sou · GTB354d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Endast när det gäller datorutrustning anges ett generellt förbud för intagna att inneha annan sådan än den som kriminal- vårdsmyndigheten tillhandahåller (6 kap. 4–5 §§ KVVFS 2005:2). Det framgår vidare att intagen inte får använda annan telefon- utrustning än i anstalt eller under utevistelse med kriminalvårdspersonal (4 kap. 3 § KVVFS 2005:2). 14.4.2Behovet av ändrade regler Även andra personliga tillhörigheter än pengar kan användas som betalningsmedel i narkotikahandel eller annan kriminell verksamhet på anstalterna. När intagna inte längre kommer att få inneha pengar eller annat betalningsmedel på anstalt finns det risk att betalning mellan intagna kommer att ske på annat sätt, t.ex. med dyrbara smycken. finns det inte någon övre beloppsgräns för de tillhörigheter intagna tillåts ta in. Det innebär att intagna inte kan förhindras ta in guldkedjor, dyrbara klockor och andra föremål som kan användas som betalningsmedel vid kriminell verksamhet. Även intagnas möjligheter att betala med andra föremål än pengar måste därför begränsas. Det är även i övrigt viktigt att innehav av personliga tillhörigheter inte underlättar kriminell verksamhet eller skapar säkerhets- eller ordningsproblem. Som ovan nämnts får intagen , enligt 24 § KvaL, inneha personliga tillhörigheter i den utsträckning det kan ske utan olägenhet. Begreppet olägenhet är vagt och det är i föreskrifts- form som lagens egentliga tillämpningsområde preciseras till att gälla säkerhet, visitation och hygien, se ovan (jfr JO:s uttalande i 1990/91 s. 104). Med undantag för bestämmelser om innehav av datorutrustning och användning av annan telefonutrustning än kriminalvårdens (mobiltelefoner är förbjuda på såväl slutna som öppna anstalter) saknas föreskrifter om bestämmelsens tillämpning på visst slag av egendom. Nuvarande reglering har vidare inte ansetts ge utrymme för anstalterna att utfärda generella förbud mot innehav av viss egendom. Regeringsrätten gjorde i RÅ 84 2:73 bedömningen att innehav av personliga tillhörigheter skall prövas med hänsyn till den intagnes särskilda situation. Målet rörde frågan om en intagens rätt att inneha färgtuschpennor för att kunna utöva en fritidshobby. Styresmannen för anstalten hade avslagit den intagnes ansökan mot Innehav av personliga tillhörigheter m.m. bakgrund av att intagna ägnat sig åt att skriva smädelser och hotelser mot anstaltens personal på väggarna. Regeringsrätten fann att styresmannen inte haft något direkt stöd i lag för sitt generella förbud mot tuschpennor och att ordningsregeln i 24 § KvaL inte kunde åberopas som enda grund för avslaget. En individuell prövning skulle i stället ske utifrån den intagnes särskilda situation4. JO har dragit samma slutsats som Regeringsrätten i flera ärenden. JO har uttryckligen angett att något generellt förbud utfärdat av en av tillhörigheter av visst slag inte får förekomma5. Kravet på att innehav av visst slag av egendom skall prövas utifrån varje intagens särskilda situation innebär att anstalterna får avsätta många personaltimmar åt att pröva huruvida viss slags egendom skall få innehas av en intagen på en viss avdelning eller en viss anstalt varje gång en intagen där framställer en begäran om att få ta in egendomen i fråga. Det spelar ingen roll om anstalten tidigare avslagit en annan intagens begäran att ta in sådan egendom på samma anstalt eller avdelning. Kravet på individuell prövning innebär att anstalten i varje enskilt fall måste pröva om anstaltens olägenheter väger tyngre än just den ifrågavarande intagnes intresse av att inneha egendomen. Det gäller även om motsvarande egendom ingår i anstaltens standardutrustning, som t.ex. sängkläder och bordslampa. Det har även visat sig att anstalterna tillämpar regeln olika och att visst slag av egendom får innehas på vissa anstalter men inte på andra även när det är fråga om anstalter med samma säkerhetsnivå. De stora möjligheter