sou · GTB341d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Exempel- vis är den svenska demokratin och politiska sfären skiktad utmed en färglös-färgad skala och i enlighet med beteckningsmaskinens differentieringslogik vilken alstrar skillnadsgradienter utifrån den vite mannen som origo. Denna genomsyrar inte minst politiken, medierna och kulturen på ett sätt som innebär att det är en demo- sapartheid regim som de facto råder.10 10 Om den reserverade demokratin, etnopolitiska skiktningar och hur dessa kommer till uttryck i , se 2005. Denna problematik kring mänskliga rättigheter är i sin tur intimt relaterad till det moderna tänkandets föreställning om repre- sentation, särskilt grundsatsen att verkligheten är En, att den är transparent och kan förstås och avbildas (re-presenteras) direkt eller oförmedlat. Av det följer att världen kan närvarogöras på att objektivt och sanningsenligt sätt genom olika slags tecken (språk, texter, kartor, bilder). Denna föreställning bygger på antagandet att det finns en entydig och okomplicerad korrespondensrelation mellan representationen och det som skall re-presenteras (1994). På liknande sätt vilar den re-presentativa demokratin på tron om att det är möjligt att veta vad folket vill och att de folkvalda kan re-presentera folket, dess vilja, behov och önskemål. Även här dyker universalismens spöke upp. För det första transformeras människor till en universell kategori, det vill säga ett abstrakt demos (folk). För det andra får detta demos sin boning i ett abstrakt allmänt rum (ett land, en nation, en gemenskap, en kultur), vilket innebär att alla geografiska skillnader (singulära aspekter) inom detta antigen suddas ut eller minimeras. Att det universella kommer till uttryck, eller konkretiseras i det partikulära, finner sin motsvarighet i demokratins idé om att indi- vidernas vilja är en realisering av folkets. Demokrati som universell kategori pendlar därmed mellan det allmänna folket (demos) och människor som specifika individer. Den filosofiska myten om abstrakt och oförmedlad representation (den tredje filosofiska villfarelsen re-presentation) som bland annat bygger på antaganden om likhet och homogenitet, uppkommer så i demokratisk förkläd- nad och tillämpad Statsfilosofi. Den re-presentationella demos- kratins misslyckanden med att leverera varorna till de människor som det gör anspråk på att re-presentera kan inte göra så mycket annat än att lappa och laga så gott det går. Som universell kategori kan demokrati inte undkomma paradoxen att dess självidentitet konstitueras genom skillnader (det singulära) som dessa måste suddas ut eller utplånas för att den skall kunna uppstå och framstå som allmängiltig: ett folk, en vilja, ett styre. När man brot- tas med denna paradox, vad annat finns att göra än att försöka fylla på med djup-, direkt- cyber-, när- eller radikaldemokrati? Dock är ett problem att A great deal of innocence and cunning is needed by a philosophy of communication that claims to restore the society of friends, or even wise men [sic], by forming a opinion as consensus able to moralize nations, States, and the market. [Ibid.; min kursivering]. Kapitalets makt förenar sig med den rasifierande beteckningsma- skinen i Vithetens Rättigheter. Precis som kapitalet livnär sig och förnyar sig själv genom att mata sig med dött och levande arbete så upprätthålls vithetens rättigheter av förflutna och levande (vita och icke-vita) kroppar. I dess mest kondenserade form är vit- hetens rättigheter en planetär makt, förevigad i (1989: 381) frapperande ripost under en middag i vita huset 1987; Bort- sett från att vara vit, vad är ditt anspråk på anseende? Modernitet är det pris som ett oräkneligt antal döda människor fått betala under kolonialism och imperialism, slaveri, plundring, folkmord och krig. Än livnär sig Vithetens Imperium på otaliga levande människor via de gigantiska finansiella flödena (skuld, ränta och lån) under beskydd av Konsensus. 