sou · GTB354d3 · 2006-01-01 00:00:00 — En viss väntetid kan därför vara motiverad i ett sådant fall. Dessutom bör besök av närstående till intagen prioriteras framför besök av andra. Tolk kan vara närvarande personligen eller genom med- hörning. Om det ur säkerhetssynpunkt är möjligt kan man givetvis tänka sig att ett kontrollerat besök hålls på ett främmande språk utan att auktoriserad tolk finns närvarande. Det förutsätter dock att sam- talet hålls på ett språk som den bevakande personalen behärskar. Inte sällan använder sig kriminalvården av möjligheten att låta personal med kunskaper i ett visst språk övervaka ett besök där man talar detta språk. Som redan nämnts är det en förutsättning för att detta skall få ske att det är möjligt med hänsyn till säkerheten. Intagens kontakt med omvärlden Som nämnts ovan sker besök vid vissa anstalter i särskilt inrättade besökslägenheter. En särskild regel föreslås införas i den nya lagen att besök kan ske i sådana former att den intagne och besökaren låses in besöket varar. Givetvis måste det finnas möjlighet för besökaren att få kontakt med anstaltspersonal om han eller hon önskar lämna besöksutrymmet tidigare än planerat. En förutsättning för besök i besökslägenhet skall vara att besöket får ske okontrollerat. I övrigt är det kriminalvårdens sak att upprätta ordningsregler för användning av besökslägenheten, t.ex. vad gäller besök av barn. Under förutsättning att besöket genomförs inom anstaltsområdet finns möjlighet att ha ordnings- regler som innebär att den intagne och besökaren under besöket också får vistas utomhus, t.ex. på ett område i anslutning till lägenheten. Besök av advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå Den särskilda regeln om att besök av advokat som biträder den intagne i rättslig angelägenhet endast får kontrolleras om advo- katen eller den intagne begär det föreslås överföras till den nya lagen. Som JO uttalat innebär denna bestämmelse en ovillkorlig rätt för den intagne att tala enskilt med sin offentlige försvarare om inte försvararen är av annan uppfattning (JO 2000/01 s. 225). Undantagsregeln i bestämmelsen skall dock som en följd av att dagens bevakade besök ersätts med olika former av kontrollerade besök gälla all slags kontroll av besöken. Ett förtydligande bör dessutom göras vad gäller det förhållandet att biträdande jurist på advokatbyrå är att likställa med advokat i förevarande sammanhang. Generella regler om besök Som angetts ovan har kommittén i uppdrag att lämna förslag som ger kriminalvården möjligheter att hålla anstalterna fria från narkotika och att motverka att kriminell verksamhet pågår under anstaltsvistelsen. Kommittén har i detta syfte övervägt att införa en regel om att intagna inte får ta emot besök i anstalten av verkställigheten. Med hänsyn till att besöken har stor betydelse för de intagna har kommittén dock stannat för Intagens kontakt med omvärlden att inte föreslå en sådan regel. Det är tillräckligt att kontrollen av besök blir vanligare på grundnivån i förmånssystemet än på en förhöjd nivå i detta system. Begränsningar kan även ske genom att kretsen besökare och frekvensen av besök begränsas på grundnivån och utökas successivt på de förhöjda nivåerna. I likhet med vad som anförts beträffande kontrollen av brev är det viktigt att kriminalvården får möjlighet att utfärda generella föreskrifter om förutsättningarna för ett besök. Det kan gälla kretsen besökare och frekvensen av besök. Kommittén föreslår att den intagnes skötsamhet ges betydelse för besöksförutsättningarna på det viset att det skall gälla en presumtion för att en intagen som uppfyller sådana krav att han eller hon befinner sig på en förhöjd nivå i förmånssystemet kan ta emot okontrollerat besök, se vidare avsnitt 22.2.11. Vidare bör det gälla en presumtion för att intagen som inte uppfyller dessa krav och därför befinner sig på grundnivån i förmånssystemet endast kan ta emot kontrollerat besök. Det kan gälla t.ex. en intagen som