sou · GTB376d2 · 2006-01-01 00:00:00 — 13Fiskeriverket, Fiskbestånd och miljö i hav och sötvatten, Resurs- och miljööversikt 2005 14Den svenska fiskerikontrollen – en utvärdering (SOU 2005:27) s. 28 Till vad skall fiskevårdsmedlen användas? därmed åstadkommer ett för högt fisketryck15. Fritidsfiskets fångster är svåra att beräkna men är långt ifrån försumbara i sammanhanget. Fritidsfiskets totala fångst uppskattades i den senaste undersökningen av svenskarnas fritidsfiske till , varav återutsattes16. Detta utgör av landets totala fångst. Den förbättrade tillsynen kommer dessutom till viss del att få effekter även för yrkesfisket. Statens främsta medel för att förhindra utfiskning är att reglera fisket. Det finns regler om t.ex. vilken mängd fisk som får tas upp, var och när man får fiska och efter vilka fiskarter, vilka fiske- metoder och fiskeredskap som tillåts och vilka minimimått som gäller för den fisk som fångas. För att få någon effekt måste dock självfallet reglerna följas och för att säkerställa detta krävs kontroll och tillsyn. Enligt utredningens uppfattning står det klart att det oavsett om en fiskevårdsavgift införs eller inte finns ett stort behov av att utöka tillsynen. Detta gäller inte minst längs kusterna och i de fem stora sjöarna17. I och med den geografiska avgränsning av avgifts- skyldigheten som utredningen föreslår är det just i dessa vatten som den ökade satsningen på tillsyn bör göras. Den förstärkta tillsynen bör i första hand syfta till att kontrollera efterlevnaden av andra föreskrifter för fiskevården än de som avser fiskevårdsavgiften. Man kan förvänta en ökad respekt för dessa regler i och med att kontrollen av om de efterlevs blir vanligare. Den utökade fisketillsynen kan därmed förväntas ge positiva effekter för fiskbestånden och är således i sig att betrakta som god fiskevård. Som konstaterats är det i och med att samtliga fiskevårdsåtgärder kommer att ges större resurser naturligt att det också görs en ökad satsning på den fiskevård som fisketillsyn innebär. En sådan satsning kommer i sig att utgöra verkningsfull fiskevård. 15Fiskeriverket och , Förutsättningar för fisketurismens utveckling i – rapport från ett regeringsuppdrag, 2005, s. 26 16Fiskeriverket och , Fiske 2005 – en undersökning om svenskarnas fritidsfiske 17Fiskeriverket och , Förutsättningar för fisketurismens utveckling i – rapport från ett regeringsuppdrag, 2005, s. 28 Till vad skall fiskevårdsmedlen användas? En positiv följdeffekt av en ökad tillsyn är att det kan förväntas skapa ett avgiftssystem med större stabilitet och högre legitimitet. I samband med att man utför fler kontroller av att andra, viktiga fiskeregler efterlevs kan man tillse att också bestämmelserna om fiskevårdsavgiften följs. Detta torde göra att fler fiskande betalar den föreskrivna avgiften, vilket i sin tur leder till att större intäkter ställs till förfogande för andra fiskevårdsinsatser än tillsyn. Utgångspunkten måste i och för sig vara att de föreslagna bestämmelserna kommer att efterlevas. Med ett realistiskt förhåll- ningssätt måste man vara införstådd med att en hundra- procentig betalningsfrekvens blir svår att uppnå. Av lätt insedda skäl är det med fritidsfiskets omfattning inte möjligt att kontrollera att samtliga avgiftspliktiga betalar. Avgörande för att nå en accep- tabel betalningsfrekvens torde dock vara att den som funderar på att fiska utan att betala inser att det finns en reell och inte endast en teoretisk risk för upptäckt. Tillsynen av att avgiften har betalats blir tämligen enkel att sköta i samband med att efterlevnaden av andra fiskeregler kontrolleras. Däremot blir kraven i kvantitativt hän- seende högre jämfört med . Hur stort tillskott som behövs för att tillsynen skall bli verkningsfull är , och det centrala fiske- vårdsrådet bättre skickade än utredningen att avgöra. Detsamma gäller frågan om tillsynen bäst utförs av anställda med särskilda tillsynsuppgifter