hela landet från . Införandet av det nya djursjukdatasystemet stadfästes genom ett ramavtal emellan staten och LRF 198212. Lantbruksstyrelsen (LBS) och Svensk husdjursskötsel (SHS, en av föregångarna till organisationen ) genomförde systemet utifrån ett avtal sinsemellan om tillämpningen av ramavtalet13. LBS utfärdade, med utgångspunkt i det avtalet, föreskrifter om djursjukdata som började gälla 1984. I en beskrivning angav SHS att de övergripande syftena med djursjukdatasystemet var att: Underlätta veterinärernas kontorsarbete. Ge upplysning om djurhälsoläget i landet. Ge underlag för forsknings- och utvecklingsarbete, t.ex. studier av samband mellan miljö och djurhälsa samt arv och djurhälsa. 12Avtal emellan staten och , fastställt genom regeringsbeslut nr 58, dnr 862/82 (delvis). 13Avtal emellan Lantbruksstyrelsen och Svensk husdjursskötsel 1982, beteckning SHS Fu 99a , LBS dnr saknas. Vidare pekades på ett antal specifika användningar inom husdjurs- skötseln: Ge djurägaren översikter över de behandlingar som har före- tagits i besättningen. Ge underlag för avel som syftar till friskare kor. Identifiera besättningar som till följd av hög behandlings- frekvens eller andra störningar bör erbjudas utredning och rådgivning. Vi behandlar i ett särskilt kapitel de syften med systemet som vi har kunnat identifiera. Svensk husdjursskötsel ansvarade för djursjukdatasystemet Avtalet innebar att LBS ansvarade för att veterinärerna skötte registreringen och för verksamhetsstatistik till veterinärerna. SHS ansvarade för blanketter, stansning, utdata till djurägarna och veterinärerna samt för utnyttjandet inom husdjursorganisationen.