lämnat positivt urinprov eller som vägrat lämna sådant urinprov. I det enskilda fallet kan dock finnas skäl att frångå presumtionen. Det kan t.ex. finnas skäl att ändå ha kontrollerat besök för intagna som befinner sig på den första förmånsnivån (nivå 2) än vad som generellt kan antas vara nödvändigt för intagna på högre nivåer. Dessutom kan det vara nödvändigt att ha ett kontrollerat besök beträffande en intagen som när han eller hon befinner sig på en förhöjd nivå i förmånssystemet lämnar positivt urinprov eller vägrar lämna sådant prov. Ett beslut om nedflyttning till grund- nivån kan dröja något från det att provet lämnats eller vägrats och skall givetvis inte påverka kriminalvårdens möjligheter att kontrollera den intagnes besök. Det kan också finnas skäl att låta en intagen på grundnivån ha ett okontrollerat besök av sina barn eller någon annan närstående även om besöken normalt skall vara kontrollerade på denna nivå. Om besök av ett barn skall vara kontrollerat så bör det som angetts ovan, som huvudregel kontrolleras genom att personal övervakar besöket. Besök av den intagnes barn skall som angetts i avsnitt 22.2.11 inte ingå i förmånssystemet. Kommittén föreslår att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får möjlighet att utforma generella regler utifrån riskerna ur ordnings- eller säkerhetssynpunkt för olika grupper intagna. Ett bemyndigande härom tas in i lagen. På detta vis anser kommittén att man kan åstadkomma en enklare hantering Intagens kontakt med omvärlden av besöksrutinerna inom kriminalvården utan att de får karaktären av kollektiv bestraffning. 17.3Telefonsamtal och andra elektroniska meddelanden När det gäller telefonsamtal och andra elektroniska meddelanden är varje medborgare skyddad gentemot det allmänna mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande (2 kap. 6 § RF). Denna rätt får dock på motsvarande sätt som anförts beträffande besök begränsas genom lag. Rätten för en intagen att telefonera följer i princip samma regler som gäller vid besök. Av 30 § KvaL följer att telefonsamtal mellan intagna och personer utanför anstalten får äga rum i den utsträck- ning det lämpligen kan ske. Här bör tilläggas att bestämmelsen endast tar sikte på det fasta telefonisystem som kriminalvården tillhandahåller. Av kriminalvårdens föreskrifter följer att en intagen inte får använda eller inneha mobiltelefon i anstalt. En intagen kan förvägras telefonsamtal som är ägnade att äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverka den intag- nes anpassning i samhället eller annars vara till skada för den intagne eller någon annan. Om intagen är avskild från andra intagna under utredningen av ett disciplinärende får den intagne också hindras från kontakter med andra personer genom telefonsamtal i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äventyras. En förhandskontroll av mottagaren av samtalet kan, enligt bestämmelsens andra stycke, göras på motsvarande sätt som inför ett besök (se ovan avsnitt 17.2.1). Om det är nödvändigt med hänsyn till säkerheten skall, enligt bestämmelsens tredje stycke, en tjänsteman på lämpligt sätt avlyssna ett telefonsamtal. Avlyssning får endast ske om den in- tagne känner till det. Telefonsamtal med advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet får inte avlyssnas utan den intagnes medgivande. I avsnitt 12.3.1 har kommittén närmare beskrivit hur intagna som studerar på distans ibland kan ges möjlighet att ha kontakt Intagens kontakt med omvärlden med sin skola via Internet. Denna form av elektronisk kommunika- tion är dock inte särskilt reglerad i KvaL. Kommitténs förslag: En intagen får lämna och ta emot telefonsamtal eller andra elektroniska meddelanden endast genom att använda den utrustning för elektronisk kom- munikation som kriminalvården tillhandahåller. Den intagne får inte lämna eller ta emot sådana meddelanden om det kan innebära en risk med hänsyn till ordning eller säkerhet i anstalten, om den kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller annars kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Mottagaren av samtalet eller meddelandet får kontrolleras i den utsträckning som föreslagits gälla inför ett besök. Om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet skall ett telefonsamtal eller ett annat elektroniskt meddelande kontrolleras. Den intagne och mottagaren av meddelandet skall informeras om kontrollen. Telefonsamtal eller andra elektroniska meddelanden till och från en advokat eller en biträdande jurist som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet får inte kontrolleras. Upptagningar och uppteckningar som gjorts vid kontroll av elektroniska meddelanden skall förstöras så snart den inte längre behövs. Kriminalvården får använda uppgifter som framkommit vid kontroll av elektroniska meddelanden i det säkerhets- och brottsförebyggande arbetet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om i vilken omfattning en viss eller vissa grupper intagna generellt skall ha möjlighet att lämna och ta emot elektroniska meddelanden och om dessa kontakter generellt skall vara kontrollerade eller inte. Sådana föreskrifter får även meddelas om hur kontrollen av mottagaren av ett telefonsamtal eller annat elektroniskt meddelande generellt skall utformas och i vilken omfattning sådan kontroll skall ske. Intagens kontakt med omvärlden Möjligheten för en intagen att telefonledes ha kontakt med personer utanför anstalten har stor betydelse. Som ovan nämnts är det endast sådan elektronisk kom- munikation som sker i form av telefonsamtal via fast telefoni som är reglerade i KvaL. Även den kommunikation som sker via Internet måste givetvis vara reglerad. Den tekniska utvecklingen har inneburit att telefontrafiken i allt större utsträckning överförs genom elektroniska signaler. Detta innebär att telefonsamtal i likhet med andra kommunikationsmedel som telefaxmeddelanden, e-post och datakommunikation över Internet eller i lokala nät sker med digital teknik. Det gäller även annan kommunikation som innehåller meddelanden, dvs. infor- mation i form av text, bild eller ljud. Med hänsyn till den snabba tekniska utvecklingen av elektronisk kommunikation bör bestämmelserna om intagnas möjlighet till sådan kommunikation göras så teknikoberoende som möjligt. Kommittén har mot denna bakgrund valt att reglera de telefonsamtal som sker genom användande av anstalternas utrust- ning för fast telefoni eller som sker digitalt i en gemensam bestämmelse. Denna bestämmelse reglerar intagnas möjlighet att lämna eller ta emot elektroniska meddelanden till eller från personer utanför anstalten. Med elektroniska meddelanden avses detsamma som telemeddelanden enligt 27 kap. 18–19 §§ rätte- gångsbalken, dvs. ljud, text, bild, data eller information i övrigt som förmedlas med hjälp av radio eller genom ljus eller elektro- magnetiska svängningar som utnyttjar särskilt anordnad ledare (jfr 6 kap. 19 § lagen [2003:389] om elektronisk kommunikation). Kommittén har övervägt att i stället använda begreppet telemeddelanden men har med hänsyn till att reglerna om teleövervakning m.m. ses över av Beredningen för rättsväsendets utveckling valt att använda det modernare begreppet elektroniska meddelanden. Se vidare betänkandet Tillgång till elektronisk kommunikation i brottsutredningar m.m. (SOU 2005:38). Intagens kontakt med omvärlden Mot bakgrund av vad som ovan anförts har kommittén valt att utforma bestämmelsen för elektroniska meddelandet på ett något annorlunda sätt än dagens regel för telefonsamtal i 30 § KvaL. Kommittén föreslår att en intagen endast får möjlighet att lämna elektroniska meddelanden genom att använda den av anstalten tillhandahållna utrustningen för elektronisk kommunikation. Det innebär att intagna endast får ringa telefonsamtal från den utrustning för fast telefoni som anstalten tillhandahåller och att de endast får kommunicera digitalt med det datorsystem som anstalterna tillhandahåller. Se vidare nedan