sou · GTB3116 · 2006-01-01 00:00:00 — Härigenom föreskrivs att 16 § 2 st., 25 § 1 st., 31-33 §§, 34 § 1 st. och 35 § skall ha följande lydelse. 16 § 2 st. Sameby eller medlem i byn Sameby eller medlem i byn får på utmark inom byns betes- får inom byns betesområde upp- område uppföra renvaktarstuga, föra renvaktarstuga, kåta, för- kåta, förvaringsbod eller annan varingsbod eller annan mindre mindre byggnad som behövs för byggnad som behövs för ren- Detta gäller dock inte på åker eller äng eller i trädgård. 25 § 1 st. Medlem i sameby får jaga och Medlem i sameby får jaga och fiska på utmark inom de delar av fiska inom de delar av byns byns betesområde som hör till betesområde som hör till ren- betesfjällen eller lappmarkerna, na, när renskötsel är tillåten där. när renskötsel är tillåten där. Detta gäller dock inte på åker eller äng eller i trädgård. och fiskerätten förvaltas av en samverkans förening på sätt som anges i lag (2008:00) om sam- verkansområden för jakt och fiske i lappmarkerna och på renbetes- fjällen. Sameby eller medlem i sameby får ej upplåta rättighet som ingår i renskötselrätten. Sameby får dock åt den som har varit medlem i byn upplåta rätt att utan avgift till sitt husbehov jaga och fiska på byns område enligt 25 §. Samebymedlemmarnas jakt- och fiskerätt upplåts av den sam- verkansförening som anges i lag (2008:00) om samverkansområden för jakt och fiske i lappmarkerna och på renbetesfjällen. I övrigt får rättighet som ingår i renskötselrätten inte upplåtas. På sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition och på renbetesfjällen får nytt- janderätt upplåtas endast om upplåtelsen kan ske utan avse- värd olägenhet för renskötseln. Avser upplåtelsen rätt till jakt eller fiske, krävs dessutom att upp- låtelsen är förenlig med god vilt- vård eller fiskevård och kan ske utan besvärande intrång i rätten till jakt eller fiske enligt 25 §. Upplåtelse av hela fisket i visst vatten får ske endast om samebyn medger det. Lag (2000:595). På sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition och på renbetesfjällen får nytt- janderätt upplåtas endast om upplåtelsen kan ske utan avse- värd olägenhet för renskötseln. 32 § prövas av regeringen eller 32 § prövas av regeringen eller myndighet som regeringen be- myndighet som regeringen be- Om upplåtelse av jakt och fiske gäller dock 31 § första stycket. 34 § 1 st. Upplåtelse enligt 32 §, som ej Upplåtelse enligt 32 §, som ej avser tillgodogörande av natur- avser jakt eller fiske eller till- tillgångar eller skogsavverkning, skall ske mot avgift, om ej sär- eller skogsavverkning, skall ske skilda skäl föreligger för avgifts- mot avgift, om ej särskilda skäl föreligger för avgiftsfrihet. giften fördelas mellan Same- fonden och sameby som beröres bestämmelser som meddelas av av upplåtelsen enligt bestämmel- ser som meddelas av regeringen. Om det behövs med hänsyn till vad som bestämts om högsta renantalet enligt 15 § andra stycket eller om det behövs för att främja renskötseln, kan same- by bestämma hur många renar medlem högst får inneha eller besluta om andra villkor för innehavet. Sameby får undanta visst område från medlemmarnas be- gagnande för jakt eller fiske, om det behövs av hänsyn till jakt- eller fiskevården eller av andra särskilda skäl. Beslut enligt första eller andra stycket får inte ges sådant inne- håll att renskötande medlems fortsatta verksamhet omöjlig- görs eller väsentligt försvåras. Lag (1993:36). Om det behövs med hänsyn till vad som bestämts om högsta renantalet enligt 15 § andra stycket eller om det behövs för att främja renskötseln, kan same- by bestämma hur många renar medlem högst får inneha eller besluta om andra villkor för innehavet. Beslut enligt första stycket får inte ges sådant innehåll att renskötande medlems fortsatta verksamhet omöjliggörs eller väsentligt försvåras. Lag (1993:36). Denna lag träder i kraft . förordning om ändring i rennäringsförordning (1993:384) Härigenom föreskrivs att 3 § upphävs och