sou · GTB345 · 2006-01-01 00:00:00 — Uppdraget skulle utgå från ett förslag till förändrade regler som hade utarbetat och som innebar en behörighetsålder på , ett krav på genomgången teoretisk och praktisk utbildning och innehav av ett s.k. mopedkort för att få köra moped klass I. Utredningen lade i delbetänkandet EU-mopeden ålders- och behörighetskrav för två- och trehjuliga motorfordon (SOU 1996:11) fram ett förslag som innehöll sammanfattningsvis följande. En moped klass I skulle bara få köras av personer som hade körkort eller ett s.k. mopedkort. Ett mopedkort skulle få utfärdas till den som fyllt och som uppfyllde de medicinska och personliga Närmare om bakgrund och gällande rätt lämplighetskrav som trafiksäkerheten ställer. Kraven skulle i allt väsentligt överensstämma med vad som gäller för traktorkort. För att få ett mopedkort skulle det krävas att sökanden blivit godkänd både i ett teoretiskt och i ett praktiskt prov. De regler som gällde för traktorkort skulle i huvudsak gälla också för mopedkorten. Lämplighetsprövning skulle ske först efter det att ett godkänt förarprov avlagts. Mopedkorten skulle registreras i körkorts- registret och kunna omhändertas och återkallas enligt körkorts- lagens bestämmelser. Obehörigt förande av moped klass I skulle föranleda ansvar för olovlig körning. I två avseenden skulle moped- kortet skilja sig från traktorkortet. Den ena skillnaden var att övningskörning skulle ske i trafiken i likhet med vad som gällde för lätt motorcykel. Den andra var att mopedkortet skulle medföras vid färd. Behörighetskravet för att få köra lätt motorcykel skulle höjas från 16 till . Utredningens förslag ledde inte till någon lagändring. 1997/98:124 Ny körkortslag m.m. föreslog regeringen i stället att det skulle krävas körkort för att få köra moped klass I. Kravet på körkort motiverades med att ett fordon motsvarande en moped klass I tidigare hade klassificerats som en lätt motorcykel och att det därför inte fanns anledning att ställa lägre krav för att få köra en moped klass I än vad som gällde för en lätt motorcykel. Med anledning av propositionen och ett antal i sammanhanget väckta motioner uttalade i sitt av godkända betänkande (bet.1997/98:TU11, rskr. 1997/98:259) att behörighets- åldern för en moped klass I borde vara densamma som för andra mopeder, dvs. , att en obligatorisk utbildning för behörigheten borde ske i enklare former än för körkort och att behörighetsbeviset borde utformas och utfärdas på ett enklare sätt än vad som gäller för körkort. Regeringen skulle därför möjligt återkomma till med förslag till regler härom. I avvaktan på detta godtog förslaget om krav på körkort för att få köra moped klass I. Mellan och gällde krav på körkort, lägst A1 – dvs. för lätt motorcykel, för att få köra moped klass I. Behörighetsåldern var därigenom . Närmare om bakgrund och gällande rätt 1998/99:123 Förarbevis för moped klass I och för terrängskoter Utgångspunkterna för de nu gällande ålders- och behörighets- reglerna för mopeder klass I var alltså att behörighetsåldern för moped klass I skulle vara , att en utbildning i andra och enklare former än för körkort skulle ge denna behörighet och att ett enklare behörighetsbevis än körkort skulle visa behörigheten. I Närings- departementets Promemoria med förslag till lag om förarbevis för moped klass I, m.m. (N1999/5304/RS) redovisades för- och nack- delar med ett förslag till ålders- och behörighetskrav för moped klass I i enlighet med riktlinjer. I promemorian poängterades att förslag till ålders- och behörighetssystem för moped klass I, utifrån strikta trafiksäkerhetssynpunkter (bl.a. med beak- tande av nollvisionen), skulle utgöra ett sämre system än det som då gällde (krav på körkort). Remissyttrandena över förslaget var blandade. motsatte sig det och anförde sammanfattningsvis följande. Förslaget undergräver trafiksäkerheten främst genom att behörig- hetsåldern och genom att ett traktorkort ger behörighet att köra en moped klass I. Att köra en moped klass I är så riskfullt och speciellt, bl.a. vad gäller bromsning, att praktisk utbildning och körprov bör vara ett krav. Detta föranleder också regler om övningskörning. Lämplighetskrav och ingripandemöjlig- heter mot förarbeviset borde av trafiksäkerhetsskäl också ingå i förslaget. Utan sådana regler blir regleringen enbart en symbol- handling utan egentligt innehåll, vilket skulle ge felaktiga signaler. 