angående otillåten mobiltelefonkommunikation. När det gäller telefonkontakter har det under kommitténs arbete inte framkommit något som ger anledning att i sak ändra förut- sättningarna för sådana kontakter. Det innebär att det även skall vara möjligt att förhindra telefonsamtal som kan äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller annars vara till skada för den intagne eller någon annan. Samtalet kan också kontrolleras om det är nödvändigt med hänsyn till säkerheten. Kontrollen av telefonsamtal innebär ett ingrepp i den enskildes privatliv och korrespondens och kan om det används godtyckligt innebära en kränkning såväl av den grundlagsskyddade rätten för förtrolig kommunikation i 2 kap. 6 § RF som av rätten till respekt för privatliv och korrespondens i artikel 8 i (jfr Doerga mot , dom ). Jfr även vad som nämnts om granskning av brev ovan. Kriminalvårdens kontroll av telefonsamtal och andra elektroniska meddelanden är en öppen kontroll, dvs. den intagne och mottagaren av samtalet eller meddelandet skall informeras om kontrollen. Hemlig teleav- lyssning och hemlig teleövervakning får endast ske av polis efter det att domstol på ansökan av åklagaren beslutat om det i enlighet med bestämmelserna i 27 kap. 18–23 §§ . Kriminalvården får vidare endast hantera uppgifter som fram- kommer vid ett samtal eller elektroniskt meddelande i enlighet med det i lagen angivna ändamålet, dvs. för att förhindra att den intagne kommunicerar med någon utanför anstalten på ett sätt som innebär risker med hänsyn till säkerheten. Enligt kommitténs förslag får uppgifterna behandlas för ytterligare ett ändamål, dvs. för att användas i kriminalvårdens säkerhets- och brottsförebyggande Intagens kontakt med omvärlden Kommittén förutsätter att bestämmelserna kompletteras med detaljerade bestämmelser i förordning eller föreskrifter. Även om det i den svenska lagen är fråga om en öppen kontroll av den intagnes samtal eller meddelandet så är det viktigt att tillämpningen av reglerna är förutsebara för den intagne. I likhet med vad som angetts beträffande besök är det viktigt att den intagne har möjlighet att tala med personer utanför anstalten på det språk de själva väljer. Om skäl för att kontrollera samtalet finns blir dock möjligheten att föra ett samtal på ett främmande språk i viss mån beroende av när kriminalvården kan ordna tolkning av samtalet. förekommer det att kriminalvården först i efterhand tolkar avlyssnade telefonsamtal, som förts på ett främmande språk. Det kan innebära att den intagne hinner ringa flera samtal innan kriminalvården får kännedom om vad som sagts vid det första samtalet. Enligt kommitténs mening är det viktigt att kriminalvården kan kontrollera vad som sagts vid ett samtal innan ytterligare samtal sker. Annars finns risk att kontrollen av telefon- samtalet blir meningslös. Av säkerhetsskäl är det givetvis viktigt att det finns en kontroll av vem de intagna samtalar med. Kriminalvårdens nuvarande telefonisystem, INTIK, hindrar att mottagaren vidarekopplar sin fasta telefon till en annan telefon. är det dock många mot- tagare som endast innehar en mobiltelefon. Med det nuvarande systemet har kriminalvården inte någon möjlighet att kontrollera om samtalet vidarekopplas från en mobiltelefon eller för den delen, att det faktiskt är den uppgivna mottagaren, som innehar mobil- telefonen. Kommittén ser dock inte några möjligheter att i lag förbättra kontrollmöjligheterna av mottagaren. I den mån det finns säkerhetsrisker med en intagens telefonkontakter kan den intagne givetvis vägras sådana kontakter helt eller delvis, t.ex. genom att endast samtal till fast telefon tillåts. Som närmare beskrivits i avsnitt 22.2.12 ingår telefonsamtal i förmånssystemet. Det innebär att såväl kretsen mottagare som telefontiden varierar beroende på vilken nivå i förmånssystemet den intagne befinner sig på. I förmånssystemet ingår dock inte samtal till den intagnes barn. Huruvida den intagne får ha telefon- kontakt med