sou · GTB376d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Avgiften får avse fiske i allmänt och enskilt vatten i havet, längs kusterna och i de fem . Skälen för den geografiska avgränsningen av avgiftsskyldigheten redovisas i avsnitt 7.2.4. I andra stycket anges att avgiftsintäkterna skall bilda en fond (fiskevårdsfonden). Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om till vilka åtgärder fiskevårdsfonden skall användas och besluta om bidrag ur fonden. Genom de föreslagna bestämmelserna i 2 kap. 26 § första stycket förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskeri- näringen meddelar regeringen föreskrifter om vilka åtgärder som avses, medan rätten att besluta om bidrag ur fonden delegeras till genom 2 kap. 26 § tredje stycket. Verket beslutar om bidrag ur fonden – i enlighet med den föreslagna bestämmelsen i 8 § andra stycket i förordningen (1996:145) med instruktion för – genom det särskilda fiskevårdsrådet. Se mer om detta i avsnitt 12.3. Avgiftssystemet bör kunna tas i bruk . Enligt 50 c § får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva att den som bryter mot de föreskrifter som meddelats med stöd av 19 a § skall åläggas att betala en sanktions- Regeringen föreslås meddela föreskrifter om sådan avgift för vissa överträdelser av bestämmelserna om fiskevårdsavgift; se föreslagna 6 kap. 2 b § förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen. Avgiften skall beslutas av och bestämmas till högst . Sanktionsavgiften behandlas i avsnitt 9.6 (se även avsnitt 12.2). Utredningen föreslår en ny, andra mening som innebär ett undantag från huvudregeln att beslut i särskilda fall får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. När det gäller beslut i fråga om bidrag från 43:11-anslaget får dessa enligt 7 § förordningen (1998:1343) om stöd till fiskevården inte överklagas. Detsamma bör gälla verkets (genom fiskevårdsrådet) beslut i fråga om bidrag ur fiskevårdsfonden. beslut skall dock kunna överklagas till Fiskeri- verket, i enlighet med paragrafens första stycke. Den föreslagna bestämmelsen i 8 § andra stycket förordningen (1996:145) med instruktion för , om fiskevårdsrådets uppgifter, omfattar inte överprövning av länsstyrelsernas beslut i fråga om bidrag ur fiskevårdsfonden. beslut i sådana fall bör således ske på vanligt sätt och inte genom fiskevårdsrådet. 12.2Förslag till förordning om ändring i förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen 2 kap. 23 § Genom 23 § första stycket föreskriver regeringen om en fiske- vårdsavgift i enlighet med bemyndigandet i 19 a § fiskelagen (1993:787). ges möjlighet att närmare precisera de geografiska gränserna för havet, kusterna och de fem . Fiskevårdsavgiften är och för . Angående skälen för avgiftens differentiering och storlek hänvisas till avsnitt 7.2.6 och 7.3. I andra stycket anges att skyldigheten att betala fiskevårdsavgift inte gäller personer eller den som är innehavare av enskild fiskerätt vid fiske i eget vatten. Dessa undantag behandlas i avsnitt 7.2.2 och 7.2.5. Genom tredje stycket ges möjlighet att för vissa särskilda fall föreskriva om avgiftsbefrielse och att i enskilda fall ge dispens från skyldighet att betala fiskevårdsavgift. 2 kap. 24 § Enligt 24 § är den som fiskar i av staten avgiftsbelagt vatten skyldig att ha med sig bevis om att man har betalat fiskevårdsavgiften. Betalningsbeviset måste vara personligt (se avsnitt 9.2.2). Om man med stöd av undantagsbestämmelserna i 23 § andra eller tredje stycket fiskar utan att ha betalat avgift skall man i stället ha med sig bevis om att man omfattas av ett sådant undantag. Bevis om betalning eller om att man omfattas av ett undantag skall på uppmaning visas upp för den som utövar fisketillsyn. 2 kap. 25 § Paragrafen innehåller vissa administrativa bestämmelser om upp- börd, administration och förvaltning av avgiftsmedlen. Kommen- tarer till dessa bestämmelser finns i avsnitt 9.2.2, 9.4.2 och 9.4.3. 