sou · GTB366d2 · 2006-01-01 00:00:00 — I förskolan var andelen och i fritidshemmen år 2003.155 Överhuvudtaget märks en professionalisering av förskoleverksamheten på så sätt att personalens utbildningsnivå samman- taget har ökat, att de pedagogiska målsättningarna för verksam- heten blivit tydligare och att allt fler barn går i förskola istället för familjedaghem. I förskolan ökade både storleken på barngrupperna och antalet barn per årsarbetare . Den genomsnittliga storleken på barngrupperna ökade från 13,8 till 17,2 barn, och det genomsnittliga antalet barn per årsarbetare ökade från 4,4 till 5,4 barn.156 I fritidshemmen har ökningen varit dubbelt så stor som i för- skolan. Både gruppstorleken och antalet inskrivna barn per års- arbetare har fördubblats . Den genomsnittliga gruppstorleken har ökat från 17,8 till 30,1 barn. Genomsnittligt antal inskrivna barn per årsarbetare har ökat från 8,3 till 18,2. Integrationen mellan fritidshem och skola gör dock att utveck- lingen är svår att tolka enbart utifrån dessa genomsnittssiffror.157 153Bergqvist & (2001). 154Skolverket (2003c). 155Skolverket (2003a, 2004e). 156Officiell statistik 1990-1998 och gruppstudier enligt (2003a), Officiell statistik 2003 enligt . Att skolstarten ändrades från 7 till innebär dessutom en genomsnittligt yngre barngrupp på fritidshemmen vilket troligen medför större arbetsbelastning. Motsvarande föryngring, och där- med större belastning gäller sannolikt också förskolan. Medan situationen har stabiliserats inom förskolan sedan 1990- talets försämringar, har denna utveckling fortsatt för fritidshem- men. För förskolan har genomsnittstalen för gruppstorlekar och antal barn per årsarbetare varit konstanta , medan ökningen har fortsatt för fritidshemmen. Fritidsverksamheten präglas dessutom, till skillnad från förskolan, av växande skillnader på lokal nivå både vad gäller gruppstorlek och personaltäthet.158 De lokala skillnaderna är betydligt större för fritidshemmen än för för- skolan.159 De ökade lokala skillnaderna skulle kunna vara ett uttryck för att verksamheten har anpassats till lokala förhållanden på ett bättre sätt, vilket var avsikten med den minskade statliga styrningen av barnomsorgen. Men så tycks inte vara fallet. nationella utvärdering av förskolan visar att möjligheterna att genomföra uppdraget enligt läroplanen skiljer sig mellan olika förskolor, bero- ende på barnens förutsättningar och behov, hur upptagningsom- rådet ser ut och hur resursstarka föräldrarna är. Förskolor i högre- sursområden har bättre förutsättningar och lyckas genomföra sitt uppdrag med större framgång än förskolor i lågresursområden. Men detta tar man i kommunerna inte hänsyn till när man fattar beslut om barngruppernas storlek. Oavsett om besluten fattas på lokal nivå eller på kommunnivå är det främst ekonomiska resurser och prioriteringar som avgör gruppstorleken. Detta tyder på att ökade gruppstorlekar i kombination med större lokala skillnader inneburit sämre måluppfyllelse och minskad likvärdighet.160 Även om det rådde stor brist på platser i barnomsorg och tidigare, hade de platser som fanns en relativt jämn och likvärdig kvalitet och relativ stor homogenitet, enligt forskarna . De klassmässiga skillna- derna i barnomsorgen finns kvar, men de har ändrat karaktär från att gälla tillgång till barnomsorg till dess kvalitet: Om skillnaden tidigare gick mellan dem som hade daghemsplats och dem som inte hade det, går den snarare mellan dem som har 158Skolverket (2003c). 159Skolverket (2003c), (2004a). 