sou · GTB379 · 2006-01-01 00:00:00 — 169 Art. 14 (1) anger att stater skall erkänna urfolks ägande- och besittningsrätt till områden de traditionellt brukat (1 mom.). Därutöver skall åtgärder vidtas i lämpliga fall för att skydda urfol- kens rätt att fortsatt bruka områden som inte uteslutande innehas av dem, men som de traditionellt haft tillgång för utövande av sina tra- ditionella levebröd och andra aktiviteter (2 mom.). är f.n. i färd med att identifiera vilka områden samerna i allt vä- sentligt brukar själva (Art. 14 (1) 1 mom.) respektive andra områden samerna också traditionellt brukat, men delar med den icke- samiska befolkningen (Art. 14(1)2 mom.). Som angetts ovan kommer inte här att närmare diskuteras vad som utgör traditionella samiska områden. I stora drag kan dock 1 mom-kategorin förväntas utgöras av åretruntmarkerna ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen och 2 mom-kategorin av vinterbetesmarkerna. 169 Art. 15 (1) slår fast att naturresurser på dessa områden särskilt skall skyddas och att urfolken har rätt att delta i användning, förvaltning och bevarande av sådana resurser. Det har ibland ifrågasatts om med äganderätt i Art. 14 (1) 1 mom. avses egentlig äganderätt. Inför ratificeringen av 169 anförde , baserat på ett uttalande av sekretariat32, att med äganderätt i 169 inte skall förstås äganderätt i formell me- ning.33 Det är dock tveksamt om antagandet är korrekt. Samerettsutvalg har därefter förkastat denna tolkning, efter att ha studerat protokollen från , där 169 an- togs. Samerettsutvalget konstaterade bl.a. att under förhand- lingarna om 169 gjorde åtskilliga fruktlösa försök att ersätta äganderätt (right to ownership) med nyttjanderätt (right of use eller right of preferential use). Förslaget förkastades, då detta ansågs utgöra en försvagning jämfört med 169:s föregångare, Con- vention No. 107 on Indigenous and Tribal Populations.34 Sameretts- utvalget konstaterade därför att ett erkännande av endast nyttjanderätt till land inte uppfyller 169 Art. 14 (1) 1 mom., utan att till så- dana land, urfolk har en rätt som i allt väsentligt motsvarar en ägande- rätt. Den svenska gör en likartad bedömning och 31Som framgått har även de centrala människorättskonventionerna FN antagit, när dessa applicerats på urfolk och deras rättigheter, getts en innebörd som ligger i linje med 169. 32International Labour Conference, 76th Session, Report IV (2A), 36. 102 (1989–90), 5. 34NOU 1997:5, 36 Samernas rätt till jakt och fiske enligt folkrätten konstaterar att 169 Art. 14 (1) 1 mom. Innefattar en starkt skyddad rätt till besittning och nyttjande med rätt till skydd gente- mot andra nyttjare av samma mark och viss rätt att förfoga över dessa markrättigheter.35 169 Art. 34 anger att arten och omfattningen av de åtgärder som vidtas för att implementera 169 skall bestämmas på ett flexibelt sätt med hänsyn till förhållandena i det relevanta landet. Det har hävdats att detta innebär att 169 Art. 14 och 15 inte nöd- vändigtvis skall förstås i enlighet med ordalydelsen. Det är dock tvek- samt om Art. 34 kan förstås så att denna väsentligt neutraliserar de landrättigheter som kommer till uttryck i 169. Ordalydelsen i Art. 14 och 15 är väldigt tydlig. Det är främmande för en normal konventionstolkning att den relativt generellt formulerade Art. 34 kan underminera de konkreta rättigheter som kommer till uttryck i Art. 14 och 15. Den omständigheten att 169 skall implemente- ras med hänsyn till förhållandena i det relevanta landet kan tvärtom motivera att i en svensk kontext, Art 14 (1) 1 mom. uppställer krav på erkännande av formell äganderätt. Bl.a. Högsta Domstolens dom i det s.k. Skattefjällsmålet36 klargör att i svensk rätt, samiskt noma- diskt landutnyttjande av viss varaktighet ger upphov till formell äganderätt till land på motsvarande sätt som annan markanvändning. Då traditionell samisk markanvändning ger upphov till äganderätt, motiverar förhållandena i det relevanta landet att 169 Art. 14 (1) 1 mom. förstås