sou · GTB343d4 · 2006-01-01 00:00:00 — I 3 av fallen inskränktes umgänget, i 1 av dessa fall till att inget umgänge alls skulle äga rum. Hovrätten tog upp övergreppen i 2 av dessa fall. I 3 av fallen utöka- Genomgång av domar avseende påståenden om övergrepp des umgänget något. Även här tog hovrätten upp övergreppen i 2 av fallen. I 6 av målen ändrades vårdnaden eller boendet för barnet. I 3 av dessa mål ändrades beslutet om gemensam vårdnad till ensam vård- nad för mamman på grund av att det förelåg allvarliga samarbets- svårigheter mellan föräldrarna. I 2 av dessa fall tog hovrätten upp övergreppen i sina domskäl. Hovrätten synes mena att övergreppen påverkade föräldrarnas förmåga att samarbeta. I 2 av målen ändra- des beslutet om ensam vårdnad för mamman till gemensam vårdnad på grund av att föräldrarnas förhållande sinsemellan blivit bättre och hovrätten ansåg det sannolikt att de inom överskådlig tid skulle kunna samarbeta konstruktivt. I 1 av dessa fall tog hovrätten upp övergreppen i sina domskäl. Liksom tingsrätten fann hovrätten det inte visat att övergrepp skett. I 1 fall, slutligen, flyttades barnets boende från mamman till pappan, vilket var barnets vilja. Det går inte att, genom att enbart läsa domarna, utläsa vilka krav på bevisning domstolarna ställer när det gäller påståenden om över- grepp. Polisanmälningar – nedlagda eller under utredning – väckta åtal och fällande eller friande domar är naturligtvis viktiga omständig- heter vid prövningen av om övergrepp skett. Annan bevisning som vittnesförhör, barnpsykiatriska utredningar, barnavårdsutredning- ar, utdrag ur sjukjournal och samtalsspårning tas också upp i tings- rätternas bedömningar. Att förundersökningen (polisanmälan) lagts ned omnämns ofta i de fall domstolen inte funnit det visat att övergrepp skett. Men även den andra bevisningen beaktas; inte heller genom bevisningen i övrigt är det visat att övergrepp skett. En vanlig lösning är att domstolen – oavsett vad som inträffat mer exakt – anser att de påstådda övergreppen kan ses som ett exempel på de allvarliga samarbetssvårigheter föräldrarna har. Denna motivering används också när det står klart att övergrepp skett, dvs. i de fall den ena föräldern dömts för övergrepp mot den andra föräldern. 16Genomgång av utredningar av- seende vårdnad, boende och umgänge Enligt direktiven skulle kommittén undersöka hur socialnämnderna tillämpar de nya bestämmelserna om barns rätt att komma till tals i mål och ärenden om vårdnad och umgänge, med de ändringar som gjordes . Kommittén skulle också undersöka hur bestämmelserna om vårdnad, boende och umgänge tillämpas (dir. 2002:89 s. 5–6). Som ett led i denna undersökning hämtade kommittén in och granskade 50 utredningar om vårdnad, boende och/eller umgänge (i fortsättningen kallade vårdnadsutredningar). Vårdnadsutredningarna härrör från de mål om vårdnad, boende och/eller umgänge, vars tingsrättsdomar kommittén granskat. Som redovisats i kapitel 14 har kommittén granskat 249 tingsrättsdomar meddelade . Kommittén plockade slumpvis bland de kategorier som användes vid genomgången av domarna (om domarna innehöll påståenden om övergrepp eller inte och – i de fall de överklagats – hur utgången blev i hovrätten) ut 50 av de 249 domarna. I samtliga dessa 50 mål hade en vårdnadsutredning genomförts. De 50 vårdnadsutredningarna berörde 71 barn. Knappt två tredje- delar () av vårdnadsutredningarna berörde endast 1 barn. Närmare en tredjedel () berörde 2 barn, medan 3 vård- nadsutredningar gällde 3 barn. I samtliga granskade vårdnadsutred- ningar var det barnets föräldrar som tvistar om vårdnaden, bo- endet och/eller umgänget. Genomgång av utredningar avseende vårdnad, boende och umgänge 16.2Barnets möjlighet att komma till tals 16.2.1Hur gamla var barnen? Hur gamla var barnen? Närmare hälften av de 71 barnen (eller 33 barn) var i yngre skolåldern, dvs. 28 barn () var 0–. Inget barn var . 10 barn () hade fyllt . Av de sistnämnda barnen var det äldsta barnet . 