sou · GTB3111d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Oberoende av medför människors ökade rörlighet att antalet mål och ärenden med internationell anknytning ökar och att myndigheterna ställs inför situationer där anknytningen till en annan stat ger upphov till frågor när det gäller behörighet och lagval. I många avseenden innebär konventionen att oreglerade situationer regleras och att det blir tydligare vad som gäller. Ett exempel på detta är hanteringen av de s.k. ex lege situa- tionerna när det kommer till att avgöra vem som har föräldraan- svaret för ett barn som får hemvist i (se avsnitt 8.3). Ett tillträde till innebär inte, med några undantag, att myndigheterna får nya uppgifter utan snarare att hanteringen av internationella ärenden förbättras och effektiviseras. Vidare medför konventionen att behörighet inte kommer att före- ligga i vissa situationer som faller under svensk domsrätt, när anknytningen till en annan fördragsslutande stat är starkare. I det avseendet kan antalet mål och ärenden komma att minska något. Nämnda omständigheter talar för att kostnaderna för myndig- heterna totalt sett inte kommer att öka. Bland de fåtal nya uppgifter som ges myndigheterna kan nämnas skyldigheten att upplysa en utländsk myndighet om förhållanden som innebär att ett barn som befinner sig i det andra landet befinner sig i allvarlig fara. Denna uppgift förutsätter att ansvarig myndighet har god insikt i barnets situation och att det finns eller har funnits ett ärende med avseende på barnet. Det tillkommande arbetsmomentet i ärendet, dvs. upplysningsskyldigheten, kan utan vidare antas rymmas inom befintliga anslag. Vidare ges socialnämnden behörighet att uttala sig om lämplig- heten för en förälder att utöva umgänge. Denna möjlighet är inte tvingande för socialnämnden, men om den utnyttjas krävs en viss arbetsinsats från socialnämndens sida. Utredningen bedömer dock att merarbetet föranleder endast en marginell merkostnad, dels eftersom sådana förfrågningar sannolikt inte kommer att bli särskilt vanligt förekommande, dels därför att en förfrågan i de flesta fallen sannolikt görs då det finns ett tidigare svenskt avgörande om umgänge och socialnämnden därvid redan har kännedom om förälderns situation. Flera av socialnämndens upp- gifter i övrigt enligt konventionen grundar sig på att en enskild person har ett hjälpbehov som ryms inom ramen för kommunens ansvar, och dessa uppgifter kan inte antas föranleda några extra kostnader. Situationen är något mer komplicerad när det gäller frågan om erkännande- och exekvaturförfarandet. Konventionens bestämmelser innebär dels att en berörd part hos domstol kan begära ett beslut om att ett avgörande erkänns eller inte, dels att exekvaturdomstol skall förklara att ett utländskt avgörande är verkställbart i . Utredningen föreslår, som redovisas i avsnitten 9.5.2 och 9.5.3, att dessa uppgifter skall åläggas och, efter överklagande, . Detsamma föreslås gälla beträffande beslut om erkännande och verkställbarhet enligt den autonoma rätten (se avsnitten 12.3.5.3 och 12.3.7.1). Vid dessa domstolar förekommer ärenden av sådant slag. En tillämpning av och den föreslagna lagen om internationella föräldraansvarsfrågor kan förutses ge upphov till ett inte ringa antal nya erkännande- och exekvaturärenden hos . Erkännande- och verkställbarhetsbestämmelserna gör det onödigt att utverka ett nytt avgörande i sak i , med följden att t.ex. en långvarig och kostsam vårdnadsprocess vid svensk domstol kan undvikas, och en viss utjämning av belastningen på det svenska domstolsväsendet i stort kan således också förutses. I vilken utsträckning nämnda förhållanden balanserar varandra är omöjligt att säga. Utredningen förutsätter dock att tilldelas de medel som behövs för att kunna hantera de nya ärendena. Det är viktigt att målutvecklingen utvärderas efter det att konventionen har varit i kraft . En annan omständighet som kan medföra kostnader är de upp- gifter som konventionen