160Skolverket (2004c). barnomsorg av hög kvalitet och dem som har barnomsorg av låg kvalitet.161 En mycket hög andel föräldrar uppger att de är nöjda med den offentliga barnomsorgen i olika undersökningar, vanligtvis mellan . Detta tycks inte ha förändrats , trots minskad personaltäthet och större barngrupper. Men även om föräldrarna svarar att de är nöjda i allmänhet, är det vanligt att de ger kritik när frågorna ställs mer konkret. I den mån föräldrarna är missnöjda gäller det gruppstorlek och personaltäthet.162 Trots denna kritik visar föräldraenkät att andelen föräldrar som uppger sig vara nöjda med barnets omsorgsform har ökat från . fanns en relativt stor grupp arbetslösa och föräldralediga föräldrar vars barn inte hade plats trots att föräldrarna önskade det, en grupp som till följd av reformerna 2001–2002 minskat. En större andel föräldrar till barn 1–som har offentlig barnomsorg uppger sig vara nöjda () än de som använder sig av andra lösningar (), dvs. är hemma själva med barnet eller använder sig av privata lösningar som släktingar, granne eller barnflicka.163 Detta tyder på att för en del av de föräldrar som inte har sina barn i offentlig omsorg är det fortfarande resultatet av bristande tillgång snarare än egna önskemål. Sammantaget tycks det faktum att till- gången till offentlig omsorg har ökat vara mer utslagsgivande för om föräldrarna säger sig vara nöjda på ett övergripande plan, än att barngrupperna blivit större och personaltätheten minskat. Slutsatser om utvecklingen inom barn- och äldreomsorg Sammantaget visar utvecklingen inom offentlig barn- och äldreom- sorg på stora skillnader, något som har analyserats och sammanfattats av : medan behovstäckningen och tillgängligheten har ökat inom barnomsorgen, har den minskat inom äldreomsorgen, medan andelen som får omsorg har ökat inom barnomsorgen, har den minskat inom äldreomsorgen, 161Bergqvist & (2001) s. 282. 162Bergqvist & (2001), (2004d), (1998). 163Skolverket (2004d). medan den omsorg som familj/närstående utför har minskat inom barnomsorgen, har den ökat inom äldreomsorgen, medan en minskad andel av föräldrarna köper privata barnom- sorgstjänster, har andelen äldre som köper privat omsorg ökat. Den offentliga barn- och äldreomsorgens utveckling under 1990- talet uppvisar också likheter, något som bara delvis har behandlats i detta sammanhang: arbetsmiljön tycks ha blivit sämre för de anställda, de anställdas sjukskrivningar har ökat kraftigt och det finns vissa tecken på att kvaliteten i omsorgen har försäm- rats eller åtminstone att likvärdigheten i kvalitet har minskat.164 Resultaten tyder på en tydlig återföring av offentligt ansvar på kvinnor i familjen för äldreomsorgens del, men inte för barnom- sorgens. Här följer sammanfattande slutsatser för äldreomsorg och barnomsorg var för sig. Återförande av offentligt ansvar vad gäller äldreomsorg Äldreomsorgens utveckling har gått tvärs emot de grundläggande mål och principer som beslutat om. Möj- ligheten har minskat för äldre människor att åldras med bibehållet oberoende och tillgång till god offentlig vård och omsorg efter be- hov. som antalet mycket gamla har ökat kraftigt har både antalet äldre med hemtjänst och antalet institutionsplatser för äldre minskat markant. har koncentrerats till de mest skröpliga, så att äldre med samma omsorgsbehov får färre hjälp- timmar i jämförelse med . För äldreomsorgens del har det skett en förskjutning av omsorgs- ansvaret från den offentliga sektorn till familjen utan att de politiska målen eller lagarna har ändrats. Framförallt kvinnliga anhöriga, ofta äldre makar och medelålders döttrar, har ökat sitt obetalda om- sorgsarbete. För äldre som bor ensamma har hjälpen av döttrar och andra kvinnliga släktingar ökat kraftigt, medan hjälpen från söner och manliga släktingar är oförändrad. En förändring i biståndsbe- dömningen har ägt rum, där kommunerna oftare väger in anhörigas möjligheter att utföra insatserna. Trots att anhörigas omsorgsin- 164 Szebehely (2005b). satser har ökat och den offentliga omsorgen har minskat, har anta- let anhöriga som får ekonomisk ersättning från kommunen mins- kat. Den förskjutning mellan den offentliga äldreomsorgen och anhörigas obetalda och betalda insatser som har belagts med hjälp av forskning och offentlig statistik har illustrerats av enligt figur 9.5 nedan.165 I figuren illustreras trenderna under två tidsperioder; dels visas med en streckad pil perioden