sou · GTB369 · 2006-01-01 00:00:00 — De menar att de måste vidareutbilda sig, vara beredda att ändra sin kompetens, byta utbildning och ändå når de inte fram. En sådan förflyttning av gränser har i slutänden diskriminerande konsekvenser för invandrade befolkning, eftersom det omöjliggör inträdet till arbetsmarknaden eller till de arbetslivserfa- renheter som är nödvändiga för att uppfylla andra krav i det fort- satta sökandet efter arbete och karriär, vidhåller många deltagare. Vi tar konsekvenserna efter varje steg, sedan fattar vi nästa beslut. Hittar jag inte det här inom mitt område går jag vidare någon annan- stans. Eller så sänker jag min ambition. Eller utvandrar till och med, flyttar vidare till andra länder. Eller så ger man upp och sitter till slut i ett trauma. (Man i ) En kvinna, som arbetar som konsulent på Arbetsförmedlingen för ungdomar 20–, ser en stor uppgivenhet hos ungdomarna: De är ändå födda här och de har inte de här drömmarna, som handlar om att åka tillbaka. De känner sig så malplacerade. De får inte något inträde i arbetslivet. Jag har flera personliga vänner, som har flyttat från för att de har upplevt det så svårt. (Kvinna i ) Andra försöker bekämpa diskrimineringen på arbetsmarknaden genom andra strategier. Många har tyst kunskap om vissa meka- nismer bakom diskrimineringen och försöker hitta strategier att kringgå den direkta exkluderingen och att öka sina chanser till att få jobb. Deltagarnas berättelser visar hur de könsmässiga, klassmäs- siga och etniska maktrelationerna ser ut i det svenska samhället , men också på vilka valstrategier som finns för att ta del av samhällets olika resurser, till exempel för arbete. Vad jag menar är att synen på vem som är anställningsbar styrs av etniskt svenska medelklassperspektiv, och då lägger man invandrare vid sidan om vid anställningar. Så vad invandrare måste göra är att anstränga sig extra mycket för att knäcka de här svenska sociala koderna och på något sätt passa in. (Man i ) Många deltagare invänder att detta att knäcka koderna inte gäller ungdomarna som är födda här. De kan språket och de sociala koderna, men de får ändå inget jobb. En kvinna formulerar detta på följande sätt: Det är det som är så sorgligt. De är födda här många av dem. De pratar rent. Det är ingenting som skiljer dem åt i någon bemärkelse. Men det finns ingen framtid för dem. (Kvinna i ) Även om fokusgruppdiskussionerna visade på olika valstrategier för att bemöta diskrimineringen på arbetsmarknaden, fanns det ingen som ifrågasatte förekomsten av diskriminering. Vad som skilde deltagarna åt var deras erfarenheter av formerna av före- komsten, delvis olika erfarenheter av diskriminering och delvis olika strategier för att bemöta diskrimineringen på arbetsmarkna- den. Att ha ett utländskt namn ställer till stora problem för den som söker jobb, enligt fokusgruppdeltagarna. Flera deltagare uppger att ett utländskt namn innebär att man har svårt att ens komma till en intervju. Inte så få sådana exempel på diskriminerande utsorteringar efter ett osvenskt klingande namn har presenterats under hea- ringarna. En finsk kvinna, gift med en person med egyptisk bak- grund, berättar följande exempel: Min son har alltid velat arbeta inom polisen. När han presenterade sig sa han att jag heter . Arbetsgivaren svarade att han skulle höra av sig. Då sa , att han var svensk och uppfödd här. Men är inte ditt namn arabiskt?, undrade arbetsgivaren. Sedan tog bort förnamnet helt och hållet. Samma person som nekade honom första gången sa nu att han var välkommen att komma och resonera om saken. Och han fick jobbet. (Kvinna i ) Uppgifterna bekräftas av berättelsen från en annan kvinnlig delta- gare i : Jag ville inte byta namn. Jag sökte en tjänst i ett EU-projekt som hette Tryggare . I annonsen efterfrågades en person med mina meriter. Jag sökte det jobbet och kallades inte ens till intervju. Sedan fick jag veta att en svensk tjej, som jobbat här i inom dagisverksamhet hade fått jobbet. Jag hade