ålägger centralmyndigheten, uppgifter som enligt utredningens förslag bör ligga inom . Precis som när det gäller II-förordningen skall de fördrags- slutande staternas centralmyndigheter samarbeta med varandra i enskilda ärenden och på ett mer allmänt plan. Uppgiften att vara centralmyndighet kommer att medföra ökade kostnader för den myndighet som utses att vara centralmyndighet. Precis som när det gäller II-förordningen är det svårt att med säkerhet bedöma omfattningen av centralmyndighetens nya uppgifter. Central- myndigheten kan dra nytta av erfarenheter av uppgifter av likartad karaktär enligt och II-förordningen. Enligt uppgift från UD arbetar tre handläggare och två assistenter med centralmyndighetsfrågor. Utredningen bedömer att kostnaderna för de nya uppgifterna inledningsvis bör bli relativt begränsade och kan antas rymmas inom befintlig ekonomisk ram för . I takt med att tillträds av fler länder utanför EU kan dock förutses att centralmyndigheten kommer att behöva ytter- ligare personal, med följden att kostnaderna kommer att öka. Även i detta avseende finns det därför anledning att göra en utvärdering efter det att har varit i kraft . Utredningen föreslår också att kravet på att barnet och föräld- rarna är svenska medborgare tas bort i fråga om en ansökan om gemensam vårdnad som görs direkt till . Detta kan tänkas medföra att antalet anmälningar direkt till ökar något. Ökningen kan dock antas vara marginell och i vart fall initialt rymmas inom ramen för befintliga budget. Utredningen bedömer således att eventuella kostnadsökningar inledningsvis torde vara marginella och kunna rymmas inom ramen för myndigheternas anslag. Det finns dock anledning att bevaka kostnadsutvecklingen främst för och centralmyndig- heten. Det kan uppstå behov för dessa myndigheter att tillföras ytterligare medel. Precis som när det gäller ikraftträdandet av II-förord- ningen finns ett stort informationsbehov i förhållande till allmän- heten, domstolarna och övriga myndigheter såsom socialnämnder, överförmyndare och . Det kommer också att krävas utbildningsinsatser för berörda myndigheters egen personal. Information och utbildning med avseende på ny lagstiftning är uppgifter som svenska myndigheter (främst på central nivå) kontinuerligt arbetar med. Tillträdet till ligger ännu en bit fram i tiden och det får förutsättas att myn- digheterna i sin verksamhetsplanering avsätter de medel som krävs i sin informations- och utbildningsbudget. 16.1Förslaget till lag om 1996 års om behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn Utredningens överväganden kring inkorporeringen av konven- tionens bestämmelser finns dels i avsnitt 5.2, dels i avsnitt 13.2. Bestämmelsen inkorporerar i alla delar utom slutbestämmelserna. Genom inkorporeringen blir de engelska och franska språkversionerna gällande som svensk lag. Konven- tionens enskilda artiklar kommenteras i avsnitten 7–11. Utredningens överväganden finns i avsnitten 10.4.3.2, 10.6.2 och 10.5.2.1. Genom bestämmelsen utpekas socialnämnden som den behöriga svenska myndigheten att utföra vissa av uppgifterna som följer av . Enligt den första punkten är socialnämnden behörig att upprätta en rapport om barnets situation. En begäran från en utländsk myndighet kan bli aktuell om barnet har hemvist och befinner sig i men har en väsentlig anknytning till en annan fördragsslutande stat (artikel 32 i konventionen). Den andra punkten gäller behörighet att godkänna att en utländsk myndighet placerar ett barn i i enlighet med artikel 33 i konventionen. Slutligen följer av den tredje punkten att det är socialnämnden som är behörig att på en förälders begäran samla in upplysningar och uttala sig om förälderns lämplighet i fråga om umgänge, när barnet har hemvist i en annan fördragsslutande stat (artikel 35.2 i konventionen). Utredningens överväganden finns i avsnitt 7.10.2. Paragrafen innehåller en reservforumbestämmelse för social- nämndens del. Bestämmelsen blir tillämplig