att 7 § skall ha följande lydelse. Rätt till sådan småviltsjakt och sådant handredskapsfiske på statens mark ovanför odlingsgrän- sen och på renbetesfjällen som inte bedrivs yrkesmässigt skall upplåtas till den som är fast bosatt i , under förutsättning att 1.någon olägenhet av betydelse inte uppkommer för rennäringen, 2.något hinder inte möter en- ligt bestämmelserna i 32 § ren- näringsingslagen (1971:437), och att 3.jakten eller fisket inte in- verkar menligt på miljön, turis- men eller andra intressen. Vid upplåtelse av rätt till annan jakt eller annat fiske skall företräde ges sådana personer för vilka jakten eller fisket är av väsentlig betydelse för deras för- sörjning. Förordning (1997:1262). Vid upplåtelse enligt 32 § ren- näringslagen (1971:437) får läns- styrelsen, förutom avgift som avses i 34 § första stycket den lagen, ta ut en avgift för 1.administrationen av den en- skilda upplåtelsen, 2.åtgärder för fiskevård och viltvård, och Vid upplåtelse enligt 32 § ren- näringslagen (1971: 437) får läns- styrelsen förutom avgift som avses i 34 § första stycket den lagen, ta ut en avgift för admini- stration av den enskilda upp- låtelsen. Avgiften får uppgå till högst av avgiften enligt 34 § första stycket ren- och jakt- näringslagen (1971:437). stycket 1–3 får uppgå till högst (1971:437). Denna förordning träder i kraft . 1 Uppdrag och arbete Regeringens direktiv till oss finns som bilaga 1 i detta betänkande. Vårt uppdrag kan delas upp i fem delar, nämligen att 1.så långt det är möjligt klarlägga grunderna för och omfattningen av samebymedlemmars och markägares rätt till jakt och fiske inom lappmarkerna och på renbetesfjällen; 2.utvärdera hur bestämmelserna om den s.k. dubbelregistreringen av älgjaktsområden inom lappmarkerna och på renbetesfjällen tillämpats och vid behov föreslå ändringar med syfte att förbättra olika jägaregruppers möjligheter att bedriva älgjakt, varvid säker- heten och samverkan skall främjas; 3.överväga vilka åtgärder som behöver vidtas för att förbättra sam- arbetet om jakten och fisket mellan markägare, samebymedlem- mar och nyttjanderättshavare; 4.analysera vilka hinder som skall tas bort för att kronomarken ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen skall kunna om- fattas av lagstiftningen om viltvårdsområden och fiskevårdsom- råden; 5.överväga behovet av åtgärder som även i övrigt kan underlätta en samförvaltning av jakt- och fiskeresurserna inom renskötsel- området. 1.1.1Omfattningen av samebymedlemmars och markägares rätt till jakt- och fiske inom lappmarkerna och på renbetesfjällen Detta är från kunskapssynpunkt den svåraste och från arbetssyn- punkt den tyngsta delen i uppdraget, vilket även framgår av att det redan i direktiven görs begränsningen att vi så långt möjligt skall klarlägga grunderna. I sammanhanget används flera olika termer. Som ett samlingsbe- grepp används termen renskötselområdet, vilket motsvarar ca en tredjedel av yta. Med termen avses all mark som det finns en renskötselrätt till. Det är fråga om åretruntmarker eller vinter- betesmarker. Renskötselområdet är definierat i 3 § rennäringslagen. Åretruntmarkerna utgörs av och läns lapp- marker ovanför odlingsgränsen. De jämtländska renbetesfjällen och de områden inom och som vid utgången av tillhörde staten och som var särskilt upplåtna till renbete är också åretruntmarker. Åretruntmarkerna utgörs vidare av de områden i och läns lappmarker nedanför odlingsgränsen som antingen tillhör staten, tillhörde staten vid utgången av eller utgör renbetesland och där skogsrenskötsel av ålder bedrivits , sommaren eller hösten. Renbetesland är mark som vid avvittringen förklarats utgöra renbetesland eller som av ålder använts som sådant land. Med vinterbetesmarker avses de delar av lappmarkerna nedanför odlingsgränsen som inte är åretruntmarker liksom de områden utan- för lappmarkerna och renbetesfjällen där renskötsel av ålder bedrivits vissa tider av året. Lappmarksgränsen drogs upp och odlingsgrän- sen i