2 kap. 26 § Inledningsvis bör nämnas att bestämmelserna i förordningen (1998:1343) om stöd till fiskevården inte är avsedda att tillämpas i fråga om bidrag ur fiskevårdsfonden, annat än när det särskilt anges. I stället skall för bidrag ur fiskevårdsfonden gälla de bestämmelser som finns i denna paragraf. I 26 § första stycket klargörs att bidrag ur fiskevårdsfonden får ges i mån av tillgång på medel och till sådana fiskevårdsåtgärder som nämns i 3 § förordningen om stöd till fiskevården (se avsnitt 3.2.1). En ytterligare förutsättning är att åtgärderna främjar fiskevården i havet, längs kusterna och i de fem . Åtgärderna behöver således inte rent faktiskt utföras i dessa vatten; det avgörande är att de kan förväntas ge positiva effekter i havet, längs kusten eller i de . Detta innebär, som redovisats i bl.a. avsnitt 10.3.1, att avgiftsfinansierade fiskevårdsåtgärder skall kunna vidtas i till- och frånrinnande vatten, till första definitiva vandringshindret. Förutom nu nämnda åtgärder skall fiskevårdsfonden användas för att täcka kostnaderna för administration av avgiftssystemet och information om fiskevårdsavgiften (se avsnitt 10.3.2). Detta är en skillnad jämfört med förordningen om stöd till fiskevården, som reglerar det statliga fiskevårdsanslaget över statsbudgeten. I paragrafens andra stycke finns ytterligare en skillnad jämfört med den nämnda förordningen. Här anges att bidrag får lämnas med ett belopp som motsvarar högst hela den godkända kostnaden för åtgärden, medan huvudregeln enligt 4 § förordningen om stöd till fiskevården är att bidrag lämnas med högst . Endast om det finns särskilda skäl kan statsbidrag över statsbudgeten lämnas för en större andel av kostnaderna. Detta bör dock alltså inte gälla för avgiftsfinansierade fiskevårds- åtgärder. Som redogjorts för i avsnitt 10.3.2 bör bidrag som huvudregel kunna utgå med belopp som motsvarar 75, 90 eller t.o.m. av de godkända kostnaderna. Det ankommer på fiskevårdsrådet eller att närmare avgöra nivån. Om avgiftsfinansierade fiskevårdsåtgärder skall utföras i vatten som rinner till eller från de eller till havet kan det finnas anledning att ställa högre krav på medfinansiering och därmed att besluta om en lägre bidragsnivå. Dessa vatten är inte avgiftsbelagda inom ramen för det statliga fiskevårdssystemet och fiskevårdsområdesföreningar och annan fiskeförvaltning har där oftast möjlighet att själva finansiera sin fiskevård genom försäljning av fiskekort. Det är därför rimligt att för åtgärder i dessa vatten kräva en högre andel medfinansiering. I tredje stycket föreskrivs att det är eller, efter bemyndigande av verket, som beslutar om bidrag ur fiskevårdsfonden. beslut sker genom det särskilda fiskevårdsrådet, i enlighet med den föreslagna bestämmelsen i 8 § andra stycket i förordningen (1996:145) med instruktion för . Tredje stycket ger vidare fiskevårdsrådet och möjlighet att under vissa förutsättningar upphäva ett beslut om bidrag och att återkräva ett utbetalat bidrag. Bestämmelsen överensstämmer med vad som gäller för bidrag från det statliga fiskevårdsanslaget i enlighet med 5 § förordningen om stöd till fiskevården. Att förordningen om stöd till fiskevården inte skall tillämpas på bidrag ur fiskevårdsfonden innebär att förordningens 7 § om överklagande av beslut om bidrag inte gäller beslut enligt den nu aktuella 2 kap. 26 §. Om rätten att överklaga de beslut som och meddelar enligt denna paragraf stadgas i stället i 51 § fiskelagen. 