från ungefär 1960 till 1980, dels visas med en heldragen pil perioden fram till . byggdes den offentliga äldreomsorgen ut, som man också satsade på ekonomiskt stöd för vårdande anhöriga. har det skett en minskning både av antalet äldre som får del av den offentliga äldre- omsorgen och av antalet anhöriga som vårdar med ekonomiskt stöd. har antalet anhöriga som vårdar ökat. Antalet anhö- riga som vårdar utan ekonomiskt stöd är därmed större än för 20–sedan.166 Figur 9.5 Förskjutningar mellan anhörigomsorg och offentlig äldreomsorg. Ur Szebehely (2005a) 165 har det också skett förskjutningar från offentligt finansierad och offentligt utförd äldreomsorgen mot offentligt eller privat finansierad omsorg utförd på marknaden, cell 8 och 9 i modellen. Det är också möjligt att det har skett en ökning av offentligt finansierade eller obetalda frivilliginsatser (cell 10 och 11). I detta sammanhang när fokus är på samspelet mellan anhörigas och offentliga omsorgsinsatser lämnas dock dessa andra förskjutningar utanför diskussionen. Ur Szebehely (2005a). 166 Szebehely (2005a). Förskjutningar –1980 betecknas med Förskjutningar –2005 betecknas med Vi drar slutsatsen att ett återförande av offentligt ansvar främst till kvinnor har skett vad gäller äldreomsorg. Statistik och forskning som belyser effekterna av denna förändring vad gäller anhöriga kvinnors och mäns hälsa liksom deras möjligheter att förvärvs- arbeta och försörja sig saknas. Detta är en anmärkningsvärd kun- skapslucka. Mot bakgrund av att denna utveckling i större ut- sträckning berört kvinnor än män, är det angeläget att belysa denna utveckling och dess följder ur ett jämställdhetsperspektiv. Inget återförande av offentligt ansvar vad gäller barnomsorg har småbarnsmödrar minskat för både omsorg om sina barn och hushållsarbete, medan småbarnsfädernas insatser är oförändrade. har tillgängligheten till offentlig barnomsorg ökat på flera olika sätt . En allt större andel barn är inskrivna och råder i princip full be- hovstäckning. Nästan alla kommuner erbjuder plats inom 3–4 månader och alla tillämpar maxtaxa. Vistelsetiderna för de grupper barn som varit i barnomsorg har inte minskat, utan den genomsnittliga minskningen i vistelsetider beror på att barn till föräldralediga och arbetslösa som tidigare stod utanför barnom- sorgen nu har fått rätt till deltidsplats. Tillgängligheten till barn- omsorg på obekväm arbetstid har dock minskat som denna typ av förvärvsarbete har ökat. Förutsättningarna för kvaliteten i barnomsorgen har blivit sämre på vissa sätt och bättre på andra. Å ena sidan har barngrupperna blivit större och personaltätheten minskat, vilket har väckt miss- nöje bland föräldrar som i övrigt säger sig vara nöjda med verksam- heten. Å andra sidan har det skett en professionalisering av för- skoleverksamheten på så sätt att personalens utbildningsnivå har ökat och att allt flera barn går i förskola istället för familjedaghem. Likvärdigheten i kvalitet har dock minskat inom barnomsorgen. Slutsatsen är att vi inte kan se något återförande av offentligt ansvar till vare sig mödrar eller fäder vad gäller barnomsorg. En allt större andel barn i offentlig barnomsorg innebär en ökad grad av både offentlig finansiering och offentligt utförande av omsorgsarbetet. Även införandet av maxtaxan ökar den offentliga finansieringen. Med samma modell som användes för att illustrera äldreomsorgens utveckling, skulle barnomsorgens utveckling kunna illustreras på följande sätt: Figur 9.6 Förskjutningar mellan föräldrars omsorg och offentlig barnomsorg Förskjutningar –2005 betecknas med Förutom tillgång på barnomsorg på obekväm arbetstid är jäm- ställdhetsproblemet inte längre tillgången på omsorg utan om- sorgens kvalitet. Detta tycks inte enbart vara ett jämställdhets- problem utan ett generellt jämlikhetsproblem. Om kvaliteten upp- levs som dålig, finns en uppenbar risk att främst mödrar pressas att minska sitt förvärvsarbete . Det finns många skäl till att fokusera