och . Lappmar- kerna är belägna ovanför lappmarksgränsen och motsvarar landska- pet . Tillkomsten av dessa gränser behandlas ytterligare i kapitel 2. Gränserna framgår av karta, se bilaga 2(ficka). Sammantaget betyder detta att åretruntmarker finns i lappmarkerna (dvs. i och ) såväl ovanför som nedan- Det finns också åretruntmarker i och . Hänvisningen till begreppen lappmarkerna, lappmarksgränsen, odlingsgränsen och renbetesfjällen innebär att alla åretruntmarker är geografiskt bestämda. Detsamma gäller de vinterbetesmarker som är belägna ovanför lappmarksgränsen. Däremot är vinterbetesmar- ker utanför lappmarkerna inte geografiskt bestämda. Den bristande kännedomen om renskötselområdets yttergränser medför nackdelar. har därför fått i uppdrag av regeringen att klarlägga inom vilka områden sådana vinterbetesmarker finns. Uppdraget skall redovisas till regeringen . Jakt - och fiskerätten Vår utrednings uppdrag är att klarlägga grunderna för och omfatt- ningen av samebymedlemmars och markägares rätt till jakt och fiske inom lappmarkerna och på renbetesfjällen. Problemet anges i direk- tiven till att det gäller en dubbel jakt- och fiskerätt på vissa områden. Fastighetsägaren har enligt 10 § jaktlagen jakträtt på den mark som tillhör fastigheten och enligt 9 § fiskelagen tillhör också fisket i en- skilt vatten fastighetsägaren. Därutöver har den som är medlem i sameby enligt 25 § rennäringslagen rätt att jaga och fiska på utmark inom de delar av byns betesområde som hör till renbetesfjällen eller lappmarkerna när renskötsel är tillåten där. Termen utmark är oklar och bör därför definieras. Enligt av- ses med utmark motsatsen till inäga, dvs. all mark som inte är åker, äng eller trädgård (Rennäringspolitiska kommitténs betänkande En ny rennäringspolitik, del 1, s. 298). Det finns dock även andra tolkningar. Med betesområde förstås samebyns byområde och övriga områden som samebyn använder för renskötsel. Det är som beslutar om indelning i byområ- den. Renskötsel får enligt rennäringslagen bedrivas ständigt på året- runtmarker och –på vinterbetesmarker. Detta betyder att dubbel jakt- och fiskerätt finns på sådan utmark inom renbetesfjällen eller lappmarkerna som samebyn begagnar för renskötsel, vilket alltså får ske på åretruntmarkerna och –på vinterbetesmarkerna. Samebymedlem har inte jakt- och fiskerätt på vinterbetesmark utanför lappmarkerna och ren- betesfjällen. Däremot har samebymedlem rätt att jaga på vinterbetes- mark inom lappmarkerna när renskötsel är tillåten där. Samebymed- lemmarna jagar dock i huvudsak på åretruntmarkerna. Sammantaget är problemområdet geografiskt begränsat till året- runtmarkerna och vinterbetesmarkerna i lappmarkerna samt åretrunt- markerna på renbetesfjällen. I praktiken förekommer problemet med dubbel jakt- och fiskerätt i huvudsak på åretruntmarkerna. Inom de områden där samebymedlem har rätt till jakt och fiske gäller rätten på all mark, alltså även på privat mark. Rätten innefattar både jakt och fiske för husbehov och för försäljning. Dubbel jakträtt utgör givetvis ett större problem på privatägd mark än på statens mark. På renbetesfjällen är det bara fråga om statlig mark. I äger staten av marken ovanför odlingsgränsen. Däremot har en så stor andel som av marken ovanför odlingsgränsen i Väster- botten privata ägare. Motsvarande siffra för marken mellan odlings- gränsen och lappmarksgränsen är enligt uppgift från i . är därmed ett särskilt konflikt- fyllt område. För vem gäller den dubbla jakt- och fiskerätten? Rätten till jakt och fiske är en del av renskötselrätten. Av rennärings- lagen följer att renskötselrätten tillkommer den samiska befolkningen och att den grundas på urminnes hävd. Det framgår också att ren- skötselrätten endast får utövas av den som är medlem i sameby. Ren- näringslagens reglering kan ses som en precisering av samernas ur- sprungliga rättigheter. Rennäringslagen behöver inte exakt stämma med de ursprungliga rättigheterna i alla avseenden, men avviker i