11Den är den senaste konstellationen i en serie av imperiecentra som flankerats av Kunglig Vetenskap och dess roll som Domare i Förnuftets Tribunal (1994: 72). Kanske befin- ner vi oss nu i historien där de: most stereotypical and mechanical repetition appear to have taken life completely and subjected it to a law of entropy (homogeneity, abstract equivalence, neutralized differences, etc.) [Pearson 1997: 181]. När allt kommer till kritan finns det ingen sann eller äkta uni- versalism eller humanism. Att sträva efter nya, annorlunda eller oförfalskade former av universalism eller humanism är därför även det ett dödfött projekt. Oavsett hur och i vilka former univer- salism och humanism uppenbarar sig är och förblir de spektrala. Den stora utmaningen ligger inte i att försöka hitta den rätta transcendentala arkitekturen, utan i att överge Enhetens, det Sammas och det Absolutas logik. En agenda som har det Sammas ekonomi som utgångspunkt re-producerar Subjektets spektrala rike i en annan förklädnad och skapar ett tom rum som sägs vara allas, men som inte tillhör någon. De ontologier som vilar på Enhetens och det Sammas logik är själva medskapare till den arkitektur som de utger sig för att omkullkasta. Som sådana är de dessutom inte 11 Consensus, är namnet för den maktkonstellation som väver samman Wall Street, USAs finansdepartement och IMF/och driver en global neoliberal regim av ackumulation genom avhysning som (2003) så passande kallar det. bara falska tillflyktsorter (citerad i : 73), utan kan också vara farliga. Särskilt på grund av att de är rum som premierar stagnationen och upprepning på bekostnad av tillblivelse och multiplicitet. Att erkänna de paradoxer och fallgro- par som inhägnar universalist- och transcendentalsfilosofier utgör således en väsentlig del av utmaningen som kritisk/radikalt tän- kande står inför, inte minst på grund av att befrielse projekt som anammat transcendentalism och universalism allt för lätt riskerar att förvandlats till riken för terror och våld. För att gäcka universalismens paradoxer och för att kunna for- mulera ett radikalt annorlunda tänkande-och-handlande behöver man enligt, , utgå från dialektiken och beakta relatio- ner och samspel mellan det kosmopolitiska och det lokala (mellan generella och partikulära egenskaper). Den kosmopolitanism som saknar geografisk partikularitet förblir ett abstrakt och alienerade förnuft medan geografiskt specifitet som inte inspireras av kos- mopolitisk vision förblir endast en heterotopisk inbillning eller maktens passiva instrument (2000: 557–58). Vad dock inte inser är att det dialektiska, vare sig upp-och-nervänt, stående eller liggande, är ett transcendentalt och cirkulärt förnuft par excellens. Det börjar och slutar i det Enas och det Sammas logik och dialekti- ken saknar det som krävs för att fördriva spöken som bosatt sig i universalismens och humanismens boning. Motståndspolitik med krav på rättigheter till globalt medborgar- skap, inkomstgaranti för alla och rätten till reappropriering (mäng- dens rätt till autonomi, kontroll och självproduktion), såsom och (2000: 396–407) förespråkar, är i bästa fall vimsiga. En sådan politik är väl innesluten i universalis- mens, humanismens och de abstrakta rättigheternas spektrala rike. Redan då rättigheter anses som något som ges eller vägras, slutar dessa i och med det att vara rättigheter. För att parafrasera , the moment you ask for your freedoms you cease to be free (1970). Dessutom lämnas frågan om vem eller vad som upprättar dessa rät- tigheter därhän. Kärnfrågan om vad för slags Stat det är som kan stå utanför den kapitalistiska axiomatiken förblir obesvarad. Att rätta till universalismens och humanismens brister genom att inkludera marginaliserade Andra i det Sammas uni-versum, eller etablera mini-universalismer och humanismer är problematiska eftersom dessa inte kan undkomma de tvivelaktigheter och para- doxer som plågar både universalismen och humanismen. Att ersätta dessa med