eller mer eller mindre ideellt arbetande tillsyns- män. Enligt utredningens mening bör kostnaderna för den utökade tillsynen mer än väl uppvägas av de ökade avgiftsintäkter tillsynen kan förväntas ge upphov till. 10.5.3Vem skall svara för tillsynen? Länsstyrelserna får tilldelning från anslaget 43:11 Fiskevård uttryckligen för att bedriva fisketillsyn. –2003 användes sammanlagt av anslaget för länsstyrelsernas tillsyn18. har länsstyrel- serna mottagit 2,2 respektive för att bedriva 18 och länsstyrelsernas , disponering samt effekter av gjorda insatser finansierade genom anslaget 43:11 Fiskevård för perioden –2003, samt förslag på förändringar Till vad skall fiskevårdsmedlen användas? Mot bl.a. denna bakgrund måste länsstyrelserna anses ha ett tillsynsansvar. Vad detta närmare innebär är dock oklart. Något uttryckligt tillsynsansvar är inte ålagt länsstyrelserna20. En god bild av hur länsstyrelserna bedriver sin tillsyn i praktiken ges i betänkandet Den svenska fiskerikontrollen – en utvärdering21. Det är främst fisketillsynsmännen som utför den faktiska tillsynen i fält. Länsstyrelserna arbetar dock själva med vissa uppgifter som har nära anknytning till tillsynsuppgifter. De sprider t.ex. information på sina webbplatser och genom att sätta upp skyltar. I samband med att förordnar en fisketillsynsman – ett förordnande som avser – görs en bedömning av allmän skötsamhet. Bland annat gör man en förfrågning i polisens brotts- och misstankesregister. Länsstyrelserna svarar sedan för utbild- ningen av fisketillsynsmännen. Det finns cirka 9 000 tillsynsmän i . har ett register över de tillsynsmän som förordnats. Av registret framgår vem som är tillsynsmannens uppdragsgivare och vilket område som han eller hon har att bevaka. De flesta tillsynsmän arbetar ideellt, på enskilt vatten och på uppdrag av t.ex. en fiskevårdsområdesförening eller en sportfiske- klubb, och således inte på uppdrag. En del tillsynsmän förordnas emellertid på eget initiativ, vanligen för att ha tillsyn över fisket i allmänt vatten och enskilt vatten med fritt fiske. Det finns emellertid andra sätt att sköta denna tillsyn. Det förekommer t.ex. att länsstyrelser anställer personer särskilt för denna uppgift eller lämnar uppdrag till polisen eller bevakningsföretag. Att man väljer en sådan modell kan bero på att det kan vara svårt att hitta personer som vill ställa upp ideellt. Det kan också ha sin grund i att man anser det vara mindre lämpligt att ideellt arbetande tillsynsmän ansvarar för eventuella tvångs- åtgärder som beslag m.m. mot yrkesfisket. Vid länsstyrelsernas fisketillsyn ligger ingripanden och beslag på en låg nivå. Verksamheten har en preventiv inriktning med bl.a. spridning av information om fiskebestämmelser. Tillsyn sker dock även genom löpande kontroller och särskilt riktade tillslag i sådana områden där överträdelser av sådana bestämmelser har 19Den svenska fiskerikontrollen – en utvärdering (SOU 2005:27) s. 243 20Se Den svenska fiskerikontrollen – en utvärdering (SOU 2005:27) s. 245 21SOU 2005:27 s. 112 f. och 241 f. Till vad skall fiskevårdsmedlen användas? Från vissa län framhålls att det avgörande för om verksamheten fungerar väl är engagemanget hos tillsynsmännen22. Länsstyrelserna bör svara för den förstärkta tillsynen Den tillsyn som bör utökas med anledning av utredningens förslag är den operativa, mer småskaliga kontrollverksamheten i fält. Man måste helt enkelt i större utsträckning på plats kontrollera att fiskeregler efterlevs. I samband med detta bör man självfallet be de fiskande visa att de har betalat fiskevårdsavgiften. Den fiskeri- kontroll som avser det storskaliga yrkesfisket till havs bör inte finansieras av avgiftsintäkterna eller fiskevårdsanslaget och dess inriktning bör inte påverkas av utredningens förslag. Eftersom det främst handlar om relativt enkla kontroller i större kvantiteter ligger det enligt utredningens uppfattning närmast till