äldreomsorgen snarare än barnomsorgen ur ett jämställdhetsperspektiv. Det är tydligt att de statliga ambitionerna är högre vad gäller barnomsorg än äldre- omsorg. För barnomsorgens del genomförs en rad reformer som ökar tillgängligheten och det deklareras att samma princip ska råda som för skolan: barnomsorgen ska vara avgiftsfri, tillgänglig och likvärdig för alla. För äldreomsorgens del, däremot, påpekar både och Kommuner och Landsting att det offentliga åtagandet måste definieras eftersom utvecklingen sprungit ifrån lagstiftning och riktlinjer. För barnomsorgens del är tonen offensiv, för äldreomsorgens defensiv. Barnomsorgen hanterar framtidens arbetare som ger framtida inkomster till statskassan, medan äldreomsorgen mot bakgrund av den demografiska utvecklingen bara kostar mer och mer. Beteck- nande nog har den kallats för den resultatlösa omsorgen. Små- barnsföräldrar är , medan det är personer som själva är pensionerade som står för den största delen av den obe- talda äldreomsorgen. Inte bara ambitionerna utan även utfallet skiljer sig tydligt åt. Ett återförande av offentligt ansvar har skett för äldreomsorgens del, men inte för barnomsorgens. Vi delar bedömning i en bilaga till Långtidsut- redningen: Med ett demografiskt betingat ökande behov av äldre- omsorg, ansträngda kommunala budgetar och på även rekryteringsproblem är det troligt att kommunerna kommer att fortsätta att öka trycket på de anhöriga.167 Det är uppenbart att vi står inför ett vägskäl och att det finns en rad vägar att välja som troligen ger sinsemellan vitt skilda konsekvenser för de inblandade. En väg som förespråkas i en rapport från är att i möjligaste mån undvika att anhöriga står ensamma med ett tungt vårdansvar, men i övrigt acceptera ett återförande av offentligt ansvar på anhöriga så länge som det offentliga fortfarande tar en del 167 SOU 2004:70. av de anhöriga i en undersökning före- språkar ett gemensamt ansvar för gamla föräldrar, vilket får förfat- tarna att dra slutsatsen: Beredskapen hos anhöriga att hjälpa skröpliga föräldrar är god. Det tycks finnas utrymme för att öka de informella insatserna ytterligare. Förutsättningen verkar vara sam- arbete mellan anhöriga och offentliga insatser, dvs. ett gemensamt ansvar.168 Vi vill ifrågasätta dessa slutsatser. Av den refererade studien framgår nämligen att bland vuxna barn med hjälpbe- hövande föräldrar kunde visserligen en del tänka sig att ge mer hjälp under förutsättning att kommunen tog ett större ansvar, men betydligt fler särskilt bland döttrarna kunde inte göra mer, antingen för att de redan gjorde mycket eller för att arbetet eller (oftare) avstånd utgjorde ett hinder.169 I rapporten konstateras vidare: Äktenskap och samborelationer har en betydande omsorgspotential. De flesta gifta med hälso- problem har en frisk partner. // Generellt är äktenskapets om- sorgskapacitet förbisedd, både socialpolitiskt och inom forsk- ningen.170 Vi drar istället slutsatsen att äktenskapets omsorgskapa- citet är välutnyttjad och att socialpolitiken visat tecken på en bety- dande uppfinningsrikedom för att kunna utnyttja denna omsorgs- kapacitet ytterligare, t.ex. genom att konstruera stimulansbidrag som förutsätter kommuners och anhörigas samarbete med frivillig- organisationer. En annan möjlig väg är att låta sig inspireras av andra europeiska länder, som har valt att möta det ökande behovet av äldreomsorg med ekonomiska bidrag till anhöriga och symbo- liska betalningar till frivilliga.171 Eftersom denna politik ger mycket vårdtid för begränsade offentliga ekonomiska insatser kan det vara frestande att styra den svenska äldrepolitiken i denna riktning, vilket har påpekats av i den tidigare nämnda bilagan till Långtidsutredning.172 Studier av flera europeiska länder, där systemet med symboliska bidrag för anhö- rig- och frivilligvård är väl utvecklat, visar att bidragen skapar en efterfrågan på svarta omsorgstjänster som framförallt utförs av invandrare utan uppehålls- och arbetstillstånd. En grå arbetsmark- nad växer fram där gränserna mellan betalt och obetalt respektive formell och informell omsorg håller på att lösas upp. 168Sundström & (2004) s. 47. 