som finns att ta in personlig egendom har också medfört att många personaltimmar på slutna anstalter ägnas åt att gå igenom bandspelare och andra tillhörigheter för att undersöka om de rymmer narkotika eller andra otillåtna föremål. Ett annat problem är att intagna tillåts inneha en stor mängd lösöre. Kriminalvården anser sig inte kunna förhindra att intagna för med sig hela sitt bohag till anstalten. I en sådan situation förvaras det som inte ryms och får innehas i bostadsrummet i särskilda förvaringsutrymmen. Man kan dock ställa sig frågan om intagna har någon rätt att ta in egendom utöver vad som ryms i bostadsrummet. Egendom som inte får plats i den intagnes 4Jfr även regeringens beslut , nr 89-2382 ang. innehav av domar m.m., se även Kammarrättens i , dom , avd 7, mål nr 3109-2002 rörande brända CD- skivor, jfr dock Kammarrättens i , dom , avd 3, mål nr 3090-2001 rörande innehav av almanacka med motiv m.m. hänförlig till . 5JO beslut , dnr 1406-1996, beslut , dnr 4485-2000. Innehav av personliga tillhörigheter m.m. bostadsrum kan inte betraktas som egendom som kan innehas utan olägenhet. Det kan knappast vara kriminalvårdens uppgift att förvara egendom som av utrymmesskäl, säkerhetsskäl eller annan anledning inte kan medföras i den intagnes bostadsrum. Ansvaret för förvaring av egendom torde i dessa situationer i stället vara något som i första hand ankommer på . När anstalten en gång åtagit sig att förvara den intagnes tillhörigheter tillämpar kriminalvården regeln att egendomen – om den intagne inte tar med sig denna när han eller hon lämnar anstalten – skall förvaras efter det att den intagne lämnat anstalten. De nuvarande reglerna – eller kanske snarare bristen på effektiva regler – medför således stora problem för kriminalvården. Främst kan nämnas att tillhörigheter av olika slag används som betalningsmedel vid kriminell verksamhet, att personliga tillhörig- heter på bostadsrummen försvårar visitationen samt att förvaring av egendom är kostsam. Det går åt många personaltimmar att gå igenom och förteckna inkommen egendom. Kostnader för transport av den intagnes egendom uppkommer vidare när den intagne förflyttas till annan anstalt. I en sådan situation händer det att privata företag behöver anlitas för postbefordran och frakt. Till detta kommer riskerna med att kriminalvården i sin hantering av intagnas egendom, t.ex. vid genomsökning av egen- domen eller under själva förvaringen av denna orsakar skada på egendomen eller att egendomen förkommer. I sådana situationer är kriminalvården skyldig att ersätta den intagne för skadan. När den intagne medfört en stor mängd egendom för förvaring går det dessutom åt många personaltimmar att utreda om egendom som påstås ha förkommit har tagits in för förvaring i anstalten. Det nuvarande regelverket har t.o.m. fått till följd att möjlig- heten till innehav av personliga tillhörigheter i viss mån motverkar det återfallsförebyggande arbetet som bedrivs på anstalterna, se vidare nedan. Sammanfattningsvis kan således sägas att regelverket innebär stora problem för kriminalvården ur flera synpunkter. Reglerna kan i viss mån även sägas inbjuda till missbruk och det kan inte uteslutas att intagna sätter i system att begära att få ta in all möjlig egendom på anstalten utan att det egentligen finns något större behov av egendomen i fråga. Ur såväl ordnings- och säkerhetssynpunkt som ur effektivitets- synpunkt är den rådande ordningen ohållbar. Den tid som personalen avsätter vad gäller beslutsfattande, genomsökning Innehav av personliga tillhörigheter m.m. av egendomen m.m. bör givetvis kunna användas på ett mycket bättre sätt med det återfallsförebyggande arbetet i fokus. Till detta kan läggas en ekonomisk aspekt. Säkerheten kan tillgodoses med dagens regler förutsatt att varje föremål som en intagen vill föra in på anstalt kontrolleras ordentligt ur säkerhets- och ordnings- synpunkt. Men en sådan kontroll av varje föremål leder till orimliga kostnader för