sou · GTB354d5 · 2006-01-01 00:00:00 — Biträde skall som regel inte behöva förordnas om den dömde inte motsätter sig det aktuella beslutet eller om det i praktiken har mycket liten betydelse för honom. Undantagsregeln bör emellertid användas med stor försiktighet. Ett beslut om att neka offentligt biträde kan överklagas enligt 8 § lagen (1996:1620) om offentligt biträde. Gemensamma bestäm- melser om offentligt biträde finns samlade i den lagen med till- hörande förordning (1997:405). Paragrafen anger i vilka fall som Kriminalvårdens handläggning skall ha muntliga inslag. Som kommenterats under 1 § gäller förvaltningslagens regler om muntlig handläggning för Kriminalvården. Vissa ärenden är dock av särskilt ingripande karaktär. Det gäller beslut om upphävande s.k. korttidsboja och olika utslussningsåtgärder, förverkande av vill- korligt medgiven frihet samt beslut om villkorlig frigivning (se även 8 §). Det måste i dessa anses särskilt viktigt att den dömde hörs och får tillfälle att muntligen framföra sina synpunkter. Det bör dess- utom ge Kriminalvården ett bättre beslutsunderlag. Rätten till munt- lighet är inte absolut, men det bör krävas starka skäl för att frångå den. Beträffande muntlig handläggning i övriga ärenden inom är som nämnts förvaltningslagen tillämplig. I paragrafen regleras i vilken utsträckning som länsrätt och kammar- rätt skall hålla muntlig förhandling utöver vad som anges i förvalt- ningsprocesslagen. Kommittén har behandlat frågan i avsnitt 30.6.11. Bestämmelsens första stycke innebär att den dömde skall ha rätt att på begäran få till stånd en muntlig förhandling i ärenden angående villkorlig frigivning enligt 4 kap. 16 § andra stycket och 17 § samt förverkande av villkorligt medgiven frihet enligt 5 kap. 11 § andra stycket. Även rätten till muntlig förhandling i dessa fall är villkorad av att en sådan förhandling inte är uppenbart obehövlig. Så kan vara fallet om det är uppenbart att överklagandet skall bifallas. I övriga fall gäller den allmänna regleringen i 9 § förvaltnings- processlagen. Den innebär att handläggningen som huvudregel är skriftlig, men att muntlig förhandling skall hållas om en enskild som för talan i målet begär det, under förutsättning att förhand- lingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar emot det. Rätten kan även i de fall muntlig förhandling inte begärs hålla en sådan om det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av ärendet. Av andra stycket följer att den dömde skall informeras om sin rätt att begära muntlig förhandling enligt första stycket. Bestämmelsen är ny och innehåller bestämmelser om deltagande vid sammanträden genom ljudöverföring och genom ljud- och bildöverföring. Den har behandlats i avsnitt 30.6.11. Huvudregeln, som finns i första stycket, är att den som skall delta i ett sammanträde inför rätten skall vara fysiskt närvarande i rättssalen eller där sammanträdet annars hålls. Av andra stycket framgår att det är rätten som avgör om ett deltagande får ske på annat sätt, dvs. genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. I detta stycke, tillsammans med det tredje stycket, regleras också under vilka förutsättningar rätten får fatta ett sådant beslut. Terminologin är avsedd att vara teknikneutral och täcka även andra sätt att överföra ljud och bild än de som finns . Det är endast rätten som kan besluta om att ett deltagande genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring kan Kriminalvården skall dock alltid yttra sig innan rätten avgör frågan. Den dömde kan inte hindra att förhandlingen genomförs på det angivna sättet. Om det inte finns något särskilt hinder bör han eller hon emellertid få lämna synpunkter innan rätten fattar sitt beslut. Det bör vidare endast undantagsvis få förekomma att den som överklagat beslutet endast deltar genom ljudöverföring. Bestämmelsen är tillämplig i samtliga instanser. Den i paragrafen angivna tekniken kan användas såväl i fråga om parter som i fråga om andra personer som skall delta i ett