vart fall inte från dem på sådant sätt att lagstiftningen är uppenbart grund- lagsstridig enligt 11 kap. 14 § regeringsformen. Detta har utvecklats av , a.a. s. 108. Det innebär också att andra samer än medlemmar i sameby enligt allmänna regler om urminnes hävd skulle kunna ha en jakt- och fiskerätt. Det finns dock även andra uppfattningar i denna fråga, jämför vidare kapitel 3 och 7. I direktiven anges uttryckligen att utredningen skall klarlägga samebymedlemmars jakt- och fiskerätt. är endast ca 2 500 samer av totalt ca 20 000 samer medlemmar i en sameby. Med- lemskapet har förbehållits de renskötande samerna. föreslog att en sameby som med- lemmar skall anta alla samer som kan härleda sitt ursprung från byn. Det skulle enligt förslaget vara som skulle göra den slut- liga prövningen om tvist skulle uppstå. Kommittén ansåg att trycket mot naturresurserna jakt och fiske inte skulle komma att öka i någon nämnvärd utsträckning, eftersom de nya samebymedlemmar som i första hand skulle komma i fråga för att nyttja jakten och fisket sannolikt jagar och fiskar med stöd av upplåtelser. Kom- mitténs slutsats har kritiserats av bl.a. Sportfiske- och (Sportfiskarna), , Jordbruks- verket samt länsstyrelserna i , och vid remissbehandlingen av betänkandet. Samtliga har efterlyst en kon- sekvensanalys av förslaget. Remissinstanser som , och är dock positiva till förslaget. Detta betyder att vår utredning skall avse nuvarande och fram- tida samebymedlemmar. I vår bakgrundsanalys kommer det dock att vara nödvändigt att även beröra de icke renskötande samernas situa- tion. I en rättshistorisk analys kommer man naturligt in på denna grupps historiska förhållanden. En sådan belysning är också viktig för diskussionen om framtida samarbetsformer för samebymedlem- mar och övrig lokalbefolkning, i vilken alltså även många icke ren- skötande samer ingår. Det andra rättsliga subjekt som anges i direktiven är markägare. I termen ingår även staten. Det skall dock noteras att Rennäringspo- litiska kommittén, a.a. sid 201, använder beteckningarna sameby- medlemmars, markägares och statens rätt. Skälet tycks vara att sta- tens jakt- och fiskerätt på statlig mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen är särskilt omdiskuterad. Staten hävdar att den i egenskap av markägare tillsammans med samebymedlemmar har rätt till jakt och fiske. Samerna anser att de där har ensamrätt till jakt och fiske. Denna mark avsattes särskilt för samerna genom renbeteslag. förvaltar och upplåter rätt att jaga och fiska mot en avgift. Denna avgift tillfaller den sameby som berörs och Samefonden.1993 infördes en föreskrift om att rätt till småvilts- jakt och handredskapsfiske på statlig mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen skall upplåtas om bl.a. olägenhet av betydelse inte uppkommer för rennäringen. Syftet var att öka möjligheterna för en större grupp jägare till småviltsjakt och fiske. Av direktiven följer att vi skall ägna särskilt mycket uppmärksamhet åt förhållan- dena på kronomarken ovanför odlingsgränsen och på renbetes- fjällen. 1.1.2Tillämpningen av bestämmelserna om den s.k. dubbelregistreringen av älgjaktsområden Jakt efter älg får enligt jaktlagen huvudsakligen endast ske efter li- cens av . I förarbetena till lagen anges att licensjakten efter älg inom renskötselområdet bör anpassas till de rättigheter som tillkommer samerna enligt rennäringslagen. Det framgår vidare att hela åretruntmarken i en sameby bör registreras som licensom- råde för älgjakt. Inom detta större licensområde registreras särskilda licensområden omfattande markägarnas mark. Följden blir en s.k. dubbelregistrering. beslutar vidare också om det antal älgar som varje licensinnehavare får skjuta. När det gäller fördelningen av älg på mark som både samebymedlemmar och markägare har licens till är läns- styrelsen hänvisad till en skälighetsbedömning. De faktorer som en- ligt förarbetena till jaktlagen skall beaktas är jaktens totala omfattning och antalet