1998/99:123 (s. 14–15) uttalade regeringen bl.a. följande. Det huvudsakliga skälet till förslaget om införandet av förarbevis för moped klass I är att underlätta för framför allt ungdomar att få köra moped klass I. Förarbevis för moped klass I skulle också underlätta för äldre personer som bor i områden med bristande kommunikationer och ofta saknar körkort eller traktorkort. En åldersgräns för att få köra en moped klass I innebär ökade trafiksäkerhetsrisker men de bedömdes kunna minska med ett krav på utbildning. Uppbyggnaden och omfattningen av utbildningen är avgörande för om riskerna kan hållas på en acceptabel nivå. Utbildningsanordnare bör vara t.ex. skolan, studieförbunden, branschorgan eller trafikskolorna, vilket överensstämde med vad uttalat (bet. 1997/98:TU11). Trafiksäkerhetsskäl talar för att man bör ställa vissa krav på kompetens och lämplighet hos de organ som vill bedriva utbildning. Om de uppfyller kraven Närmare om bakgrund och gällande rätt bör de kunna auktoriseras av att bedriva utbildning. Uppfylls inte kraven bör kunna återkalla tillståndet. Det är därför viktigt att också följer upp utbildnings- verksamheten i sin tillsyn. Det som brister i trafikhänseende hos framför allt unga förare är inte framförandet av mopeden. Det är i stället fråga om brist på mognad och kunskaper om risker i trafiken, innebörden av trafikregler m.m. Det talar för att tyngd- punkten i utbildningen bör ligga på den trafikteoretiska delen. 3.11Administrativa regler, trafikregler m.m. för mopeder 3.11.1Registrering av mopeder klass I Av 12 § 1 LVTR framgår att en moped klass I måste vara registrerad i vägtrafikregistret för att få brukas. Det finns undantagsbestämmelser från registreringskravet; bl.a. får ett motordrivet fordon som är registrerat i , eller brukas i under högst utan att vara registrerat (15 §). Av 29 § LVTR framgår att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet brukar ett fordon i strid med 12 § döms till penning- böter. Ägaren kan dömas till penningböter om han eller hon uppsåtligen eller av oaktsamhet har underlåtit att göra vad som skäligen har kunnat krävas av honom eller henne för att hindra att fordonet brukas. I samband med registreringen tilldelas mopeden ett registrerings- nummer och ett registreringsbevis utfärdas (7 kap. 1–2 § FVTR). När en moped klass I har registrerats tilldelas den av en registreringsskylt. Denna skall placeras baktill på mopeden (7 kap. 5 och 7 §§ FVTR). Bestämmelser om skyltens utseende finns i 5 kap. 2 § VVFS 2001:118. I 7 kap. 6 § FVTR anges att ett registrerat fordon får brukas bara om det är försett med registreringsskylt(ar) i föreskriven ordning. Överträdelse av regeln kan föranleda penningböter enligt 17 kap. 1 § 2 samma lag. Av 1 § lagen (1976:206) om felparkeringsavgift framgår att mopeder klass I till följd av registreringsplikten omfattas av reglerna om felparkeringsavgift vid överträdelser av de offentlig- rättsliga parkeringsbestämmelserna. Det gör däremot inte mopeder klass II. Närmare om bakgrund och gällande rätt 3.11.2Nya regler om registrering av mopeder klass II Det finns inget krav på att mopeder klass II skall registreras i vägtrafikregistret. Ett förslag föreligger emellertid om att införa regler om registrering även av mopeder klass II , jfr och Utredning om förutsättningarna för och konsekvenserna av att införa krav på registrering av samtliga mopeder. Registrerings- skyltarna för mopeder klass I och mopeder klass II skall enligt förslaget ha olika utseende för att underlätta identifieringen av mopederna, se vidare avsnitt 5.2. Regeringen har beslutat att ge ett tilläggsuppdrag i anledningen av rapporten, vilket skall redovisas . 