6 kap. 2 b § Med stöd av den föreslagna 50 c § fiskelagen föreskriver regeringen i denna paragraf om sanktionsavgifter för vissa överträdelser av bestämmelserna om fiskevårdsavgift. Enligt första stycket skall den som fiskar utan att ha betalat föreskriven fiskevårdsavgift av åläggas att betala en särskild avgift om . För den som vid fiske inte har med sig bevis om att han eller hon har betalat fiskevårdsavgiften, eller bevis om att man är undantagen från avgiftsskyldighet, är avgiften enligt andra stycket i stället . Detsamma gäller den som inte följer en uppmaning att visa upp sådant bevis. I praktiken innebär det sagda att den som vid tillsyn inte visar upp ett bevis som huvudregel bör åläggas att betala . Det bör naturligtvis inte räcka med att påstå att man har betalat fiskevårdsavgiften eller att man omfattas av undantags- bestämmelserna, men glömt beviset för detta hemma, för att åläggas att betala den lägre avgiften om i stället för den högre om . Om personen i fråga i ett senare skede kan visa att fiskevårdsavgiften faktiskt var betald vid fisketillfället, eller att han eller hon var undantagen från avgiftsskyldighet, blir emellertid den lägre avgiften tillämplig. Det är också främst i sådana fall som tredje stycket om jämkning och eftergift bör kunna användas. Om rätten att överklaga de beslut som meddelar enligt denna paragraf stadgas i 51 § fiskelagen. Sanktionsavgiften behandlas ytterligare i avsnitt 9.6. 12.3Förslag till förordning om ändring i förordningen (1996:145) med instruktion för Som tidigare nämnts skall ett fiskevårdsråd besluta för Fiskeri- verkets räkning i frågor som rör bidrag ur fiskevårdsfonden. Vidare är det rådet som under vissa förutsättningar får upphäva eventuella beslut om bidrag samt återkräva bidrag som har betalats ut. I paragrafen framhålls dessutom att fiskevårdsrådet skall fungera som ett organ för samråd och samverkan i fiskevårdsfrågor i allmänhet. I avsnitt 9.5.2 redogörs för fiskevårdsrådets sammansättning och uppgifter. När det gäller sammansättningen bör general- direktör vara ordförande. Utöver en representant vardera för och länsstyrelserna skall regeringen förordna ledamöter som företräder berörda aktörer på fiskets område. Som redovisats i avsnitt 9.5.2 bör Sportfiske- och och ges möjlighet att föreslå två ledamöter vardera, medan bör föreslå en. Ytterligare en ledamot bör företräda husbehovs- fiskarnas intressen. Paragrafens första stycke innehåller bestämmelser om fiskevårds- rådets beslutförhet och ordförandens utslagsröst. Genom andra stycket ges rådet möjlighet att överlämna vissa beslut till generaldirektör. Se vidare avsnitt 9.5.2. Utredning om fiskevårdens finansiering Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppdrag att lämna förslag på hur fiskevården skall finansieras . se över och ge förslag på fiskevårdens framtida finansiering och därvid särskilt uppmärksamma möjligheten att ta ut en avgift vid försäljning av fiskeredskap, undersöka möjligheten till en förhandlad branschöverens- kommelse om fiskevårdens finansiering, föreslå hur influtna medel skall användas, ge förslag om tillämpning, omfattning, utformning och storlek hos en eventuell avgift samt i förekommande fall uppbörd, förvaltning, tillsyn och sanktioner, allt med sikte på kostnads- effektivitet och ändamålsenlighet, analysera övriga finansieringsformer och då särskilt en allmän fiskevårdsavgift, lämna förslag på nödvändiga författningsändringar. Fritidsfiske är en viktig rekreationskälla för många människor och har utvecklats till en av våra mest utbredda och populära fritidsverksamheter. Över två miljoner svenskar fiskar under sin fritid. Fritidsfisket innefattar såväl sportfiske med handredskap som fiske med andra redskap. Fritidsfiske har i hög grad karaktär av familjeaktivitet och utgör ett viktigt komplement till andra fritidsaktiviteter såsom båtliv, semesterresor och camping. Det är en viktig del i en utvecklad aktiv turism som skapar underlag för en fortsatt bosättning i glesbygder där inkomstmöjligheterna är begränsade. Fritidsfisket är ett viktigt komplement till yrkesfisket och bidrar till att stimulera fisk- konsumtionen i landet. Fiskevårdsarbetet syftar till att förbättra livsmiljön och fisk- beståndens naturliga förutsättningar för en optimal produktion samt bevarande av den biologiska mångfalden i enlighet med miljömålsarbetet. Fiskevården skall också skapa och bevara ett fiske med hög kvalitet i kombination med rika och mångfacetterade naturupplevelser. Detta för att främja de olika sorts fiske som