samebymedlemmar. Tilldelningen har prövats rättsligt. i tilldelade jakt sameby 11 vuxna älgar och 11 kalvar, vilket motsvarade av det totala antalet tilldelade djur. I målet anförde att tilldelningen skett efter en skälighetsbedömning samt att procenttilldelningen varierade för olika samebyar. Samebyn överklagade och gjorde gällan- de att den hade rätt till samtliga älglicenser på kronomark samt till på den privata marken inom samebyns betesområde. Länsrät- ten beslutade att samebyn skulle tilldelas av samtliga jaktlicen- ser i området, dvs. Kammarrätten fastställde i dom tidigare beslut. Rätten hänvisade till att beslut var i linje med tidigare beslut, för vilka prövningstillstånd i kammarrätten inte tidigare beviljats. Av direktiven framgår att systemet med dubbelregistrering kriti- serats för att det skulle försvåra jakten. Utredningen skall utvärdera bestämmelserna och vid behov föreslå förändringar. Syftet skall vara att tillgodose olika jägargruppers möjlighet att bedriva älgjakt på ett bättre sätt samt främja säkerheten och samverkan. Förslagen skall bygga på de principer som ligger till grund för den produktionsanpassade älgjakten. Med termen avses att det inom ett område får endast så många djur fällas som området kan förväntas producera. Åtgärder för att förbättra samarbetet mellan markägare, sameby- medlemmar och nyttjanderättshavare. Av direktiven framgår att vårt uppdrag här närmast är att föreslå åtgärder som kan utöka informationsutbytet mellan grupperna. Syftet skulle vara att förbättra säkerheten och vårda vilt och fiske. En synpunkt skulle kunna vara att slutsatserna om jakt- och fiskerätten kommer att vara avgörande för denna punkt. Om utred- ningen skulle komma fram till nya grunder för jakt- och fiskerätten skulle dessa behöva förankras hos de olika grupperna. Hinder för att kronomarken ovanför odlingsgränsen och på ren- betesfjällen skall kunna omfattas av lagstiftningen om viltvårds- områden och fiskevårdsområden Viltvårds- och fiskevårdsområden får inte omfatta statlig mark ovan- för odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Skälet till det är att det framstått som i hög grad tveksamt om det utan vidare går att förena de rättigheter samerna är tillförsäkrade med de föreslagna bestäm- melserna för viltvårdsområden. Enligt Rennäringspolitiska kommit- tén bör det övervägas om de regler som finns kan anpassas och ut- vidgas till att omfatta en samförvaltning mellan dem som har jakt- och fiskerätt inom renskötselområdet. Åtgärder i övrigt som kan underlätta en samförvaltning av jakt- och fiskeresurserna inom renskötselområdet Det är oklart på vad sätt detta tillför något utöver vad som redan angetts under 1.1.3. 1.2Problem att utreda – en analys Det finns alltså enligt direktiven en dubbel jakt- och fiskerätt på samma mark och det saknas en reglering av hur dessa två rättigheter förhåller sig till varandra. Problemet är emellertid än mer komplice- rat. I realiteten är det fråga om fyra subjekt som på olika grunder har eller ges jakt- och fiskerättigheter på samma mark. egenskap av ägare enligt jaktlagen och fiskelagen en rätt att jaga och fiska. Denna rätt kan markägaren upplåta till ortsbor och besökande. Detta kan ske på frivillig väg. Av rennäringsförordningen följer att det finns en skyldighet för staten att under vissa förutsättningar upplåta småviltsjakt och handredskapsfiske på sin mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Slutligen har samebymedlem- mar enligt rennäringslagen en rätt att jaga och fiska i lappmarkerna och på renbetesfjällen. Därmed finns det fyra intressegrupper. Inom samtliga dessa intressegrupper kan det finnas samisk representation. som inte är medlemmar i en sameby kan vara ortsbor eller besökande som jagar och fiskar efter upplåtelse eller markägare. Den delade jakt- och fiskerätten mellan dessa fyra intressegrupper skapar en konkurrenssituation. Som även anges i direktiven är rätten till jakt och fiske av stor betydelse för livskvaliteten