sou · GTB343d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Innan ansökan prövas skall rätten inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. Paragrafen har behandlats i avsnitt 12.2. Enligt första stycket skall domstolen under vissa förutsättningar bereda parterna tillfälle att väcka talan om ändring i det avgörande eller avtal som ligger till grund för ansökan om verk- ställighet. Förutsättningarna för att domstolen skall göra en sådan hänvisning är dels att part åberopar bevis eller omständighet som inte har prövats genom det underliggande avgörandet/avtalet, dels att domstolen anser att det av hänsyn till barnets bästa är påkallat att den fråga som ansökan om verkställighet avser prövas på nytt. Dom- stolen måste således i två led göra en prövning av om den invändning som part har framställt är av sådan karaktär att hänvisning till att väcka talan bör ske. Prövningen avseende det första ledet (om part har åberopat bevis eller omständighet som inte har prövats genom avgörandet/avtalet) kan medföra att omständigheter som har inträffat efter domen eller avtalet kan föranleda att domstolen hänvisar parterna att väcka talan om ändring i domen eller avtalet. Exempelvis kan det vara så att bar- net efter domen eller avtalet har ändrat sin inställning t.ex. i frågan om boendet eller till att träffa en umgängesförälder. är att en förälder efter tingsrättens dom eller föräldrarnas avtal begår kränkande handlingar mot barnet eller någon annan familjemedlem. En invändning, som på samma underlag redan har prövats av dom- stolen i t.ex. vårdnadsmålet, kan inte föranleda domstolen i verk- ställighetsärendet att hänvisa parterna att väcka talan. Grundläggande är att avgörandet om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge inte får göras till föremål för en ren omprövning. Där- emot kan en omständighet som visserligen förelåg vid domstolens prövning i vårdnadsmålet, men som då inte var känd för den dom- stolen och därför inte kunde beaktas, medföra att domstolen i verk- ställighetsärendet hänvisar parterna att väcka talan om ändring. Även en omständighet som visserligen kunde beaktas vid prövningen i vård- nadsmålet men som där, i brist på närmare utredning, lämnades utan avseende, kan medföra att domstolen i verkställighetsärendet hänvisar parterna att väcka talan om ändring, om part åberopar nya bevis för påståendet. Det är inte fråga om att domstolen i verkställighetsären- det, för bedömningen av om hänvisning skall ske, skall pröva riktig- heten eller tillförlitligheten av bevisningen utan om den typiskt sett är sådan att den kan antas motivera förnyade överväganden i vårdnads- målet. Prövningen avseende det andra ledet (om det av hänsyn till bar- nets bästa är påkallat att den fråga som ansökan om verkställighet avser prövas på nytt) innebär att inte alla invändningar, som tar sikte på det underliggande avgörandet eller avtalet, kan medföra att en hän- visning sker, utan det måste finnas en viss substans i invändningen. Det blir inte aktuellt att pröva invändningen i sak, utan att pröva huruvida invändningen – för det fall den tillmäts avseende i målet om t.ex. vårdnad – typiskt sett kan antas leda till att en ändring i det underliggande avgörandet eller avtalet bör övervägas. Parternas egen inställning i fråga om hänvisning bör ske eller inte har i sig inte någon avgörande betydelse redan av det skälet att parterna – även om dom- stolen inte anser att hänvisning bör ske – kan väcka talan om ändring. I vissa fall kan det uppstå gränsdragningsproblem mellan invänd- ningar som inte har någon bärkraft på det underliggande avgöran- det/avtalet och invändningar som har det. Ett exempel kan vara att det förs fram omständigheter som visar att det finns risk för att bar- net far illa vid ett visst umgängestillfälle därför att umgängesföräldern har återfallit i alkoholmissbruk. Detta kan leda till att domstolen an- ser att hinder mot verkställighet vid det aktuella tillfället föreligger, men att