16.2.2Träffade utredaren barnet? Granskningen visade att i stort sett samtliga av de personer som verkställde vårdnadsutredningarna (i fortsättningen benämns dessa personer som utredaren och det oavsett om det varit en eller två personer som verkställt den enskilda utredningen) träffade barnet personligen en eller . Utredaren träffade dock inte 4 av de 71 barnen. Mamman höll sig gömd med 1 av barnen () och 2 barn hade skyddat boende tillsammans med mamman. I det sistnämnda fallet träffade utredaren inte heller mamman. För det fjärde barnet, som var , hade utredaren inte motiverat varför han hade valt att inte träffa barnet. Genomgång av utredningar avseende vårdnad, boende och umgänge Hur träffade utredaren barnet? Som regel träffade utredaren barnet vid 2 eller flera tillfällen. Vanli- gen rörde det sig om 2 eller 3 tillfällen. Drygt en femtedel av de barn som utredarna träffade, träffade utredaren vid 4 eller flera tillfällen. 7 barn träffade utredaren endast . Det utmärkande för 5 av dessa 7 barn var att det handlade om barn som även förekom i barnavårdsutredningar och/eller psykologutredningar. Barnet hade således redan träffat ett flertal personer, som hade samtalat med bar- net och barnets inställning kom därvid fram i dessa utredningar. Den vanligaste platsen för mötet mellan barnet och utredaren var hemma hos barnet och mamman resp. hemma hos barnet och pap- pan. Vanligen gjorde utredaren ett hembesök på vartdera ställe. När det gäller de mindre barnen, 0–, var detta också nästan uteslutan- de de enda platserna där utredaren träffade barnet. Närmare två tredje- delar av de barn som hade fyllt (28 av 43 barn) träffade utreda- ren, förutom vid eventuella hembesök, på utredarens kontor. Genomgång av utredningar avseende vårdnad, boende och umgänge 16.2.3Hur bildade sig utredaren en uppfattning om barnet och barnets inställning? Samtalade utredaren enskilt med barnet? När det gäller de mindre barnen, 0–, bildade sig utredaren som regel en uppfattning om barnet genom att iaktta barnet tillsammans med var och en av föräldrarna (i några fall endast tillsammans med den ena föräldern). I denna åldersgrupp förde utredarna enskilda sam- tal med 2 barn, som båda var . Med enskilt samtal avser kom- mittén samtal under vilket ingen av barnets föräldrar är närvarande. Även när det gäller de barn som var i skolåldern, dvs. och uppåt, iakttog utredaren vanligen barnet tillsammans med var och en av föräldrarna (i några fall tillsammans med endast den ena föräl- dern). Därutöver höll utredarna enskilda samtal med 35 av de 43 barn () som hade fyllt . Det var således 8 barn i denna ålders- grupp som inte hade samtalat enskilt med utredaren. 5 av de 8 barnen samtalade dock med utredaren tillsammans med den ena föräldern. Utredarna träffade även de övriga 3 barnen, men förde inga samtal med barnen om deras livssituation. För 7 av de 8 barnen lämnade ut- redaren en motivering till varför han eller hon inte hade samtalat enskilt med barnet. De motiveringar som angavs var att barnet före- kom i annan utredning (framför allt barn- och ungdomspsykiatrisk utredning) och hade angett sin inställning för den utredaren (5 barn), 1 barn ansågs vara alltför indraget i föräldrarnas konflikt och 1 barn ville inte samtala enskilt med utredaren. För 1 barn, som var , angav utredaren – utan någon närmare motivering – att man hade valt att inte ha något personligt samtal med barnet. Genomgång av utredningar avseende vårdnad, boende och umgänge Som regel ägde de enskilda samtalen rum på utredarens kontor. 5 barn samtalade enskilt med utredaren hemma hos sin mamma eller sin pappa. För 1 barn skedde det enskilda samtalet på en neu- tral plats. 22 av de 37 barnen () som samtalade enskilt med ut- redaren, gjorde detta . 