i enlighet med dess ordalydelse. Oavsett hur det förhåller sig med den saken följer av Art. 14 (1) 1 mom. i vart fall att samerna själva måste tillåtas bruka och förvalta dessa landområden och nyttja naturresurser där såsom en ägare. De kan även hindra andra ifrån att bruka områdena. Utan formell äganderätt kan samerna dock möjligen inte fritt överlåta, pantsätta etc. områdena ifråga.37 Samerna har m.a.o. en exklusiv jakt- och fiskerätt i sådana områden de än besitter, dvs. i stort sett brukar ensamma (vilket som sagt i prak- tiken torde innebära marker ovanför odlingsgränsen och på renbetes- fjällen). kan inte diskriminera samerna genom att inskränka denna rätt i större utsträckning än vad som gäller för egendomsrätt 35Se Samerna – ett ursprungsfolk i , Frågan om anslutning till konven- tion nr 169, SOU 1999:25, s. 123 ff. Dessa slutsatser vinner även stöd av att Art 14 (1) 2 mom., talar om bruksrätt. Det hade saknats anledning att dela upp 169 Art. 14 (1) i två moment om dessa innefattade samma rättigheter. 36NJA 1981 s. 1 37Se , CEACR 1995/96th sessionen. Av 169 Art. 17 (2) framgår dock att inget hindrar att samerna medges rätt att också överlåta delar av sina landområden. Därutöver torde samerna även utan tillåtelse ha rätt att överlåta områdena sinsemellan i enlighet med sina egna rättsliga sedvanor, jfr 169 Art. 8. Samernas rätt till jakt och fiske enligt folkrätten allmänt.38 På Art. 14 (1) 2 mom. områden (dvs. ungefärligen vinter- betesmarkerna) har samerna rätt att jaga och fiska i samma utsträck- ning och omfattning som tidigare, men kan därutöver inte motsätta sig att även andra också jagar och fiskar där. Enligt 169 Art. 15 (2) har dock samerna rätt till ersättning för skador orsakade av kon- kurrerande verksamheter även i dessa områden. Vidare har samerna enligt Art. 15 (1) rätt att delta i förvaltningen av naturresurserna även i Art. 14 (1) 2 mom. områden. FN:s medlemsländer förhandlar om en Deklaration om Urfolks Rättigheter39 Utkastet till Urfolksdeklaration förpliktar naturligtvis inte på något sätt . Vidare är FN-deklarationer inte juridiskt bindande, så även när Urfolksdeklarationen antagits binder denna ändå inte formellt . Dock har FN:s för Mänskliga Rättigheter40, bestående av 26 st. oberoende folkrätts- experter, accepterat Utkastet till Urfolksdeklaration som en relevant beskrivning av urfolkens mänskliga rättigheter. Genom motsvarande procedurer som 169 har vidare Urfolkdeklarationen allt mer kommit att reflektera internationell sedvanerätt. Urfolksdeklaratio- nen kan mot denna bakgrund tjäna som ledning vid en undersökning av vad som utgör urfolks jakt- och fiskerättigheter. Urfolksdeklarationens Art. 26 anför att urfolk har rätt att äga, ut- veckla och kontrollera land, territorier och resurser som de traditio- nellt ägt, ockuperat eller brukat. Enligt Art. 27 har urfolk rätt att få tillbaka land, territorier och resurser de tidigare brukat men förlo- rat kontroll över. Som ett led i förhandlingar om Urfolksdeklara- tionen har bl.a. de nordiska länderna presenterat ett nytt utkast till Urfolksdeklaration. Utkastet ersätter land som urfolk traditionellt ägt, ockuperat eller brukat i Art. 26 och 27 med deras land41. Även om några stater välkomnade det nordiska förslaget framfördes från många håll kritik mot att detta är för otydligt vad avser vilka områden som omfattas av artiklarna. Det förefaller sannolikt att en kompromiss mellan de ursprungliga Art. 26 och 27 och det nordiska förslaget kommer att hänvisa till områden urfolk traditionellt brukat, snarare än till det vagare deras områden, men göra klart att urfolk inte kan ha egendomsrätt till samtliga områden de nyttjat, utan att egendomsrätt förutsätter att brukandet haft 38Se Barsh, R., An Advocates Guide to the Convention on Indigenous and Tribal Peoples, , Vol. 15 1990 No. 209–254 och , J., Indigenous Peoples in International , New (1996), s. 106. 