hands att låta länsstyrelserna sköta dem. Det bör således vara länsstyrelserna som tilldelas de ökade resurserna för fisketillsyn. verksamhet täcker inte vissa delar av de avgifts- belagda vattnen. Vid den tillsyn som bedriver bör dock naturligtvis även kontrolleras att fiskevårdsavgiften har betalats. Utredningen om fiskerikontrollen har angett att regeringen bör överväga vilken funktion länsstyrelserna skall ha i fiskerikontrollen och förtydliga deras ansvar på området23. Länsstyrelsernas tillsyns- ansvar är inte direkt uttalat eller specificerat i lag eller förordning. Särskilt mot bakgrund av förslaget om att det i första hand är länsstyrelserna som skall sköta tillsynen över avgiftsskyldigheten ställer sig denna utredning bakom vad Utredningen om fiskeri- kontrollen uttalat i detta avseende. 22Fiskeriverkets och länsstyrelsernas , disponering samt effekter av gjorda insatser finansierade genom anslaget 43:11 Fiskevård för perioden –2003, samt förslag på förändringar, s. 38 f. 23Den svenska fiskerikontrollen – en utvärdering (SOU 2005:27) s. 239 f. Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller enskilda, skall enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Innebär förslagen samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, skall dessa också redovisas. Vid förväntade kostnadsökningar och intäkts- minskningar för staten, kommuner eller landsting skall utredningen föreslå en finansiering. Av 15 § framgår att eventuella konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställd- heten mellan kvinnor och män eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen också skall redovisas i betänkandet. Enligt utredningens bedömning påverkar förslagen i detta betänkande knappast de förhållanden som avses i 15 § kommitté- förordningen, med visst undantag för sysselsättningen i glesbygden och för småföretagens förutsättningar. Den följande analysen kommer därför att främst inriktas på de ekonomiska konse- kvenserna av utredningens förslag. I avsnitt 11.3 kommenteras därutöver kort eventuella konsekvenser för sysselsättningen och småföretagen. 11.2.1Verksamhetens intäkter och kostnader Utredningens förslag går i huvudsak ut på att det införs en fiskevårdsavgift som kan förväntas komma att med god marginal generera intäkter motsvarande det i direktiven angivna behovet av fiskevårdsmedel om 60–. Intäkterna skall i sin helhet användas till fiskevårdsåtgärder, inkluderat admini- stration m.m. av avgiftssystemet. I avsnitt 7.4 och 8.3 redovisas hur utredningen beräknat de förväntade intäkterna. Utredningen vill dock betona att det är svårt att göra en närmare uppskattning av intäkterna och att beräkningen således är behäftad med viss osäkerhet. En hög och acceptabel betalningsfrekvens bedöms vara beroende bl.a. av att det görs en satsning på fiske- tillsyn (se avsnitt 10.5) och på effektiv information. Att det är svårt att göra träffsäkra intäktsbedömningar när det gäller en fiskevårds- avgift bekräftas av vad tidigare utredningar om en sådan avgift har anfört i frågan. Som redovisats i avsnitt 9.2.2 bör uppbörden huvudsakligen skötas via en särskild Internetlösning. Turistbyråer och fiske- redskapsbutiker m.fl. skall kunna återförsälja den statliga fiske- vårdsavgiften och få en viss provision för detta. Utredningens bedömning är att cirka 1–av intäkterna kommer att gå till sådan provision. Beräkningen grundar sig på en provision om 5–och att av dem som betalar fiskevårds- avgift kommer att göra detta hos en återförsäljare. Resterande del beräknas själva betala avgiften över Internet eller genom de förtryckta blanketter som skall finnas hos Svensk kassaservice. Andelen av intäkterna som används till provision bedöms minska, allt eftersom fler och fler sannolikt kommer att få tillgång till Internet i hemmet. Det bör framhållas att beräkningen av provisionskostnaderna är osäker. Utredningens förslag innebär att intäkterna skall bilda en fond (fiskevårdsfonden) och att medlen inte skall redovisas på statsbudgeten. Skälen för detta redovisas i avsnitt 8.5 och 9.4. Där anges också att utredningen funnit den föreslagna ordningen med specialdestinering till fiskevården vid sidan av statsbudgeten vara förenlig med lagen (1996:1059) om statsbudgeten. Den föreslagna ordningen måste dessutom anses vara i enlighet med direktivens avsikter. Utgångspunkten för utredningens arbete har varit att det behövs ytterligare resurser till fiskevården, och att sådana resurser – eftersom en branschöverenskommelse visat sig inte vara möjlig – skall skapas genom att det införs en ny avgift eller skatt. Om den avgiftsfinansierade fiskevårdsverksamheten skulle redovisas på statsbudgeten hade det emellertid i princip inte varit möjligt att finansiera den utökade fiskevården med avgifts- intäkter. Med hänsyn till statsbudgetens utgiftstak måste ökade utgifter över budgeten finansieras av minskade utgifter för annan verksamhet. Det är således inte godtagbart att utgifterna finansieras med ökade intäkter. I detta fall är det dock uppenbart att den ökade satsningen på fiskevård är avsedd att finansieras just med avgiftsintäkterna. I annat fall är det knappast meningsfullt att utreda frågan om att införa ett nytt system för fiskevårdens finansiering genom en ny avgift eller skatt. Även med hänsyn härtill bör den avgiftsfinan- sierade fiskevårdsverksamheten inte redovisas på statsbudgeten. Utredningen har i kapitel 10 redogjort för vad medlen skall användas till. Kostnaderna för den utökade fiskevårdsverksamhet som där föreslås skall finansieras genom antingen avgiftsintäkter via fiskevårdsfonden eller statsbudgetens anslag 43:11 Fiskevård. Utredningen utgår från att detta anslag även fortsättningsvis skall finnas kvar på oförändrad nivå vid sidan av avgiftssystemet. Användningen av anslaget bör dock ändras på det sätt som föreslås i avsnitt 10.4. När det gäller den verksamhet som skall bedrivas med avgifts- intäkterna i fiskevårdsfonden bör den som framgår av avsnitt 9.4.1 bedrivas med full kostnadstäckning. Kostnaderna kan helt anpassas till inkomsterna. Netto leder utredningens förslag i princip inte till några ökade kostnader eller intäkter för staten som helhet. Samtliga intäkter skall användas till en förbättrad fiskevård. Vissa kostnader för utveckling och administration m.m. av avgiftssystemet kommer dock att uppkomma. Hur dessa bör finansieras framgår av nästa avsnitt. 11.2.2Fiskeriverkets och Kammarkollegiets kostnader Som redogjorts för i avsnitt 10.3.3 bör kostnaderna för avgifts- systemets administration finansieras genom avgiftsintäkterna. skall vara huvudman för systemet och kommer därför att behöva få viss tilldelning från fiskevårdsfonden för att täcka sina årliga, administrativa kostnader. Dessa kan enligt beräknas uppgå till och avser 1,5 årsarbetskrafter samt därtill hörande övriga omkostnader för t.ex. lokaler och datautrustning m.m. Som nämnts i avsnitt 9.5.2 kommer fiskevårdsrådet att behöva ta fram underlag för besluten om tilldelning m.m. I uppskattningen om ingår kostnader för att bistå i arbetet inför beslut om bidrag ur fiskevårdsfonden. Kammarkollegiet föreslås förvalta fiskevårdsfonden. Kostna- derna för detta arbete beräknas uppgå till . Kostnaderna för tryckning, lagerhållning och distribution av särskilda giroblanketter kan med ledning av uppgifter från Svensk kassaservice beräknas uppgå till . Beräkningen utgår från att 320 000 blanketter skall tryckas och att dessa är av tämligen enkelt slag (se avsnitt 9.2.2). Även dessa kostnader bör täckas genom bidrag ur fiskevårdsfonden. Till detta kommer initiala kostnader av engångskaraktär för information och marknadsföring samt för utveckling av den särskilda Internetlösningen (se avsnitt 9.2.2 och 9.2.3). När det gäller kostnaderna för marknadsföring och information beror kostnadernas storlek naturligtvis på vilken ambitionsnivå man väljer. Enligt