14 av barnen () förde 2 enskilda samtal med utredaren och 1 barn hade 4 enskilda samtal med utredaren. I nästan samtliga vårdnadsutredningar lämnade även andra perso- ner än barnet och barnets föräldrar uppgifter om barnet (här avses inte uppgifter om barnets inställning). Framför allt talade utredaren med förskole- eller skolpersonal om barnet. Så hade skett för 59 barn (). I några fall (13 barn) lämnade en styvförälder eller en släkting till barnet uppgifter om barnet. Andra personer som utreda- ren talade med var bl.a. kontaktpersoner, psykologer och socialsek- reterare. 16.2.4Redovisades barnets inställning i vårdnadsutredningen? Redovisades barnets inställning? I åldersgruppen 7–(totalt 36 barn) redovisades samtliga barns inställning i vårdnadsutredningarna med undantag för 1 barn, som var . Barnet var begåvningshandikappat och uppgav inte någon inställning vid det enskilda samtalet med utredaren. Med att barnet uppgav en inställning avser kommittén inte bara de fall där barnet uppgav var det ville bo eller att det ville/inte ville Genomgång av utredningar avseende vårdnad, boende och umgänge umgås med sin förälder, utan också de fall där barnet uppgav att det inte ville ta ställning eller inte hade någon inställning i dessa frågor. Beträffande samtliga barn i åldersgruppen 7–vars inställning redovisades i utredningen (dvs. 35 av 36 barn) framkom barnets inställning genom samtal med barnet själv; antingen vid ett samtal tillsammans med en förälder eller vid ett enskilt samtal. Som regel var det utredaren själv som hade samtalat med barnet, men i några få fall kom barnets inställning också fram genom att en psykolog hade samtalat med barnet. Beträffande 6-åringarna berättade 4 av 7 barn för utredaren hur de ville ha det angående boendet och/eller umgänget. Samtliga dessa 4 barns inställning kom fram vid enskilt samtal mellan barnet och utredaren. När det gäller 5-åringarna hade 2 av 12 barn samtalat med utredaren och framfört sin inställning; det ena barnet fram- förde önskemål om var det ville bo medan den andra 5-åringen inte ville ta ställning i frågorna. En 4-åring berättade spontant, i sam- band med ett hembesök, att hon ville bo hos ena föräldern. 29 barn hade enligt vårdnadsutredningarna inte själva uppgett en inställning i de aktuella frågorna. Som framgått ovan var 1 av dessa barn och hade vid det enskilda samtalet med utredaren inte uppgett någon inställning. 3 barn var , varav 1 barn inte uttryckte någon inställning vid det enskilda samtalet och 2 barn inte hade haft något samtal med utredaren (beträffande det ena av dessa barnen motiverades det med att barnet ansågs vara alltför indraget i för- äldrarnas konflikt). Övriga 25 barn var mellan 0–. Dessa barn hade utredarna inte fört några samtal med om barnets situation. För några barn motiverade utredaren varför han eller hon inte hade sam- talat med barnet. Den vanligaste orsaken var att utredaren ansåg att barnet var för litet och/eller omoget. I 1 fall (barnet var ) ville en av föräldrarna inte att utredaren skulle samtala enskilt med barnet. Genomgång av utredningar avseende vårdnad, boende och umgänge Växelvis boende Umgänge/ Inget Vilka frågor hade barnen synpunkter på? Av de 42 barn vars inställning redovisades i vårdnadsutredningen hade majoriteten () synpunkter på boendefrågan och hälf- ten () hade synpunkter på umgängesfrågan. Att notera är att vårdnadsutredningarna inte alltid syftade till att utreda vårdna- den, boendet och umgänget, utan avsåg ibland t.ex. enbart barnets boende eller enbart umgängesfrågan. Endast 2 barn framförde synpunkter på vårdnadsfrågan. Barnen, som var syskon, ansåg att det bästa vore om pappan fick ensam vårdnad om dem. En- ligt barnen skulle det då bli lättare för dem att resa, eftersom mam- man – om hon uteslöts från vårdnadsansvaret – inte behövde få veta om resan. Utredaren gjorde bedömningen att barnen inte hade den kunskapen om vårdnadsbegreppet att deras önskan kunde bli avgö- rande i den frågan. I vissa vårdnadsutredningar uttalade sig även andra än barnet om barnets inställning. Framför allt var det barnets föräldrar som hade framfört till utredaren vad barnet hade för åsikt. Så hade skett för omkring hälften av de barn vars inställning hade redovisats efter samtal med utredaren. Den