39UN Draft Declaration on the Rights of Indigenous Peoples 40UN Sub-Commission on Human Rights 41... their land ... Samernas rätt till jakt och fiske enligt folkrätten Land- och resursartiklarna i Urfolksdeklarationen kommer då att ligga nära motsvarande bestämmelser i 169. Under sådana omständigheter kommer de två människorättsinstru- ment FN-systemet antagit som specifikt behandlar urfolks rättig- heter att understryka att urfolk har egendomsrätt till jakt och fiske i vart fall i områden de fortfarande besitter. I andra traditionella om- råden har de möjligen inte egendomsrätt till jakt och fiske, men i vart fall någon form av bruksrätt. En fullständig bedömning av urfolks jakt- och fiskerättigheter måste även beakta den generella rätten till egendom42 i internationell rätt. Egendomsskyddet kommer till uttryck i FN:s Universella Deklaration om Mänskliga Rättigheter43 (UDHR) och även i första tilläggsprotokollet till om Mänskliga Rättig- heter (). Egendomsskyddet innebär att staten inte äger omotiverat intervenera i någons egendom t.ex. genom ex- propriation utan kompensation. Den Europeiska Domstolen för Mänskliga Rättigheter () har inte prövat hur egen- domsrätten i förhåller sig till urfolks traditio- nella land, vatten och naturresurser. Den amerikanska kontinentens två motsvarigheter till , American Declaration on the Rights and Duties of Man (Art. XXIII) och American Conven- tion on Human Rights (Art. 21), innehåller dock även de en generell egendomsrätt. Dessa bestämmelser har ansetts innefatta ett skydd för urfolks kollektiva nyttjande av land och naturresurser.44 Det är svårt att se varför egendomsrätten i skall för- stås på ett annat sätt än den egendomsrätt som kommer till uttryck i dess amerikanska motsvarigheter. Båda har sitt ursprung i den uni- versella rätt till egendom som kommer till uttryck i UDHR. Inter-American Commission on Human Rights fann att egendoms- skyddet applicerar på urfolks traditionella landområden, refererade denna inte till de amerikanska regionala människorättsinstrumenten, utan till allmänna principer i international rätt. Vidare har Europeiska Kommissionen för Mänskliga Rättigheter45 vid sin prövning av om ärenden skall tas upp av uttalat att jakt och fiske 43Universal , Art. 17 44Se bl.a. Inter-American Commission on Human Rights, and v. the , och jfr IACHR, Report No. 27/98 (), punkt 142, IACHR 1972, 90-1 och IACHR 1997, 115. Också Inter-American Court of Human Rights har understrukit att egen- dom innefattar urfolks traditionella land och resurser och att sådan egendom är skyddad som en mänsklig rättighet, se Mayagna () Community of Awas Tingni v. Inter- Am. H.R., dom . 45Euorpean Commission on Human Rights Samernas rätt till jakt och fiske enligt folkrätten utgör en traditionell samisk näring46 och att jakt- och fiskerättigheter utgör sådan egendom som i och för sig skyddas av första tilläggs- protokollet till Europakonventionen47. Samernas situation vad avser jakt och fiske påminner också rent faktiskt om många av de urfolk som bebor framför allt de nordliga delarna av den amerikanska kon- tinenten. Sammanfattningsvis följer av CERD och 169 att samerna har rättigheter till sina jakt- och fiskeområden av civilrättslig karak- tär. Mycket talar även för att egendomsskydd applicerar på samernas jakt och fiskerättigheter. CERD anger inte närmare till vilka områden samerna har egendomsrätt. CERD:s syfte är dock att eliminera rasdiskriminering. övriga befolkning har tillåtits förvärva ägande- och nyttjanderätt genom bruk av land. Det kan därför antas att enligt CERD, skall erkänna ägande- och nyttjanderätt också till områden som samerna brukat med viss intensitet. CERD tillåter inte att civilrätter konfiskeras, vilket kan få betydelse för samiska jakt- och fiskerättigheter, beroende på hur regleringen av den fria småviltsjakten som infördes bedöms från ett juridiskt perspektiv.48 169, och förmodligen också Ur- folksdeklarationen när denna träder i kraft, anför att samerna har en rätt till jakt och fiske av civilrättslig karaktär på ett område som kan antas ungefärligen