andra radikalare former är inte radikalt nog. är dessa redan i förväg komprometterade av sina egna villfarelser och blir därmed offer för det Samma. Varken sammanbindningar (en etceteras uni-versalism), inter-subjektivitet eller hybridisering (både/och), och än mindre avskärmnings- eller inneslutningspolitik kan fullborda en harmonisk universell syster- och broderskap. Hur goda intentionerna än nu må vara, är en sådan politik i slutän- dan lika spektral, anti-humanist och en-versal (uni-versal) som dess modernistiska antagonist. The antinomies of bourgeois thought will not be overcome through the invention of new organic social relations, by praxially transforming ourselves to into rounded wholes, transparent and self-fulfilled persons harmoniously labouring away at the negative [Pearson 1997: 187]. Det finns varken privilegierade eller unika rum förbehållna radikal annorlundahet, inte heller rum innanför eller bortom och således ingen revolutionär manual eller slutmanus som kartlägger resan till Grande Finale. Den verkliga utmaningen ligger därför, kanske, i multiplicitetens, immanensens och tillblivelsens rör(l)iga värld. Tillblivelser följer varken a priori givna, dialektiska manus eller transcendentala planer. Om det nu finns några utvägar så är det inte i det transcendentala eller dialektiska, utan i det immanenta och jordnära ty immanens är varken tom eller spektral. Detta inte minst på grund av att kapitalism innebär the global usurpation of be- longing, i.e., becoming together, the very expression of potential (Massumi 200a: 89). Alltså, becoming minor - aktiv experimente- ring, kreativitet och transformativ subjektivitet som utgår från de- territorialiserande krafter och rörelser (Patton 2001: 7), eftersom: the race summoned forth by art or philosophy is not the one that claims to be pure but rather an oppressed, bastard, lower, anarchical, nomadic, an irremediably minor race - the very ones that excluded from the paths of the new Critique. There is a revolutionary- becoming that is not the same as the future of the revolution and which does not necessarily happen through the militants. There is a philosophy-becoming which has nothing to with the history of phi- losophy and which happens through those whom the history of phi- losophy does not manage to classify.12 12 1994:109 & 1987: 2. Jag vill tacka för kritiska och konstruktiva kommentarer och en utomor- dentlig översättning av den engelska texten. Översättning från engelskan: . 2000 Frihet, jämlikhet, brodersmord. Revolution och kolo- nialism hos och . Bales, K. 1999 Disposable People: New Slavery in the Global . Bernauer, J. & Mahon, M. 1995 The ethics of in Gutting, (ed.) The Companion to . Blaut, J. 1993 The Colonizers Model of the World. Geographic Dif- fusionism and Eurocentric History. 1998 Who Was ? The Disapperance of non- European white identities and the formation of racial vithet Ethnic and Racial Stduies. Vol 21, Number 6 pp. Bonta, M. & Protevi, J. 2004 and Geophilosophy. 1998 Acts of Resistance: Against the Tyranny of the Market. : Free Press.. , J., Laclau, E. and Zizek, S. 2000 Contingency, Hegemony, Universality. 1997 and Structuralism. Towards a Geometry of Sufficient Reason i Pearson, K A (ed.) and Philo- sophy. The Difference Engineer. Chakrabarty, D. 2000 Universalism and Belonging in the Logic of Capital Public Culture. 12 (3), pp. Edition 1991 HarperCollins Pub- lishers W 1997 Tumbling Dice: and the Eco- nomy of Répétition i Pearson, K A (ed.) and Phi- losophy. The Difference Engineer. 2005 Reserverad Demokrati. Representation i ett mångetnisk . DeLanda, M. 2002 Intensive Science & Virtual Philosophy. & , G. Capitalism and Schi- zophrenia. & , G. 1987 A Thousand Plateaus. Capitalism and Schizophrenia. & Parnet, C. : The Athlone Press. 1994 What is Philosophy? : Co- lumbia University Press. 1992 What is a dispostif i . , (trans.) 