3.11.3Försäkringsplikt m.m. för mopeder klass I Trots att mopeder klass I är registreringspliktiga i vägtrafikregistret omfattas de inte av reglerna om fordonsskatt, vilket motsatsvis framgår av 6 § fordonsskattelagen (1988:327). Mopeder klass II omfattas inte heller av skatteplikt, se nämnda bestämmelse. I 2 § trafikskadelagen (1975:1410), TSL, föreskrivs att en trafik- försäkring skall finnas för sådana motordrivna fordon som är registrerade i vägtrafikregistret och inte är avställda och för annat motordrivet fordon som brukas i trafik i landet. Det innebär att både mopeder klass I och mopeder klass II omfattas av krav på gällande trafikförsäkring. Ersättningen utges vid person- och sakskador i följd av trafik med motordrivet fordon enligt närmare bestämmelser i . Trafikskadeersättning utgår som huvudregel från trafikförsäkringen för fordonet (10 §) men utges också för skador orsakade av fordon som saknar trafikförsäkring genom att samtliga försäkringsanstalter som har tillstånd att meddela trafikförsäkringar solidariskt svarar för ersättningen (16 §). Olika regler gäller beträffande konsekvenserna vid utebliven trafikförsäkring för mopeder klass I respektive klass II på grund av att kravet på registrering i vägtrafikregistret gäller enbart mopeder klass I. Skillnaderna innebär att en förare av en moped klass I blir skyldig att gottgöra , som företräder försäkringsanstalterna i aktuella ärenden, för den tid denne har underlåtit att fullgöra sin försäkringsplikt (34 §). Närmare om bakgrund och gällande rätt en moped klass II döms däremot till penningböter om han eller hon saknar trafikförsäkring (36 §). En förare av en moped klass II är skyldig att under färd medföra ett bevis om att mopeden är trafikförsäkrad och visa upp detta på anmodan av en bilinspektör eller en polis. Den som bryter mot denna bestämmelse kan dömas till penningböter, om inte ett bevis om trafikförsäkring, gällande för tiden för förseelsen, visas upp senast tredje vardagen efter förseelsen och det rör sig om ett tillfälligt förbiseende (37 § TSL). Allmänt kan sägas att den största skillnaden avseende trafikreglerna för en moped klass I och en moped klass II är att bara mopeder klass II får köras på cykelbana. Inget av mopedslagen får köras på motortrafikled eller motorväg. Däremot får båda slagen av mopeder förekomma på landsvägar utan cykelbanor, där högsta tillåten hastighet kan uppgå . På grund av att klass II-mopederna skall köras på tillgängliga cykelbanor kan det med visst fog hävdas att de inte körs i blandtrafik i samma utsträckning som klass I-mopederna. är det vanligt att förare av mopeder klass I monterar av mopedens registreringsskylt för att försvåra identi- fieringen av mopeden och på så sätt kunna köra på cykelbanor utan större risk för upptäckt. Trafikreglerna återfinns i trafikförordningen (1998:1276), TrF. Lokala trafikföreskrifter kan meddelas av bl.a. kommuner och länsstyrelser. TrF innehåller både grundbestämmelser som gäller för alla trafikanter, t.ex. de allmänna varsamhetsbestämmelserna i 2 kap. 1 § TrF, och särbestämmelser för vissa slag av fordon. Här följer en genomgång av några väsentliga trafikregler för moped- förare. Närmare om bakgrund och gällande rätt Mopedens plats på vägen En moped klass I skall köras så nära som möjligt den högra kanten av vägrenen eller av den bana som används (3 kap. 7 § TrF). En tvåhjulig moped klass II skall köras på cykelbana, om en sådan finns. En trehjulig moped klass II får också köras på cykelbana, om denna är tillräckligt bred och det är ringa trafik (3 kap. 6 § TrF). Om cykelbana saknas skall en moped klass II köras så nära som möjligt den högra kanten av vägrenen eller av den bana som mopeden används på (3 kap. 7 § TrF). Om det finns en vägren måste en förare av en moped klass I använda denna. Vägrenen måste också användas av en förare av en moped klass