när det finns svensk internationell behörighet enligt , men då det inte finns någon behörig socialnämnd enligt andra forum- bestämmelser. Reservforum är, på samma sätt som för II- förordningen, socialnämnden i . Utredningens överväganden finns i avsnitten 12.4.2.2 och 12.4.3.2. Paragrafen ersätter de upphävda bestämmelserna i 3 kap. 12 § och 4 kap. 3 § första stycket lag. Bestämmelsen ger en möjlighet att besluta interimistiskt beträffande vårdnad m.m. och förmynderskap utan pågående mål i huvudsaken, i de fall då det finns svensk behörighet enligt artikel 11 eller 12 . Bestämmelsen utesluter inte interimistiska beslut i övrigt, t.ex. i fråga om godmanskap och åtgärder inom , då internationell behörighet föreligger. När det gäller sistnämnda frågor finns redan materiella bestämmelser som kan tillämpas när behörighet föreligger i enlighet med artikel 11 eller 12 . Utredningens överväganden finns i avsnitt 7.10.4.4. Paragrafen innebär att parterna skall få tillfälle att yttra sig innan myndigheten fattar beslut i en framställningsfråga. Det kan gälla både om den svenska myndigheten skall göra en framställning till en utländsk myndighet och om en svensk myndighet skall fatta beslut i fråga om en framställning från en utländsk myndighet. Genom kommuniceringen får den svenska myndigheten ett bra underlag för beslutet. Bestämmelsen är central eftersom ett beslut i en framställningsfråga inte får överklagas (se 8 § och avsnitt 7.10.4.5). Kommunicering är emellertid inte ett absolut krav, utan får underlåtas om det är uppenbart obehövligt. Det bör dock inte komma i fråga att myndigheten bifaller en framställning utan att parterna har hörts, även om myndigheten är av uppfattningen att framställningen bör bifallas. En situation när undantaget kan bli aktuellt är när den svenska myndigheten skall ta ställning till en framställning om behörighet från en utländsk myndighet och parterna redan har yttrat sig i det utländska förfarandet. Det kan då vara uppenbart obehövligt att höra dem även vid den svenska myndigheten. Ett annat fall är om det står helt klart för den svenska myndigheten att förutsättningar saknas för att göra en framställning till en utländsk myndighet. Undantaget bör tillämpas med försiktighet. Utredningens överväganden finns i avsnitt 7.10.4.4. I första stycket föreskrivs huvudregeln, att handläggningen av en framställning om behörighet skall vara skriftlig. Av andra stycket följer att muntlig handläggning får förekomma i vissa fall. Bestämmelsen är fakultativ och innebär inte någon skyldighet för myndigheten att ha muntlig handläggning eller förhandling, även om t.ex. part begär det. Det skall noteras att det endast är den fråga som gäller framställning om behörighet som skall avhandlas i detta sammanhang, inte handläggningen av själva sakfrågan. De närmare formerna för den muntliga handläggningen bestäms av respektive myndighets förfaranderegler. Detta innebär att det för domstolarnas del är möjligt att hålla muntlig förhandling i frågan. Utredningens överväganden finns i avsnitt 7.10.4.6. Bestämmelsen innebär att en svensk myndighet inte får avgöra en fråga i sak innan svar från en tillfrågad utländsk myndighet har lämnats. Detta hindrar inte att interimistiska beslut får meddelas om det finns förutsättningar för och behov av det. Det hör till sakens natur att fortsatt svensk behörighet förutsätter att den utländska myndigheten avstår från att utöva behörighet. Utredningens överväganden finns i avsnitt 7.10.4.5. Innebörden av bestämmelsen är att det inte är tillåtet att överklaga ett beslut från en svensk myndighet i en framställningsfråga. Detta gäller oavsett om beslutet gäller frågan om den svenska myndigheten skall göra en framställning till den utländska myndigheten eller frågan om den svenska myndigheten skall bifalla en framställning från en utländsk myndighet eller inte. Utredningens överväganden finns i avsnitt 7.10.4.6. I denna bestämmelse föreskrivs att den svenska myndigheten