förväntat mig att någon socionom eller någon som har erfarenhet av att jobba på fältet med sociala problem, skulle få det. Jag fick en känsla av att hon fått det 1 Namnet är fingerat. bara för att hon heter . Om jag bara blivit kallad till intervju och fått säga vem jag var, så skulle jag kanske inte känna på det sättet. (Kvinna i ) Det är flera deltagare som har upplevt liknande situationer. En man från nöjde sig inte med att nekas jobb utan testade också arbetsgivarens inställning på följande sätt: Jag ringde en gång och sökte ett jobb, och de svarade att det tyvärr hade blivit tillsatt. Jag råkade ha en svensk vän hemma på besök då. Så han ringde och då sa de: Visst, kom på intervju. (Man i ) Det finns en internaliserad kunskap om att vissa namn, nationali- teter, utseenden, bakgrund m.m. ger grund för diskriminerande handlingar hos arbetsgivarna. Deltagarna ger även uttryck för en vilja att gå kraven till mötes genom att vidareutbilda sig, flytta, acceptera lågkvalificerade uppgifter eller lägre lön. går det så långt att arbetssökande byter namn för att öka sina chanser och gör sig anställningsbara, som en deltagare uttryckte sig. Detta före- kommer inte bara inom den privata sektorn, utan även inom den offentliga sektorn och i statliga verk och organisationer. Detta har många deltagare påpekat. Exempelvis fick en av deltagarna, som arbetade på SIDA indirekt rådet av sin chef, att byta namn: Hör du, det finns inte så många svenskar med utländska namn på SIDA, det är många som bytt namn. (Man i ). Deltagaren, som fick medhåll från många andra i gruppen, menade att staten diskriminerar lika mycket som andra arbetsgivare och att det finns en rädsla för dom som är annorlunda. Det gäller även arbetsförmedlingen. Många deltagare är kritiska till hur de blir behandlade av arbetsförmedlingen och AMS, som mindervärdiga och enbart som föremål för utbildningar och kurser: Man skickas runt till olika kurser i stället för jobb. De struntar full- ständigt i dina meriter, de är inget värda. Sedan behandlas man som om man är förståndshandikappad det gör mig så arg , tidigare gick det bättre, eftersom jag tänkte att jag måste anpassa mig, men , nej, nu har jag fått nog av att ta emot skit. (Man i ) Arbetsförmedlingen sa att du som var lärare i ditt hemland kan jobba med människor, börja jobba inom vården, alltså med äldreboende. Jag sa, att jag är lärare i engelska och kan språket bra och kan arbeta i stäl- let. Då sa hon: nej, min lilla vän, för att bli lärare i måste man ha studerat här i landet. Det är bra för dig själv att börja jobba inom vården i stället. (Kvinna i ) Det andra som är tydligt, det är AMS. När man söker jobb och går till , där hamnade jag, vi sökte jobb. Det var lite konstigt, det var samma kurs, samma utbildning, jag kom med min CV. Men den kvinnan som tog emot mig fullständigt nonchalerade min CV. Och sen uppmuntrade hon den kvinna, som hon inte visste var min kollega. Du ska söka, det är sista dan, sök, sök! Försökte hon göra sig löjligt och på invandrarnas nivå. (Man i ) Det står klart för många som berättar om sådana erfarenheter att diskriminering är en del av den sociala verklighet de konfronteras med i olika situationer. Många accepterar att diskriminering finns och försöker hitta olika strategier för att undvika den, som till exempel att byta namn. Andra förstår att diskrimineringen finns, men accepterar inte att ändra sin identitet, det vill säga byta namn, och ser det som ett tecken på ett passivt mottagande av den dis- kriminering och underordning som man utsätts för på grund av namn, etnicitet, religion eller hudfärg i det svenska samhället. Mitt namn är min identitet, tänk hur konstig skulle det vara att heta i stället för , det är vem jag är, hur jag känner, jag är inte , kommer inte att bli det heller kommer inte att behandlas som heller, så varför byta namn. (Man i ) Att byta namn? Aldrig i livet, det är att acceptera att man är mindre värd, man kan inte acceptera vad som helst för att bli