sou · GTB317 · 2006-01-01 00:00:00 — Därmed är på inget viss sagt att denna rätt hade gått att vinna enligt den gamla lagstiftningen om förvärv av rätt genom urminnes hävd. Det sagda innebär att en rätt utöver rennäringslagen på grund av urminnes hävd inte kan för- ankras i andra regler än de om urminnes hävd i gamla jordabalken vilket som framgår av ovan torde vara omöjligt. I visst fall kan det naturligtvis tänkas att det kan visas en urminnes hävd på begränsat område av de gamla lappskattelanden eller skattefjällen som brukats intensivt liknade skattemannarätt och inte varit marker av sådant slag Karaktären på de renskötande samernas jakt- och fiskerätt att undantagsreglerna i 15 kap 2 och 3 §§ gamla jordabalken varit tillämpliga. Om ett sådant fall finns återstår dock att visa att hävde- rätten bestått renbeteslag tills vilket torde vara en omöjlighet. Gällande rätt är också att en eventuellt vid renbeteslagens tillkomst 1886 samerna då tillkommande hävde- rätt upphört genom lagen. I skattefjällsmålet, NJA 1981 sid. 1, anför på sidan 244 vid bedömningen av hur en hävd skulle stå sig i förhållande till rennäringslagen att samernas rättig- heter uttömmande regleras av den lagen, och detta även i den mån rättigheterna ytterst vilade på hävd. Utredningar om historisk hävd kan sålunda inte i sig tillföra frå- gornas lösning något enligt gällande rätt. Det är heller inte korrekt att som emellanåt sker förorda att urminnes hävd nyttjas som ut- fyllnad för tolkning av lagreglerna. Att tillskapa några rättigheter eller utveckla sådana på sådan grund är inte lagligen möjligt enligt gällande rätt. Av mycket stor betydelse är skattefjällsmålet, NJA 1981 sid. 1. Rättfallet är ett prejudikat och det är i ett sådant här sammanhang viktigt att tydligt redovisa ställningstaganden. I domen lämnas klarläggande och för rättstillämpningen vägledande besked i här aktuella frågor. Bakom användningen av begreppet urminnes hävd utan en direkt anknytning till rättsreglerna och rättsprinciperna därom i gamla jordabalken synes också föreligga en tanke att renskötselrätten gäller oberoende av lagstiftningen. Så är inte fallet då besked i skattefjällsmålet var det motsatta. Detta klara besked är gällande rätt. På sidan 248 anges följande: Beträffande samernas bruksrätt kan följande tilläggas. En på civilrättslig grund bestående bruksrätt av sådant slag som det här gäller är enligt 2 kap. 18 § regeringsformen på samma sätt som äganderätten skyddad mot tvångsförfoganden utan ersättning. Den omständigheten att rätten i detta fall är reglerad i lag innebär inte att den skulle sakna sådant skydd. Rättigheten kan väl upphävas genom lagstiftning, men så länge den ut- övas kan den inte fråntas innehavarna, vare sig i lag eller i annan form, utan ersättning enligt 2 kap 18 § regeringsformen. Sammanfattningsvis innebär vad som anförts i detta avsnitt, att same- parternas talan om att samebyar eller samer skall förklaras äga rättig- heter till skattefjällen vid sidan av eller oberoende av rennäringslagen inte kan bifallas. har i skattefjällsmålet också avgivit sin bedömning av rennäringslagstiftningens bakgrund och att den vid tillkomsten Karaktären på de renskötande samernas jakt- och fiskerätt grundades på den hävd och sedvana som förevarit. Högsta domsto- lens bedömning ger inte möjlighet till att enligt gällande rätt tolk- ningsvis nu utvidga eller för den skull minska renskötselrätten enligt rennäringslagen utifrån historisk forskning. På sidan 243 anges: Det står utom tvivel att lagstiftare avsåg att genom lagen ut- tömmande reglera de rättigheter och skyldigheter som renskötande samer hade vid utövning av sin näring, bl.a. på skattefjällen. I proposi- tionen underströks särskilt, att lagen i många delar kunde karakteriseras som en kodifikation och närmare bestämning av vad som redan fanns meddelat i spridda stadganden eller som eljest iakttogs av gammal sed- vana. En jämförelse mellan vad som i det föregående har upptagits an- gående samernas befogenheter på skattefjällen