kriminalvården utan att dessa kan sägas uppvägas av ett rättmätigt behov för de intagna att kunna föra in egendom i nuvarande utsträckning. Mot angiven bakgrund finns det således starkt vägande skäl för att begränsa intagnas rätt att ta in privata tillhörigheter. Sådana begränsningar kommer troligen inte att stoppa otillåtna transaktioner inom anstalterna. Det är enligt kommitténs mening emellertid nödvändigt att vidta de regeländringar som gör det möjligt att i största möjliga mån hindra illegal verksamhet på landets anstalter. Mot bakgrund av vad som beskrivits om problemen med den nuvarande regleringen är det viktigt att det i lag finns en tydlig och enkel regel för intagnas innehav av egna tillhörigheter. 14.4.3Anstalten skall tillhandahålla tillhörigheter Den nya lagen skall bygga på att det är anstalterna som tillhandahåller nödvändig utrustning genom t.ex. utlåning eller uthyrning till de intagna. Intagna skall således ha möjlighet att hyra eller låna TV, radio, bandspelare, och DVD-skivor samt att låna böcker och tidskrifter av anstalterna eller genom anstal- ternas försorg. Skyldigheten för anstalterna att tillhandahålla biblioteksservice behandlas i avsnitt 6.2.6. Det är kriminalvårdens sak att bestämma om hyra skall tas ut för den tid den intagne disponeras egendomen eller inte. Kriminal- vården måste givetvis göra en bedömning av om det är möjligt att, med hänsyn till ordningen eller säkerheten, låna eller hyra ut anstaltstillhörigheter till den intagne. Om den intagne uppsåtligen förstört egendom och det kan antas att den intagne kommer att fortsätta förstöra egendom tillhörig anstalten kan anstalten således vägra den intagne sådan egendom med hänsyn till den risk ur ordnings- eller säkerhetssynpunkt som utlånandet eller uthyrandet av detta skulle innebära (se även avsnitt 13.3.2 ang. innehållande av ersättning). En intagen som vid upprepade tillfällen förstör Innehav av personliga tillhörigheter m.m. anstaltens egendom måste dessutom betraktas som så misskötsam att han eller hon skall vara placerad på grundnivån i förmåns- systemet. 14.4.4Ett basutbud av enkla tillhörigheter Det är, enligt kommitténs mening, således nödvändigt av säker- hetsskäl och lämpligt av ekonomiska skäl att ändra grundreglerna för intagnas innehav av personliga tillhörigheter. Varje personligt föremål i en anstalt försvårar visitationen och innehavet utgör en potentiell möjlighet att gömma förbjuden egendom eller att utföra förbjudna transaktioner. Utgångspunkten bör därför vara att intagna inte får inneha personliga tillhörigheter i anstalt. Reglerna måste emellertid också utformas med hänsyn till att möjligheten att inneha egendom på bostadsrummet är av betydelse för att de intagnas levnadsförhållanden så långt det är möjligt – med hänsyn till att det är fråga om boende under verkställighet av fängelsestraff – skall kunna motsvara det utanför anstalten. Möjlig- heten att kunna ha ett personligt inrett bostadsrum kan också ses som en av flera delar i det återfallsförebyggande arbetet. Det bör därför finnas vissa generella undantag från huvudregeln. Även andra undantag bör kunna tillåtas om omständigheterna är sådana att säkerhetsaspekten inte ter sig lika tydlig, t.ex. beträffande intagna som visat sig vara skötsamma. När det gäller basutbudet av utrustning tillhandahåller kriminal- vården kläder, sängkläder, möblemang och annan nödvändig utrustning under anstaltsvistelsen. Det finns därför som regel inte skäl att tillåta egen utrustning i dessa avseenden. Det finns emellertid tillhörigheter som tillgodoser ett grund- läggande behov och som är av personligt värde för den intagne som t.ex. foton på närstående, brev6, klocka samt vigselringar, förlovningsringar och liknande alliansringar. Sådana tillhörigheter bör alla intagna ha möjlighet att inneha i anstalt. En begränsning måste även beträffande sådan egendom göras vad gäller värdet av den egendom som får tas in och mängden egendom. Intagen bör endast få