sou · GTB32d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Det betyder t.ex. att den föreslagna reducerade TV-avgiften skall betalas i förskott och därför kan debiteras och uppbäras . 14.5Programföretagens skrivelse om övergångsåtgärder Vid de kontakter som ägt rum under utredningsarbetet har programföretagen pekat på behovet av vissa åtgärder i samband med övergången till ett system med direktfinansiering. I skrivelse har företagen preciserat sina synpunkter och förslag på denna punkt. Vissa frågor i samband med övergången till nytt avgifts- och finansieringssystem I skrivelsen framhålls bl.a. att företagen ser det som naturligt i ett längre perspektiv i skattehänseende att de kan arbeta på samma villkor som andra bolag som verkar på en tjänstemarknad. Men de anser att en situation där de tvingas erlägga vinstskatt på överskott av avgiftsfinansierad verksamhet inte är acceptabel. Att så i princip inte skall behöva ske eller att sådan skatt kan minimeras måste i det längre perspektivet förutsättas bli ett ansvar för bolagen. Bolagen menar emellertid att de i begränsad grad kan råda över effekterna av själva övergången till det nya systemet för finansiering. Bolagen har, underhand, pekat på möjligheten att medelstilldelningen för justeras med hänsyn till väntade övergångseffekter. I skrivelsen hemställer dock bolagen att utredningen förordar en övergångslagstiftning som innebär att de blir befriade från inkomstskatt i den del av verksamheten som finansieras med avgifter. Vid en övergång från nuvarande system för medelstilldelning till ett där public service-företagen utan beslut av riksdag och regering kan tillgodogöra sig inflytande avgifter inträffar för företagens del flera förändringar vad avser beskattning och redovisning. Det framgår av vad utredningen tidigare redovisat. Det finns enligt utredningens mening skäl att beakta de synpunkter som företagen anfört. I avsnitt 14.3 har utredningen föreslagit att den behållning som vid utgången av 2006 kan finnas på rundradiokontot skall tillföras av denna användas i syfte att öka aktiekapitalet i bolagen genom nyemission. Vidare har utredningen föreslagit att de restförda avgiftsmedel som inflyter och senare likaså skall tillfalla bolagen. Vid kontakter med de tre programföretagens ledningar har utredningen pekat på möjligheten att göra en annan värdering av aktierna i än den som görs i företagens balansräkningar. Företagen har meddelat att de ser positivt på en sådan åtgärd (se avsnitt 12.3.5) I den mån företagen vid utgången av 2006 inte har förbrukat de medel som tilldelats dem av , dvs. medel som i dagens läge betraktas som näringsbidrag i inkomstskattehänseende, bör de på sätt som skett kunna rullas över till påföljande år och kunna Vissa frågor i samband med övergången till nytt avgifts- och finansieringssystem användas enligt skattereglerna om näringsbidrag i inkomstskattelagen (1999:1229). Medlen torde, enligt utredningens bedömning, även än 2007 kunna hänföras till näringsbidrag under förutsättning att de inte förbrukas. Anskaffningsvärdet på materiella tillgångar, som teknisk utrust- ning som anskaffats med de av anvisade bidragen, har i enlighet med reglerna om näringsbidrag i inkomstskattelagen minskats med erhållna medel. Eftersom hela utgiften finansierats med de erhållna bidragen har detta i praktiken inneburit att kostnaden för tillgången dragits av direkt. Vid en övergång till direktfinansiering kommer, såvitt utredningen kan bedöma, de tillgångar som anskaffats t.o.m. att förbli helt kostnads- förda skattemässigt. Tillgångar som anskaffas efter 2006 och som finansieras av skuldförda avgiftsmedel (näringsbidrag) torde också enligt utredningens bedömning kunna kostnadsföras direkt. Avgörande för tillämpningen av reglerna om näringsbidrag är om tillgångarna har finansierats med bidragsmedel eller ej. Programproduktioner har i likhet med anskaffade materiella tillgångar i princip kostnadsförts direkt av programföretagen med stöd av reglerna om näringsbidrag. Vid en övergång till direktfinansiering förändras inte, såvitt utredningen kan bedöma, förhållandet avseende de programproduktioner som redan har kostnadsförts t.o.m. men ännu inte sänts. Dessa kostnader förblir avdragna inkomstskattemässigt. Nya utgifter för program- produktion får, om de helt eller delvis finansieras av skuldförda avgiftsmedel (näringsbidrag), kostnadsföras direkt. Om finansieringen sker genom vanliga intäkter (direktfinansiering) får skattemässigt kostnadsavdrag bedömas enligt inkomst- skattelagens allmänna regler om kostnadsavdrag i näringsverksamhet. Vad utredningen