169Sundström & (2004). 171Ungerson (1998, 2003, 2004). ersätter vanligtvis endast en mindre del av det arbete som görs och det blir svårt för den som utför arbetet att säga nej till ytterligare insatser. Detta gäller i synnerhet anhöriga/närstående. Symboliska bidrag till anhöriga och frivilliga utövar känslomässig utpressning särskilt på kvinnor, genom att de binder kvinnor till obetalt omsorgsarbete för kärleks skull. Detta är ett arbete som kvinnor enligt våra könsnormer ska utföra av fri vilja och utan betalning, som ett tecken på kärlek. Symboliska bidrag förstärker dessa normer så att kvinnor pressas ytterligare att ge mer omsorg än vad de egentligen önskar. De riskerar att fastna i ett ensamt och ansvarstungt arbete med dåliga ekonomiska villkor utan de sociala förmåner som följer med ett ordinarie förvärvsarbete.173 Att genom ekonomiska bidrag kompensera kvinnor för det inkomstbortfall som är en följd av att de tar huvuddelen av det obetalda arbetet inom familjen riskerar att befästa den norm som säger att detta är kvinnors arbete, inte mäns. Detta riskerar att för- stärka könsuppdelningen på arbetsmarknaden, diskrimineringen av kvinnor på arbetsmarknaden och att befästa en ojämställd arbets- fördelning inom familjen. Det är också möjligt att en sådan kom- pensation skulle ge en inlåsningseffekt, att kvinnor dras från arbetsmarknaden tillbaka in i hemmen. Det är troligt att en konti- nental omsorgsmodell där familjen även i lagstiftning och målsätt- ningar har det fulla ansvaret för omsorgen, skulle smyga sig in bak- vägen om vi enbart satsar på ekonomiskt och annat stöd till an- höriga som vårdar äldre. Detta skulle kunna bidra till att nivån på den offentliga omsorgen inte återupprättas eller bibehålls. Denna modell är förknippad med låg kvinnlig förvärvsfrekvens och låga födelsetal. Mot bakgrund av forskning som visar anhörigvårdares svåra situ- ation är frågan inte om de ska stödjas utan snarare hur. Vår ut- gångspunkt, som har stöd i forskning, är att en välutvecklad offentlig omsorg av god kvalitet är det bästa stödet till anhöriga. Därutöver bör olika former av avlastning och stöd diskuteras, även ekonomiskt stöd. Anhörigvård ska i största möjliga mån ska vara frivilligt från båda parter. Brister i den offentliga omsorgen får inte tvinga fram anhörigomsorg. I detta sammanhang vill vi också på- peka att risken för våld och övergrepp troligen ökar om någon 173 Ungerson (1998, 2003, 2004). känner sig pressad eller tvingad att ge omsorg och/eller om vill- koren för omsorgen blir alltför dåliga.174 har redogjort för olika ståndpunkter i diskus- sionen om ekonomiskt stöd till anhöriga som vårdar. En stånd- punkt är att ekonomisk ersättning för anhörigomsorg är en kvinnofälla som riskerar att binda kvinnor hårdare till ett omsorgs- ansvar och därmed bidrar till att försvaga kvinnors position på arbetsmarknaden med åtföljande ekonomiska konsekvenser på både kort och lång sikt. En annan ståndpunkt är att den ekono- miska ersättningen är en kompensation för ett inkomstbortfall som gör att det ekonomiska straffet av att vårda blir mindre. Ytterligare en ståndpunkt är att det ekonomiska stödet är ett sym- boliskt uttryck för samhällets uppskattning för en viktig insats.175 I vad mån ekonomiskt stöd för anhörigvård förstärker eller för- svagar kvinnors situation är enligt beroende av en rad faktorer. En central fråga i sammanhanget är: vad är alternativet till avlönad anhörigomsorg – oavlönad omsorg eller offentlig äldre- omsorg? En annan viktig fråga är: vilken relation har anhörig- vårdaren till arbetsmarknaden? Och framför allt: är vårdaren över eller under pensionsåldern? De olika formerna av ekonomisk ersätt- ning för anhörigomsorg har sannolikt olika konsekvenser, både be- roende på hur de är konstruerade och i