motsvara åretruntmarkerna. Samerna har där- utöver rätt att fortsatt nyttja traditionella jakt- och fiskeområden utanför dessa. Även om varken 169 eller Urfolksdeklarationen formellt binder är dessa av relevans som de två moderna exemplen där FN-systemet försökt ge en helhetsbild av urfolkens mänskliga rättigheter. Självbestämmandeprincipen går tillbaka till upplysningsfilosofernas idéer om folkens suveränitet. Efter etableringen av FN har självbe- stämmandetanken utvecklats från en princip till att också bli en rättig- het. Folkens rätt till självbestämmande framgår av och många andra instrument FN antagit, men kommer klarast till ut- tryck i den gemensamma Art. 1 i CCPR och CESCR, som anför att 13572/88 by and others against 27033/95 by KÖNKÄMÄ and 38 other Saami villages against 48Notera att CERD-Kommittén redan funnit att jakt- och fiskereglering är oför- enlig med CERD, samt två uttalanden ovan. Samernas rätt till jakt och fiske enligt folkrätten alla folk har rätt till självbestämmande49. CCPR och CESCR defi- nierar inte vad som avses med folk. I tiden kring och närmast efter antagandet av dessa konventioner förefaller flertalet stater ha ansett att med uttrycket folk avsågs summan av innevånarna i en stat. rättsutveckling har dock tydliggjort att en stat kan bebos av mer än ett folk, och att ett folk kan sträcka sig över flera stater.50 Framför allt har MR-Kommittén och kommit att utveckla och förtydliga sin syn på vem som är att anse som folk i CCPR Art. 1, ofta genom att Kommittén haft att ta ställning till urfolkens rättsliga status under artikeln. Utan att gå in på frågan hur begreppet folk bör definieras i Art. 1 har Kommittén genom att hänvisa till urfolk som självbe- stämmanderättens subjekt gjort klart att det kan finnas fler än ett folk inom en stat. T.ex. har Kommittén, delvis inspirerad av Quebec- fallet i högsta domstol51, tillämpat Art. 1 i förhållande till urfolk och betonat att rätten till självbestämmande kräver bl.a. att alla folk skall fritt kunna disponera över sina naturrikedomar och resurser, och inte får berövas sina levebröd/näringar52.53 MR- Kommittén har därefter vid ett antal tillfällen bekräftat att de urbe- folkningar som är tillräckligt etniskt, språkligt, geografiskt, histo- riskt och politiskt särskiljbara, kan utgöra sådana folk som är be- rättigade till självbestämmande enligt CCPR Art. 1,54 och att det samiska folket är ett sådant folk.55 ESK-Kommittén har inte ägnat självbestämmanderätten samma intresse som MR-Kommittén, men har understrukit att också CESCR Art. 1 appli- cerar på urfolk. Här kan särskilt noteras ovan nämnda observationer avseende där Kommittén bekräftar att rätten till självbe- stämmande applicerar på urfolken i , inklusive, får förmo- das, på samerna.56 49all peoples have the right to self-determination 50Se bl.a. MR-Kommitténs General nr 12(21),UN Doc. HRI/GEN/1/Rev.5, s.121–122, Indigenous and Tribal Peoples: A Guide to Convention No. 169 (1996) och CERD Kom- mitténs General . 21, 15/03/96 , punkterna 3 och 4. 51Supreme Court of decision [1998] 2 S.C.R., 217 53Concluding Observations: , UN Doc. CCPR/C/79/Add.105 (1999), punkt 8. 54Se bl.a. Concluding Observations: , UN Doc. CCPR/C/79/Add. 109 (1999), , UN Doc. CCPR/CO/69/AUS (2000) och , UN Doc. CCPR/CO/70/DNK (2000). 55Se Concluding Observations: , UN Doc. CCPR/C/79/Add. 112 (1999), , UN Doc. CCPR/CO/74/SWE (2002) och : CCPR/CO/82/FIN/rev.1 (FUTURE), punkt 17. har i sin femte periodiska rapport till MR-Kommittén som första land med samisk befolkning indirekt bekräftat att det samiska folket har rätt till självbe- stämmande enligt CCPR Art. 1. 56Concluding Observations: . 