inneha egendom som är av enkel beskaffenhet. Egendom är av enkel beskaffenhet endast om den har ett ringa ekonomiskt värde. Det innebär att det inte kan komma ifråga att tillåta en intagen att bära exklusiva ringar och klockor i anstalt även om 6 När det gäller brev följer inskränkningar av bestämmelserna i avsnitt 17.1.2. Innehav av personliga tillhörigheter m.m. dessa skulle ha ett mycket personligt värde för den intagne. Det ankommer på KVS att i föreskriftsform ange vad som får anses vara av ringa värde. Intagna som befinner sig på en förhöjd nivå i förmånssystemet kan, som närmare utvecklas i avsnitt 22.2.4, inneha fler tillhörig- heter än de på grundnivån. Det kan framhållas att det endast är egendom som ryms i bostadsrummet, som det kan finnas behov för intagna att inneha under anstaltsvistelsen. Kriminalvården skall inte fungera som förvaringsplats för intagnas bohag i allmänhet. är detta en vanlig företeelse även om det inte har sin grund i någon uttrycklig skyldighet i lag för kriminalvården, se vidare avsnitt 14.5. När viss egendom inte får innehas av den intagne får han eller hon inte ta med sig sådan egendom in i anstalten eller köpa den under anstaltsvistelsen. Den intagne får inte heller ta emot sådan egendom från någon annan. I avsnitt 21.2 behandlar kommittén vilka åtgärder som kan vidtas när otillåten egendom påträffats i anstalten. Se även avsnitt 20.3. Begränsning med hänsyn till säkerhet Kommittén har inledningsvis funnit att egna tillhörigheter på anstalt i princip alltid är en säkerhetsrisk. Risken kan emellertid vara mer eller mindre stor och detta i förening med intagnas behov av att få omge sig med vissa personliga tillhörigheter gör att vissa saker bör få innehas. Även när det gäller sådan egendom måste man emellertid beakta om det är fråga om en i sammanhanget godtagbar säkerhetsrisk. En grundläggande förutsättning för att tillhörigheter skall få tas in bör således som vara att det inte finns någon påtaglig säkerhetsrisk. Detta bör framgå av lagen. En inte godtagbar säker- hetsrisk måste vidare alltid anses föreligga beträffande vissa typer av egendom eller vissa situationer. Ett exempel är att innehav av egendom av sådan omfattning eller art att visitering av bostadsrummet försvåras innebär att säkerheten på anstalten äventyras. Vidare kan egendom som visar tillhörighet till vad som kan uppfattas som kriminella sammanslutningar eller extrema organisa- tioner, vilka inte är främmande för att använda våld, typiskt sett Innehav av personliga tillhörigheter m.m. anses äventyra säkerheten i anstalten7. Som närmare utvecklas nedan skall den nya lagstiftningen bygga på att säkerhetsbedömningen kan göras utifrån vad som typiskt sett kan antas äventyra ordningen eller säkerheten i anstalten. Även egendom som kan underlätta införsel av narkotika i anstalten bör alltid anses utgöra en säkerhetsrisk. Ett exempel på detta är att TV-apparater och skrymmande bandspelare ibland används för dold förvaring av narkotika och andra otillåtna föremål, t.ex. mobiltelefoner. Förutom att dessa föremål inte kan betraktas såsom varande av enkel beskaffenhet så medför även säkerhets- aspekten att det inte bör vara möjligt för intagna att ta in privata TV-apparater och CD-spelare på anstalten. Intagnas behov av att följa vad som händer i omvärlden kan tillgodoses genom uthyrning eller utlåning av anstaltens TV-apparater, CD-spelare eller liknande teknisk utrustning. Begränsningar av hänsyn till informations- friheten utvecklas närmare nedan i avsnitt 14.4.5. Huruvida intagna skall hyra eller låna utrustning från anstalten bör klargöras i föreskrifter för att garantera en enhetlig tillämpning inom hela kriminalvården. Det är också säkerhetshänsyn som bör få avgöra om en intagen skall medges att få inneha t.ex. egna böcker. Det kan framhållas att ett förbud som tar sikte på visst sätt att sprida eller motta yttranden, inte utgör inskränkningar i den grundlagsreglerade informationsfriheten8. Den