års lag (9.2) och vad lagen kom att innehålla ger belägg för att detta uttalande var väl- grundat. Det kan alltså konstateras, att lagen i stora drag anknöt till vad som förut hade gällt. På sidorna 243 och 244 i skattefjällsmålet, NJA 1981 sid. 1, har uttalat sig om samernas jakt- och fiskerätt. Detta uttalande liksom utgångspunkten för lagen att staten är ägare och renskötsel- rätten är en dispositionsrätt av servitutsliknade slag bör i princip vara tillräckligt för att fastslå att samernas jakt- och fiskerätt, som enligt vad ovan anförts uteslutande regleras av rennäringslagen, helt enkelt inte kan vara en ensamrätt. Genom lagen har vissa samer en rätt till jakt och fiske och staten har även, till förmån för vissa samer, fått sin rätt att upplåta till annan begränsad. Att tala om ensamrätt till jakt går därmed inte för sig. Staten har allt renbetes- lag upplåtit till andra och som framgår av rapporterna har staten även i övrigt disponerat över jakten och fisket bl.a. i samband med till- stånd till nybyggen och har hållits tillgänglig även för andra. Det är i många stycken missvisande att tala om ensamrätt till jakt liksom om dubbel jakträtt. Enligt lagen tillkommer det vissa samer rätt att jaga och staten har förbehållit sig att upplåta även till andra. Jaktutövningen kan måhända sägas vara delad. På sidorna 243 och 244 i skattefjällsmålet anges: Sameparterna har dessutom som nämnt särskilt gjort gällande, att lagens regler om befogenheten att upplåta rätt till jakt och fiske på skattefjällen innebar en otillåten ändring av rättsläget. Som framgått (9.2) var emeller- tid rättsläget i detta hänseende delvis oklart före lagens tillkomst. Och som lagen tillade beslutanderätten över upplåtel- serna tillgodosåg den på flera sätt samernas intressen: upplåtelser skulle få förekomma endast om de kunde ske utan intrång eller skada för samerna och skulle inte få utesluta rätt för dessa att själva jaga och fiska, Karaktären på de renskötande samernas jakt- och fiskerätt berörda samer skulle höras i ärendena och inflytande medel skulle an- vändas till samernas förmån. Med lappbyarnas föga utvecklade organisa- tion skulle det vidare uppenbarligen ha mött avsevärda praktiska svårig- heter att upprätthålla en regel om att samerna på ett skattefjäll skulle gemensamt samtycka till varje upplåtelse. Med hänsyn till vad som har anförts kan inrymningsrättigheter- nas upphörande och bestämmelserna om upplåtelserätt lika litet som lagens reglering i övrigt av samernas bruksrätt anses ha inneburit något grundlagsstridigt övergrepp mot samerna på skattefjällen. De av sameparterna åberopade uttalandena av departementschefen, lagrådet och jordbruksutskottet vid rennäringslagens tillkomst (4.2) kan uppenbarligen inte ha den verkan, att man såsom sameparterna påstått skulle kunna frångå denna lag utan lagprövning enligt 11 kap 14 § re- geringsformen. framhöll i skattefjällsmålet inslaget i rennärings- lagstiftningen av hänsynstagande till övriga och att förbehållet för staten att upplåta till andra bygger på just ett sådant hänsynstagande. Lagen har varit konstruerad för detta allt och med beak- tande även av detta blir det naturligtvis än mer främmande att som vissa gör tala om en i lagen föreliggande ensamrätt till jakt. På sidan 248 i skattefjällsmålet anges: I förarbetena framhålls, att det är ett angeläget intresse såväl från ren- näringens som från samhällets synpunkt att skapa förutsättningar för en effektivare och mera lönsam renskötsel. Det anges vidare vara ett sam- hällsintresse, inte bara från näringspolitiska synpunkter, att rennäring- ens lönsamhet förbättras; rennäringen är en förutsättning för bevarande av den samiska kulturen. Emellertid framträder i förarbetena också en strävan att tillgodose vissa andra intressen. Man vill sålunda främja även andra befolkningsgruppers behov att utnyttja de vidsträckta fjälltrak- terna både i förvärvssyfte och för fritidsändamål. Det är detta önskemål jämte intresset att främja en god jakt- och fiskevård