förhållandet också är sådant att det kanske skulle kunna motivera en omprövning av det underliggande avgörandet/avtalet. En lämplig ordning torde i sådana fall kunna vara att, ifall det är tvek- samt om hänvisning skall ske men det står klart att verkställighet annars bör vägras, domstolen väljer att vägra verkställighet. Aktuali- seras sedan samma problematik vid nya umgängestillfällen kan det vara naturligt att, åtminstone om invändningen förs fram , anse att det för barnets bästa är påkallat med en ny prövning av det underliggande avgörandet/avtalet och därför hänvisa parterna att väcka talan på nytt. För det fall domstolen bereder parterna tillfälle att väcka talan om ändring bör domstolen i avvaktan på detta inte vidta någon åtgärd (se dock 8 §). I 6 kap. 17 § anges vilken svensk domstol som är behörig att ta upp en talan om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge. Om domstolen finner att en hänvisning att väcka talan bör ske, men det inte finns någon domstol vid vilken parterna och social- nämnden kan beredas tillfälle att väcka sådan talan, får domstolen inte besluta om verkställighet. I sådana fall skall ansökan om verk- ställighet avslås. Skälet till varför en sådan bestämmelse behövs har utvecklats närmare i avsnitt 12.10.1. Om talan väcks skall domstolen enligt andra stycket avskriva verk- ställighetsärendet från vidare handläggning. För det fall part inte väcker talan om ändring i vårdnaden, boendet, umgänge eller kon- takten skall domstolen fortsätta handläggningen av verkställighets- ärendet. Ansökan om verkställighet skall sedan prövas utan avseende på den omständighet som föranlett domstolen att bereda parterna tillfälle att väcka talan om ändring. Det kan inte uteslutas att en part framställer flera invändningar och att vissa av dessa utgör hinder av tillfälligt slag, medan andra kan ge anledning att ändra det avgöran- de/avtal ansökan om verkställighet avser. För det fall domstolen hän- visar parterna att väcka talan, men sådan talan inte väcks, är domsto- len i verkställighetsprocessen inte förhindrad att pröva de invänd- ningar, som inte föranledde domstolen att hänvisa parterna till att väcka talan. Det är därför lämpligt att domstolen i sitt hänvisnings- beslut anger vilken eller vilka omständigheter som medförde att domstolen beredde parterna tillfälle att väcka talan. För det fall en part inte väcker talan om ändring i t.ex. vårdnaden fastän detta är befogat, har socialnämnden möjlighet att väcka talan. skall, som parterna, beredas tillfälle att väcka talan om ändring. Det kanske är så att det är olämpligt att barnet t.ex. får umgås med en förälder i enlighet med ett tidigare domstols- avgörande men att den andra föräldern nöjer sig med att invända detta i verkställighetsprocessen och inte väcker någon talan om änd- ring i avgörandet. För att säkerställa att barnet i sådana och liknande fall inte riskerar att fara illa bör socialnämnden, om den anser att det är bäst för barnet, väcka talan om ändring i frågan om t.ex. um- gänge. Väcker varken socialnämnden eller parterna talan om ändring skall domstolen pröva ansökan om verkställighet. Innan ansökan prövas skall domstolen inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. skall i yttrandet redovisa skälen till varför den inte väcker talan om ändring. Förordnar rätten om verkställighet, får den även utan yrkande före- lägga vite eller, när fråga är om vårdnad, boende eller umgänge, besluta att barnet skall hämtas genom polismyndighetens försorg. Hämtning får dock beslutas endast i de fall och under de förutsättningar som anges i andra och tredje styckena. Är det fråga om en dom om vårdnad eller boende, får rätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada. Är det fråga om en dom om umgänge mellan barnet och en förälder som barnet inte bor tillsammans med, får rätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske och barnet har ett sär- skilt starkt behov av umgänge med föräldern. Frågor om utdömande av förelagt vite prövas av rätten på ansökan av den part som har begärt verkställigheten. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.8, har sin motsvarighet i nuvarande 21 kap. 3 §. Genom ett tillägg i första stycket klargörs att domstolen inte är bunden av parts yrkande i frågan om tvångsmedel. Det framgår ock- så att hämtning inte kan beslutas i fråga om en dom om annan kon- takt än umgänge. Andra och tredje styckena är oförändrade i förhållande till gällande rätt. Som en följd av att handläggningen av frågor om verkställighet flyttas från förvaltningsdomstol anges i fjärde stycket att rätten, dvs. allmän domstol, prövar frågor om utdömande av vite. Handläggning- en av sådana frågor sker enligt bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden (jfr 2 §). Förordnar rätten om verkställighet får den, om det finns särskilda skäl, för att underlätta att barnet överflyttas föreskriva att barnet till- fälligt skall tas om hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får förordna att beslutet skall verkställas genom polismyndighe- tens försorg. Förordnar rätten om verkställighet av en dom om umgänge eller annan kontakt än umgänge, kan rätten, när det påkallas av förhållanden som har inträffat efter domen och om det finns synnerliga skäl, vidta mindre ändringar av vad som har bestämts om villkor eller tidpunkt för umgänget eller kontakten. Första stycket har behandlats i avsnitt 12.9. Paragrafen, som delvis har sin motsvarighet i nuvarande 21 kap. 4 § andra stycket, innehåller bestämmelser om omhändertagande av barn. Domstolen får, om det finns särskilda skäl, i samband med att den förordnar om verkställig- het besluta att barnet tillfälligt skall tas om hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Ändamålet med omhändertagandet är liksom enligt gällande rätt att skapa gynnsamma betingelser för över- flyttningen. Bestämmelsen bör tillämpas restriktivt och endast mycket kortvariga omhändertaganden kan komma i fråga. Domstolen får förordna att polismyndigheten skall verkställa beslutet. Domstolen måste göra en bedömning i varje enskilt fall om det är nödvändigt att omhändertagandet sker genom polismyndighetens försorg. Andra stycket har behandlats i avsnitt 12.5.2. Bestämmelsen ger domstolen vissa möjligheter att, när nya förhållanden har inträffat, ändra vad som har bestämts om villkor eller tidpunkt för umgänget eller kontakten. Bestämmelsen har sin motsvarighet i nuvarande 21 kap. 4 § tredje stycket med det tillägget att den även omfattar annan kontakt än umgänge. Tillämpningsområdet har också begrän- sats i förhållande till gällande rätt. Om det framstår som onödigt att en part i annat fall måste väcka ny talan i frågan om umgänget eller kontakten, får vissa mindre jus- teringar i domen eller avtalet göras i verkställighetsärendet. Det kan t.ex. vara så att barnet börjar skolan. Har tingsrätten i vårdnadsmålet förordnat att hämtning och lämning av barnet skall ske vid försko- lan, kan domstolen i verkställighetsärendet i stället förordna att hämt- ning och lämning skall ske vid barnets skola. Samma sak gäller i fråga om smärre justeringar av tidpunkterna för hämtning och lämning, t.ex. kan tidpunkterna för barnets skoldag förändras. Även tiden för själva umgänget får i vissa fall ändras. Närmast kan detta komma i fråga i de fall där tiden för ett beslutat umgänge passerat innan verk- ställighetsbeslutet har meddelats, vilket t.ex. kan bli fallet när det gäller beslutat umgänge . Detta kan också gälla när domstolen i umgängesmålet har beslutat om en upptrappning av um- gänget, men tiderna för upptrappningen passerats utan att sådan skett. I dessa fall kan domstolen förlägga den beslutade upptrappningen till en efterföljande tidsperiod. Enbart i nu beskrivna eller liknande fall får jämkning ske, vilket således innebär att bestämmelsen kan tilläm- pas enbart i undantagsfall. Som regel bör också föräldrarna vara ense om justeringen. Om det för domstolen framstår som mer eller mindre