sou · GTB379 · 2006-01-01 00:00:00 — Tilldelningen grundas för lo på en årlig inventering, och för björn dels på en eventuell lokal problem- bild med björn i olika områden dels med hänsyn till mål att björnstammen ska bli mer jämnt utspridd i . Denna reg- lering har likheter med den tidigare beskrivna tröskelbeskatt- ningen. Björnstammens storlek uppskattas till 1 600–2 800 djur – den stora osäkerheten ska minskas med hjälp av utökad inventering och DNA-analys. Lostammen uppgår till cirka 1 300 individer. Viss jakt på lo tillåts inom renskötselområdet, trots att minimiantalet för är underskridet. Den illegala jakten på stora rovdjur är omfattande, och anses av forskare vara en av de största dödsorsakerna. Troligen skulle tilldel- ningen av den legala licensjakten öka om inte den illegala jakten var en begränsande faktor för populationsutvecklingen för de stora rov- djuren, främst för varg men även för björn i norra renskötselområdet. Annat jaktbart vilt i renskötselområdet Förutom ovan nämnda arter är följande arter jaktbara inom ren- skötselområdet, även om jakten är av betydligt mindre omfattning: rådjur, bäver, skogshare, skogsmård, orre, järpe, kricka, bläsand, gräsand, vigg, knipa, alfågel, gråtrut, fiskmås, havstrut, svärta, sjö- orre, storskrake, småskrake, morkulla, björktrast, kråka, nötskrika och skata. Fiskproduktionen i ett vatten bestäms av många faktorer. Inom renskötselområdet är temperatur (höjd över havet) och näringstill- gång de viktigaste. Näringstillgången beror av berggrundens till- gång på kalk (pH-förhållanden) men också lokalt på utsläpp av Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna näringsämnen från mänskliga aktiviteter (t ex från reningsverk eller direkt påverkan från jordbruk eller enskilda gårdar). Den sist- nämnda faktorn är sällsynt eller av marginell betydelse inom ren- skötselområdet. Andra faktorer som påverkar den lokala produk- tionen av fisk är sjöns areal, djup och flikighet. En grund sjö upp- värms snabbare och får alltså hög produktion än en kall och djup sjö. En flikig sjö har en längre strandzon relativt sjöns yta än en rund sjö, och i strandzonen sker en stor del av den biologiska produktionen i sjön, speciellt av näringsdjur och fisk- yngel. Ett rinnande vatten producerar också mer fisk per ytenhet än omgivande sjöar, eftersom det rinnande vattnets produktion till stor del beror på nedströmsdriften av näring från uppströms liggande sjöar. Vissa fiskar står dessutom i rinnande vatten för att vandra upp- eller nedströms till sjöar . En del av produktionen i sjöarna flyttas så att säga till bäckar och älvar ! Andra produktionspåverkande faktorer är artsammansättningen i vattnet, dvs. vilka fiskarter som finns där och om det redan förekommer ett starkt fisketryck eller inte. Uthållig avkastning av fisk är den del av den totala biologiska produktionen av fisk som kan skördas långsiktigt. När det gäller de arter som fiskas inom renskötselområdet, dvs. laxfiskar, gädda och abborre, ligger den uthålliga avkastningen mellan ca 10–av den totala produktionen. Eftersom den biologiska produktionen är svår att mäta utgår man för det mesta från uppskattningar av av- kastningen baserad på statistik från husbehovsfisken. Speciellt viktig är den information som man kan få från standardiserade provfisken som pågått . Även om dessa provfisken mest genomförts i relativt små vatten har ändå ett antal översikter gjorts som baseras på olika typer av beräkningar där produktions- påverkande faktorer vägts in. Ofta är dessa tillräckligt bra för att utgöra grund för förvaltningsåtgärder eftersom de åtminstone ger möjlighet till relativa jämförelser. Medelstorleken och ålderssprid- ningen i ett fiskbestånd avslöjar också mycket om beståndets status – överfiskat eller ej. Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna Sammanfattande analys av dagsläget Generellt är ett mycket stort antal vatten inom fjällområdet, både sjöar och rinnande vatten, överfiskade. Detta gäller speciellt de s k fåartsvatten där antingen eller öring är enda art eller där bägge förekommer tillsammans. I viss mån gäller det också de där sik dominerar. Detta är dels en effekt av direkta eller indirekta mänskliga ingrepp i vattnen, främst dammbyggnationer och regleringsmagasin med stor regleringsamplitud. I mindre vatten, dvs. även oreglerade, är överfisket den direkta orsaken till överut- nyttjandet. I rinnande vatten är sportfisket syndaren, i sjöarna ofta nätfisket. Minskat nätfiske är generellt en bra förvaltningsåtgärd! Kunskapen finns om hur dessa bestånd ska kunna förbättras och ge ett bättre utbyte, främst i form av högre medelvikt (se nedan). Den största potentialen ligger dock i ett ökat nyttjande av de vatten i skogs- och myrområdet som domineras av rovfiskarna gädda och abborre. Endast i de övre loppen av de outbyggda s k nationalälvarna – , älv, Kalix- och älvar finns viss (sporadisk) uppvandring av lax in i renskötselområdet. Några av de mindre och kortare norrländska skogsälvarna har också viss laxuppvandring till skogs- och myrlandet. Totalt sätt har laxen endast marginellt intresse som fiskeobjekt, men fortsatt satsning på sportfiske i älvarna som fisketrycket på lax i minskar kan öka betydelsen lokalt för laxen som ett viktigt fisketurismobjekt, på liknande sätt som i . Öringen finns i de flesta vatten inom området, från rena fjällvatten till småbäckar och älvar långt ner i skogs- och myrlandet. Den är det viktigaste objektet för sportfisket, men är också viktig för husbehovs- och yrkesfisket. Öringen är ekologiskt mycket anpass- ningsbar till olika typer av vatten, men inte lika anpassad till ark- tiska förhållanden som rödingen. Den saknas av den anledningen och p g a naturliga vandringshinder i de högst belägna vattensys- temen ovan trädgränsen. I skogs- och myrlandet och i de större Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna sjöarna strax öster om fjällkedjan är öringen mer marginellt före- kommande. Den finns där antingen enbart i rinnande vatten eller som fåtalig men storvuxen rovfisk i de och reglerings- magasinen. Anledningen till dessa begränsningar är främst kon- kurrensen från (i de högst liggande vattnen), sik (i de ) och från sik, gädda, harr och abborre i övriga vatten i skogs- och myrlandet. Denna känslighet mot konkurrens från andra fiskarter gör att öringbestånden fungerar bäst och kan vårdas enklast om arten är ensam. En viktig orsak till öringens utsatthet är det faktum att den är relativt enkel att fånga med nät och sportfiskeredskap. De flesta öringbestånd som finns nära vägar är därför överfiskade, och består oftast av unga och ännu icke könsmogna fiskar. Öringbestånden inom området ger en avkastning (i avsaknad av överfiske) från något hekto till något kilo per hektar och år. Den enda arktiska av våra sötvattensfiskar, även om den finns långt ner i som en rest från ett kallare klimat. Rödingen är som regel konkurrenssvag mot andra fiskarter, och kan normalt bara klara sig tillsammans med andra fiskarter om sjön har stort djup och klart och kallt vatten (t ex ). Den är å andra sidan flexibel, och finns både i sjöar och rinnande vatten inom fjäll- området. Denna flexibilitet beror dels på att rödingen utgör ett art- komplex av flera så kallade syskonarter, dels kan utnyttja olika delar av tillgänglig näring och miljö. Rödingen är mycket viktig både som sportfiskeobjekt och ur husbehovs- och yrkesfiske- synpunkt. I många stora fjällsjöar, t ex Vastenjaure, och Sitasjaure där är den enda naturliga fiskarten, förekommer yrkesfiske efter den, och det småskaliga husbehovsfisket efter i många fjällvatten är ytterst viktigt för fjällsamebyarna. Rödingen är mer knuten till sjöar och överfiskas därför inte lika lätt som öring genom sportfiske, men ett överdimensionerat nätfiske har lätt för att fiska ner rödingen i de mycket lågproduktiva vatten där den förekommer. Rödingbeståndens avkastning inom området varierar från något hekto till något kilo per hektar och år. Generellt avkastar rödingbestånden något mer än öring i sjöar, och omvänt i rinnande vatten. Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna De olika sikarterna förekommer i olika kombinationer i de flesta av de strax nedströms fjällkedjan. De utgör den artgrupp av de kommersiellt intressanta fiskarterna som ger högst produk- tion (och avkastning) i dessa kalla nordliga vatten. Sikarna är därför mycket betydelsefulla för främst husbehovs- och yrkesfisket, både för samer och annan lokalbefolkning. De fångas nästan uteslutande i nätredskap. En nackdel med sikarna är att de konkurrerar mycket framgångsrikt med övriga laxfiskar, så och harr har mycket svårt att göra sig gällande i siksjöar. Sikbeståndens avkast- ning varierar mellan något och några kilo per hektar och år. Harren går något längre upp i fjällkedjans vatten än siken. I sjöar finns de ibland tillsammans medan harren dominerar i lugnt rinnande vatten där den ofta förekommer tillsammans med öring. Harren är ett sportfiskeobjekt av rang, och många fiskare som planerar att fånga öring fångar i stället harr. Det saknas dokumen- tation om harrbeståndens avkastning, men harren är den art av lax- fisk som bäst har anpassat sig till kraftverksmagasinen och framför allt området närmast nedströms dammar och turbinutsläpp där det fortfarande finns strömmande vatten. I och längs svenska kusten är gädda en av de viktigaste arterna för såväl sport- som husbehovs- och det småska- liga yrkesfisket. Gäddan är också en av de mest spridda arterna i . Den är en generalist och den fulländade rovfisken. Från norra läns sjöar på tundran och längs hela skogs- och myrlandets sjöar och rinnande vatten utgör gäddan en betydande predator på laxfisken, men den saknas dock i det egentliga fjällom- rådet. Avkastningen av gädda i fjällvattnen är alltför lite känd, men i likhet med andra rovfiskar ger den låg avkastning. Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna mest spridda fiskart är den mest värmekrävande av de som har viss betydelse inom renskötselområdet. Eftersom den finns i de flesta vatten inom skogs- och myrområdet hade den tidigare liksom gäddan betydelse i det lokala självhushållet. har den p g a sin begränsade storlek förlorat i betydelse och fångas mest på mete eller med spinnfiske av ungdomar eller människor som av tradition fiskat den från barnsben. Abborren fungerar ekologiskt ganska bra tillsammans med både öring och , men har en hård kon- kurrens av sikarna. Avkastningen av abborre torde variera mellan ca 1 och per hektar och år. Variationen bestäms till stor del av vilka andra fiskarter som finns i sjön. 5.5Jaktens och fiskets påverkan på rödlistade arter Bara inom fjällområdet finns enligt ArtDatabanken 173 rödlistade arter (såväl växter, ryggradslösa som ryggradsdjur). Inom rensköt- selområdet finns 7 rödlistade däggdjursarter och 36 rödlistade fågel- arter varav 22 på något sätt kan diskuteras i sammanhanget jakt och fiske. Däremot finns bara en rödlistad fisk, den så kallade stor- skallelöjan. Den är en sikart som i endast överlevt i sjön i . En art rödlistas när tillgänglig kunskap visar att överlevnad inte är säker, det betyder inte nödvändigtvis att den är utrotningshotad. Syftet med att rödlista arter är att uppmärksamma alla som i sina olika roller kan påverka situationen för de berörda arterna. Det är därför viktigt när man diskuterar framtida utformning och rättigheter till jakt och fiske att vara medveten om att jakten och fisken påverkar de rödlistade arternas situation. Man bör utforma regelverken så att de inte hind- rar en förbättrad situation för de rödlistade arterna. I samband med utredningen om småviltjakten och hand- redskapsfisket (se litteraturlistan) listade ArtDatabanken storlom, smålom, fjällgås, salskrake, havsörn, kungsörn, jaktfalk, pilgrims- falk, fjällvråk, fjällräv, järv, björn, lodjur och varg som arter som ett urval av arter som är fredade och av olika skäl kan påverkas negativt av jakt- och fiske. De vanligaste negativa faktorerna var risk för störning under häckning eller vid boplats/lya. För kungsörn, havs- örn, pilgrimsfalk och jaktfalk angavs konkurrens om födan (främst ripa och tjäder). Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna Nedan beskrivs kortfattade på vilket sätt jakt och fiske kan ha en negativ påverkan på rödlistade arter (faktorerna är inte rangordnade). 1.Störning vid häckning/boplats/lya 4.Illegal jakt och insamling samt illegalt nätfiske 1.Störning vid häckning/boplats/lya. Till de mest störningskänsliga arterna hör de stora rovfåglarna jaktfalk, kungsörn och havsörn. De påbörjar samtliga häckningen tidigt under vårvintern. Ägglägg- ningen påbörjas /april och häckningsplatserna är be- satta . De flesta störningar under vårvintern sker sannolikt av okunskap eftersom många människor inte känner till att dessa arter påbörjar häckningen då fortfarande full vinter råder. Även fåglar som häckar vid sjöar, t ex smålom, storlom, salskrake, sädgås och fjällgås kan störas, framför allt av fiske , dvs. Störning, exempelvis av jakthund, kan innebära att rävarna lämnar lyorna och förorsakar utebliven eller förstörd föryngring . Det finns dessutom risk för att rödräven tar över lyan. är många kända områden för fjällräv undantagna från jakt. De nya formerna för fiske och småviltsjakt har öppnat för en ny kategori människor i fjällen, människor som inte har samma lokal- kännedom eller kännedom om den känsliga fjällnaturen och arter- nas störningskänslighet som de människor som traditionellt lever, jagar och fiskar här. Det finns en risk att jägare förväxlar rödlistade fågelarter med jaktbara arter. Sådan risk finns exempelvis för den rödlistade salskraken vars honor och ungfåglar om hösten är för- villande lika knipor som jakt är tillåten på. 3.Konkurrens om föda. Som tidigare nämnts utgör riporna och smågnagarna stommen i fjällens näringskedjor. Jaktfalken är en ut- präglad ripspecialist och helt beroende av god tillgång på ripor för sin överlevnad. Kungsörn, fjällvråk, fjällräv och järv är exempel på andra arter som är beroende av ripa, speciellt år när det är ont om smågnagare. Flera forskare uttryckte i utvärderingen en oro för att en alltför omfattande ripjakt skulle innebära problem för Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna fjällvärldens rovdjur och rovfåglar som parallellt med människan livnär sig på (och är beroende av) ripa. 4.Illegal jakt och insamling, samt illegalt nätfiske. Ett ökande antal människor jagar och fiskar i renskötselområdet, i områden som var helt otillgängliga eller reserverade för ett mycket litet antal människor. Det öppnar för en ökad faunakriminalitet och tjuvfiske. Renskötselområdet, och inte minst fjällområdet, hyser många sällsynta däggdjur och fåglar som är intressanta som samlar- objekt. Det gäller exempelvis jaktfalk men också havsörn m.fl. arter. De stora rovdjuren är så illa ansedda av en del människor att de är beredda att begå ett grovt jaktbrott för att bli av med dem. En människa på skoter kan lätt komma ikapp och döda de flesta arter, även de ovanliga och rödlistade. Illegalt fiske där nät lämnas kvar i sjöar utgör ett potentiellt hot mot lommar och dykänder. Fjällområdet är så stort att en effektiv övervakning för att motverka faunakriminalitet och illegalt nätfiske i stort sett är omöjlig. Den enda fiskart som helt är knuten till renbetesom- rådet och därmed kan hotas till sin existens p g a ökat fiske är den s k storskallelöjan. Sjön är den enda kända lokalen för denna sikart i , som i övrigt har sin naturliga utbredning be- tydligt längre österut inom de arktiska delarna av västra . Storskallelöjan har ingen praktisk betydelse för nätfisket i Stor- utan fångas som bifångst vid annat fiske. Nuvarande fiske- tryck utgör troligen inget hot mot beståndets fortlevnad, men ett ökat nätfiske kan utgöra ett potentiellt hot. 5.6Hur kan man åstadkomma ett uthålligt nyttjande av vilt och fisk i renskötselområdet? Ett uthålligt nyttjande av naturliga resurser som vilt och fisk förutsätter och kräver enligt Strategidokumentet Caring for the Earth (framtagen av , IUCN och WWF 1991): Förmåga att uppskatta de exploaterade resursernas och eko- systemens storlek och produktionsförmåga samt att se till att utnyttjandet håller sig inom dess gränser. Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna Att omfattningen av exploateringen tar hänsyn till behovet av de säkerhetsmarginaler som krävs på grund av bristande kun- skaper eller osäkerhet om de nyttjande arternas biologi, till- ståndet i de ekosystem som arterna är beroende av samt annat nyttjande av (och påverkan på) arter och ekosystem. Att i de fall flera arter exploateras (som exempelvis i vissa fisken) utnyttjandegraden är uthållig också för de arter som är känsligast för överexploatering. Att den sammantagna effekten av olika regleringar vad gäller nyttjandet av en resurs inte överskrider resursernas förmåga att tåla denna exploatering. Skydd för de biotoper och ekologiska processer som resursen är beroende av. För att analysera om ett nyttjande är uthålligt nyttjande krävs en- ligt samma dokument kunskap om och hänsyn till: Status hos de ekologiska processer och den biologiska mång- fald som resursen är beroende av. Nyttjandets effekter på andra förnybara resurser, människors hälsa, livsuppehållande ekologiska processer och biologisk mång- fald. Social och ekonomisk uthållighet inom den sektor resursen finns (skogsbruk, jordbruk, fiske etc.). Det statliga miljökvalitetsmålet för fjällens ekosystem innebär bland annat följande slutmål: Fjällens biologiska mångfald bevaras. Främmande arter och genetiskt modifierade organismer som kan hota den biologiska mångfalden introduceras inte. Rennäring, turism, jakt och fiske och annat nyttjande av fjällen liksom bebyggande och annan exploatering bedrivs med hänsyn till naturens långsiktiga produktionsförmåga, biologiska mång- fald, natur- och kulturmiljövärden samt värden för friluftsliv. Hotade arter och arter som drabbats av stark tillbakagång har möjlighet att sprida sig till nya lokaler inom sina naturliga utbred- ningsområden så att långsiktigt livskraftiga populationer säkras. Lokala bestånd av fisk och andra vattenlevande arter i fjällens sjöar och vattendrag bibehålls. Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna Dessa mål kan i lika hög grad representera miljökvalitetsmålen för skogs- och myrlandskapet öster om fjällkedjan, med tillägg för de mål som gäller våtmarker och skogslandskap. Vi har i våra litteraturstudier och diskussioner med forskare, natur- vårdare och myndigheter haft skrivningarna ovan som utgångspunkt. Förslag till åtgärder som kan åstadkomma ett uthålligt nyttjande av vilt och fisk inom renskötselområdet Nedan följer förslag till åtgärder som om de genomförs kan bidra till att vi på ett säkrare sätt än bedriver uthållig jakt och fiske i renskötselområdet med hänsyn till både de jaktbara och rödlistade arterna. Förslagen är bland annat en sammanfattning av Jordbruksver- kets, och rekommendationer i Utvärderingen av småviltsjakten och handredskapsfisket ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen som presenterades 1996. Observera att några förslag kan vara åtgärdade, vi har inte haft möj- lighet att kontrollera det. Vi rekommenderar att en uppföljning av utvärderingen görs. Andra förslag har framkommit under ett möte som Världsnaturfonden WWF anordnade inom ramen för före- liggande utredning om jakt- och fiske i renskötselområdet. I det mötet deltog företrädare för berörda Länsstyrelsers miljöavdelning- ar, , , , Fiskeri- verkets sötvattenslaboratorium, , WWF, Svenska Jägareför- bundet, ArtDatabanken, SLU – vattenbruk, samt Jakt- och utredare, sekreterare och några av dess utsedda experter. Ytterligare några förslag härrör sig från genomgången litteratur – se litteraturlista sist i detta betänkande – samt svaren på en enkät som skickats ut till ett antal vilt- och fiskforskare, organisationer och myndigheter. Behov av inventering, fångstrapportering, övervakning, forskning och informationsspridning En plan för uppföljning av jaktens och fiskets