som enligt för- arbetena utgör skäl för en statlig förvaltning av jakt- och fiskeupplåtel- serna. Lagens reglering av upplåtelserätten bygger alltså på en avvägning mellan delvis motstridiga intressen. Det saknas varje stöd för att denna avvägning skulle ha påverkats av någon nedvärderande inställning till samerna som folkgrupp. Sammanfattningsvis är det bedömning att det inte finns något som ger anledning till att ifrågasätta riktigheten av det sätt på vilket jakt- och fiskefrågorna är lösta i rennäringslagen. Det finns ingen ensamrätt för samerna till jakt och fiske vare sig på statens eller enskildas mark och vatten. Att upplåtelser sker av staten är inget nytt utan har varit så redan från första renbeteslagen 1886. Staten är liksom övriga markägare vars jord belastas med renskötsel- Karaktären på de renskötande samernas jakt- och fiskerätt rätt bibehållen vid sin äganderätt och disponerar över jakt- och fiske- rättigheterna med de begränsningar som rennäringslagen föreskriver. Några jakt- och fiskefrågor i renskötsel- En särskild utredare tillkallas för att -så långt det är möjligt klarlägga grunderna för och omfattningen av samebymedlemmars och markägares rätt till jakt och fiske inom lappmarkerna och renbetesfjällen, -utvärdera hur bestämmelserna om den s.k. dubbelregistreringen av älgjaktsområden inom lappmarkerna och på renbetesfjällen tilläm- pats och vid behov föreslå ändringar som är ägnade att medföra att olika jägargruppers möjligheter att bedriva älgjakt kan tillgodoses på ett bättre sätt än och som främjar säkerhet och samverkan när det gäller älgjakten, -överväga vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att samarbetet om jakten och fisket mellan markägare, samebymedlemmar och nyttjanderättshavare skall kunna förbättras, -analysera vilka hinder som kan behöva undanröjas för att krono- marken ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen skall kunna omfattas av lagstiftningen om viltvårdsområden och fiskevårdsom- råden samt överväga behovet av åtgärder som även i övrigt kan underlätta en samförvaltning av jakt- och fiskeresurserna inom ren- skötselområdet. Jakt och fiske är en av människans äldsta kulturyttringar. Det finns ca 300 000 jägare i . Cirka 2,3 miljoner människor fiskar år- ligen i under sin fritid. För åtskilliga människor, särskilt på landsbygden, är jakt och fiske en väsentlig del av livskvali- teten. Möjligheterna att vistas i naturen och att i samband därmed jaga och fiska är för många en viktig faktor vid val av bostadsort. För dagens landsbygdsbor är jakten och fisket fortfarande en viktig och integrerad del av tillvaron. Rätten att jaga och fiska har stor betydelse för många som är bosatta inom renskötselområdet. I synnerhet gäller detta älgjakten, som utgör ett viktigt bidrag till för- sörjningen för såväl renägare som andra glesbygdsbor. I renskötsel- området är några personer, både renägare och annan lokalbefolkning, helt eller delvis beroende av fisket för sin försörjning. För de ren- ägande samerna ingår jakten och fisket tillsammans med renskötseln som en naturlig del i det traditionella bruket av marken. Jakten och fisket har också betydelse för turistnäringen i området. Viltet skall enligt 4 § jaktlagen (1987:259) vårdas i syfte att bevara de viltarter som tillhör landets viltbestånd och de fågelarter som till- fälligt förekommer naturligt i landet och främja en med hänsyn till allmänna och enskilda intressen lämplig utveckling av viltstammarna. Denna grundläggande föreskrift om viltvården skall beaktas även vad gäller jakten i renskötselområdet. Jakt- och fiskerättsliga förhållanden inom renskötselområdet Inom delar av renskötselområdet gäller speciella jakt- och fiskerätts- liga förhållanden. Det finns nämligen en dubbel jakt- och fiskerätt på utmark inom renbetesfjällen och lappmarkerna ren- skötsel är tillåten där. Fastighetsägaren har enligt 10 § första stycket jaktlagen (1987:259) jakträtten på den mark som hör till fastigheten och enligt 9 § fiskelagen (1993:787) tillhör