utredningens bedömning kan en rimlig nivå för de inledande informationsinsatserna motsvara kostnader om . Utveckling av en särskild Internetlösning för uppbörd av avgiften beräknas av kosta . Dessa engångskostnader om sammanlagt kan inte – som de löpande kostnaderna – finansieras genom avgiftsintäkter, eftersom kostnaderna uppstår innan medel hunnit flyta in i fiskevårdsfonden. Vissa kostnader för tryckning av blanketter kommer också att uppstå innan avgiftsintäkterna finns att tillgå. Utredningens förslag till finansiering av dessa Fiskeri- verkets kostnader är att för flytta från anslaget 43:11 Fiskevård till verkets ramanslag 43:8. Ett sådant förslag om omfördelning från ett sakanslag till ett förvaltningsanslag bör godtas eftersom det är fråga endast om en tillfällig, ettårig omfördelning. bör ordningen återigen vara densamma som . Att fiskevårdsanslaget tillfälligt reduceras med bör kunna accepteras av samtliga berörda, med hänsyn till att det är en förutsättning för att kunna säkerställa en väsentlig ökning av medel till fiskevårdens förfogande för framtiden. Sammanfattningsvis kan således förslagen för (inkluderat kostnaderna för Svensk kassaservice) och Kammar- kollegiets del beräknas kosta 1,2 miljoner respektive , vilket bör finansieras av avgiftsintäkterna (fiske- vårdsfonden). Därutöver tillkommer för engångs- kostnader om , vilket bör finansieras genom en tillfällig omfördelning från fiskevårdsanslaget 43:11 till verkets ramanslag 43:8. Länsstyrelserna kommer att ha en central funktion att fylla i avgiftssystemet (se avsnitt 9.5.3). Eftersom de ansöker om fiskevårdsmedel och fördelar dessa vidare till enskilda projekt har de redan en organisation för att handlägga den aktuella typen av ärenden. De har med denna organisation ansökt om väsentligt större bidrag från 43:11-anslaget än vad de i praktiken blivit till- delade, och måste därför ha ansett sig kunna hantera tilldelningar även i den storleksordning som med det framtida avgiftssystemet kan komma att bli aktuella. Trots detta är det inte rimligt att förvänta sig att länsstyrelserna skall kunna hantera avgiftsmedlen helt utan ökade kostnader i förhållande till . Kostnaderna är emellertid svårbedömda och kommer självfallet att variera mellan de olika länsstyrelserna. Mot bakgrund av vad som sades i föregående stycke bedömer utredningen dock att de ökade kostnaderna inte bör överstiga , vilket motsvarar cirka tre månaders arbete för en anställd på varje länsstyrelse. Denna kostnad för läns- styrelsernas administration bör finansieras genom avgiftsintäkterna (fiskevårdsfonden). Den förstärkta fisketillsyn som länsstyrelserna föreslås bedriva bör som tidigare nämnts finansieras genom statsbudgetens 43:11- anslag (se avsnitt 10.4), som till väsentlig del frigörs genom det föreslagna avgiftssystemet. Tillsynen inbegriper hantering av sådana ärenden där beslutar om sanktionsavgift. Som redogörs för i avsnitt 10.5 är fisketillsyn en viktig del av fiskevården. Kostnaderna för den utökade tillsynen bör mot denna bakgrund inte betraktas som kostnader för att hantera avgifts- De bör i stället likställas med kostnader för andra fiske- vårdssatsningar som avgiftssystemet möjliggör. Sammanfattningsvis kan förslagen för länsstyrelsernas del beräknas kosta . Kostnaderna bör finansieras av avgiftsintäkterna (fiskevårdsfonden). Som redogjorts för i avsnitt 9.6 kommer länsstyrelsernas beslut om sanktionsavgift att kunna överklagas till och därefter till allmän förvaltningsdomstol. Detta kommer sannolikt att innebära en viss ökning av antalet inkomna mål vid länsrätterna. Ökningen kan dock inte förväntas bli annat än marginell och bör därför kunna hanteras inom befintliga anslagsramar. Utredningen utgår emellertid från att bevakar eventuella förändringar i måltillströmningen till följd av de aktuella förslagen, och för det fall ökningen blir märkbar tar upp detta i budget- processen. Förslagen innebär att den