12/12/2003, E/C.12/1/Add. 94, punkterna 11 och 39 Samernas rätt till jakt och fiske enligt folkrätten Även Urfolksdeklarationen understryker att urfolk har rätt till självbestämmande.57 Art. 3 i denna är närmaste likalydande med CCPR och CESCR Art. 1 (1). Den enda skillnaden är att Art. 3 re- fererar till urfolk och inte till folk. Självbestämmanderätten var länge en av de mest kontroversiella frågorna i förhandlingarna om Urfolksdeklarationen. har dock inte någon av de stater som deltar i dessa förhandlingar invänt mot förekomsten av en rätt till självbestämmande för urfolk.58 Beträffande självbestämmanderättens innehåll framgår bl.a. av CCPR och CESCR Art. 1 (1) samt Art. 3 i Urfolksdeklarationen att däri innefattas en rätt för alla folk att bestämma över sin ekono- miska, sociala och kulturella utveckling. Beträffande rätten att be- stämma över den ekonomiska utvecklingen – självbestämmande- rättens resursdimension – anför CCPR och CESCR Art. 1 (2) när- mare att alla folk har rätt att bestämma över sina naturtillgångar och inte skall berövas sina levebröd. Urfolksdeklarationen saknar ett andra stycke motsvarande Art. 1 (2), men utvecklar resursdimen- sionen i andra bestämmelser, vilket är naturligt mot bakgrund av den grundläggande betydelse urfolkens naturresurser har för beva- randet och utvecklandet av deras kulturer och samhällen.59 Av denna anledning har även MR-Kommitten, och andra organ som adresserat urfolkens självbestämmanderätt genomgående fokuserat på resurs- dimensionen. Notera t.ex. MR-Kommitténs ovan nämnda kommen- tarer om avseende att urfolk har rätt att kontrollera sina na- turresurser och andra rikedomar och inte får berövas sina levebröd. Kommittén har även uppmanat att säkra ett starkare in- flytande för urfolken över deras traditionella land och naturresur- ser.60 Även i ovan angivna uttalanden om länder med samisk befolk- 57ILO 169 anger uttryckligen att denna inte specifikt adresserar urfolkens självbestämmande- rätt. Oaktat detta innehåller 169 ett flertal bestämmelser som ligger självbestämmande- rätten mycket nära, framför allt Art. 7 som anför att urfolk har rätt att bestämma över utveck- lingen av sina landområden och att utöva kontroll över sin ekonomiska, sociala och kulturella utveckling. 58Det råder dock fortfarande viss oenighet beträffande hur relationen mellan självbestämmande- rätten och principen om staters territoriella integritet skall komma till uttryck i Urfolksde- klarationen. Denna fråga saknar dock betydelse för urfolkens jakt- och fiskerättigheter. 59Det kan även noteras att det nordiska förslaget till Urfolksdeklaration lämnar Art. 3 oföränd- rad, och även markerar självbestämmanderättens resursdimension. 60Se Concluding Observations: , UN Doc. CCPR/CO/69/AUS (2000), punkt 3. Det skulle möjligen kunna hävdas att MR-Kommitténs referens till större inflytande antyder att denna inte avsett någon egentlig bestämmanderätt över land och naturresurser. Kommittén skall dock nog inte förstås på detta sätt. bebos av flera folk, det koloniserande australiska folket och olika urfolk. Samtliga dessa folk har rätt till självbestämmande, viken dock i allt väsentligt måste utövas i områden som dessa folk delar med varandra. Självbe- stämmanderätten måste därmed implementeras med hänsynstagande till andra folk i området. Urfolken skall således garanteras ett omfattande inflytande, men inte nödvändigtvis fullständig Samernas rätt till jakt och fiske enligt folkrätten ning har MR-Kommittén särskilt betonat vikten av att samerna själva får bestämma över sina traditionella näringar och landområden. Vidare kan nämnas FN:s Specialrapportör om Urfolkens Mänskliga Rättigheter och Grundläggande Friheter, som uttalat att CCPR Art. 1 (2) slår fast att urfolk har rätt att bestämma över sina egna resurser61 och EU:s Northern Dimension Action Plan, antagen av , som hänvisar till urfolkens rätt till självbestämmande, inkluderande deras ekonomiska aktiviteter. Sammanfattningsvis står det av diskussioner klart att urfolk har rätt till självbestämmande, och att det viktigaste elementet i denna är resursdimensionen. Exakt hur denna självbestämmande- rätt skall komma till uttryck torde bli föremål för fortsatta diskus- sioner. Klart är dock att för att det ö.h.t. skall vara meningsfullt att tala om en självbestämmanderätt för urfolk, denna måste innefatta