dem skall enbart regleras av den här förslagna bestämmelsen. Sådana kontakter beror därför på om de är möjliga ur säkerhetssynpunkt eller om de kan ske med hänsyn till den intagnes anpassning i samhället eller om de kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Intagens kontakt med omvärlden Den nuvarande regeln att kontroll får ske även av samtal mellan den intagne och dennes advokat om den intagne samtycker till det har visat sig inte ha någon egentlig praktisk betydelse. Av detta skäl föreslår kommittén att möjligheten att kontrollera sådana samtal tas bort i den nya lagen. Följaktligen skall samtal mellan den intagne och dennes advokat eller biträdande jurist som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet undantas från kontrollen. Här kan tilläggas att en intagen som begär telefonsamtal med advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå inte är skyldig att upplysa om anledningen härtill. Inte heller behöver det vara utrett om advokaten är förordnad som offentlig försvarare för den intagne (jfr JO 1985/86 s. 186). Med hänsyn till att kriminalvårdens kontrollmöjligheter är begränsade vad gäller datakommunikation över Inter- net bör möjligheten för intagna att kommunicera digitalt via Internet med personer utanför anstalten vara en förmån för skötsamma intagna som har behov av det t.ex. för att delta i en viss utbildning och endast då det med hänsyn till ordning och säkerhet är möjligt att tillåta sådan kommunikation. Kontroll av elektroniska meddelanden bör i likhet med brev- granskning och kontroll av besök inte vara mer ingående än vad som är motiverat. Denna begränsning följer av den av kommittén föreslagna proportionalitetsprincipen. Mottagaren av ett elektronisk meddelande bör få kontrolleras på motsvarande sätt som gäller för telefonsamtal enligt 30 § KvaL. Med hänsyn till att datakommunikation över Internet kommer att vara mycket begränsad och endast tillåts för de intagna som har behov av sådan kontakt i sina studier kommer kontrollen framför allt att gälla endast mottagare av telefonsamtal. Även en mottagare av ett annat elektronisk meddelande kan dock kontrolleras med stöd av den här föreslagna bestämmelsen i den mån det finns behov av det. I likhet med vad som föreslås gälla för brevgranskning och besök bör regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer ha möjlighet att meddela närmare föreskrifter om förutsättningarna för intagna att lämna elektroniska meddelanden till personer utanför anstalten utifrån ett allmänt antagande om riskerna ur ordnings- eller säkerhetssynpunkt för en viss grupp intagna. På de skäl som anförts ovan om brevgranskning bör även upptagning eller uppteckning som gjorts vid kontroll av elektroniska meddelanden förstöras så snart uppgifterna inte längre Intagens kontakt med omvärlden Även när det gäller kontroll av elektroniska meddelanden bör klargöras att kriminalvården får använda inhämtade uppgifter i det säkerhets- och återfallsförebyggande arbetet på motsvarande sätt som föreslagits beträffande brevgranskning. Som redan nämnts får telefonsamtal endast ske med användning av den utrustning för fast telefoni som kriminalvården tillhandahåller. Det innebär att intagna inte får telefonera med mobiltelefon. har intagna emellertid i en ökad omfattning fått tillgång till mobiltelefoner och har på så vis fått möjlighet att ha en okon- trollerad kontakt med personer utanför anstalten. Vid anstalter där det gäller allmän inpasseringskontroll kan införsel av mobiltelefoner i viss utsträckning förhindras. Situationen med okontrollerade mobiltelefonsamtal är dock allvarlig. Det är viktigt att kriminal- vården har möjlighet att störa ut mobiltelefonkommunikation som sker från anstalterna. Från har kriminalvården möjlighet att störa otillåten mobiltelefonkommunikation på anstalter och häkten. En förutsättning är att efter ansökan av KVS beslutar om undantag från annars gällande förbud att inneha sådan störningsutrustning med stöd av 14 § tredje stycket förordningen (2003:396) om elektronisk kommunikation. har kriminalvården fått tillstånd att använda störningsutrustning vid KVA . Avsikten är att sådan skall uppföras även på andra anstalter. För att samtalen skall störas ut är det givetvis viktigt att kriminalvården har teknisk utrustning som möjliggör detta. Det beror i sin tur på hur långt från anstalterna en mobiltelefonmast uppförs. Till detta kommer att störningsutrustning är dyr och att uppförandet av sådan utrustning måste ske successivt. Kommittén vill i detta sammanhang betona att möjligheten för intagna att telefonera via mobiltelefon inte kommer att kunna förhindras enbart genom möjligheten att använda störningsutrustning. Det är viktigt att kriminalvården på andra sätt, framför allt genom inpasseringskontroll och ett förebyggande säkerhetsarbete, har möjlighet att begränsa intagnas otillåtna kontakter med omvärlden. Den i avsnitt 21.2.3 föreslagna förverkandebestämmelsen gör det vidare möjligt för kriminalvården att förverka bl.a. mobiltelefoner som anträffas i anstalten. 18 Kontrollåtgärder i anstalt En utgångspunkt för kommitténs arbete är enligt direktiven att all form av drogmissbruk och kriminalitet i anstalterna måste mot- verkas. Narkotikan måste identifieras och bekämpas. Vidare anges att det är nödvändigt att kriminalvården har effektiva verktyg att motverka de kriminella nätverkens aktiviteter i anstalterna och även i övrigt hantera intagna som utgör säkerhetsrisker och annars har en negativ inverkan på sin närmiljö. Kommittén har i uppdrag att överväga hur detta skall säkerställas. I detta avseende är det av central vikt att kriminalvården har möjlighet att utföra de kontroll- åtgärder, som är nödvändiga för att kunna upprätthålla ordning och säkerhet i anstalterna. En viktig del är att kunna upptäcka otillåten egendom i anstalterna, som t.ex. narkotika, alkohol, pengar, mobiltelefoner och vapen. Kontrollåtgärder är i varierande utsträckning integritets- kränkande för den som drabbas av åtgärden. Även om kontrollen givetvis skall utövas med respekt för de intagnas integritet är det ofrånkomligt att integritetshänsynen i vissa fall måste få stå tillbaka. Kommittén återkommer under respektive avsnitt till bedömningar av när åtgärderna är motiverade men ger inledningsvis en översikt över de grundläggande bestämmelserna om skydd för den personliga integriteten. Varje medborgare har ett grundlagsreglerat skydd för den kroppsliga integriteten i 2 kap. 4–6 §§ regeringsformen (RF). Enligt 4 § får dödsstraff inte förekomma. I 5 § anges att varje medborgare är skyddad mot kroppsstraff, tortyr och liknande. Varje medborgare är vidare enligt 2 kap. 6 § RF gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp, kroppsvisita- tion, husrannsakan och liknande intrång. Skyddet i 2 kap. 4–5 §§ RF får inte inskränkas genom lag. Det får däremot skyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp m.m. i 2 kap. 6 § RF förutsatt att det sker för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Med kroppsligt ingrepp avses såväl ytlig kroppsbesiktning som kroppsbesiktning. Begräns- ningen får emellertid aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranlett den eller utgöra ett hot mot den fria åsiktsbildningen. En begränsning får inte heller göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan åskådning (2 kap. 12 § RF). Här kan tilläggas att utlänning här i riket är likställd med svensk medborgare i fråga om detta grundlagsskydd, om inte annat följer av särskilda bestämmelser i lag (2 kap. 22 § andra stycket RF). Utgångspunkten för kommitténs förslag är att ingen intagen i kontrollhänseende skall särbehandlas på grund av sitt ursprung eller medborgarskap. Bestämmelser om kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns i KvaL. Allmänna bestämmelser härom och om husrannsakan som sker som ett led i en förundersökning finns i . Bestämmelserna där gäller dock subsidiärt i förhållande till KvaL (28 kap. 15 § ).