fiskande allmänheten kommer att betala avgifter överstigande sammanlagt 60–till staten och att staten för dessa medel bedriver fiskevård till gagn för dem som har betalat. Kostnaderna för att hantera avgiftssystemet och de nya fiskevårdsmedlen kan som redovisats uppskattas till . Till detta kommer utvecklings- och investeringskostnader av engångskaraktär om . De årliga administrationskostnaderna uppstår till övervägande del inte beroende på avgiftssystemet som sådant, utan till följd av att fiskevården får ett stort resurstillskott. En stor del av dessa kostnader hade således uppkommit även om staten, i stället för att införa en fiskevårdsavgift, skulle ha anvisat medel i samma storleks- ordning över statsbudgeten. 11.3Konsekvenser för småföretag och sysselsättningen För yrkesfiskare som fiskar i de avgiftsbelagda vattnen innebär utredningens förslag att de skall betala en årlig avgift om . I övrigt har utredningens förslag inte någon direkt påverkan på förutsättningarna för småföretagen. Det fiske som avgiftsbeläggs är huvudsakligen sådant som är fritt för allmänheten. För dem som upplåter t.ex. rätt till trollingfiske i enskilt vatten med endast fritt handredskapsfiske skulle förslagen indirekt kunna innebära att det blir svårare att sälja sådana fiskekort, eftersom kunderna fortsättningsvis även måste betala den statliga fiskevårdsavgiften. Utredningen bedömer dock att denna påverkan i praktiken torde bli obefintlig. Något större påverkan torde förslagen ha på förutsättningarna för de fisketuristiska entreprenörer som drar nytta av det fria fisket, t.ex. fiskeguider som ordnar fisketurer i vatten som är gratis att fiska i. Deras kundtillströmning torde i större utsträck- ning påverkas av en prishöjning; något som i praktiken blir följden av att det fria fisket avgiftsbeläggs. Utredningen har dock just för att underlätta för dessa entreprenörer valt att föreslå att det vid sidan av årsavgiften om införs en veckoavgift om (se avsnitt 7.2.6). Med hänsyn till detta bör eventuellt negativa konsekvenser för de fisketuristiska entreprenörerna inte bli annat än marginella. I stället torde de positiva konsekvenserna överväga. För vissa mindre företag som upplåter fiske i andra vatten än havet och de fem kan konkurrenssituationen förbättras i och med att möjligheterna att fiska gratis på annat håll upphör. Detta gäller självfallet främst de företag som bedriver verksamhet i närheten av vatten där det råder fritt fiske. Än viktigare är dock de långsiktiga effekterna av en förstärkt finansiering av fiskevården. Det är naturligtvis önskvärt att den svenska fisketuristiska verksamheten utvecklas ytterligare. Förut- sättningarna för en framtida expansion torde också vara goda. Fisketurismen är emellertid beroende av tillgång på rika fiskbestånd i en naturlig och attraktiv miljö (se avsnitt 2.6). För att ge fiske- turistiska entreprenörer möjlighet att utveckla sin verksamhet i önskvärd omfattning och på ett långsiktigt hållbart sätt krävs att tillräckliga medel avsätts till vård av den resurs som näringen bygger på. Med det avgiftssystem som utredningen föreslagit kommer fiskevården att kunna förstärkas på ett sådant sätt. Ett skäl till att det är angeläget att utveckla fisketurismen är att det är en verksamhet som av naturliga skäl bedrivs i skärgård eller annan glesbygd där andra inkomstmöjligheter är begränsade1. Som nämnts kommer en förstärkt fiskevård att gynna fiske- turistiskt företagande och den kan därmed också få positiva effekter för sysselsättningen i glesbygden. 1 Se Kust- och insjöfiske samt vattenbruk (prop. 2003/04:51) s. 38 f. och En politik för en långsiktigt konkurrenskraftig svensk turistnäring (prop. 2004/05:56) s. 68 f. 12.1Förslag till lag om ändring i fiskelagen (1993:787) I 19 a § första stycket stadgas att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter för fiskevården om skyldighet för den som fiskar att betala en fiskevårdsavgift.