2001 Pure immanence. Essays on A Life. de los , P. 2002 Den postkoloniala(o)rdningen i Isacson, M & Morell, M (red.) Ekonomisk-historiska perspektiv på svensk industriell omvandling under . Doel, M. 2003 Poststructuralist geographies: the essential selec- tion in Cloke, et.al. (eds.) Envisioning Human Geo- graphy. Eze, E. (ed) 1997 Postcolonial African Philosophy. A Critical Reader. Fanon, F. 1963 The Wretched of the Earth. Fanon, F. 1967 , . 1970 The Order of Things. An Archeology of the Human Sciences. 1994 Earth Writing. exploring representation and social geography in-between meaning/matter. 1996 Modern Culture Comes of : Hamman versus on the Root Metaphor of Enlightenment, i , (ed.) What is Enlightenment? Blackwell Publishers Guattari, F. 2000 The Three Ecologies. The Athlone Press Hardt, M. & Negri, A. 1991 Symians, Cyborgs and Women. The Reinvention of Nature. 2000 Cosmopolitanism and the Banality of Geo- graphical Evils Public Culture (12) 2 pp. 2001 Spaces of Capital. Towards a Critical Geography. 2003 The New Imperialism. , S. 1997 The Clash of Civilizations. 2003 Empire Lite. Irigaray, L. 1994 Könsskillnadesn etik och andra texter. Kawash, S. 1999 Terrorists and vampires: Fanons spectral vio- lence i Alessandrini (ed) . 1996 An Answer to the question: What Is Enlighten- ment i , (ed.) What is Enlightenment? Vol I A Critique of Polictiacl Economy. Massumi, B. 1987 Introduction in , tari A Thousand Plateaus. Capitalism and Schizophrenia. Min- nesota University Press Massumi, B. (ed.) 2002a A Shock to Thought. expression after and guattari. Massumi, B. 2002b Parables for the Virtual. Movement Affect Sensa- tion. 2004 Vit rasism i , K & , I red. Rasismer i Europa- kontinuitet och förändring. McClintock, A. Gender, Race and Sexuality An Autobiography of , F. 1973 Beyond Good and . , F. 1974 The . Patton, P. 2001 the Political. Pearson, K. A. 1997 Viroid Life. On , Technics and Evolution i Pearson, K A (ed.) The Difference Engineer. 2001 Poststructuralism, Marxism, and Neoliberalism. Between Theory and Politics. Rowman & Littlefield Publishers Purdom, J. 1997 Postmodernity as a Spectre of the Future: The Force of Capital and the Unmasking of difference i Pearson, K A (ed.) The Difference Engineer. , J. et.al. (2000) The Geography of Poverty i Scientific American. , s 70–75 Sheshadri-Crooks, K. 2000 Desiring Whiteness. A Lacanian analysis of race. (2001) New Globalism, New Urbanism: Gentrification as Global i , N & Thedodore, N (eds) Spaces of Neoliberalism. SOU2001:96 "En rättivsare värld utan fattigdom. Betänkande av den parlamentaraiska kommittén om politik för global ut- veckling" . Tesfahuney, M. 2001 Globaliserad apartheid i , , (red.) och De Andra. Postkoloni- ala Perspektiv. , E R1997 Europe and the Peoples Without History.University of Press Zirelli, L. M G 1998 This Universalism Which Is Not One Diac- ritics 28, 2, pp. 10Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering Intersektionalitet har blivit ett uppmärksammat teoretiskt per- spektiv bland forskare som analyserar maktutövande och ojämlik- hetsskapande utifrån den simultana verkan av kategoriseringar baserade på kön, klass, ras/etnicitet och sexualitet. Utgångspunk- ten för intersektionella analyser är en förståelse av makt som sam- mansatt, instabil och kontextbaserad och av sociala praktiker som en grundläggande komponent i skapandet av skilda gruppidentite- ter och kategorier. Centralt för maktutövandet är förekomsten av normer som utesluter, stigmatiserar och naturaliserar underord- ning. Därutöver är det nödvändigt att uppmärksamma de exploate- ringsrelationer som gör det möjligt att koncentrera samhällets materiella och symboliska resurser till en privilegierad grupp samti- digt som de villkoras eller förnekas för andra. Ojämlikhetens nor- malisering är inte möjlig utan stigmatiseringen av grupper och indi- vider, som maktkoncentrationen inte är möjlig utan exploateringsrelationer som överför symboliska och materiella resurser från en grupp till en annan. Till skillnad från tidigare angreppssätt, som fäster