förekommer. Information, förvaltningsåtgärder och fisketillsyn är viktiga åtgärder för att ekosystemen skall nyttjas på ett sätt som inte hotar den långsiktiga produktionsförmågan och den biologiska mångfalden. Det finns också ett behov av att utveckla och utvärdera nya fiskevårdsstrategier, utsättning av fisk, fiskevårds- metoder samt att följa fiskbeståndens och fiskets utveckling. Det finns även ett behov av bidrag för bildande av fiskevårdsområden. Fiskevården finansieras på flera sätt, bl.a. över stats- budgeten genom anslag 43:11 Fiskevård. Anslaget ökades till från tidigare . är anslaget på . Medelsbehovet för fiskevård uppskattas till , vilket motsvarar ansökningarna om bidrag ur an- slaget 43:11 Fiskevård. Medel som härrör från olika vattendomar och utdömda vattenregleringsmedel samt EU-medel kan lämnas för olika fiskevårdande åtgärder, främst i form av enskilda större projekt. En internationell genomgång av modeller för fiskevårdens finansiering har visat på olika alternativ. I vissa länder finansieras den allmänna fiskevården i sin helhet med anslag över budget. Andra länder har valt att komplettera finansieringen med en obligatorisk fiskevårdsavgift. I har myndigheterna valt ytter- ligare ett alternativ. Här har man lagt en avgift på fiskeredskap m.m. Medlen som genereras genom avgiften avsätts till en särskild fond som betalar av projektkostnaderna för fiskevård med krav på delfinansiering från delstaten . Frågan om en fiskevårdsavgift diskuterades genom den s.k. fiskevattenutredningen. I sitt betänkande (SOU 1939:28) Ett ändamålsenligt utnyttjande av Kronans fiskevatten framhöll utredningen önskvärdheten av en allmän fiskevårdsavgift. Någon avgift infördes aldrig. Därefter föreslogs fiskeavgift av . fick i uppdrag att behandla Vänerfiskarnas förslag, men i sitt betänkande (SOU 1947:47) Fiskelag ställde sig kommittén negativ till en fiskevårdsavgift. fick regeringens uppdrag att utreda möjligheten att införa fiskevårdsavgifter. Styrelsen anhöll om att få utvidga uppdraget till att gälla en allmän fiskevårdsavgift, men fick avslag på denna begäran. Ett förslag till lokala fiskevårdsavgifter presenterades . Förslaget innebar att regeringen skulle kunna förordna om att fiske inom vissa vattenområden i havet och de fem endast fick bedrivas av den som hade betalat en fiskevårdsavgift. Regeringen avvisade förslaget och det förelades aldrig . tillsattes en utredning (fritidsfiskeutredningen) med chef som ordförande för att se över de statliga insatserna för fritidsfisket. I betänkandet (SOU 1968:13) Fritids- fisket föreslogs en allmän fiskevårdsavgift på . Flertalet remissinstanser avstyrkte förslaget. Inte heller regeringen biträdde det. fiskevattensutredning föreslog i betänkandet (SOU 1978:75) Fiska på fritid att en fiskevårdsavgift på skulle införas. Den skulle betalas av alla fritidsfiskare . Förslaget om en allmän fiskevårdsavgift avvisades, bl.a. med hänvisning till att kostnaderna för administration, kontroll och tillsyn var svåra att beräkna (prop. 1980/81:153). I stället infördes fr.o.m. /82 ett särskilt anslag Bidrag till fiskevård m.m. som disponeras av . framfördes krav på införande av en allmän fiskevårdsavgift ett flertal gånger i riksdagsmotioner vilka samtliga dock avslogs. utreddes förutsättningarna för att införa en allmän fiskevårdsavgift och effekterna av en sådan avgift. Utredningens betänkande blev inte föremål för remissbehandling och beslutade efter förslag budgetproposition (prop. 1991/92:100, bet. 1991/92:JoU12, rskr. 1991/92:212) att någon allmän fiskevårdsavgift inte skulle införas. Motionskrav följande år föranledde ingen ändring av denna inställning. Frågan om en allmän fiskevårdsavgift blev åter aktuell i och med utredningen om fiskerinäringens utvecklingsmöjligheter. I slut- betänkandet Svenskt fiske (SOU 1993:103) framhölls att utredningen inte såg någon annan möjlighet att finansiera nöd- vändiga fiskevårdsåtgärder än genom en allmän fiskevårdsavgift. I en på betänkandet grundad proposition (prop. 1993/94:158) uttalade regeringen att den inte var beredd att ändra sin inställning till en allmän fiskevårdsavgift. beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. 