accepterad. (Kvinna i ) Namnet är jag, hur kan jag bli någon annan genom att byta namn? Kanske svenskarna kommer att tycka, vad fint, du har blivit svensk, men det menar de absolut inte, du är inte blond och vit, du är svart- skalle, invandrare och kommer att vara det . (Man i ) Det är viktigt att påpeka att den unga generationen, som deltog i hea- ringarna, var mer negativ till vad som kan kallas anpassning än den äldre generationen. De ville inte acceptera att deras invandrarbakgrund skulle innebära ett underskott, som de var tvungna att kompensera för genom exempelvis namnbyte. Att bryta på svenska Att bryta på svenska är ett annat stort hinder. Inte så få deltagare i hearingarna tycker att kraven på oklanderlig svenska är orimliga. Arbetsgivare ställer ofta krav på perfekt svenska eller en förevänd- ning för att inte anställa invandrare, menar deltagarna. En manlig deltagare från formulerar något som andra deltagare instämmer i: Man kan utbilda sig i , tala engelska, svenska och en rad andra språk, men om man inte talar klingande felfri svenska är det kört. måste vara ett av dom värsta länderna att bo i. (Man i ) Kravet på att kunna tala perfekt svenska används oftast av arbetsgi- varna som en ursäkt att inte anställa en person som har en viss (ut- ländsk) brytning, menar många deltagare. Ett problem i samman- hanget är att det inte finns tydliga krav på vad som är bra svenska. Kravens rörlighet framgår av att det i ena stunden kan handla om krav att göra sig förstådd, i nästa stund hävdas att den utpekade personen har språkliga kulturella koder, som inte passar in på vår arbetsplats. Språkets roll i diskrimineringen av personer med utländsk bakgrund sammanfattas av plenumet i : Språk är ofta en ursäkt för att diskriminera, det är inte ett skäl utan en ursäkt. I hearing undrar deltagarna varför det är så viktigt med språket och att uttalet ska vara rätt. Den diskussion som förs om brytningen i språket i alla fokusgrupper i kan samman- fattas i följande citat: Man diskrimineras ofta för detta, man lyssnar bara på uttalet, men man lyssnar inte på vad personen säger. (Man i ) Deltagarna visar också på inkonsekvenser som finns i detta sam- manhang. Deltagarna i alla tre städerna menar, att arbetsgivarna inte ser alla brytningar på samma sätt. Att bryta på engelska eller amerikanska har mycket högre värde än att bryta på swahili eller på arabiska. Man kan bryta på amerikanska hur mycket som helst, det är ok, det är till och med ett plus, du är amerikan, wow, stormakt och så, men på swahili eller arabiska, give me a break. (Man i ). De påpekar även andra socioekonomiska och statusaspekter i att bryta på svenska. Ska du vara receptionist och svara i telefon på något litet företag med trettio anställda så krävs det att du inte bryter på något annat språk. För då är du inte en bra representant för företaget. Men ska du vara drottning och representera i internationella sammanhang är det inga problem att du bryter. (Kvinna i ) Arbetsgivares överdrivna krav på perfekt svenska är ett vanligt sätt att diskriminera, menar många deltagare, som är akademiker med examen från ett utomeuropeiskt land. Som en deltagare påpekar: Men det finns svenskar som arbetar i utan att kunna ett ord finska och det är plötsligt okej att inte kunna språket. Med- vetenheten om att språket inte är den enda ursäkten som finns för att inte komma ifråga finns hos många deltagare. En kvinna med högskoleexamen berättar att hon inte blir tagen på allvar när hon bryter på svenska. Som så många andra har hon också fått höra att hon är överkvalificerad, men inte när det gäller språket: När du söker jobb hos Arbetsförmedlingen är det alltid samma sak. Första frågan är om jag kan språket, om jag har läst det. Jag brukar skoja och säga menar du den förlorade tiden på Komvux?. Dom tittar på mig och säger att jag måste läsa svenska. Då visar jag att jag har MVG [Mycket Väl Godkänd] i alla betygen. Men jag bryter fortfa- rande. Då säger de att jag måste läsa på . (Kvinna