uppmärksamheten på de former av domi- nans som genereras utifrån en maktordning och en uppsättning relationer (klassamhälle, könsmaktsordning, etniska hierarkier, heteronormen m.m.), riktar intersektionaliteten sökarljuset mot den komplexitet som kännetecknar maktutövandet och ojämlik- hetsskapandet i skilda institutionella sammanhang och historiska kontexter. Ett intersektionellt perspektiv förhåller sig således kritiskt till en syn på maktrelationer som ensidiga, determinera(n)de och monoli- tiska. Människors position i maktens ordning är varken predestine- rad av en essentiell natur eller orubbligt fast i strukturernas värld. Den hierarkiska ordningen (åter)skapas kontinuerligt genom pro- cesser av dominans och motstånd där tillskrivningar, identitetsska- Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering pande och sociala gränsdragningar är centrala för att reglera till- gången och berättigandet till samhällets materiella och symboliska resurser (Gramsci 1998, Lacau & Mouffe 1985). Kön, klass, etnici- tet och sexualitet är enligt detta synsätt varken fixerade eller essen- tiella kategorier, utan sociala positioner som får mening i och genom människors handlingar i specifika institutionella samman- hang och historiska situationer. Intersektionalitetens intresse för normskapande processer och exploateringsmekanismer sätter där- med makten i fokus och ifrågasätter den särskiljande logik som förhåller sig till maktutövandet utifrån uppfattningar om männi- skors olika (och väsensskilda) identiteter. Detta är en viktig skilje- linje i relation till teoretiska och politiska perspektiv där intresset för identitetskonstruktion och skilda subjektspositioner alltför ofta bortser från de relationer och omständigheter som ger upphov till dessa identiteter och positioner. På vilket sätt är ett intersektionellt perspektiv relevant för för- ståelsen av makt, integration och strukturell diskriminering? I det här kapitlet kommer jag att argumentera för att intersektionalitet utgör ett viktigt teoretiskt redskap för att förstå maktrelationer i och de komplexa diskrimineringsformer som följer av maktutövandet. Integrationstänkande och diskriminering ser jag som sociala praktiker som äger rum i ett maktfält och får betydelse först i relation till föreställningen om en underlägsen andra. Denna annorlunda andra som förutsätts bli en del av det svenska samhället genom integrationsprocessen, skiljer sig därmed inte från den andra vars närvaro stigmatiseras, regleras och exkluderas av den struktu- rella diskrimineringen. Sett utifrån ett intersektionellt perspektiv genomsyras integra- tion och diskrimineringen inte bara av etniska gränsdragningar utan perforeras och transformeras även av andra relationer av över- och underordning. Detta medför i sin tur en förståelse av integration som en diskursiv konstruktion, formulerad utifrån en maktposi- tion, och av den strukturella diskrimineringen som konstitutiv för maktrelationer i samhället. Det vill säga som ett fenomen som det inte är möjligt att reglera bort utan att rubba den ordning som favoriserar människor, normer, praktiker och symboler som defini- eras som svenska som den exkluderar, missgynnar och underordnar människor som definieras utanför svenskheten. Intersektionalitet sätter fokus på de komplexa relationer som i skuggan av den strukturella diskrimineringen naturaliserar olikhet och legitimerar underordning. Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering Det här kapitlet diskuterar intersektionalitetens användbarhet i analysen av den strukturella diskrimineringen utifrån exempel som visar hur diskriminerande praktiker artikuleras i sociala hierarkier baserade på kön, klass och sexualitet och opererar i skilda fält; dis- kursivt, materiellt och symboliskt. Analysen lyfter fram intersek- tionen mellan strukturella hierarkier, institutionella praktiker och individers agerande. Genom att sätta fokus på individernas erfaren- heter, strategier och livsval vill jag även synliggöra berättelser och handlingar som öppet eller i det fördolda utmanar den diskrimine- rande ordningen. Nationens gränser och svenskhetens tillblivelse Att vara svensk kan knappast betraktas som ett essentiellt till- stånd som motsvaras av en unik uppsättning fenotypiska drag, uppförandekoder, historiska rötter eller kulturella värderingar. Inte heller är formella kriterier, som svenskt medborgarskap eller att vara född och uppvuxen i , tillräckligt för att bli sedd och accepterad som svensk. Däremot är tillskrivningar på basis av en föreställd svenskhet (eller avvikelser från denna föreställning) betydelsebärande komponenter i regleringen av rättigheter, befo- genheter och möjligheter i det svenska samhället. Varken svensk- het eller att vara svensk är stabila kategorier, de måste återskapas och vidmakthållas genom att definieras i relation till något annat. Dessa kategorier skapas genom en särskiljande process av inklude- ring och exkludering som historiskt har konstruerat invandrarskap som ett problem och en motpol till en idealiserad svenskhet (de los 1998, 1999). På samma sätt som en ökad andel kvinnor i arbetslivet aktualiserar behovet av könskodning och könsmässiga gränser har föreställningen om svenskhet kommit att ges ett allt tydligare maktbärande innehåll i och med att national- statens gränser utmanas av interkontinentala migrationer, diaspora- rörelser och flyktingsströmmar . Vad står begreppet integration för i detta sammanhang? Integra- tionsbegreppet är normativt och uttrycker en vision om hur sam- hället ska vara. Det uttalar sig om en process, vars riktning uppfat- tas som positiv och önskvärd. Denna vision som förutsätter en självskriven nationell majoritet som integrerar en främmande (invandrad?) minoritet innehåller dock en rad problematiska fall- gropar. Dikotomin minoritet/majoritet antyder att det finns fasta Intersektionalitet, makt och strukturell diskriminering gränser mellan olika grupper och att integrationens förverkligande kan uppnås genom en ömsesidig ansträngning från bägge parter. Integrationstänkandet vilar, i likhet med den strukturella diskrimi- neringen, på en ontologisk förståelse av etnicitet och nationellt ursprung som essentiella skillnadsmarkörer. När integrationstän- kandet tillämpas på människor som är födda i blir denna essentialism än mer problematisk och hamnar i linje med kulturra- sismens föreställning om en olikhet som går i arv mellan generatio- ner. Just denna föreställning om människor eller grupper av männi- skor som olika har varit en förutsättning för formuleringen av säråtgärder utifrån ett integrationsperspektiv, men en essentialis- tisk förståelse av olikhet har även givit upphov till exkludering och diskriminering (de los 2001). När nationalitet (eller etnisk bakgrund) görs till grund för politiken är risken stor att männi- skors individuella behov, kapaciteter, önskningar, erfarenheter m.m. överskuggas av anonymiserande hänvisningar till etnisk till- hörighet. (2005) spårar detta reduktionistiska inslag i integrationspolitiken, där individens nationalitet mer än andra egenskaper blir avgörande för hans/hennes ställning i samhället, till invandrarpolitikens uppfattning om invandrarskap som annor- lundaskap. Även om konstruktionen av främlingskapet går längre tillbaka i tiden ger dess reproduktion i , som lyfter fram, anledning att reflektera över specifika former av lik- ställande och särskiljande inom ramen för nationella gränser. Idén om nationens etniska och kulturella homogenitet är kon- stitutiv i vidmakthållandet av den maktordning som ger majoritets- befolkning rätt att ställa krav på dem som ska integreras (Balibar & 1997). Men detta fordrar en dubbelriktad process; dels av särskiljande och differentiering, dels av homogenisering och skapande av konsensus och gemenskap, det vill säga en process där ett aktivt och ständigt återskapande av gemenskap och utanförskap äger rum och bekräftar nationens dubbla funktion.