uppenbart att en jämkning kan ske utan närmare utredning, kan dom- stolen dock justera domen eller avtalet även om föräldrarna är oense. De ändringar som domstolen beslutar om får endast betydelse i det aktuella verkställighetsärendet och innebär således inte en defini- tiv ändring av den dom eller det avtal som ansökan om verkställighet grundar sig på. Föreligger i ett ärende omedelbar fara för att barnet förs ur landet eller är saken av annan anledning brådskande, kan rätten, även om hän- visning enligt 5 § första stycket har skett, förordna att barnet skall tas om hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får förordna att beslutet skall verkställas genom polismyndighetens för- sorg. Har rätten meddelat ett beslut enligt första stycket som ännu gäller när ärendet skall avgöras, skall rätten ompröva beslutet. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.9, innehåller bestämmel- ser om interimistiska omhändertaganden av barn. Paragrafen har sin motsvarighet i nuvarande 21 kap. 10 § första stycket med vissa tillägg och ändringar. Om det föreligger omedelbar fara för att barnet förs ur landet eller om saken av annan anledning är brådskande får dom- stolen besluta att barnet skall tas om hand av social- nämnden eller på annat lämpligt sätt. Bestämmelsen bör tillämpas restriktivt och endast mycket kortvariga omhändertaganden kan komma i fråga. Domstolen får besluta att polismyndigheten skall verkställa beslutet. Domstolen måste göra en bedömning i varje en- skilt fall om det är nödvändigt att omhändertagandet sker genom polismyndighetens försorg. Domstolen har möjlighet att ingripa interimistiskt även i de fall domstolen har berett parterna tillfälle att väcka talan om ändring enligt 5 § första stycket. Exempelvis kan den situationen uppkomma att det som det är till barnets bästa att en ny talan i frågan om t.ex. vårdnaden väcks, finns en överhängande risk för att barnet far illa om barnet inte flyttas från den förälder som det vistas hos. Domstolen kan då besluta om ett kortare omhänder- tagande av barnet. Om ett beslut om omhändertagande fortfarande gäller när ärendet skall avgöras, t.ex. avskrivas på grund av att talan om ändring har väckts, skall omhändertagandebeslutet enligt andra stycket omprövas. Det torde endast i undantagsfall finnas anledning för domstolen att besluta om ett fortsatt omhändertagande i . Hämtning, omhändertagande och annan åtgärd som rör barnet skall utföras på ett sätt som är så skonsamt som möjligt för barnet. Vid hämtning och omhändertagande skall någon som kan vara till stöd för barnet närvara. Finns det ett sådant umgängesstöd som avses i eller en sådan kontaktperson för barnet som avses i socialtjänstlagen (2001:453) bör denne anlitas. Om möjligt skall också en barnläkare, barnpsykiater eller barnpsykolog medverka. Om barnet på grund av sjukdom inte bör flyttas eller om det möter något annat sär- skilt hinder, skall hämtningen eller omhändertagandet uppskjutas. Paragrafen motsvarar i sak nuvarande 21 kap. 9 § FB med tillägg om att även omhändertagande av barn omfattas av bestämmelsen. I andra stycket markeras att inte bara kontaktpersoner som utsetts med stöd av SoL utan även umgängesstöd som utsetts med stöd av FB bör närvara vid hämtning och omhändertagande. 18 kap. skall tillämpas i fråga om rättegångskostna- der. Avskrivs ärendet i enlighet med 5 § andra stycket eller på grund av att parterna ingått en samförståndslösning får rätten dock förordna att vardera part skall bära sin kostnad. Kostnader för hämtning eller omhändertagande av barn betalas av all- männa medel. Rätten får efter vad som är skäligt besluta att en part som har föranlett kostnad för hämtning eller omhändertagande av barn skall helt eller delvis betala kostnaden till staten. Beslut i frågor enligt första och andra styckena fattas av rätten. Paragrafen har behandlats i avsnitt 12.5.1. I första stycket anges att bestämmelser om rätte- gångskostnader som huvudregel skall tillämpas i ärenden