II om cykelbana saknas (3 kap. 12 § TrF). En moped klass I skall, liksom en motorcykel, vid vänstersväng köras så nära körbanans mitt som möjligt. En förare av en moped klass II får däremot göra både den s.k. stora och den lilla svängen, dvs. antingen köra så nära vägbanans mitt som möjligt eller hålla längst till höger på körbanan och köra över till motsatta sidan av korsningen och där svänga till vänster när det kan ske utan fara. Sistnämnda alternativ gäller inte, om man därigenom måste utnyttja ett körfält som får användas bara av högersvängande trafik (3 kap. 28 § TrF). Varken en moped klass I eller en moped klass II får köras på en motorväg eller en motortrafikled (9 kap. 1 § 1 och 2 § TrF). Parkering på gång- och cykelbana Av 3 kap. 48 § TrF framgår att mopeder klass I inte får stannas eller parkeras på en gång- eller cykelbana men att mopeder klass II får det. Undantag kan gälla men då fordras såväl en lokal trafikföreskrift som en utmärkning. Närmare om bakgrund och gällande rätt I 6 kap. TrF finns det särbestämmelser som gäller bara för trafik med cyklar och mopeder. Skjutsning regleras i 3 §, vari sägs att på en moped får inte färdas fler personer än mopeden är byggd för. Detta gäller både för mopeder klass I och för mopeder klass II. Det framgår av registreringsbeviset (för en moped klass I) respektive av CoC-intyget (för en moped klass II) hur många personer som mopeden är byggd för. För en moped klass II som är byggd för en person får ytterligare ett barn skjutsas, när effektivt skydd mot hjulekrarna och lämpligt säte finns, om den som styr har fyllt eller två barn skjutsas, under i övrigt samma förutsättningar, om den som styr har fyllt . Reglerna om skjutsning innebär att det inte finns något ålderskrav eller annat krav beträffande personen som skall skjutsa någon på en moped klass I. I praktiken innebär det att en 15-åring kan skjutsa en person med betydligt högre vikt än han själv har. ser inom ramen för närmare över bestämmelserna om skjutsning på moped (jfr Barnsäkerhetsdelegationens slutbetänkande SOU 2003:127 s. 296). 3.11.5Andra särbestämmelser för mopeder Förandet (6 kap. TrF) En mopedförare skall hålla minst en hand på styret och båda fötterna på pedalerna eller fotstödet (2 §). Transport av gods på en moped får inte ske, om det är så tungt eller stort att mopeden inte kan manövreras säkert eller om annan trafik hindras (4 §). Det är förbjudet för en mopedförare att låta sig dras eller skjutas av ett annat fordon eller en spårvagn. En mopedförare får inte heller dra eller framför sig skjuta någon annan vägtrafikant eller föra något annat fordon vid sidan (5 §). I 6 § anges att förare av mopeder klass II som skall färdas ut på en cykelöverfart skall ta hänsyn till fordon som närmar sig överfarten och får korsa vägen endast om det kan ske utan fara. Närmare om bakgrund och gällande rätt Ljus (3 kap. TrF) Alla mopeder skall enligt huvudregeln i 3 kap. 69 § TrF ha halvljuset tänt vid färd på väg. För mopeder klass I gäller regler om och särskilt varselljus i vissa fall. (4 kap. TrF) Den som färdas på en moped skall som regel använda särskild skyddshjälm. Undantag gäller för barn – de skall använda annat lämpligt huvudskydd – och för bl.a. en förare av en tre- eller fyrhjulig moped med karosseri om bilbälte används (4 kap. 9 § TrF). I LDEF skiljer man på terrängmotorfordon och andra motor- fordon på så sätt att ett terrängmotorfordon är inrättat för att användas huvudsakligen i terräng, medan ett motorfordon är inrättat för att användas huvudsakligen på väg. Terrängmotor- fordon delas in i terrängskotrar och terrängvagnar. En terrängskoter definieras som ett terrängmotorfordon med en tjänstevikt av högst , medan en terrängvagn är ett terrängmotorfordon med en tjänstevikt över . Som exempel på terrängvagnar kan nämnas bandvagnar, pistmaskiner och s.k. vesslor. Dessa fordon liknar utseendemässigt en traktor försedd med drivband och används huvudsakligen i nyttotrafik och vid