uppgivna inställningen överensstämde i princip alltid med den inställning som utredaren hade framfört vara barnets. I några fall uttalade sig även skolpersonal och psykolog/psy- kiatriker om barnets inställning. I samtliga fall överensstämde denna åsikt med den av barnet uppgivna åsikten. Det var mycket ovanligt (endast för 3 barn i åldrarna 4–) att någon annan uttalade sig om barnets inställning utan att barnet självt hade berättat för utredaren var det ville bo eller hur det ville att um- Genomgång av utredningar avseende vårdnad, boende och umgänge gänget skulle se ut. I 2 fall var det mamman och i 1 fall var det för- skolepersonal som uttalade sig om vad barnet hade för inställning. 1 av de 3 barnen () hade framfört till utredaren att det inte ville ta ställning i frågorna och 1 barn ansågs vara alltför indraget i konflikten för att utredaren skulle hålla ett enskilt samtal med barnet. Det tredje barnet var och utredaren hade inte fört något samtal med barnet om dess livssituation. Lämnade utredaren någon rekommendation till beslut? Vad föreslog utredaren? För 8 barn () lämnade utredaren inte någon rekommen- dation i vårdnadsutredningen till tingsrätten angående vilken bedöm- ning han eller hon gjorde i frågorna om vårdnaden, boendet och/eller umgänget. För 51 barn uttalade sig utredarna i vårdnadsfrågan. Utredarna rekommenderade ensam vårdnad i några fler fall än de rekommende- rade gemensam vårdnad (resp. ). För 4 barn (, , och ) rekommenderade utredaren ett växelvis boende för barnet. 1 av dessa barn ville själv bo växelvis mellan sina föräldrar och det 7-åriga barnet ville ha ett mer omfattande umgänge med sin pappa. De barn som var hade inte uttryckt någon egen inställning. Genomgång av utredningar avseende vårdnad, boende och umgänge För 22 barn lämnade utredarna en rekommendation om att barnet skulle bo hos pappan eller mamman och för 55 barn lämnade utre- daren en rekommendation angående umgänget med en förälder. Diskuterade utredaren barnets inställning i sin bedömning? I flertalet vårdnadsutredningar (eller 38 barn) där barnet själv hade angett en inställning i frågorna om vårdnad, boende och/eller umgänge diskuterade utredaren också barnets inställning i sin bedömning. För hälften av dessa barn lämnade utredaren inte nå- gon rekommendation till tingsrätten angående om barnets inställ- ning borde följas eller inte. För drygt en tredjedel av de 38 barnen (14 barn) rekommenderade utredaren att barnets inställning skulle följas (att notera är dock att för 5 av de 14 barnen hade utredaren också rekommenderat att bar- nets vilja inte skulle följas i en annan fråga, se nedan). De yngsta av de 14 barnen (2 barn) var . För närmare en fjärdedel av de 38 barnen (9 barn) rekommende- rade utredaren att dess inställning inte skulle följas. Som nämnts rekommenderade dock utredaren för 5 av dessa 9 barn även att bar- nets vilja skulle följas i en annan fråga. Utredaren rekommenderade att 3 barns vilja (syskon) skulle följas när det gällde boendet, men inte när det gällde umgänget (barnen ville inte träffa sin ena föräl- der). För 2 barn (13 och , syskon) gjorde utredaren den bedöm- ningen att barnen inte hade den kunskapen om vårdnadsbegreppet att deras önskan kunde bli avgörande i just den frågan, men att bar- nens vilja borde följas när det gällde att bo hos pappan och att inte umgås med mamman. När det gällde övriga 4 barn (, , och ) ansåg utredarna att 1 barn var för omoget (en sent utveck- lad 9-åring) för att dess vilja skulle följas och att 2 barn (och , syskon) var för starkt påverkade av pappan för att deras vilja om att bo hos honom skulle följas (tingsrätten följde dock 11-åring- ens och 13-åringens vilja). Beträffande det 8-åriga barnet ansåg ut- redaren att tingsrätten inte borde följa barnets önskan om att själv få bestämma när umgänge med den ena föräldern skulle ske. Genomgång av utredningar avseende vårdnad, boende och umgänge Tingsrätterna redovisade barnets inställning i sin bedömning för 28 av de 42 