fisket i enskilt vatten fastig- hetsägaren. Därutöver har medlem i sameby enligt 25 § rennärings- lagen (1971:437) rätt att jaga och fiska på utmark inom de delar av byns betesområde som hör till renbetesfjällen eller lappmarkerna, när renskötsel är tillåten där. Samebymedlems rätt till jakt och fiske in- går i renskötselrätten. Medlem i sameby har rätt att jaga och fiska både på statlig och privat mark. Jakten och fisket får bedrivas både för egen konsumtion och för avsalu. Medlem i sameby har enligt paragrafens andra stycke dessutom rätt att jaga och fiska för husbe- hov, när han tillfälligt uppehåller sig inom annan samebys betesom- råde, om han vistas där med anledning av renarnas skötsel. Sameby eller medlem i sameby får inte upplåta rättigheter som ingår i renskötselrätten. Sameby får dock upplåta rätt att jaga och fiska till husbehov till den som varit medlem i byn. ägda marken ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen upplåter rätt till bl.a. jakt och fiske. infördes sär- skilda regler för upplåtelse av rätt till småviltjakt och handredskaps- fiske. Enligt 3 § rennäringsförordningen (1993:384) skall nämligen rätt till småviltjakt och handredskapsfiske upplåtas till den som är bosatt i om det inte uppkommer olägenhet av någon bety- delse för rennäringen och jakten eller fisket inte inverkar menligt på miljön, turismen eller andra intressen. När det gäller jakt och fiske i övrigt på den statliga marken, får under vissa villkor upplåta sådan rätt, men har ingen skyldighet att göra det. När det gäller privat mark finns inga särskilda bestämmelser om upplåtelse av jakt och fiske där. Det finns i lagstiftningen inga bestämmelser som anger hur same- bymedlemmarnas rätt att jaga och fiska förhåller sig till markägarens jakt- och fiskerätt eller hur rättigheterna skall utövas där det råder dubbel jakt- och fiskerätt. I betänkandet Samerna – ett ursprungs- folk i (SOU 1999:25) föreslås att omfattningen av samernas jakt- och fiskerätt inom den mark de traditionellt innehar klarläggs. konstaterar i betänkandet En ny ren- näringspolitik (SOU 2001:101) att de oklarheter som finns om jakt- och fiskerätten inom renskötselområdet har lett till olika uppfatt- ningar om hur regler om rätt till jakt och fiske skall tolkas och tillämpas. I betänkandet finns en redogörelse för bakgrunden till nu- varande bestämmelser. Kommittén föreslår i betänkandet att en sär- skild utredare skall tillsättas med uppdrag att så långt det är möjligt klarlägga hur omfattande samebymedlemmars och markägares rätt till jakt och fiske är inom olika delar av renskötselområdet. Särskild uppmärksamhet skall enligt betänkandet ägnas åt förhållandena inom den mark som renbeteslag betecknades som avsatt för samernas bruk. föreslår i betänkandet En ny ren- näringspolitik att en sameby skall kunna bedriva den näringsverk- samhet byn önskar med renskötselrätten som grund. För att detta skall vara möjligt måste enligt betänkandet förbudet i 31 § rennärings- lagen mot att upplåta rättigheter som ingår i renskötselrätten, där- ibland rätten till jakt och fiske, tas bort. Enligt betänkandet kan en sådan förändring inte genomföras innan omfattningen av samernas jakt- och fiskerätt klarlagts. Annars uppstår nya oklarheter när same- bymedlemmarna skall förfoga över jakt- och fiskerätten genom att exempelvis i sin näringsverksamhet upplåta den till utomstående. Även i betänkandet Samerna – ett ursprungsfolk i framförs motsvarande synpunkter. Den särskilde utredaren skall så långt det är möjligt klarlägga hur omfattande samebymedlemmars och markägares rätt till jakt och fiske är inom lappmarkerna och renbetesfjällen. Även om det inte finns bestämmelser om omfattningen av jakt- och fiskerätten inom lappmarkerna och renbetesfjällen, finns det dock vissa rekommendationer och ett domstolsavgörande när det gäller fördelningen av de älgar som får fällas inom ett område. Jakt efter älg som avser annat än kalv får enligt 33 § jaktlagen (1987:259) en- dast ske efter licens av och