t.ex. turistanläggningar i fjällen. Till kategorin terrängskoter hör snöskotern och terränghjulingen. Snöskotern används både som ett nyttofordon och för fritidsändamål, medan terränghjulingen framför allt är ett arbetsredskap avsett att användas på barmark. Begreppen snöskoter och terränghjuling finns dock inte som legala begrepp. Närmare om bakgrund och gällande rätt I finns det 186 395 terrängskotrar i trafik, varav 14 114 är terränghjulingar.5 Båda fordonen nedan ingår alltså i begreppet terrängskoter enligt dagens regler i LDEF. 3.12.3Snöskoterns historik och användning Drömmen om att kunna åka på snön med ett lätt och smidigt fordon började redan när de första motordrivna fordonen såg dagens ljus. Både i och i tillverkades många prototyper till vad man skulle kunna kalla en snöskoter. kan sägas vara snöskoterns fader, eftersom han var den förste som kunde masstillverka och sälja ett litet, lätt snöfordon med frontmatad motor. Denna tillverkning startade i . Snö- skotern kom att bli mycket populär där, men i samband med oljekrisen och några dåliga vintrar bromsades utvecklingen upp. I fanns det snöskoter- tillverkning . tillverkas snöskotrar i , , och . Det finns huvudsakligen fyra Närmare om bakgrund och gällande rätt typer av snöskotrar: sportmaskiner, touringmaskiner, arbets- maskiner samt mountain- eller lössnömaskiner. De olika typerna av snöskotrar har genom sina olika tekniska egenskaper olika användningsområden. Den populäraste typen är touring- maskinen. Den är anpassad för långfärdsåkning med passagerare och kan ha bl.a. en kälke på släp. I norra används snöskotern av många som ett transport- medel i likhet med en bil eller en cykel. Det är fallet både i vardagen och för olika fritidsändamål, såsom att åka och fiska eller för att komma ut i naturen. Det finns också de, främst yngre förare, som ägnar sig åt ren nöjeskörning med höga farter och utmaningar såsom att klättra med snöskotern uppför branter. Att köra snöskoter på is är också populärt – både på älvar, sjöar och havsisar. Snöskoteråkning är den aktivitet som ökar mest i de svenska fjällen efter utförsåkning. Intresset för snöskoteråkning har nästan fördubblats . Snöskotern används också som ett nyttofordon, t.ex. för veddragning, i rennäringen, vid jakt och fiske och inom räddnings- tjänsten. Efter hand har snöskotern mer och mer kommit att utnyttjas för friluftsliv och rekreation. Det skoterburna friluftslivet har blivit något av en livsstil för delar av befolkningen i inland, där marken är snötäckt under fler är hälften av årets månader. Antalet snöskotrar har ökat kraftigt . Fjällen och de öppna landskapen är särskilt attraktiva för snöskoteråkning, men även havsisen utmed i närheten av tätorterna är flitigt utnyttjad av snöskoterförare. Uppbyggnaden av snöskoterklubbar startade i samband med att snöskoterleder började byggas och det krävdes en organiserad verksamhet för att bl.a. förhandla med markägare. Det finns två stora snöskoterorganisationer; Snöskoter- ägares (), som bildades och enligt egen uppgift organiserar 136 snöskoterklubbar6 samt Svenska 6 Antalet avser 2004. Närmare om bakgrund och gällande rätt (SVEMO Snöskoter), som bildades och som enligt egen uppgift organiserar 266 snöskoterklubbar.7 SVEMO är anslutet till . De två organisationerna anger att deras främsta uppgift är att bedriva utbildning för förarbevis för terrängskoter. Innan kravet på förarbevis för terrängskoter infördes bedrev de en frivillig utbild- ning som ledde till ett frivilligt förarbevis. Det frivilliga förarbeviset för terrängskoter togs av mer än 65 000 personer. Det kan genom en ansökan till bytas ut mot det nu gällande förarbeviset (se övergångsbestämmelserna till VVFS 2000:90). 