barn () vars inställning redovisades i vårdnads- utredningen. Således valde tingsrätterna att i sin bedömning inte ta upp 13 barns inställning så som den kommit fram i vårdnadsutred- ningen (däremot kan barnets inställning ha redovisats i t.ex. tings- rättens redogörelse av föräldrarnas berättelser). Dessa 13 barn fanns i samtliga åldersgrupper. Orsaken till varför tingsrätterna valde att inte ta upp barnets inställning i sin bedömning har tingsrätterna inte angett. Emellertid kan detta i vissa fall tänkas bero på att utgången i målet var tämligen given eller att barnets inställning inte haft bety- delse för det domstolen hade att besluta om. Det bör tilläggas att det också förekom fall där tingsrätten redo- visade barnets inställning i sin bedömning utan att denna kommit fram i vårdnadsutredningen. Tingsrätten tog alltså upp barnets in- ställning i sin bedömning i fler än 28 fall. Ja - helt eller Följde tingsrätten utredarens förslag? För 11 av de 63 barn () där utredaren hade rekommende- rat domstolen hur den skulle förordna i frågorna om vårdnad, boen- de och/eller umgänge, följde tingsrätten inte utredarens förslag till beslut. I några fall berodde detta helt enkelt på att utredarens förslag inte (längre) överensstämde med föräldrarnas yrkanden i målet eller på att nya omständigheter hade inträffat efter det att vårdnadsut- redningen hade lämnats in till tingsrätten. För resterande 52 barn Genomgång av utredningar avseende vårdnad, boende och umgänge () följde tingsrätten utredarens förslag till beslut helt eller delvis. 16.3.1Tid mellan utredning och dom De flesta vårdnadsutredningar (37 utredningar) var daterade . 12 utredningar var daterade . Slutligen fanns 1 vårdnadsutredning med i undersök- ningen. Tid mellan utredning och dom För över hälften av barnen () meddelade tingsrätten dom i målet mindre än 6 månader efter det att vårdnadsutredningen lämna- des in till tingsrätten. För 9 barn () meddelades dom i målet inte förrän efter det att vårdnadsutredningen inkom i målet. För 2 av dessa 9 barn har kommittén kunnat dra slutsatsen att tidsutdräkten berodde på att en av föräldrarna vid ett flertal till- fällen anmälde förhinder att delta i huvudförhandlingen. Genomgång av utredningar avseende vårdnad, boende och umgänge 16.3.2Fanns annan utredning tillgänglig? För hälften av barnen (35 barn) angav utredaren inte uttryckligen att han eller hon hade någon annan utredning tillgänglig under den aktuella vårdnadsutredningens genomförande. Det framgår av vårdnadsutredningarna att det för 27 barn (38 pro- cent) hade utförts en barnavårdsutredning (enligt 11 kap. 1 § SoL) eller att en barnavårdsutredning pågick parallellt med vård- nadsutredningen. För vart sjunde barn (10 barn) fanns ett utlåtande från psykolog (en utredning inom barn- och ungdomspsykiatrin eller annat psyko- logutlåtande) tillgängligt för vårdnadsutredaren. Av vårdnadsutredningarna framgick att det för vart femte barn (14 barn) fanns en äldre vårdnadsutredning gällande barnet tillgäng- lig för utredaren. 17Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning I kommitténs uppdrag har ingått bl.a. att göra en allmän översyn av verkställighetsreglerna och därvid undersöka hur reglerna tillämpas (dir. 2002:89 s. 7). Kommittén har därför gått igenom domar av- seende verkställighet och överflyttning. Insamlingen av domar gick till på det viset att kommittén tillskrev samtliga 23 länsrätter och be- gärde in samtliga domar rörande verkställighet enligt 21 kap. FB som hade meddelats vid resp. länsrätt –. Kommittén hämtade även in kammarrättens dom eller beslut i de fall domen från länsrätten hade överklagats. hade 148 domar rörande verkställighet eller över- flyttning, meddelade , kommit in till kom- mittén. Länsrättens dom överklagades i sak i 55 fall (dvs. av länsrättsdomarna). Med sak avses i denna undersökning frågan om verkställighet/överflyttning och frågan om tvångsmedel, men där- emot inte endast frågan om rättegångskostnaderna i länsrätten. Kam- marrätten