intagnes rätt att följa vad som händer i omvärlden och behovet av en mer utvecklad biblioteksverksamhet i anstalterna behandlas i avsnitten 15.2.2 och 6.2.6. Av hänsyn till säkerheten bör det inte heller vara tillåtet för intagna att inneha mobiltelefoner eller annan teknisk utrustning som möjliggör kommunikation med personer utanför anstalten. Redan på grund härav bör olika slags spelkonsoler inte få innehas. Det kan också finnas anledning att begränsa de intagnas rätt till kontakt med omvärlden på det viset att de intagna inte utan särskilt medgivande får motta försändelser av annat slag än brev eller annan skriftlig handling. 7Jfr t.ex. Kammarrättens i , dom , avd. 4, mål nr 4733-1996 och Kammarrättens i , avd 3, dom , mål nr 3090-2001 samt KVS riktlinjer . 8Se JO 1986/87 s. 124 II som gällde bandspelare och kassetter. Innehav av personliga tillhörigheter m.m. Begränsning med hänsyn till ordning En annan förutsättning för att tillhörigheter skall få innehas av intagna är att det är möjligt med hänsyn till ordningen på anstalten. Det finns för övrigt en säkerhetsaspekt även i detta avseende eftersom störningar av ordningen som regel måste anses medföra risk också för säkerheten. Det kan inte anses förenligt med ordningen på en anstalt att intagna innehar tillhörigheter på sådant sätt att det kan väcka anstöt. Det sagda innebär att intagna inte får inneha t.ex. pornografisk bild på ett sätt som innebär att andra, medintagna eller personal, måste ta del av den. Med pornografisk bild avses här detsamma som i 16 kap. 11 § . Enligt den bestämmelsen är förevisandet av porno- grafisk bild på allmän plats som är ägnat att väcka allmän anstöt kriminaliserat som otillåtet förfarande med pornografisk bild. Med pornografisk bild avses där bild som, utan att besitta några vetenskapliga eller konstnärliga värden, på ett ohöljt och utmanande sätt återger ett sexuellt motiv. I detta sammanhang kan nämnas att själva innehavet av porno- grafisk bild av barn är kriminaliserat tillsammans med annat handhavande av sådan bild i 16 kap. 10 a § . Barn- pornografisk bild kan förverkas enligt bestämmelserna i 36 kap. och lagen (1994:1478) om förverkande av barnporno- grafi. På motsvarande sätt kan det inte anses förenligt med ordningen på en anstalt att intagna innehar föremål som förhärligar våld eller nazistiska eller vissa extremistiska kännetecken. Sådana föremål kan dessutom anses äventyra säkerheten på anstalten. Mot bakgrund av att det måste anses praktiskt omöjligt att kontrollera innehållet i CD-skivor, DVD-skivor och andra medium för lagring av bl.a. text och musik leder kravet på ordning i anstalter till att det inte heller bör vara möjligt för intagna att själva ta in sådana föremål. Inte heller bör privata dataspel få tas in. Intagnas behov av förströelse i dessa avseenden kan i stället tillgodoses genom att kriminalvården tillhandahåller lämpliga skivor och spel åt intagna, se vidare avsnitt 15.2.1. Som angetts ovan anser kommittén att intagna bör ha möjlighet att bära vigselring, förlovningsring och liknande alliansring i anstalt. Av hänsyn till ordningen bör det emellertid inte vara Innehav av personliga tillhörigheter m.m. möjligt för intagna att bära andra smycken i anstalt, även om de skulle vara av enklare slag. Begränsning med hänsyn till behandling I sin förlängning innebär hänsynen till ordningen på anstalten ett hänsynstagande även till kriminalvårdens uppgift att främja de intagnas anpassning i samhället. En förutsättning för att kriminal- vårdens återfallsförebyggande arbete skall kunna få någon effekt är givetvis att innehavsreglerna inte motverkar detta arbete. På olika anstalter eller avdelningar bedrivs olika former av behandling. Det är framför allt behandling för sexualbrottsdömda, narkotikamissbrukare och spelmissbrukare som bör kunna ha betydelse för vilken egendom intagna får inneha. I avsnitt 14.4.5 utvecklas närmare skälen för att tryckta skrifter endast bör få innehas om det är möjligt