3.12.5Terränghjulingen och dess användning Någon definition av terränghjuling, även kallad ATV-maskin, finns alltså inte i LDEF. Lagstiftningsmässigt behandlas den som en snöskoter. En terränghjuling är framför allt ett arbetsredskap och används i den egenskapen både av enskilda näringsidkare i t.ex. skogs- och jordbruk och av personer i anställningsförhållanden, som t.ex. utför arbete med elledningar osv. Till terränghjulingar kan olika släpredskap kopplas och på så sätt blir terränghjulingen ett praktiskt arbetsfordon i terräng. Av miljöskäl, till följd av det stora slitage på marken som terränghjulingar orsakar, är de lagliga möjligheterna att köra med en terrängskoter på barmark begränsade till att avse framför allt yrkesmässig användning. Det är dock tillåtet att köra på s.k. motorbanor i terräng och på särskilda tävlingsbanor. Det finns också möjlighet att söka dispens hos , dels för enskilda personer som har ett visst behov av att kunna förflytta sig med terränghjuling, t.ex. till följd av funktionshinder, dels för organiserade turer inom turistnäringen, s.k. terränghjulingssafarier. (se 1 § TKL och 1 och 12 §§ TKF). Man får också köra terränghjuling på enskilda vägar och inom det område runt ett hus som betecknas tomt. En terränghjuling får i princip inte köras på andra vägar än enskilda (5 kap. TrF). Det har inte funnits någon frivillig utbildning för terränghjuling, utan den som använder ett sådant fordon i tjänsten har ofta på uppdrag av sin arbetsgivare gått en utbildning anordnad av Terränghjulingutbildares (). En terräng- hjuling är betydligt svårare att behärska än en snöskoter. 7 Antalet avser 2004. Närmare om bakgrund och gällande rätt egenskaper medför också högre risker än snöskotern. Genom KKL krävs det numera förarbevis för en terrängskoter även för att få köra en terränghjuling. 3.13Behörighetsregler och undantag för terrängskoter Av 2 kap. 3 § KKL framgår dels att en terrängskoter endast får köras av den som är och har förarbevis för terrängskoter, dels att bestämmelser om förarbevis för terrängskoter finns i lagen om förarbevis för moped klass I och för terrängskoter, LFB. LFB trädde i kraft och bestämmelserna om terräng- skotrar började tillämpas . Körkort eller traktorkort som utfärdats före ikraftträdandet av LFB, dvs. före , ger fortsatt rätt att köra terräng- skoter. Detta gäller även när en sådan behörighetshandling förnyas eller ett nytt körkort utfärdas på grund av ändrad behörighet, se övergångsbestämmelserna till lagen (1999:878) om ändring i KKL. Undantag i viss verksamhet och vid personligt behov får, om det kan ske utan fara för trafiksäkerheten, medge att en terrängskoter körs av den som inte uppfyller kraven på innehav av traktorkort, körkort eller förarbevis för terrängskoter, om det är nödvändigt för att tillgodose behovet av transporter inom enskilds jordbruks-, skogsbruks- eller näringsverksamhet. Undantag från kravet på förarbevis för terrängskoter får också ges för personer som till följd av bristande allmänna kommunikationer och sjukdom eller handikapp eller liknande, som inte utgör ett medicinskt hinder för körkortsinnehav, är i behov av motordrivet fordon. Undantag får begränsas till att avse visst område, eller annat som är nödvändigt från trafiksäkerhetssynpunkt (8 kap. 9 § KKF). Undantag vid praktisk övning i utbildning Enligt 8 kap. 9 a § 1 KKF får den som fyllt , trots avsaknad av förarbevis för terrängskoter, vid praktisk övning under utbild- ningen inför förarbeviset, köra terrängskoter under uppsikt av den som ansvarar för utbildningen. Närmare om bakgrund och gällande rätt Undantag vid organiserade turer Organiserade turer med både snöskoter och terränghjuling (s.k. skotersafarier) är populära, främst i mellersta och norra . Det finns också speciella arrangemang av detta slag för funktions- hindrade personer. Undantag från kravet på innehav av förarbevis för terrängskoter (dvs. snöskoter och terränghjuling) gäller för körning inom turist- näringen i en grupp om högst 10 personer som innehar traktorkort eller körkort under ledning av en person som innehar förarbevis för terrängskoter längs en sträcka som bestäms av denne före färden, se 8 kap. 9 a § 2 KKF. 3.13.1Bakgrunden till dagens regler om behörighet att köra terrängskoter