för såväl same- bymedlemmar som andra ortsbor och besökande. Jakt- och fiske- rätten har även ett stort ekonomiskt värde. Älgjakten ger hushållen ett viktigt tillskott. Det gäller för såväl samebymedlemmar som andra ortsbor. När det gäller småviltsjakten och handredskapsfisket så har dessa verksamheter ekonomisk betydelse främst genom att de kan upplåtas mot betalning till turister. Detta är särskilt viktigt med hän- syn till att turistnäringen är en näring som är under utveckling i fjällen. Ur ett samiskt perspektiv är det angeläget att kunna kombinera renskötsel med annan binäring. får dock samebyarna inte upplåta sina jakt- och fiskerätter. Dessutom kan det förhållandet att olika grupper jagar på samma mark utgöra ett säkerhetsproblem. Det är dock enligt vår uppfattning inte bara samebymedlemmars jakt- och fiskerätt som står mot andras jakt- och fiskerätt. Ortsbor- nas och besökandes jakt och fiske konkurrerar inte bara med same- byarnas jakt och fiske utan även med rennäringen. Jakt- och fiske, särskilt småviltsjakten, kan störa den särskilt under vissa tider mycket känsliga rennäringen. Det finns alltså en konflikt mellan den samiska renskötselrätten i dess helhet och jakt- och fiskerätten. I grunden finns en juridisk konflikt mellan samerna och staten, eftersom det från samiska företrädare, exempelvis , häv- das att samerna har ensamrätt till den statliga marken ovanför odlings- gränsen och på renbetesfjällen. Den ensamrätt samerna anser sig ha grundar sig i första hand på äganderätt till marken. I andra hand menar samerna att även den bruksrätt de har till marken är en ensamrätt. Bruksrätten är renskötselrätten. Markägarens jakträtt utgör ett in- grepp i denna bruksrätt. Bruksrätten skulle ge en ensamrätt till jakt och fiske. Det finns vidare en konflikt mellan renskötande samer och övriga samer. De samer som inte är medlemmar i en sameby är av den upp- fattningen att även de har en rätt att jaga och fiska på denna mark. Denna rätt skulle vara grundad på urminnes hävd. Samernas bruksrätt förnekas inte av staten, men är enligt statens uppfattning inte en ensamrätt till jakt och fiske. I stället är jakt- och fiskerätten delad mellan samebymedlemmarna och markägaren. Det som dock även enligt statens uppfattning är oklart är vilken andel av den totala jakt- och fiskerätten som tillhör markägaren och vilken andel som är samebymedlemmarnas. Staten hävdar att den äger mar- ken och i egenskap av markägare kan upplåta jakt- och fiskerätten. Vi saknar möjligheter att inom ramen för vårt uppdrag klarlägga ägarförhållandena till den statliga marken i lappmarkerna och på ren- betesfjällen. För att göra detta fordras betydligt mer omfattande ut- redningsarbete, bl.a. av historisk karaktär, än vad som är möjligt att genomföra i en utredning av vårt slag. Sådana utredningar skulle för att full klarhet skulle kunna nås behöva genomföras beträffande varje enskild fastighet där skilda uppfattningar eller oklarheter finns. Vi kommer fortsättningsvis enbart att analysera jakt- och fiskerätten, vilket ju också är det uppdrag som anges i våra direktiv. I detta sammanhang vill vi också ange hur vi kommer att använda termen kronomark. Det är det uppenbart att den språkliga innebör- den av termen kronomark är att staten äger marken. är ter- men kronomark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen ett historiskt begrepp. Som tidigare angetts har denna mark histo- riskt varit avsatt för samerna. För många är därmed det förhållande inbyggt i betydelsen av beteckningen kronomark. Termen är dock av andra skäl svår att använda. Av rennärings- lagens 3 § följer att även mark inom lappmarkerna som tillhörde staten vid utgången av är kronomark i denna lags mening. Bakgrunden till det är att stora arealer av statlig mark mellan odlings- gränden och lappmarksgränsen bolagiserades 1992. Marken ägs av , som är ett statligt ägt bolag. Det finns en juridisk skillnad mellan statligt ägd mark och mark som ägs av ett statligt bo- lag.