1993/94:JoU24, rskr. 1993/94:274). Regeringen beslutade att uppdra åt en särskild utredare att lämna förslag till en allmän fiskevårdsavgift. Utredaren redovisade uppdraget i rapporten av en allmän fiskevårdsavgift. En på betänkandet grundad proposition (prop.1994/95:231) förelades , men drogs tillbaka. Regeringen beslutade att förordna en särskild utredare med uppgift att utreda konsekvenserna av det fria handredskapsfisket. Utredaren redovisade uppdraget i betänkandet Utvärdering av det fria handredskapsfisket (SOU 2001:82). I betänkandet läggs ett förslag fram om införande av en fiskevårdsavgift. Uppdraget har inte föranlett någon lagstiftning. I en rad utredningar har olika förslag lagts fram om fiskevårdens finansiering. Vid beredning av de olika förslagen har en allmän uppfattning om att det föreligger ett behov av ökade insatser för fiskevård kunnat konstateras. Emellertid har invändningar rests mot utformningen av de olika förslagen om fiskevårdens finansiering. Bl.a. har möjligheten att enligt förslagen få acceptans för avgiften hos den grupp människor som skall betala fiskevårds- avgiften ifrågasatts. Finansieringen av fiskevården har således inte fått någon definitiv lösning. Det finns emellertid ett stort och ökande behov av fiskevård som inte tillgodosetts på grund av medelsbrist. En allmän fiskevårdsavgift av någon form klargör också att fiskeresursen är begränsad och därmed sårbar och således måste vårdas för att kunna bevaras och vara allmänt tillgänglig. Det är därför angeläget att pröva nya vägar för att få till stånd en hållbar modell för finansiering av fiskevården i . En särskild utredare tillkallas därför med uppdrag att göra en genomgång av modeller för fiskevårdens finansiering som tillämpas i andra länder. I detta sammanhang skall den modell som tillämpas i särskilt uppmärksammas. Utredaren skall analysera och ge förslag på hur en modell av detta slag skulle kunna organiseras. I sitt arbete skall utredaren särskilt fokusera på möjligheten att genomföra en förhandlad branschöverenskommelse om fiske- vårdens finansiering. När det gäller huvudmannaskapet för förvalt- ning av influtna medel i en sådan modell skall utredaren fästa uppmärksamhet på konstruktionen av Stiftelsen . Utredaren skall därför i sitt arbete föra samtal med berörda parter och undersöka möjligheterna att förhandla fram en lösning som definierar ansvarsfördelning, åtaganden och organisationsformer. Det offentliga åtagandet skall inte utökas. Utredaren skall särskilt undersöka om det är möjligt att samarbeta med någon befintlig branschorganisation och om möjligt träffa avtal om administrativa frågor. I sitt arbete skall utredaren även beakta avgränsningen mellan skatt och avgift. Vid behov skall utredaren med utgångspunkt i en samman- ställning och utvärdering av tidigare gjorda utredningar ge en samlad bild av andra modeller som kan finnas för att införa en allmän fiskevårdsavgift. Utredaren skall även undersöka om en eventuell skyldighet att betala fiskevårdsavgift skulle behöva avgränsas. Det kan exempelvis avse vilka som kan omfattas av betalningsskyldigheten eller om det kan behövas för vissa områden. Utredaren skall även ge förslag till hur frågor kring samverkan skall lösas. Utredaren skall i det sammanhanget analysera vilka de olika aktörerna inom området är samt ge förslag till former för samverkan kring olika insatser. Eventuella förslag om statliga insatser skall åtföljas av förslag till finansiering. Utgångspunkten skall vara att det inte finns utrymme för nya statliga utgifter. Fiskevården bör bl.a. inriktas mot att bilda och ombilda fiskevårdsområden, att bevara och restaurera fiskbestånden och deras livsmiljö och i förekommande fall restaurera skadade miljöer och bestånd samt inbegripa tillsyn och