inom ett av registrerat licensområde. Föredragande statsrådet konstaterade i prop. 1986/87:58 Om jaktlag, m.m. att licensjakten efter älg inom renskötselområdena bör anpassas till de rättigheter som tillkommer samerna enligt rennäringslagen. Det förhållandet att varken samerna, nyttjanderättshavarna eller de privata markägarna har en oinskränkt jakträtt inom sina respek- tive jaktområden innebär enligt propositionen särskilda problem vid en övergång till enbart licensjakt. I förarbetena till jaktlagen föreslås att hela året-runt-marken i en sameby bör registreras som licensområde för älgjakt. Inom detta större licensområde registreras särskilda licensområden omfattande de privata markägarnas mark. Följden blir s.k. dubbelregistrering av licensområden för älgjakt för samebyar och privata markägare inom samebyarnas året-runt-marker. När det gäller älgtilldelningen inom de dubbelregistrerade områ- dena anges att varken samebyar eller privata markägare, till följd av att det finns dubbel jakträtt, kan påräkna lika stor tilldelning av älg som om de varit ensamma jakträttshavare i sina licensområden. Hur stor tilldelning som är motiverad mot bakgrund av omfattningen av samebyarnas, respektive markägarnas jakträtt, klargörs inte. Det an- ges att är hänvisad till en skälighetsbedömning. De faktorer som bör vägas in i skälighetsbedömningen är, enligt för- arbetena, bl.a. jaktens totala omfattning inom betesområdet och antalet medlemmar i samebyn. I förarbetena kommenteras också hur jakten bör bedrivas inom dubbelregistrerade områden. En lösning anges vara att göra en geo- grafisk uppdelning av marken så att samebymedlemmar och mark- ägare inte jagar på samma mark. En annan kan vara att dela upp jakten . proposition lades således vissa, ganska detaljerade, prin- ciper fast för hur älgjakten borde bedrivas inom lappmarkerna och på renbetesfjällen. Länsrätten i har i en dom slagit fast att samebymedlemmarna skall få fälla hälften av de älgar som totalt får fällas inom samebyns betesområde. Riktlinjerna om dubbelregistrering av älgjaktsområden har tillämpats . Det har förts fram kritik och olika synpunkter på systemet med dubbelregistrering. Riktlinjerna har, inte minst av de privata markägarna, kritiserats för att försvåra jak- ten. Den särskilde utredaren skall utvärdera hur älgjakten bedrivits inom lappmarkerna och på renbetesfjällen. Vid behov skall utredaren föreslå ändringar som medför att de olika jägargruppernas möjlig- heter att bedriva älgjakt kan tillgodoses på ett bättre sätt. Utredaren skall vidare överväga om det behövs åtgärder för att främja säkerhet och samverkan när det gäller älgjakten. Förslagen skall bygga på de principer som ligger till grund för den produktionsanpassade älg- jakten. Bättre samarbete om jakten och fisket De privata markägarna har rätt att jaga och fiska på sin mark samt upplåta jakt- och fiskerätt utan samråd med berörd sameby. Det finns således ingen skyldighet för markägare, jaktarrendator och same- bymedlem att informera varandra om var och när jakt sker inom de privat ägda markerna där det föreligger en dubbel jakträtt. Inom den statliga marken ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen upplå- ter rätt till jakt och fiske. Genom sina återförsäljare av jaktkort för småviltjakt kan informera jägarna om var samebymedlemmarna bedriver verksamhet som kan påverkas av jak- ten. föreslår att åtgärder bör vidtas för att åstadkomma ömsesidig hänsyn och ökad säkerhet i de områ- den där både samebymedlemmar och privata markägare har jakt- och fiskerätt. Inte minst för att förbättra jaktsäkerheten är det angeläget att utredaren överväger vilka möjligheter det finns att åstadkomma ett bättre samarbete lokalt mellan samtliga som har rätt att jaga och fiska. Även av viltvårds- och fiskevårdsskäl är det angeläget att ett bättre samarbete kan komma till stånd mellan dem som har jakt- och fiskerätt inom renskötselområdet. Utredaren skall därför överväga vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att