sammanträde, t.ex. frivårdstjänstemän. Vid bedömningen av om ett deltagande genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring skall ske skall rätten beakta vilka skäl som kan finnas för det och styrkan av dessa. I paragrafen nämns två omständigheter, som rätten särskilt skall beakta vid sin bedömning. Den första omständigheten är säkerhetsskäl. Bestämmelsen skiljer sig härvidag från vad som gäller vid domstolsförhandlingar i övrigt men är motiverad av att det oftast rör sig om personer intagna i anstalt. Det saknar i princip betydelse om det skulle vara möjligt att genom särskilda bevakningsinsatser eliminera eller väsentligt minska säkerhetsrisken Vidare skall särskild hänsyn tas till de kostnader eller olägenheter som en inställelse inför rätten annars skulle medföra. Med detta avses inte endast kostnader eller olägenheter för den person frågan rör, t.ex. resekostnader, utan även kostnader eller olägenheter för andra som kan uppkomma om personen i stället skall infinna sig i rättssalen. Det kan t.ex. vara kostnader för att transportera frihetsberövade. Att säkerhetsskäl, kostnader och olägenheter angetts särskilt i paragrafen utesluter inte att det kan finnas någon annan anledning till att låta en part eller någon annan delta i sammanträdet genom ljudöverföring eller genom ljud- och bildöverföring. Av tredje stycket följer att den som deltar i ett sammanträde genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring skall anses ha inställt sig inför rätten på samma sätt som om inställelsen rent faktiskt ägt rum i rättssalen. Det fjärde stycket innehåller en bestämmelse om att rätten får förordna om hämtning till förhandlingen om den dömde uteblir. Bestämmelsen reglerar i vilken utsträckning som nämndemän skall delta i rätten. Kommittén har tagit upp frågan i avsnitt 30.6.9 och bl.a. framhållit vikten av insyn i de ärenden som gäller mer ingripande åtgärder. Denna paragraf, som är ny, innehåller bestämmelser om behörig domstol. Frågan har behandlats i avsnitt 30.6.12. Enligt huvudregeln i första stycket avgörs forumfrågan av var den anstalt, det häkte eller det frivårdskontor, där den dömde är inskriven, är beläget. I första styckets andra mening finns en särskild regel om beslutet riktar sig mot någon eller några okända personer, något som kan bli fallet vid omhändertagande av egendom Beslutet skall då överklagas till den länsrätt där den anstalt där egendomen påträffades är belägen. I andra stycket regleras de fall där beslutet gäller en person som inte omfattas av reglerna i första stycket. Det får ankomma på regeringen att besluta vilken länsrätt som skall behandla överklagandena i dessa fall. Paragrafen motsvarar bestämmelsen i 38 kap. 10 § och anger sättet för att meddela en varning. Eftersom Kriminalvården enligt kommitténs förslag kommer att överta övervaknings- nämndernas roll när det gäller att fatta beslut om varning gäller bestämmelsen nu i stället Kriminalvården. Även de allmänna förvaltningsdomstolarna beslut om varning omfattas. För att regeln skall vara organisationsoberoende har det inte angetts att Kriminalvården kan överlämna åt annan enhet eller liknande att meddela en varning. Det måste anses självklart att Kriminalvården kan lösa denna sorts frågor internt. Bestämmelsen motsvarar 38 kap. 12 § och anger att polismyndigheten skall lämna domstolarna och Kriminalvården handräckning när det behövs för att den dömde skall inställa sig i samband med handläggningen av ett ärende. Behov av polishand- räckning föreligger oftast när det gäller beslut om omhänder- tagande enligt 5 kap. 14 §. Bestämmelsen motsvarar dagens 58 a § KvaL. Endast en språklig justering har gjorts. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen reglerar möjligheten för regeringen att beträffande en viss intagen besluta att ett ärende om vistelse eller verkställighet utanför anstalt skall överlämnas till regeringens prövning, om det behövs med hänsyn till rikets säkerhet eller till risken för att den intagne under verkställigheten i anstalt medverkar till terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Kommittén har behandlat bestämmelsen i avsnitt 30.6.14. Paragrafen motsvarar 59 § andra meningen KvaL och innebär att vissa beslut får överklagas till regeringen. De ändringar som gjorts är föranledda av att bestämmelserna skall vara organisations- oberoende och är endast av redaktionell betydelse. 33.3Förslaget till lag om ändring av I kapitlet har föreslagits att 26 kap. 5–24 §§ upphör att gälla. De flesta av bestämmelserna har överförts till den nya kriminalvårds- lagen. Vidare har föreslagits att en ny paragraf införs (4 §). Ändringarna är föranledda av förslaget till ny kriminalvårdslag. Paragrafen är ny. I första stycket har införts en hänvisning till kriminalvårdslagen och strafftidslagen. Andra stycket motsvarar nuvarande bestämmelse i 21 §, som föreslås bli upphävd. Någon ändring i sak har inte gjorts. En liknande bestämmelse finns beträffande villkorlig dom i 27 kap 7 § och föreslås beträffande skyddstillsyn i 28 kap. 8 §. I kapitlet har föreslagits att 27 kap. 2 och 4 §§ skall ha ändrade lydelser. Ändringarna är föranledda av förslaget till ny kriminal- vårdslag. Tredje stycket har utgått. Bestämmelsen har överförts till 5 kap. 5 § kriminalvårdslagen. Det nuvarande andra stycket har utgått för att ersättas av bestämmelsen i 5 kap. 2 § kriminalvårdslagen. I andra stycket har istället införts en ny hänvisning till kriminalvårdslagen. I kapitlet har föreslagits att 5 a § skall upphöra att gälla för att ersättas av bestämmelserna i 5 kap. 2 och 4 §§ kriminalvårdslagen. Det har också föreslagits att 10 § flyttas till 8 §. Vidare har föreslagits att 2 a, 4–6, 7–9 och 11 §§ skall ha ändrade lydelser. Ändringarna är föranledda av förslaget till ny kriminalvårdslag. Tredje stycket har utgått. Bestämmelsen har överförts till 5 kap. 4 § kriminalvårdslagen. Första stycket har endast varit föremål för språklig justering. Bestämmelsen i andra stycket motsvarar vad som följer av 6 a § jämfört med 26 kap. 14 §. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafens andra stycke har ändrats till följd av förslaget till ny kriminalvårdslag. De särskilda bestämmelser som åsyftas återfinns i den 5 kap. 8 och 11 §§ i den föreslagna lagen. Med stöd av dessa bestämmelser kan Kriminalvården besluta att övervakning skall upphöra eller förlängas. I övrigt har paragrafen endast ändrats i språkligt hänseende. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen har ändrats. Enligt tidigare lydelse skulle vissa verkställighetsbestämmelser i 26 kap. 12–17 §§ tillämpas även vid skyddstillsyn. melser har med vissa ändringar överförts till kriminalvårdslagen. Ändringarna har kommenterats under respektive paragraf i krimi- nalvårdslagen. Enligt den tidigare lydelsen skulle rätten i domen förordna övervakare. Denna skyldighet har i 5 kap. 2 § kriminalvårdslagen överförts till Kriminalvården. I bestämmelsen anges vilka särskilda föreskrifter som rätten kan meddela i samband med dom på skyddstillsyn. Någon förändring av rättens möjligheter i sak har inte gjorts. Paragrafen har ändrats. I den tidigare lydelsen fanns bestämmelser om varning och andra åtgärder vid misskötsamhet. Detta regleras nu i 5 kap. 11 §. I paragrafen regleras nu möjligheten för rätten att i samband med en dom till skyddstillsyn meddela föreskrift om sättet för betalning av skadestånd till följd av brottet. Bestämmelsen fanns tidigare i 26 kap. 15 § och har förts till en egen paragraf för att inte blandas samman med bestämmelser om verkställighet av skyddstillsyn. Paragrafen har ändrats. I den tidigare lydelsen fanns bestämmelser om undanröjande av skyddstillsyn. Detta regleras nu i 5 kap. 12–13 § kriminal- vårdslagen. I paragrafens första stycke har införts en hänvisning till kriminalvårdslagen. I andra stycket finns en hänvisning till 34 kap. Den har överförts från 10 §. Någon ändring i sak är inte avsedd. Andra stycket i paragrafen har ändrats. Ändringen är föranledd av den nya kriminalvårdslagen och innebär endast att en