här redovisat torde kunna medverka till att delvis underlätta övergången från nuvarande system till ett nytt. Konsekvenserna av de tre företagens önskemål om övergångsvis befrielse från inkomstskatt för kärnverksamheten har utredningen inte ansett sig kunna analysera fullt ut och avstår därför att lägga något förslag. Vissa frågor i samband med övergången till nytt avgifts- och finansieringssystem 14.6Konsekvenser för det samlade avgiftsuttaget Det ingår inte i utredningens uppdrag att föreslå storleken på avgiften som de avgiftsskyldiga skall betala. Det ankommer på regering och riksdag att göra den erforderliga sammanvägningen på grundval av förslagen från denna utredning och den parlamentariska kommittén. Likväl vill utredningen kortfattat beröra denna fråga. En rimlig utgångspunkt synes vara att det totala avgiftsuttaget, innefattande även mervärdesskatt, skall förbli i stort sett oförändrat. Den enskildes utlägg bör således inte påverkas av de förändringar som utredningen föreslår. Införandet av distri- butionskontot har haft som syfte att utjämna kostnaderna för TV- distribution över åren och därmed också TV-avgiftens nivå. De återbetalningar via en TV-avgift om som föreslås ske skall således inte behöva påverka det totala avgiftsuttaget, ej heller det belopp den enskilde skall erlägga. Det förslag som lagts om att medieavgiften beläggs med mervärdesskatt om innebär som sagts att public service-företagen, i förhållande till dagsläget, får något ökade medel att använda för sin verksamhet. Skulle skattesatsen väljas blir resultatet något minskade medel, jämfört med nuläget. Vid skattesatsen sker en påtaglig minskning, sannolikt med stora effekter för företagens möjligheter att fullgöra sina uppdrag. Dessa exempel grundas på förutsättningen att det totala beloppet av medieavgift, reducerad TV-avgift och mervärdesskatt sammantaget motsvarar vad som inflyter i TV-avgifter. En kombination av att söka behålla intäkterna till företagen i stort sett oförändrade och belägga medieavgiften med en mervärdesskatt om innebär en påtaglig kostnadsökning för den enskilde. Det kan i sin tur komma att leda till ett ökat avgiftsskolk och därmed urholka företagens möjligheter att fullgöra sitt uppdrag. I detta kapitel behandlas ett antal frågor angående avgiftsskyldighet och tillgång för RIKAB till uppgifter från olika register. Utredningen skall i enlighet med tilläggsdirektiv (dir. 2004:68) överväga om det är lämpligt att skyldigheten att betala TV-avgift skall upphöra när den avgiftsskyldige har avlidit, och i så fall under vilka förutsättningar detta skall ske. Vidare skall utredningen överväga förslag som lagts fram i en skrivelse till regeringen (dnr Ku2002/128/Me). I skrivelsen framför , , UR och RIKAB förslag till ett antal lagändringar i syfte att stärka systemet för TV-avgift och minska avgiftsskolket. Enligt direktiven skall förslagen i skrivelsen över- vägas med särskilt beaktande av integritetsfrågor. Vidare har i en skrivelse till begärt att få till stånd en diskussion angående skolornas skyldighet att betala TV-avgifter. Skrivelsen har överlämnats till utredningen. Utredningen har fått i uppdrag att överväga om det är lämpligt att skyldigheten att betala TV-avgift skall upphöra för när en avgiftsskyldig har avlidit och, i så fall, under vilka förut- sättningar detta skall ske. Enligt 11 § i lag (1989:41) om TV-avgift gäller att TV-avgift skall betalas till dess att den avgiftsskyldige har anmält hos RIKAB att hans eller hennes avgiftspliktiga innehav har upphört. Skyldigheten att betala TV-avgift upphör således inte automatiskt därför att innehavet av mottagaren upphör. Inte heller upphör avgiftsskyl- digheten automatiskt när en avgiftsskyldig avlider. För att avgiftsskyldigheten skall upphöra när någon avlider måste avanmälan göras av företrädare för dödsboet. Sådan avanmälan blir gällande per den dag som avanmälan sker och inte per dödsdagen. I fall då den avlidne är ensamstående har det enligt klagomål framförda till RIKAB och uppfattats som stötande att dödsboet är skyldigt att betala avgift för tid efter dödsfallet på grund av att det inte har gjorts en avanmälan. Ett dödsbo omfattar en avliden persons tillgångar och skulder. Dödsboet är en juridisk person, vilket innebär att dess tillgångar hålls rättsligen skilda från dödsbodelägarnas så länge dödsbo- utredningen pågår. Ett dödsbo har rättigheter och kan ikläda sig skyldigheter, exempelvis formellt sett skyldigheten att betala TV- avgift. När en person avlider är huvudregeln att bouppteckning skall göras från dödsfallet.1 Bouppteckningen skall