information. Ambitionen skall vara att en modell för fiskevårdens finansiering kan införas fr.o.m. . Utredaren skall lämna förslag på de författningsändringar som kan motiveras av de förslag som lämnas. Utredaren skall i sitt arbete särskilt beakta de administrativa konsekvenserna för näringslivet och skall utforma förslag så att företagens administrativa kostnader hålls så låga som möjligt. Det står utredaren fritt att ta upp sådana frågor inom ramen för uppdraget som blir aktuellt under utredningsarbetet och som kan antas vara av betydelse i sammanhanget. Uppdraget skall genomföras med utgångspunkt i tidigare utred- ningar och efter samråd med berörda organisationer, myndigheter och andra intressenter. Utredaren skall, vad gäller redovisningen av förslagens konsekvenser för små företag, samråda med Närings- livets regelnämnd. Utredaren skall redovisa uppdraget . Tilläggsdirektiv till Utredningen om fiskevårdens finansiering (Jo 2004:06) Förlängd tid för uppdraget Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att lämna förslag på hur fiskevården skall finansieras . förordnade chefen för f.d. landshövdingen till särskild utredare. Enligt direktiven (2004:133) skall uppdraget redovisas till regeringen . Utredningstiden förlängs, vilket innebär att utredaren skall redovisa sitt uppdrag . – skattning av antal fiskande Samtliga skattningar som redovisats är behäftade med en viss osäkerhet på grund av olika felkällor som uppkommer i undersök- ningen. Osäkerhetskällorna uppkommer genom att exempelvis endast ett urval undersökts (urvalsfel), svar saknas från personer som ingått i urvalet (bortfallsfel) och frågor och svar kan ha miss- uppfattats vilket leder till felklassificeringar (mätfel). För att göra en bedömning av felens betydelse skiljer man mellan slumpmässiga och systematiska fel. Slumpmässiga fel orsakar en slumpmässig osäkerhet – felmarginal – hos resultaten. Systema- tiska fel påverkar (snedvrider) resultaten i en viss riktning vilket leder till en överskattning eller underskattning. Den slumpmässiga osäkerheten som beror på urvalsfel och slumpmässiga mätfel kan uttryckas i form av ett konfidensintervall, som beräknas med hjälp av skattningens medelfel. Ett 95- procentigt konfidensintervall för en skattning bildas genom: skattning ± 1,96 × (medelfelet för skattningen) Talet 1,96 motsvarar konfidensgraden . Med ett 95-pro- centigt konfidensintervall menas att det sanna värdet i 95 fall av 100 ligger inom dess gränser, om andra fel än slumpfel är försumbara. Det är praxis att tillämpa 95-procentiga konfidensintervall när man uttalar sig om statistiskt säkerställda skillnader. I denna rapport redovisas ett approximativt 95-procentigt konfidensintervall till samtliga skattningar. Ur tabellen kan man utläsa att antalet fritidsfiskare i åldern som har fiskat vid kusten och/eller de var 884 000 ± 62 000. Detta innebär att det sanna värdet i 95 fall av 100 ligger inom intervallet 822 000–946 000. I de fall då konfidensintervallet till stor del överlappar varandra kan man dra slutsatsen att det inte finns några signifikanta skillnader. Det vill säga skillnaden i punktskattningen kan lika gärna bero på slumpen. Bortfall och mätfel är vanligtvis de felkällor som i första hand orsakar systematiska fel. SCB har ingen specifik uppfattning om eventuella mätfels omfattning eller effekter för denna under- sökning. Siffrorna i tabellen har hämtats från undersökningen Fiske 2005 som gjorts i samarbete mellan och (). Antal fritidsfiskare 18-74 år därav antal fiskare som fiskat de 2 984 000 ± 91 000 Aktiv fiskare = har fiskat (2004) Sportfiskare = fiskar huvudsakligen med handredskap Husbehovsfiskare = fiskar huvudsakligen med garn/nät, tina/bur och liknande redskap Generalist = fiskar med både handredskap och andra redskap Ej aktiv fritidsfiskare = är intresserad av fiske men har fiskat 1.Radio och TV i allmänhetens tjänst. Riktlinjer för en ny tillståndsperiod. 2.Radio och TV i allmänhetens tjänst. Finansiering och skatter.