hänvisning har gjorts till relevant lagrum. Paragrafen har ändrats. Enligt tidigare lydelse kunde övervakningsnämnd besluta om omhändertagande. I paragrafen har övervakningsnämndernas be- fogenhet tagits bort. Nämndens befogenhet har istället föreslagits överförd till Kriminalvården enligt 5 kap. 14 § kriminalvårdslagen. I övrigt har endast språkliga justeringar gjorts. Av 7 kap. 7 § tredje stycket kriminalvårdslagen följer att Krimi- nalvårdens eller i förekommande fall förvaltningsdomstols beslut om omhändertagande skall upphöra att gälla om allmän domstol beslutar om omhändertagande i samband med prövning om undan- röjande av skyddstillsyn. Ändringen i paragrafens tredje stycke är en följd av att 26 kap. 10 och 18 §§ föreslås upphöra gälla och ersättas med andra bestäm- melser. Ändringen i bestämmelsens första stycke är föranledd av att 27 kap. 2a § tredje stycket föreslås upphöra att gälla. Den föreslagna ändringen i paragrafens andra stycke är en följd av dels ändringsförslaget i 28 kap. 8 §, dels förslaget att avskaffa övervakningsnämnderna. Ändringen som förslås följer av förslaget till ändring i 28 kap. 8 §. Den förslagna ändringen i paragrafens andra stycke är en följd av att 27 kap. 2 a § tredje stycket föreslås upphöra att gälla. I paragrafens första stycke föreslås en ändringen som följd av att 27 kap. 2 a § tredje stycket enligt förslaget skall upphöra att gälla. Den föreslagna ändringen i bestämmelsen är föranledd av att 27 kap. 2 a § tredje stycket enligt förslaget skall upphöra att gälla. Bestämmelsen föreslås få en ny lydelse som följd av att övervak- ningsnämnderna enligt förslaget skall avskaffas. En bestämmelsen motsvarande denna föreslås införas i 7 kap. kriminalvårdslagen. De föreslagna ändringarna är en följd av att övervaknings- nämnderna och enligt förslaget skall av- skaffas samt att 26 kap. 22 § enligt förslaget skall upphöra att gälla. En motsvarande bestämmelse har införts i 7 kap. kriminalvårds- lagen. 33.4Förslaget till lag om ändring i lagen om beräkning av strafftid Lagen har ändrats till följd av förslaget till ny kriminalvårdslag och varit föremål för en översiktlig språklig översyn. I möjligaste mån har bestämmelserna gjorts organisationsoberoende. Bestämmelser om vilken del av kriminalvården som skall svara för en viss åtgärd har därför utgått. I 7 och 23 a § har föreslagits vissa ändringar i sak. Några bestämmelser har utgått för att regleras i förordning eller föreskrifter. Vidare har vissa bestämmelser i och IövL överförts till lagen. Rubriken till 2-18 §§ har språkligt ändrats från Befordran av dom till verkställighet till Om verkställighetens inledande. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen har varit föremål för en språklig översyn. Någon ändring i sak är inte avsedd. 2–3 §§ Bestämmelserna i 2–3 §§ har språkligt moderniserats. Någon ändring i sak är inte avsedd. I 2 § andra stycket har förtydligats att en dom i visst fall inte får verkställas trots att den har vunnit laga kraft. Det gäller när domstol skall göra en ny prövning av påföljden enligt 34 kap. 10 § . En sådan prövning skall göras om den dömde har begått ett nytt brott innan han eller hon har börjat avtjäna ett tidigare utdömt fängelsestraff för andra brott. endast den senast utdömda påföljden. Något hinder att verkställa den först utdömda påföljden finns inte. Ändringen i 2 § andra stycket innebär inte någon ändring i sak mot nuvarande tillämpning. De nuvarande bestämmelserna i 4–7 §§ utgår. Istället anges i 4 § att bestämmelser om nöjdförklaring får ges i förordning och föreskrifter. Paragrafen har varit föremål för en språklig översyn. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen har varit föremål för en språklig översyn och gjorts organisationsoberoende. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafens första stycke har varit föremål för en språklig översyn och gjorts organisationsoberoende. Någon ändring i sak är inte avsedd. Andra stycket är nytt. Enligt nuvarande bestämmelser kan den som är på fri fot själv inställa sig och vid den anstalt som han eller hon själv önskar. Den nya bestämmelsen medför att detta inte längre blir möjligt. Istället avgör Kriminal- vården när och var den dömde skall börja avtjäna straffet. Kriminalvården skall planera verkställigheten så att inställelsen kan ske vid lämplig tid och plats för att kunna ta emot den dömde på rätt sätt utifrån dennes individuella förhållanden. Bestämmelsen har förts över från 11 § IövL. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen har förts över från 12 § andra stycket IövL. Den nya benämningen på verkställighet genom intensivövervakning med elektronisk kontroll har använts. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar 10 § andra–fjärde stycket. Bestämmelserna har varit föremål för en språklig översyn. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen har varit föremål för en språklig översyn. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen har varit föremål för en språklig översyn. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen i fjärde stycket har förts över till 13 §. Paragrafen har varit föremål för en språklig översyn. Första stycket har hämtats från 12 §. Bestämmelsen har vidare delats upp i två stycken. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen har varit föremål för en språklig översyn. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen har förts över från 12 § IövL. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen har varit föremål för en språklig översyn. Någon ändring i sak är inte avsedd. De ändringar som gjorts i paragrafen är föranledda av kommitténs övriga förslag. Paragrafen har också varit föremål för en språklig översyn. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafens tredje stycke har ändrats till följd av kommitténs förslag till ny kriminalvårdslag. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafens tredje stycke har utgått på grund av förslaget till ny kriminalvårdslag. Bestämmelsen har ersatts av 23 a §. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 27.1.8, ersätter 23 § strafftidslagen, 39 § KvaL och 15 § IövL. Bestämmelsen i första – andra stycket motsvarar i princip vad som gäller enligt 39 § KvaL och 15 § IövL. Kriminalvården övertar ansvaret att göra den avräkning som övervakningsnämnderna i vissa fall skulle göra enligt IövL. Missbrukar den intagne friheten genom att avvika eller utnyttja den för annat än avsett ändamål skall inte tiden utanför anstalt avräknas. I andra stycket har lagts till att skälig hänsyn skall tas till vad den intagne kan ha avtjänat av straffet till följd av vistelsen utanför anstalt. Den dömde kan t.ex. ha varit föremål för ingripande åtgärder vid vårdvistelse. I sådana fall kan inräknas trots misskötsamheten. Bestämmelsen i tredje stycket är nytt och har behandlats i avsnitt 27.4.2. Den innebär ett undantag från huvudregeln i första stycket om att all tid som den dömde vistats utanför anstalt skall räknas in i verkställighetstiden. Finns det särskilda skäl skall mer än en tredjedel av tiden utanför anstalt räknas in i verkställighetstiden. Exempel på när det kan finnas särskilda skäl har lämnats i avsnitt 27.4.2. Andra stycket i paragrafen är nytt. Det motsvarar en bestämmelse i 12 § andra stycket IövL. Paragrafen är överförd från 26 kap. 23 § och har varit föremål för en språklig översyn. Någon ändring i sak är inte avsedd. 33.5Förslaget till lag om ändring i skollagen 10 och 19 §§ I paragrafernas sista stycken har förtydligats att intagna som har frigång har rätt att delta i grundläggande resp. gymnasial vuxenutbildning. De som är föremål för utökad frigång och andra utslussningsåtgärder är inte intagna i anstalt. Något särskilt förtydligande beträffande dessa har därför inte ansetts nödvändigt. I paragrafen har endast gjorts en mindre språklig justering till följd av ändringen i 7 §. I paragrafen har införts en bestämmelse som klargör att den som är intagen i anstalt inte har rätt att delta i sfi. Någon ändring i för- hållande till nuvarande