samarbetet om jakten och fisket mellan markägare, samebymedlemmar och nyttjande- rättshavare skall kunna förbättras. av jakt och fiske En samförvaltning av jakt- och fiskeresurserna kan ske genom bil- dande av viltvårdsområden och fiskevårdsområden. Syftet med ett viltvårdsområde är enligt 1 § lagen (2000:592) om viltvårdsområden att främja viltvården genom en samordning av jakten och åtgärder till skydd och stöd för viltet. Enligt 1 § lagen (1981:533) om fiske- vårdsområden är syftet med ett fiskevårdsområde att samordna fis- kets bedrivande och främja fiskerättsinnehavarnas gemensamma in- tressen. Viltvårds- och fiskevårdsområden får inte omfatta krono- mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som står under statens omedelbara disposition. I betänkandet Jaktens villkor (SOU 1997:91) föreslogs att viltvårds- områden skulle kunna bildas även ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen om det fanns behov av sådana områden. Utredningen fann inget skäl till att den marken skall undantas från jaktlig samord- ning. Inom ett sådant viltvårdsområde skulle dock enligt utredning- en inte få fattas beslut som inskränker samernas lagstadgade rätt till jakt. Vid remissbehandlingen var flera remissinstanser negativa till förslaget. Regeringen konstaterade i prop. 1999/2000:73 om jaktens villkor att utredningen med sitt förslag har sökt skapa förutsättningar för bildande av viltvårdsområden på kronomark ovanför odlings- gränsen och på renbetesfjällen. Det framstår emellertid enligt propo- sitionen som i hög grad tveksamt om det utan vidare går att förena de rättigheter samerna är tillförsäkrade med de föreslagna bestäm- melserna för viltvårdsområden. Ett bland flera problem som måste lösas är enligt propositionen hur de särskilda upplåtelsereglerna för dessa marker skall förenas med den förvaltning som förutsätts ske inom ett viltvårdsområde. I propositionen hänvisas till att utredning- en om konvention nr 169 i betänkandet Samerna – ett ur- sprungsfolk i föreslagit att omfattningen av samernas rätt till jakt på statlig och privat mark utreds och att kommer att ta upp frågan om förhållandet mellan ren- näringen och andra areella näringar. i det här hänseendet i lagen om jaktvårdsområden borde enligt pro- positionen få sin motsvarighet i en ny lag om viltvårdsområden i av- vaktan på ställningstagande till förslagen i det nämnda betänkandet och Rennäringspolitiska kommitténs fortsatta utredning. Det är enligt Rennäringspolitiska kommitténs betänkande En ny rennäringspolitik angeläget att samebyarna får delta i förvaltningen av vilt- och fiskeresurserna inom de områden där samebymedlemmarna har rätt att jaga och fiska. Det bör över- vägas om de regler som finns om viltvårdsområden och fiskevårds- områden kan anpassas och utvidgas till att omfatta en samförvaltning av viltvården och fiskevården mellan dem som har jakt- och fiske- rätt inom renskötselområdet. Om privata markägare så önskar bör det enligt betänkandet skapas möjligheter för dem att pröva sam- förvaltning av vilt- och fiskresurserna inom viltvårds- och fiskevårds- områdesföreningar där både samebymedlemmar och markägare kan ingå. Utredaren skall mot den nu angivna bakgrunden analysera vilka ytterligare hinder som kan behöva undanröjas för att kronomarken ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen skall kunna omfattas av lagstiftningen om viltvårdsområden och fiskevårdsområden. Ut- redaren skall även överväga behovet av andra former som underlättar en samförvaltning av jakt- och fiskresurserna inom renskötselom- rådet. Utredaren skall under arbetets gång samråda med Statens jordbruks- verk, , , , , berörda länsstyrelser samt renägarnas, markägarnas, jägarnas och fis- karnas organisationer. Utredaren skall redovisa uppdraget . 1.Radio och TV i allmänhetens tjänst. Riktlinjer för en ny tillståndsperiod. 2.Radio och TV i allmänhetens tjänst. Finansiering och skatter. 3.Sveriges tillträde till Unidroit- konvention om stulna eller olagligt utförda kulturföremål.