om verk- ställighet. För att risken för att drabbas av rättegångkostnader inte skall motverka att parterna träffar överenskommelser även på verk- ställighetsstadiet, gäller en särskild regel för de fall ett ärende avskrivs på grund av att parterna har kommit överens. I sådant fall har dom- stolen möjlighet att förordna att vardera part skall bära sin kostnad. Motsvarande möjlighet har domstolen för det fall ett ärende avskrivs på grund av att en part, efter hänvisning av domstolen i verkställig- hetsärendet, väcker talan i frågan om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge. Domstolen är således inte skyldig att i dessa situationer förordna att vardera part skall bära sin kostnad, utan omständigheterna kan i vissa fall motivera en annan fördelning. Enligt andra stycket, som i sak motsvarar delar av nuvarande 21 kap. 13 § andra stycket, regleras vem som skall betala kostnader för hämtning eller omhändertagande av barn. Angående bestämmel- ser om hämtning av part, se 20 kap. 2 c §. I tredje stycket anges att beslut som gäller kostnader enligt para- grafen fattas av domstolen. Beslut, som inte avser utdömande av vite, ersättning för parts kostna- der eller parts skyldighet att betala kostnader till staten, gäller omedel- bart, om inte annat förordnas. Paragrafen har behandlats i avsnitt 12.5.1. Bestämmelsen innebär att domstolens beslut i ärenden om verkställighet som huvudregel gäller . Detta gäller dock inte beslut som avser utdömande av vite, ersättning för parts kostnader eller parts skyldighet att betala kostnader till staten. Domstolen har möjlighet att förordna att ett beslut som gäller enligt bestämmelsen inte skall gälla . Om ett beslut som gäller överklagas kan högre rätt förordna om inhibition. 22 kap. Om överflyttning av barn i andra fall än enligt domstols- avgörande eller avtal Avgörande enligt detta kapitel för alla frågor som rör överflyttning av barn skall vara enbart vad som är bäst för barnet. Om dom eller avtal som avses i 21 kap. 1 § inte föreligger, kan barnets vårdnadshavare, när barnet vistas hos någon annan, begära att tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist beslutar om åtgärd för att barnet skall överflyttas till vårdnadshavaren. Om det inte finns någon behörig domstol, tas frågan om överflyttning upp av . I första stycket finns en övergripande bestämmelse. Denna har be- handlats i avsnitt 12.5.1. En motsvarande bestämmelse finns i nu- varande 21 kap. 1 § första stycket, men i den föreslagna bestämmelsen betonas barnets bästa ytterligare. I bestämmelsen slås fast att avgö- rande för alla frågor som rör överflyttning skall vara enbart vad som är bäst för barnet. Detta gäller såväl vid prövningen av frågan om överflyttning som vid själva överflyttningsförfarandet. Andra stycket har sin motsvarighet i nuvarande 21 kap. 7 § första stycket. I bestämmelsen anges att kapitlet omfattar de fall där barnet befinner sig hos annan än sin vårdnadshavare och det inte finns en dom eller ett av socialnämnden godkänt avtal som reglerar vårdnads- frågan. Så kan t.ex. vara fallet om mamman ensam har vårdnaden om barnet enligt 6 kap. 3 §. Paragrafen är också tillämplig om en dom eller ett av socialnämnden godkänt avtal visserligen finns, men an- sökan om åtgärd riktar sig mot annan än parten i det avgjorda målet eller i avtalet. I stycket regleras också forumfrågan. Frågor om över- flyttning av barn i andra fall än enligt domstolsavgörande eller avtal prövas av allmän domstol. Skälen till varför handläggningen av dessa frågor flyttas från förvaltningsdomstolarna har utvecklats närmare i avsnitt 12.4.2. Forumregeln är utformad som den forumregel som gäller för mål enligt 6 kap. (se avsnitt 12.7). Ärenden enligt detta kapitel handläggs enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Ärenden enligt detta kapitel skall i tingsrätt och hovrätt, om det inte möter hinder, handläggas av lagfarna domare som särskilt har utsetts av domstolen att handlägga sådana ärenden. Detsamma