skall avskriva ett mål eller ärende från vidare handläggning om en utländsk myndighet blir behörig efter tillämpning av någon av de uppräknade artiklarna. Det kan i samband med detta bli aktuellt att fatta även andra beslut, t.ex. om ersättning till ombud. Ett avskrivningsbeslut får överklagas enligt vanliga regler. Frågan om själva överföringen av behörighet får dock inte överklagas (se 8 §). Sedan målet eller ärendet avslutats i får det ankomma på parterna och den utländska myndigheten att hantera frågan i sak i den andra fördragsslutande staten, i enlighet med den statens lagstiftning. Utredningens överväganden finns i avsnitt 10.8. Det är enligt huvudregeln i 33 § personuppgiftslagen förbjudet att överföra personuppgifter till ett tredje land om landet inte har en adekvat nivå för skyddet av personuppgifter. Utan hinder av denna bestämmelse följer av den nu aktuella paragrafen att en svensk myndighet skall kunna överföra uppgifter till ett tredje land, om det krävs för att åtgärder till skydd för barnet enligt skall kunna övervägas och vidtas. Undantaget till överföringsförbudet gäller även i fråga om känsliga personuppgifter. En grundläggande förutsättning är dock att myndigheterna får hantera personuppgifterna (jämför avsnitt 10.1.3). Överföringen får inte heller ske om det finns hinder i fråga om sekretess (jämför avsnitt 10.1.2). Utredningens överväganden finns i avsnitten 9.5.2 och 9.5.3.3. Av bestämmelsen följer att det är som är behörig domstol när det gäller beslut om erkännande eller icke-erkännande av utländska avgöranden (artikel 24), och i fråga om att förklara att en åtgärd som är meddelad av en utländsk myndighet är verkställbar i (artikel 26). Utredningens överväganden finns i avsnitt 9.5.3.4. På samma sätt som enligt II-förordningen gäller samma förfarande både för beslut om erkännande (eller icke-erkännande) och beslut om verkställbarhet. I första stycket anges vilka handlingar som skall ges in till , nämligen avgörandet i original eller av myndighet bestyrkt kopia. Om ansökan avser verkställbarhetsförklaring skall även bifogas ett bevis om att åtgärden får verkställas i den stat där beslutet har meddelats. Det är bara de viktigaste handlingarna som anges i uttryckligen lagtexten. Av andra stycket följer att hovrätten får förelägga sökanden att ge in ytterligare handlingar om hovrätten anser att det krävs för prövningen. Utredningens överväganden finns i avsnitt 9.5.3.4. Av bestämmelsen framgår att de handlingar som ges in till som huvudregel skall vara översatta till svenska. Hovrätten kan dock, om den anser att det är onödigt att alla eller vissa handlingar översätts i det enskilda fallet, bestämma att översättning inte behöver ske. Så kan t.ex. vara fallet om handlingarna eller vissa av dem är skrivna på engelska, danska eller norska. Utredningens överväganden finns i avsnitt 9.5.3.4. Av paragrafen följer att en ansökan, dvs. om verkställbarhet eller i fråga om erkännande, skall kommuniceras med motparten innan ansökan bifalls. Motsatsvis följer att en ansökan inte behöver kommuniceras med motparten om det är tydligt att den skall avslås, t.ex. på grund av att det föreligger en vägransgrund enligt artikel 23.2 . Det står också sökanden fritt att återkomma med en ny ansökan efter ett avslag. Om det inte på förhand framstår som klart att ansökan skall avslås, utan att förekomsten av en vägransgrund behöver utredas, finns dock anledning att kommunicera ansökan. Utredningens överväganden finns i avsnitt 9.5.3.4. Enligt denna bestämmelse får hovrätten förklara ett avgörande helt eller delvis gällande eller verkställbart. innehålla flera ställningstaganden i frågor om föräldraansvar. Det kan hända att förutsättningar för verkställbarhet (eller erkännande) bara föreligger i vissa avseenden, eller att erkännande eller verkställbarhet ansöks endast med avseende på någon av de frågor som avgjorts i det utländska avgörandet. Erkännande eller verkställbarhet får då medges endast i