en långtgående bestämmanderätt över urfolkens centrala traditio- nella områden samt över naturresurser av grundläggande betydelse för deras kultur och samhälle. För samernas del torde detta kunna översättas i en rätt att mer eller mindre självständigt förvalta jakt och fiske inom åretruntmarkerna, samt en rätt att effektivt delta i sådan förvaltning inom traditionella samiska områden utanför dessa. Urfolken tillhör 1900-talets mest marginaliserade folkgrupper. Egent- ligen var det först sista decennier som Världssam- fundet på allvar började reflektera över att urfolk kanske också har rättigheter. Även om det hänt en hel del därefter har synen på ur- folkens rättigheter ännu inte hunnit mogna, utan att dessa fortfa- rande är under snabb utveckling. Det är inte möjligt att eliminera djupt rotad diskriminering på 20–. Redogörelsen ovan syftar huvudsakligen till att ge en beskrivning av urfolksrättigheterna som de ser ut , men skall för den skull kontroll, över naturresurser i deras områden. Att urfolken är de huvudsakliga rättighetshavarna markeras dock av att MR-Kommittén refererar till deras (their) land och naturresurser. Den omständigheten att andra än samerna bor i de traditionella samiska områdena innebär dock inte att dessa också skulle ha rätt att delta i den samiska självbestämmanderätten avseende jakt- och fiskeförvaltning, se et al. v. (Communication No. 932/2000), Views adopted 15 2002, Report of , Vol. II, GAOR, Fifty- seventh Session, Suppl. 40 (A/57/40), s. 270–293. 61 Report of the Special Rapporteur on the Situation of Human Rights and Fundamental Free- doms of Indigenous Peoples, , FN Dokument E/CN.4/2004/80/Add.1, punkt 88 Samernas rätt till jakt och fiske enligt folkrätten inte enbart ses som en statusbeskrivning. Det är viktigt att notera trenden mot en ökad respekt för urfolkens rättigheter, en utveckling som med all säkerhet kommer att fortsätta och förmodligen även intensifieras . Detta gäller inte minst rätten till land, vatten och naturresurser samt självbestämmanderätten. T.ex. märks i förhandlingarna om Urfolksdeklarationen en tydlig vilja att be- kräfta att urfolk – såsom andra folk – har rätt att själva bestämma över sina samhällen. Alla inblandande är även överens om att det är dags att korrigera de orättvisor som uppkom vid koloniseringen av urfolkens land, vatten och naturresurser. blir allt tydligare i kraven på att stater måste börja respektera urfolks rättigheter. På det lokala planet är beslutet att ta fram en Nordisk Samekonvention ett exempel på en ökad medvetenhet om samernas rättigheter. Framstående jurister som kommer i kontakt med samiska frågor betonar närmast utan undantag vikten av en ökad respekt för samiska rättigheter. En liknande utveckling kan noteras i våra grann- länder i det arktiska området. Som några konkreta exempel kan näm- nas bildandet av det resursrika Tkhasanom området i ryska inom vilket Itel´menfolket tillerkänns ett aktivt medbestämmande i resursförvaltningen och har företräde till jakt och fiske, upprättandet av , ett område utgörande av totala landyta där Inuiterna själv bestämmer över t.ex. naturresursförvalt- ning62 samt tillkomsten av North Slope Borough i där Iñupiat- folket kontrollerar utvecklingen i området, förvaltar naturresurser och beskattar oljefält.63 Sammanfattning och avslutande kommentarer CCPR Art. 27, CESCR Art. 15 och CRC Art. 30 skyddar samernas fortsatta tillgång till jakt- och fiskeområden som ett materiellt grund- lag för den samiska kulturen. Bestämmelserna gör inte någon skill- nad mellan områden ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen å ena sidan, och vinterbetesmarkerna, å den andra. Samiska traditio- nella jakt- och fiskeområden skyddas oavsett var dessa är belägna, om de utgör en förutsättning för att bevara den samiska kulturen. Verksamheter som omöjliggör eller kraftigt försvårar för samerna att fortsätta jaga och fiska på sina traditionella områden är förbjudna 62I samband med att skapades betalade även ca.