ekologiska konse- kvenser bör utarbetas av varje länsstyrelse. Gemensamma över- vakningsrutiner och informationsutbyte mellan länsstyrelserna Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna krävs för att få en övergripande bild av tillgången på vilt och fisk, och hur mycket som beskattas. Dessutom krävs bättre samarbete och informationsutbyte mellan förvaltning, forsk- ning och nyttjare. Ett exempel på där det fungerar är dal- ripeforskningen som sker i samarbete mellan , forskning och samebyar. Populationsdata måste insamlas om aktuella vilt- och fiskarter. För att de ekologiska effekterna ska kunna utvärderas behövs vissa kontrollstationer som inventeras med ett antal års mellan- rum samt en kunskapsuppbyggnad kring fjällekosystemet. I regelverket för Natura 2000-områden krävs övervakning och uppföljning av habitat och artsammansättning. Basinventering- ar görs , och dessa kan delvis ge den typ av information som behövs. Faunainventeringarna som gjordes i ovan odlingsgränsen 1974–1988 och som redovisats av Naturvårds- verket (Bjärvall & , 1991), kan utgöra ett värdefullt referensmaterial. Annars är det ont om långsiktiga referens- studier om hur ekosystemet har förändrats fram till . På fisksidan finns omfattning och påverkan på fiskbestånd i fjällvatten (2005). Sedan småviltsjakten infördes har länsstyrelsernas resurser gått åt till att bygga upp en administration för detta. först finns möjligheten att följa upp jakt- och fisketrycket och dess påverkan på de populationer som beskattas. Endast har bra sammanställningar av avskjutningsstatistiken. För fiskuttagen finns dock ingen statistik. Regelbunden övervakning är särskilt viktig för de mest jagade arterna (älg, dalripa, fjällripa och tjäder), samt några icke jakt- bara arter som kan befaras bli negativt påverkade av upp- låtelsesystemet (t ex jaktfalk, havsörn, kungsörn, fjällräv och fjällvråk). På fisksidan gäller det främst , öring och harr. har avskjutningsstatistik från allt jaktbart vilt förutom fjällripa/dalripa . Årskorts- och dygnskortlösare i fjällområdet är skyldiga att redovisa mängden vilt som skjutits, men 1995 var det en låg andel av framför allt dygnskortlösarna som gjorde så. av dygnskort- lösarna i fullgjorde sin redovisningsskyldighet. Det krävs en förbättrad biologisk kunskapsuppbyggnad för att kunna bedöma hur hårt jakttryck som till exempel fjällripa och andra skoghöns tål för att räcka till både ett långsiktigt hållbart Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna jaktligt nyttjande och predatorer som t ex jaktfalk. Forskning bör inriktas på de arter och artinteraktioner som både direkt och indirekt berörs av jakt och där särskilt skyddsvärda arter står i fokus. Statistikinsamlingen från fisket behöver förbättras. Fångst- rapportering finns endast där yrkesfiske bedrivs. Det be- hövs även för fisketurism. och har i sin rapport om fisketurism lagt förslag om återrappor- tering från alla fisketurismentreprenörer. Informationen till allmänheten behöver förbättras för att för- klara varför vissa åtgärder behövs samt för att förbättra accep- tansen för fiskevårdande begränsningar. Behovet av ny kunskap om vattnen inom renskötselområdet gäller både naturligt fisktomma vatten och sådana som varit isolerade, hyser en fiskart (öring eller ) och inte utsatts för fiske (i större omfattning). Genetiska analyser av sådana be- stånd är viktiga för att kunna bedöma om fisken är naturligt förekommande (och kanske skyddsvärd) eller resultat av tidi- gare inplantering. Vissa fiskarter och fiskpopulationer är sällsynta eller på annat sätt unika och behöver skyddas speciellt genom lokal infor- mation och lokala restriktioner. Det föreligger ett antal förslag till åtgärder och skydd för skyddsvärda fiskbestånd inom hela renskötselområdet. Jakt och fisketrycket ska baseras på biologiska grunder och utformas så att de olika arternas långsiktiga fortlevnad inte äventyras. Gällande bag limit för ripa (8 ripor/person och dag) är troligen inte en uthållig beskattning.