dessa delar eller i den aktuella delen. Detta får beaktas av hovrätten ex officio eller på sökandens begäran. Utredningens överväganden finns i avsnitt 9.5.5.2. Efter det att hovrätten har förklarat ett avgörande verkställbart, gäller enligt första stycket att verkställighet skall ske enligt de bestämmelser som gäller för ett svenskt avgörande i en motsvarande fråga. Av andra stycket framgår att en föreskrift om tvångsmedel i avgörandet inte skall tillämpas. Ett utländskt förordnande om t.ex. vite skall alltså inte verkställas i . Däremot kan det i vissa fall bli aktuellt att förordna om ett svenskt tvångsmedel i samband med verkställigheten, t.ex. med tillämpning av bestämmelserna om vite i 21 kap. 3 § . Utredningens överväganden finns i avsnitt 10.2.3. Bestämmelsen ger regeringen behörighet att utse central- myndighet enligt . Utredningens överväganden finns i avsnitten 7.10.4.3, 10.4.3.2 och 10.4.3.6. Innebörden av första stycket är att en svensk myndighet som får en framställning eller en begäran enligt artiklarna 8, 9, 32 eller 34.1 , men som inte är behörig att handlägga begäran, skyndsamt skall lämna framställningen vidare till den svenska centralmyndigheten. skall sedan vidarebefordra framställningen till rätt svensk myndighet, vilken i sista hand får bli myndighetsslagets reservforum. Det förutsätts att avsändaren till handlingen underrättas om detta och att central- myndigheten inte dröjer med sin vidarebefordran till behörig svensk myndighet. Det viktiga är att framställningen i fråga kan komma under den behöriga myndighetens prövning . Av andra stycket följer att bestämmelserna om vidarebefordran till centralmyndigheten också gäller i andra fall då förfrågningar och underrättelser skickas till en myndighet som inte är behörig. Andra stycket tar sikte på bestämmelser i konventionen som är mer inriktade på informationsutbyte än en begäran om att svensk myndighet skall vidta en åtgärd. Det är viktigt att även sådana underrättelser snabbt kommer till behörig myndighets kännedom. Så kan t.ex. vara fallet i fråga om en underrättelse enligt artikel 36 . Bestämmelsen i andra stycket är således inriktad på information och det kan inte komma i fråga att vidarebefordra t.ex. en stämningsansökan med stöd av denna bestämmelse. Utredningens överväganden finns i avsnitt 14. Av den första punkten följer att lagen träder i kraft den dag som regeringen bestämmer. Av den andra punkten framgår att konventionens bestämmelse om vad som gäller i ex lege- och liknande situationer (artikel 16) skall gälla även i fråga om barn som har fått hemvist i före lagens ikraftträdande. Det innebär t.ex. att två ogifta föräldrar, som enligt lagen i barnets tidigare hemviststat hade gemensam vårdnad, skall ha gemensam vårdnad även när barnet fått hemvist i trots att detta inte följer direkt på grund av svensk lag. Det innebär också att två gifta föräldrar, av vilka endast en är vårdnadshavare enligt lagen i barnets tidigare hemviststat, skall ha gemensam vårdnad när barnet fått hemvist i eftersom detta följer direkt på grund av svensk lag. 16.2Förslaget till lag om internationella föräldraansvarsfrågor Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.1. I den nya lagens inledande bestämmelse anges dess tillämpnings- område. Av första stycket framgår att lagen gäller frågor om föräldraansvar i situationer när det finns anknytning till en annan stat. Vad som avses med föräldraansvar anges i 2 §. Av andra stycket följer att lagen inte gäller om något annat följer av annan lag. Detta innebär att lagen är tillämplig först sedan det konstaterats att det inte finns någon annan konventionsbaserad lagstiftning som skall tillämpas i det enskilda fallet. I vissa fall är t.ex. förordning tillämplig i stället för bestämmelserna i lagen. I tredje stycket framgår att det finns särskilda bestämmelser i . II-förordningen har företräde framför den nya lagen. Bestämmelsen i tredje stycket kan närmast ses som en påminnelse om att II-förordningen skall tillämpas i första hand om situationen faller under förordningens tillämpningsområde. Det skall dock noteras att bestämmelsen om tillämplig lag i 5 § kan bli tillämplig även om en viss fråga faller under II-förordningens tillämpningsområde, eftersom II-förordningen inte reglerar lagvalsfrågor. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.2. Som framgår redan av den inledande paragrafen är den nya lagen tillämplig på frågor om föräldraansvar. Av bestämmelsen i 2 § fram- går att föräldraansvar skall ha samma innebörd som enligt . Det innebär att definitionen i artikel 1.2 kommer att vara tillämplig. Även den exempli- fiering av vad föräldraansvar kan avse som ges i artikel 3 , och uppräkningen i artikel 4 av frågor som inte omfattas, kommer att gälla för den autonoma rätten. Av hänvisningen till följer att lagen är tillämplig i såväl frågor om vårdnad, boende och umgänge som frågor om förmynderskap, godmanskap och åtgärder inom social- tjänsten. Tillämpningsområdet är inte heller begränsat till att gälla civilrättsliga frågor utan omfattar även offentligrättsliga frågor. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.3.2. Paragrafen anger förutsättningarna för svenska myndigheters behörighet att ta upp frågor om föräldraansvar. I fall när barnet har hemvist i eller, när barnets hemvist inte kan fastställas, barnet vistas i , följer de svenska myndigheters behörighet av II-förordningen eller och inte av den nya lagen. Av första stycket följer inledningsvis att den svenska myndigheten får ta upp frågor om föräldraansvar om det är till barnets bästa. Därutöver krävs att barnet är svensk medborgare och antingen har hemvist utomlands eller, utan att dess hemvist i eller i något annat land kan fastställas, vistas utomlands. I andra stycket framgår ytterligare en förutsättning för de svenska myndigheternas behörighet, nämligen att behörighet saknas för myndigheterna i barnets hemviststat eller, om barnets hemvist inte kan fastställas, barnets vistelsestat. Bestämmelsen följer principen att det är myndigheterna i barnets hemviststat som primärt är behöriga att fatta beslut i frågor om föräldraansvar. Vistelsestatens behörighet godtas bara om barnets hemvist inte kan fastställas. Även om behörighet finns i barnets hemvist- eller vistelsestat får en svensk myndighet ta upp en fråga om föräldraansvar om det finns särskilda skäl. Ett exempel kan vara att det inte går att få något besked i frågan från den utländska myndigheten. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.3.3. Förebilden till paragrafen finns i den upphävda bestämmelsen i 3 kap. 6 § lag. Bestämmelsen ger behörighet till svensk domstol, som prövar ett äktenskapsmål med stöd av 3 kap. lag, att ta upp en frågor om vårdnad, boende och umgänge i äktenskapsmålet. Detta gäller under förutsättning att åtminstone en av makarna har vårdnaden om barnet och att det är till barnets bästa att svensk domstol prövar frågan. Bestämmelsen kan ge intryck av att ge domstolen en ganska omfattande internationell behörighet, men den måste läsas mot bakgrund av de motsvarande bestämmelserna i och . Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.4.1. Genom bestämmelsen införs en generellt tillämplig lagvalsregel för frågor om föräldraansvar. Bestämmelsen har sin förebild i artikel 15 (jämför avsnitt 8.2). Lagvals- bestämmelsen är allmänt tillämplig och gäller för alla myndigheter som utövar behörighet i internationella föräldraansvarsfrågor, dvs. inte bara i förhållande till domstolar. tillämplig även när socialnämnden utövar behörighet enligt II-förordningen. Av första stycket följer att svenska myndigheter skall tillämpa svensk lag vid utövande av behörighet i frågor om föräldraansvar. Enligt andra stycket får myndigheterna undantagsvis tillämpa eller beakta lagen i en annan stat. En förutsättning är att barnets situation har en väsentlig anknytning till den staten. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.5.1.