vilka situationer de används. betonar att ekonomisk ersättning för anhörigvård inte får ersätta andra former av offentliga äldreomsorgsinsatser, utan ska utgöra ett alternativ till oavlönat omsorgsarbete.176 Vilka ska utföra framtidens omsorg, under vilka villkor och hur ska det finansieras? Diskussionen om framtidens stora välfärds- frågor bör i större utsträckning föras ur ett jämställdhetsperspek- tiv. Den största jämställdhetspolitiska utmaningen på äldre- omsorgsområdet är att hitta vägar att utnyttja den enorma arbets- kraftsreserv som män utgör, både som anhörigvårdare och, i ännu högre grad, som omsorgspersonal.177 174För studier av och diskussion i frågan, se Stark & (2001) och Nationellt råd för kvinnofrid (2002), (2001). 175Szebehely (2005a). SOU 2004:70, Szebehely (2005a), Stark (2005). 9.6Förslag till fortsatt arbete För föräldrar med obekväma eller oregelbundna arbetstider är till- gången på offentlig barnomsorg begränsad i jämförelse med andra grupper. har över hälften av LO-anslutna småbarns- mödrar denna arbetstidsförläggning och den har ökat markant . Behovet av och tillgången till barnom- sorg på obekväm arbetstid bör uppmärksammas och följas. I den sociala tillsynen av äldreomsorgen har det framkommit att kommuner väger in anhörigas möjligheter att utföra insatser vid behovsbedömningen. och Länsstyrelserna bör i sin tillsyn granska och följa upp detta ur ett jämställdhetsperspektiv. Detta innebär att undersöka om bedömningarna av äldre kvinnors och mäns omsorgsbehov är likvärdiga. Anhörigomsorgens konsekvenser för hälsa, arbete och ekonomi bör belysas, liksom om konsekvenserna skiljer sig mellan de som får och de som inte får ekonomisk ersättning för anhörigvård. Det är också angeläget att belysa betydelsen av anhörigvård som anled- ning till att förvärvsarbeta på deltid eller att helt stå utanför arbets- kraften. För att kunna göra detta ur ett jämställdhetsperspektiv krävs att relevanta uppgifter regelbundet samlas in och analyseras. har i sin rapport till utredningen belyst vilka rele- vanta uppgifter som finns och vilka som saknas i den offentliga statistiken, liksom hur de kan användas för att följa utvecklingen.178 Utifrån denna genomgång föreslår vi att följande uppgifter bör samlas in och användas för att följa utvecklingen på området . Kommuner och statistikansvariga myndigheter bör förbättra den offentliga statistiken så att den med könsuppdelade uppgifter syn- liggör omfattningen av, och i förlängningen även konsekvenserna av, såväl betalt som obetalt omsorgsarbete för anhöriga/närstående. verksamhetsstatistik över anhörigomsorg som avlönas med offentliga medel, dvs. anhörigbidrag liksom när anhö- riga anställs som vårdbiträde eller personlig assistent, bör kom- pletteras med uppgifter om könet på den som vårdar liksom anställningens omfattning och varaktighet. Den del av SCB:s Undersökningar av levnadsförhållanden () där den som får hjälp tillfrågas bör kompletteras med genomgående uppgifter om den anhöriga omsorgsgivarens kön. De frågor som ställdes till omsorgsgivaren i ULF-undersökningen 2002/03 bör ingå regel- 178 Se Szebehely (2005a) för en mer utförlig redovisning. bundet i undersökningen. Utifrån dessa uppgifter kan anhörig- omsorgens konsekvenser för hälsa, arbete och ekonomi belysas. I denna undersökning bör även frågor om ekonomiskt stöd för anhörigvård läggas till, för att möjliggöra jämförelser mellan avlönade och oavlönade anhörigvårdares situation. Även de nya frågor i SCB:s Arbetskraftsundersökningar (), som belyser betydelsen av anhörigvård som anledning att förvärvs- arbeta deltid eller att helt stå utanför arbetskraften, bör redovisas könsuppdelat och analyseras tillsammans med uppgifterna från . (2004) Varför är kvinnor mer sjukskrivna än män – en kunskapsöversikt. I: Hogstedt, m.fl. (red.) Den höga sjukfrånvaron – sanning och konsekvens. Statens folkhälsoinsti- tut. Batljan, Ilija & , (2000) Kommer det att finnas en hjälpande hand? LU 1999/2000, bilaga 8.