i ) Som tidigare påpekats, menar deltagarna att det inte ställs samma hårda språkkrav på alla invandrade grupper. Detta gäller inte bara språkbrytningen, utan gäller också språkkunskaperna. En kvinnlig deltagare i ger sin syn på denna diskussion: Amerikaner behöver inte ens lära sig svenska. När jag var på fanns det amerikaner som inte ens försökte tala svenska. Alla var glada för att få öva sin engelska med dem. (Kvinna i ) Diskussionerna visar att språket inte är någon objektiv och isole- rad företeelse. Språkanvändning, språkkunskaper och olika uttal värdesätts olika för olika grupper beroende på den hierarki som existerar mellan olika folkgrupper. Både hudfärg, nationalitet och bakgrund spelar roll i bedömningen av en persons språkanvänd- ning. Språket är en del av ett större socioekonomiskt och politiskt sammanhang, där föreställningar om vissa gruppers och/eller per- soners bakgrund bestämmer över värdet på deras språkkunskaper i svenska och språkanvändningen. Många har menat att talet om språket som nyckel till integration inte stämmer, då även många barn till invandrade personer som är födda här i landet och gått sin utbildning här inte får något arbete ändå och diskrimineras. jande citat av en högutbildad man med invandrarbakgrund, som har arbetat med integrationsfrågor, illustrerar detta: Först sa de att språket är nyckeln till integration, och jag lärde mig språket, jag var ju barn när jag kom till . Sedan sa de att utbild- ning är nyckeln till integration, jag har utbildat mig. Sedan sa de att arbete är nyckeln till integration, efter att jag sökt många jobb, fick jag ett. Sedan sa de, att sociala koder är nyckeln till integration, jag är ju uppvuxen här men försökte ändå att lära mig de sociala koderna på arbetsplatsen. Men jag har fortfarande inte blivit integrerad och kom- mit in i samhället. Jag trodde först att det var fel på mig, men när jag pratar med många andra i min situation ser jag att nyckeln till integra- tion är att vara född blond och blåögd av svenska föräldrar. Diskussionerna om språket väckte stort engagemang. Den genom- gripande slutsatsen av diskussionerna var att språket visst har be- tydelse, men inte i den mån som hävdas. Talet om bristande språk- kunskaper är en ursäkt för att exkludera personer med invandrarbakgrund från att få arbete eller andra positioner. Deltagarna i de tre storstäderna anser generellt att invandrade per- soners meriter nedvärderas. En examen utomlands betraktas ofta som mindre värd än en examen i . Det är ett förhållande som är vanligt, inte minst inom skolan. Uppfattningen att skolan som arbetsplats endast är till för den vita svenska lärarkåren är något som debatterats i de här grupperna. Diskussionerna kan samman- fattas av en deltagare i : Skolan uppställer formella behörighetsregler, som i många fall inte är relevanta och som ger förtur till svenska lärare framför invandrare. (Kvinna i ) Deltagarna är överens om att det finns en föreställning hos skol- ledningarna att invandrare inte klarar av att arbeta som lärare. Deltagarna gör en koppling mellan nedvärderingen av dem som lämpliga föräldrar och som lämpliga lärare. De menar att arbets- givarna redan har bestämt sig för att vi varken kan uppfostra våra egna barn eller andras, som en kvinnlig deltagare i uttryckte. Flera deltagare menar att utbildningar från de länderna de kommer ifrån inte betyder någonting när de kommit till . Det finns en utbredd diskriminering av akademiker med utländsk bakgrund. En av deltagarna sammanfattar denna diskussion: Även då vi har akademisk utbildning hemifrån räknas det inte som en merit, inte heller det som vi jobbat med i vårt hemland. Man börjar från noll här. Sedan jobbar man inte inom sitt yrke, man jobbar med vilket jobb som helst. (Man i ) Många invandrade personer med hög utbildning och höga meriter tas över huvud taget inte på allvar, intygas av deltagarna. Högutbil- dade med utländsk härkomst blir städare, diskare, pizzabagare, taxichaufförer eller