med hänsyn till den behandling som den intagne genomgår. En motsvarande begränsning bör gälla för all slags egendom som den intagne kan tänkas vilja ta in. Prövningen utifrån vad som typiskt sett utgör en risk Som ovan nämnts ger dagens reglering inte utrymme för generella förbud för innehav av viss egendom. Detta har i sin tur inneburit ett omfattande merarbete för kriminalvården som inte på något nämnvärt sätt kan anses uppvägas av motsvarande fördelar för de intagna. I ett system som bygger på individuella prövningar finns det dessutom alltid en risk att intagna som har liknande förut- sättningar behandlas olika. Av ovan anförda skäl är det viktigt att kriminalvården ges möjlig- het att sätta gränser för vad som får innehas under anstaltsvistelsen även utifrån vad som generellt sett anses utgöra ett hot mot ordning och säkerhet på anstalterna eller som generellt sett får antas motverka den behandling som bedrivs på en viss anstalt eller avdelning. Som regel kommer de intagna som vistas på en viss avdelning också att ha en likartad säkerhetsprofil. Det tillåtna innehavet av personliga tillhörigheter kommer då också att kunna variera mellan olika avdelningar. Innehav av vissa personliga tillhörigheter kommer att ingå i förmånssystemet, se vidare Innehav av personliga tillhörigheter m.m. Det nya regelverket bör därför utformas så att det blir möjligt för regeringen och kriminalvården att utfärda generella regler för vilken egendom som får respektive inte får innehas. Det kan ta sikte på samtliga anstalter, en viss anstalt eller en viss slags avdelning. En sådan ordning förbättrar möjligheterna att behandla intagna lika och ger intagna möjlighet att förutse vilken egendom som får innehas på en viss anstalt eller avdelning. Den nya bestämmelsen föreslås därför avfattas så att prövningen av innehavet får göras utifrån vad som typiskt sett utgör en risk ur ordnings-, säkerhets- och behandlingssynpunkt. Prövningen utifrån risken i ett enskilt fall Det skall fortfarande finnas en möjlighet att vägra innehav av egendom som i det enskilda fallet utgör risker ur ordnings- eller säkerhetssynpunkt eller behandlingssynpunkt. Detta kan t.ex. bli aktuellt om viss egendom inte har tagits upp i kriminalvårdens generella regler för innehav. Det kan också förekomma att egendom utgör en ordningsrisk om den innehas av en viss person även om den inte generellt sett kan antas medföra sådan risk. När det gäller innehav av böcker, tidskrifter, tidningar och andra tryckta skrifter måste hänsyn tas till den grundlagsskyddade informationsfriheten9. Frågan är därför om grundlagsregleringen motiverar en särreglering vad gäller innehav av tryckta skrifter eller om samma regler kan gälla för tryckta skrifter som föreslagits gälla för andra tillhörigheter. Enligt 2 kap. 1 § regeringsformen (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad informationsfrihet, dvs. frihet att inhämta och motta upplysningar och i övrigt ta del av andras yttranden. Informationsfriheten får, i likhet med flertalet övriga grundlagsskyddade fri- och rättigheter begränsas genom lag eller, undantagsvis, annan författning (2 kap. 12 § första stycket RF). De ändamål som får läggas till grund för inskränkningar i informationsfriheten anges i 2 kap. 13 § RF. 9 Jfr JO 1986/87 s. 124. Innehav av personliga tillhörigheter m.m. allmän ordning och säkerhet och förebyggandet och beivrandet av brott. Begränsningar får därutöver ske endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Möjligheterna att begränsa informationsfriheten är avsedda att användas med försiktighet. Vid lagstiftning på området skall särskilt beaktas att intresset av vidaste möjliga informations- frihet i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter inte träds förnär. Grundlagsbestämmelserna gäller för intagna i samma utsträck- ning som för andra medborgare. Det ligger dock i sakens natur att utrymmet för frihetsinskränkningar är större inom kriminalvården än annars.