tillämpning innebär inte förslaget. I övrigt kan hänvisas till kommentaren till 11 kap. 10 och 19 §§. Reservationer, särskilda yttranden och bilagor av (), (), () och (c) Vi fyra reserverar oss mot majoritetens förslag om att övervak- ningsnämnderna inte längre skall finnas kvar. och vill för egen del reservera sig i fråga om rymning och avvikelse från anstalt samt kriminalvårdens ekonomi. Till stöd för vår uppfattning vill vi framhålla följande. Övervakningsnämnderna (, , och ) Frågan om övervakningsnämndernas framtida fortlevnad har i utredningen varit en fråga som både sakkunniga och ledamöter haft delade meningar om. Som följd av att så många beslut som möjligt enligt förslagen kommer att fattas av Kriminalvården själv som första instans, står det klart att nämnderna om de skall finnas kvar huvudsakligen kommer att fungera som överprövningsinstans för vissa beslut som fattas av Kriminalvården. Med nedläggning av övervakningsnämnderna skulle över- prövningen läggas på länsrätter, vilka har ringa erfarenhet av de ärenden som blir aktuella. Övervakningsnämnderna har däremot fungerat väl och är specialiserade på dessa typer av ärenden. Det torde otvivelaktigt vara så att övervaknings- nämnderna skulle klara det förändrade läget på ett utmärkt sätt och inget talar för att en sådan ordning skulle bli kostsammare än om tingsrätter och länsrätter tar över. Övervakningsnämnderna leds av domare. Dessutom skulle ärendena med stor sannolikhet komma att få en snabbare behandling i övervakningsnämnderna. Det är tveksamt att, med så många förändringar inom Kriminal- vården som föreslås, dessutom ta bort väl fungerande övervakningsnämnder. Framtiden borde i stället få visa om det eventuellt senare kan finnas fog för förändrad ordning beträffande överprövning av ärendena från Kriminalvården. Vi reserverar oss mot kommitténs slutsats att övervaknings- nämnderna skall läggas ned. Det är vår uppfattning att de tills vidare skall finnas kvar. Rymning och avvikelse från anstalt (och ) Om intagen avviker från anstalt eller på annat sätt missköter sig, ska det vara möjligt att förlänga fängelsetiden betydligt . Detta innebär att den intagne i extrem- fallen kan få avtjäna hela strafftiden och alltså inte bli frigiven vid 2/3 av strafftiden. är det inte straffbart att som intagen rymma från anstalt. Detta sänder ut fel signaler i samhället. Det borde vara självklart att den som flyr sitt fängelsestraff döms och straffas för detta. Med hänsyn till det sagda föreslår vi att det införs en lagbestäm- melse som straffbelägger rymning. Kriminalvårdens ekonomi (och ) Vi vill i sammanhanget påpeka vikten av att såväl intagna som allmänheten uppfattar att lagstiftningen och kriminalvårdens regel- verk är så tydligt utformade att det inte råder någon tveksamhet om påföljderna och deras verkställighet. Ekonomin får på inga villkor leda till eftergifter i dessa avseenden, t.ex. beträffande frivård, permission, vård eller annat. Dessutom har överbeläggningen på anstalterna utgjort ett stort problem. Därför är det nödvändigt att fortsätta den utbyggnad av anstaltsplatser som påbörjats. Tillsammans med alla de förslag som kommittén lägger i betänkandet och för att kunna minska behovet av kriminalvård krävs redan nu en rejäl höjning av de ekonomiska anslagen. Detta kan på ge både en human och ekonomisk vinst. När en person döms till ett frihetsberövande straff är detta en markering att personen har betett sig på ett sätt som är oacceptabelt i samhället. Tanken är också att sätta stopp för eventuell fortsatt kriminalitet. Kriminalvårdens uppgift är dels att skydda samhället, dels att påverka och stödja intagna så att de vid frigivning vill och kan leva laglydigt. liberalerna har länge efterfrågat en kriminalvård som i högre grad är anpassad efter den enskilde intagnes behov och som ger honom eller henne drivkrafter till en god utveckling under påföljden. Jag emotser att alla intagna får en väl utarbetad verkställighetsplan och att tydliga incitament ges att noga följa denna.