falafelförsäljare. Deltagarna presenterar många exempel på detta. En manlig deltagare i , som har sökt över 150 jobb utan att blir kallad till en enda intervju, sammanfattar att: Man måste jobba under sina kvalifikationer, som städare eller pizzaba- gare, vill man däremot göra karriär som tjänsteman, polis eller lärare är det näst intill omöjligt. Ofta ställs normativa krav i stället för kompetenskrav vid anställ- ningar. Flera kvinnor med slöjor har upplevt samma bemötande när de har sökt jobb. I detta fall var det inte kvinnornas kompetens som ifrågasattes utan deras klädsel. Dessa kvinnors erfarenheter från den svenska arbetsmarknaden kan sammanfattas i följande beskrivningar av kvinnliga deltagare, som bar slöja i alla tre stä- derna: Kan du arbeta med slöja?, Kan du tvätta händerna upp till arm- vecket? frågade dem [arbetsgivarna], även inom vården och med- delade sedan att tyvärr finns inga lediga platser. (Kvinna i ) Så , så mycket [har jag bemött diskriminering]. Jag hade en dröm att studera på , och jag trodde att här som [näm- ner en i gruppen] sa att det är demokrati och jag kan leva som jag vill, och jag hade slöja och vill ha slöja Jag ringde, ringde många ställen här, i , överallt i . Jag läste på Internet och i tidning att det finns brist [på personal inom ålderdomshem]. När jag pratade med dom [arbetsgivarna]; tyvärr vi har inte, och jag sade till en kvinna bara träffa mig, bara, jag vill ha intervju eller prata med mig bara en minut och lär känna mig bara och se vad jag kan, jag kan mycket, jag kan mycket, bara prova mig Så hon sa nej tyvärr, en sak jag vill fråga, kan du jobba med slöja? kan du tvätta händer till här (vi- sar på armvecket) jag sade till henne varför, vilken fråga den här Jag tvättar mig , varför? Hon sade bara du måste tvätta dina händer till här, du måste ha kort ärm, okej under jobbet kan jag ha kort ärm, men jag vill ha slöja. Hon sade tyvärr. (Kvinna i ) lägger arbetsgivaren större vikt vid ens bakgrund än vid ens meriter, förklarar en annan kvinna från . Jag har ett svenskt namn och jag har ingen brytning, men när jag kommer till en arbetsplats så blir folk ganska ställda. Då kan min intervju handla om mig och mitt ursprung. Arbetsgivaren fastnar i ursprunget och blir liksom blockerad. (Kvinna i ) Fokusgruppdiskussionerna har visat att utseende, religion och bak- grund spelar mycket stor roll för bemötandet av arbetssökande och också för deras chanser att få arbete. Medvetenheten om att ha ett underskott i den svenska arbetsmarknaden, som är direkt relate- rat till sökandenas etniska och religiösa bakgrund, är mycket starkt bland alla deltagarna i fokusgruppstudierna. Deltagarna tror att det finns många osynliga murar på arbetsmarknaden, som hindrar dem från att få arbete motsvarande deras meriter. En manlig deltagare i ger ett exempel på en svensk personalchef: Jo, nu har du kommit till , och det är tufft, men ska du lära dig språket ordentligt, och sen ska du utbilda dig. Jag vet att du är utbildad, men du får utbilda dig här igen, det är lika bra. Och sen kan du komma på fråga. Dom gör allt det här, det tar , det är slit och uppoffringar. Sen när dom gjort allt det kommer de ingenstans ändå. Det gör att man fastnar i någon slags förbittring. De mår så dåligt av det. Det är en tragedi. Det är dock inte bara utbildningsmeriter från hemlandet, och i vissa fall även från , som nedvärderas, utan också arbetslivserfa- renheter förvärvade i andra länder. I många fall nonchalerar arbets- givarna sökandenas arbetslivserfarenheter. Följande exempel är en illustration av detta. En man berättar att han inte fick posten som professor för att arbetsgivaren struntade i hans kvalifikationer från hemlandet. Hans hustru redogör för att hennes man inte fick tjänsten på universite- tet på grund av att han sades sakna erfarenhet av administrativt arbete. Maken hade varit chef för ett stort företag i det landet han kom ifrån. Han hade dessutom fler meriter och fått mer publicerat internationellt än sina