skall gälla i fråga om nämndemän som anlitas för tjänstgöring i sådana ärenden. I första stycket, som har behandlats i avsnitt 12.4.4, anges att samtliga ärenden enligt 22 kap. handläggs enligt lagen (1996:242) om domstols- ärenden. Det innebär att ärendelagens bestämmelser om bl.a. sam- manträde och överklagande gäller. Andra stycket har behandlats i avsnitt 11.9. De domare som hand- lägger ärenden om överflyttning skall vara särskilt utsedda av dom- stolen. Bestämmelsen är tillämplig i både tingsrätt och hovrätt och omfattar såväl lagfarna domare som nämndemän. Genom att hand- läggningen av dessa ärenden koncentreras till vissa domare kommer kompetensen och erfarenheten hos dessa domare att öka. Möjlighe- ten att låta ett ärende om överflyttning handläggas av annan domare än den som särskilt utsetts är avsedd att användas restriktivt, i fall där det inte är praktiskt möjligt för den domaren att själv handlägga ärendet, t.ex. vid sjukdom. Ansökan om överflyttning får inte upptas till prövning om det mellan parterna pågår ett mål eller ärende rörande vårdnad om barnet vid dom- stol. Ansökan om överflyttning får inte heller upptas till prövning, om ett flyttningsförbud enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga föreligger beträffande barnet. Paragrafen har behandlats i avsnitt 12.5.3. Första stycket saknar motsvarighet i gällande rätt och medför att det är möjligt för en part att föra parallella processer. Om en part ansöker om överflyttning av barnet som det på- går ett vårdnadsmål mellan parterna får domstolen inte ta upp ansö- kan om överflyttning till prövning, utan skall i stället avvisa den. Inte heller skall prövningen av en ansökan om överflyttning fortsätta om part väcker talan i vårdnadsfrågan. I sådana fall får dom- stolen avskriva ansökan om överflyttning från vidare handläggning. Andra stycket motsvarar nuvarande 21 kap. 7 § tredje stycket. Rätten kan vägra att vidta den begärda åtgärden, om det av hänsyn till barnets bästa är påkallat att frågan om vårdnaden prövas av domstol. Har barnet fyllt , får begärd åtgärd inte vidtas mot dess vilja utom då rätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. Det- samma gäller, om barnet ännu inte har fyllt men har nått en sådan mognad att dess vilja bör beaktas på motsvarande sätt. Rätten får även i andra fall vägra att vidta den begärda åtgärden, om det finns en risk som inte är ringa för att barnets kroppsliga eller själsliga hälsa skadas. Paragrafen har behandlats i avsnitt 12.5.3. Första stycket motsvarar nuvarande 21 kap. 7 § andra stycket, andra stycket motsvarar nuva- rande 21 kap. 5 § och tredje stycket motsvarar nuvarande 21 kap. 6 § andra stycket. Bestämmelserna i 1–4 §§ gäller också när vårdnaden utövas gemen- samt av föräldrar eller särskilt förordnade vårdnadshavare och en av dem utan något beaktansvärt skäl egenmäktigt fört bort eller håller kvar bar- net samt den andra begär rättelse. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.4.2, motsvarar nuvarande 21 kap. 8 § med vissa språkliga ändringar. Bestämmelsen omfattar de fall där föräldrarna (eller särskilt förordnade vårdnadshavare) har gemensam vårdnad om barnet på grund av lag (t.ex. 6 kap. 3 § första stycket) och den ena föräldern, utan något beaktansvärt skäl, egen- mäktigt för bort eller håller kvar barnet och den andra föräldern be- gär rättelse. Innan rätten förordnar om överflyttning, får den uppdra åt tjänste- man inom att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall överlämna barnet till den part som har begärt överflytt- ning. Sådant uppdrag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid som rätten bestämmer lämna denna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och vad som i övrigt har kommit fram. Tiden får inte sättas längre än . Rätten får dock förlänga tiden, om det finns förut- sättningar för att nå en frivillig fullgörelse. Paragrafen har behandlats i avsnitt 12.5.3. Den har sin motsvarighet i nuvarande 21 kap. 2 §.