prövade 30 domar i sak. Detta innebär att av de 148 domar som ingick i undersökningen är 30 domar meddelade av kammarrätt och i dessa fall är det således kammarrättens bedömning som ingår i undersökningsresultatet. Inte i någon av de kammarrättsdomar som överklagades till Rege- ringsrätten, meddelade Regeringsrätten prövningstillstånd (vid tid- punkten för kommitténs granskning – – var dock 2 av 13 överklaganden fortfarande under behandling i Regeringsrätten, vilket alltså innebär att 2 kammarrättsdomar inte hade vunnit laga kraft vid granskningstidpunkten). av de länsrättsdomar som ingick i undersökning- en hade för kommitténs granskning ännu inte vunnit laga kraft. Orsakerna till detta var att domen ännu inte hade kunnat delges part (6 fall) eller att domen hade överklagats men att överkla- gandet ännu inte hade prövats av kammarrätten (3 fall). Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning det endast rör sig om ett fåtal domar har den bedömningen gjorts att även dessa icke lagakraftvunna länsrättsdomar för fullständig- hetens skull bör ingå i undersökningsresultatet. Samma bedömning har gjorts beträffande de ovan nämnda icke lagakraftvunna kammar- rättsdomarna. Kommittén har vid sin granskning endast haft tillgång till dom- stolarnas domar i målen. Varken länsrätternas eller kammarrätternas akter i målen har således gåtts igenom. Kommittén har därför t.ex. inte haft tillgång till den allmänna domstolens avgörande om vård- nad, boende eller umgänge eller till det av socialnämnden godkända avtalet. Domarnas utformning och innehåll varierar också till en viss del, vilket kan ha betydelse när man tolkar granskningsresultatet. Dessa faktorer kan inverka på vissa resultat i kommitténs gransk- ning. Av olika skäl redovisar domstolarna i domen inte alltid alla uppgifter, som framgår av handlingar eller anteckningar i akten. Exempelvis redovisas inte alltid uppgiften om att medlare enligt 21 kap. 2 § FB har förordnats i målet eller att muntlig förhandling har hållits. Ett annat exempel kan vara att domstolen genom den all- männa domstolens avgörande, läkarintyg eller liknande handling i akten har kännedom om barnets vilja, men har valt att inte redovisa denna i sin dom, t.ex. på grund av hänsynen till barnet eller till nå- gon av parterna. I några fall har det också varit svårt att av domarna utläsa vilka omständigheter föräldrarna har åberopat till stöd för sin talan i målet. De 148 domarna berörde 213 barn. För 11 barn redovisades inte nå- gon ålder i domen. En fjärdedel av barnen (52 barn) var vid länsrättens verkställig- hetsprövning mellan 0–. Det yngsta barnet var endast . Drygt en tiondedel av barnen (24 barn) var . Samtliga av dessa barn utom ett var mellan 12–(det äldsta bar- net i gruppen var ). Den största andelen barn (60 pro- cent eller 126 barn) fanns i åldersgruppen 6–. I denna grupp var det en relativt jämn fördelning mellan de olika åldrarna; något fler barn fanns dock i övre halvan av åldersgruppen. En del av domarna berörde fler än ett barn. I de flesta av dessa domar hade domstolarna vad gäller syskonen kommit till samma slutsats i frågan om verkställighet och tvångsmedel. Genomgång av domar avseende verkställighet och överflyttning beträffande syskonen vanligen gjort gällande samma invändningar. Med hänsyn till detta och till karaktären av granskningen har därför oftast själva domen använts som urvalsenhet vid redovisningen av granskningsresultatet och inte de enskilda barnen. 17.3Ansökan om verkställighet eller överflyttning I drygt tre fjärdedelar av målen var det pappan till barnet som hade sökt verkställighet/överflyttning hos länsrätten. Vad grundades ansökan om verkställighet på? Ansökningarna om verkställighet grundade sig med några få undan- tag på ett avgörande från allmän domstol. Tre femtedelar av samtliga ansökningar (88 ansökningar) gällde verkställighet av allmän dom- stols dom, medan drygt en tredjedel (51 ansökningar) gällde verk- ställighet av allmän domstols interimistiska beslut.