kollegor. Dom säger att han inte jobbat med administration. Men han var indu- striföretagschef. Jag har inte gift mig för att bli flykting. Han kan ad- ministrera, men här säger de att han inte kan. Deltagarna är överens om att arbetslivserfarenheter och meriter från tidigare hemländer nedvärderas och de degraderas till andra gradens sökande. Inte så få deltagare med examen från ursprungslandet har fått för- klaringen att de varit överkvalificerade för jobbet. Överkvalificering är, som andra former av utestängningar från arbetsmarknaden, en förklaring som används då det inte finns andra diskriminerande ursäkter att ta till, enligt deltagarna. De säger att jag är överkvalificerad. Det här passar inte dig De vill inte att jag kommer på intervju. (Kvinna i ) En annan kvinnlig deltagare berättar att en anställd på Arbetsför- medlingen förklarat för henne att hon också är överkvalificerad. Jag har två högskoleutbildningar, två licentiatutbildningar, en utbild- ning från . Jag är överkvalificerad . Jag har mer än 400 poäng. På sa de att man inte kan söka jobb om man har så många poäng och sådan arbetslivserfarenhet. (Kvinna i ) Högutbildade deltagare i menar att diskrimineringen börjar när deras examen valideras av . En tredje kvinnlig deltagare illustrerar detta: Jag är licentiat i teologi, men när jag kom dit första gången tog den där kvinnan där inte ens i mina handlingar. ringde de och sa att det motsvarade kandidatexamen. Sedan läste jag 20 poäng i förvaltningskunskap vid . Det var det som gav mig respekt, inte mina innan. (Kvinna i ) räcker inte ens meriter som förvärvats på svensk mark. En man som arbetat som läkare berättar att han undervisar medicine kandidater på . Mina tidigare studenter är mina chefer. Jag har jobbat på fyra kontinenter, jag kan fyra språk. Jag har fina intyg. Men jag är där nere . Så jag får nöja mig med lite. Jag klarar inte av att köpa ett hus som mina forna studenter. De tjänar , när jag ligger på . (Man i ) Han berättar vidare att många av hans invandrade kollegor, afrika- ner och iranier med läkarexamen från , inte får jobb som läkare i . Något han tycker är förbryllande eftersom svenska myndigheter med stöd anställer läkare från , som inte talar svenska alls. Detta är ytterligare exempel på att det finns en s.k. etnisk hierarki bland personer med invandrarbakgrund hos majoritetssamhället, som bedömer olika grupper olika bero- ende på deras hud- och hårfärg, ursprungsland och religion. Föreställningar om hurdana människor är, beroende på vilket land de kommer ifrån eller vilken hud- och hårfärg de har, spelar stund- tals en avgörande roll vid anställningar. Fokusgruppdeltagarna var eniga om att arbetsgivarnas fördomar om personer med invandrar- bakgrund har en direkt diskriminerande effekt på arbetssökanden. Arbetsgivarna har makt och kan diskriminera, därför är deras för- domar mot de andra att betrakta som diskriminerande före- ställningar. Andrafierade grupper hindras från att få tillgång till arbete och egenförsörjning eller i bästa fall tvingas till lågavlönade eller lågstatusyrken av den enkla anledningen att de inte är som oss. Även här spelar hudfärgen, nationaliteten och bakgrunden en viktig roll i diskrimineringsprocessen. Hudfärg har inte samma betydelse för dem som är födda i som för dem som kommer från , även om hudfärgen är en markör i båda fallen, men den samvarierar med andra faktorer som till exempel nationalitet. En kvinna berättar att hon arbetat i och har haft bra jobb. Men trots detta, spelade hennes hudfärg roll i bemötan- det. För det första har jag ett amerikanskt namn, och jag är utbildad i . Så folk tror att jag är vit när de läser ansökan. Men när jag kommer hit [till intervjun] börjar det bli konstigt. ser folk helt chockade ut, för andra är det mer okej. (Kvinna i ) Om att vara amerikan blir positivt för somliga, blir födelselandet negativt för andra. En rysk kvinna i berättar att: Jag har både blivit anklagad för industrispionage och för att vara KGB- agent.