lämnas in till inom efter upprättandet. Bouppteckningen ligger sedan till grund för arvskifte. Ett dödsbo förvaltas av dödsbodelägarna fram till dess att det upplöses genom arvskifte. RIKAB har /04 ett nytt datorsystem för hantering av uppbörden av TV-avgiften. I det tidigare använda systemet kunde inte uppgifter från det statliga person- adressregistret (SPAR) om avlidna hanteras. Det nya systemet kan dock ta emot uppgifter om att en kund har avlidit och vilken dag detta har skett. Informationen når vanligen RIKAB efter dödsfallet. skickar RIKAB, efter besked om dödsfallet, ett brev till dödsboet med förfrågan om innehavet skall skrivas över på annan 1 (1958:637) 20 kap. 1 §. person eller avslutas. Brevet leder till att många anhöriga kontaktar RIKAB och ger uppgift om ny innehavare eller avslutar innehavet. Om inte någon svarar på förfrågan fortsätter RIKAB att skicka fakturor i vanlig ordning med dödsboet som fakturamottagare. I dessa fall tyder dödsboets fortsatta betalning på att det finns en efterlevande i hushållet som nyttjar TV-mottagaren. Eftersom dödsboet kan finnas kvar som juridisk person (oskiftat) finns inget som formellt sett hindrar att dödsboet fortsätter att betala TV- avgift. Utredningens förslag: Avgiftsskyldigheten skall upphöra när den avgiftsskyldige avlider under förutsättning att avanmälan inkommer från denna tidpunkt. Det lägsta beloppet för återbetalning av avgift till den som har betalat för tid efter att avgiftsskyldighet upphört skall höjas . I och med att RIKAB numera har automatisk uppdatering från SPAR om avgiftsbetalare som avlidit skulle det vara tekniskt möjligt att avsluta innehav och avgiftsskyldighet automatiskt när en avgiftsbetalare avlidit. Någon avanmälan från anhöriga skulle då inte behövas. Om det finns en annan person i hushållet som övertar innehavet, är dock denne enligt lagen avgiftsskyldig. Om avgiftsskyldigheten alltid skulle upphöra automatiskt vid dödsfall kan det bli svårt att fånga upp den nya avgiftsskyldiga personen i hushållet, vilket skulle innebära risk för minskade avgiftsintäkter. RIKAB har inte tillång till uppgifter om vilka personer som ingår i ett hushåll. När RIKAB får uppgift om att en avgiftsbetalare har avlidit saknas därför information om huruvida den avlidne var ensamstående eller om det finns en annan medlem av hushållet till vilken avgiftsplikten skall överföras. Det är därför inte möjligt att automatiskt avsluta innehav endast i de fall då den som har avlidit var ensamstående. Det förekommer också fall där dödsboet skall kvarstå som avgiftsbetalare, till exempel på grund av att boet inte skiftas. Sådant förfarande är möjligt genom att dödsbodelägare som vill skjuta upp ett arvskifte kan avtala om sammanlevnad i oskiftat bo. Att inte skifta ett bo förekommer exempelvis om dödsboet äger en fastighet som efterlevande önskar behålla oskiftad. Det finns formellt inte något hinder mot att ett oskiftat dödsbo är avgiftspliktigt. Utredningen anser mot bakgrund av vad som framförts ovan att det även fortsättningsvis skall krävas en avanmälan för att avgiftsskyldigheten skall upphöra. Utredningen anser dock att dagens system, där dödsboet får betala avgift för tid efter dödsfallet på grund av att det inte gjorts en avanmälan, inte är rimligt. Därför föreslås en ändring så att en avanmälan i samband med dödsfall under vissa förutsättningar kan gälla fr.o.m. tidpunkten då den avgiftsskyldige avlidit. Det är lämpligt att sätta en tidsgräns för hur efter ett dödsfall som avanmälan skall få inkomma till RIKAB för att avanmälan skall gälla från denna tidpunkt. Utredningen bedömer att en rimlig tidsfrist är . Om ingen tidsgräns sätts för att en avanmälan skall gälla per dödsdagen finns det risk för att oklarheter kan uppstå om från vilken dag ett avslut skall vara gällande. Enligt RIKAB är det exempelvis inte ovanligt att en efterlevande fortsätter att betala avgift i en avliden anhörigs namn, trots att avgiften egentligen borde ha överförts till den efterlevande. Har inte avanmälan kommit RIKAB tillhanda efter det att en avgiftsbetalare avlidit får det förutsättas att avgiftsskyldighet föreligger för dödsboet. Utredningen vill betona vikten av att det brev som skickas ut sedan RIKAB fått kännedom om att en avgiftsbetalare avlidit, innehåller tydlig information om vilka regler som gäller vid avanmälan samt om skyldighet för efterlevande att betala medie- avgift om denne numera är innehavare av TV-mottagaren. Avgift som betalats in men som avser tid efter att avanmälan inkommit till RIKAB skall enligt 11 § 2 st. lag om TV-avgift återbetalas om beloppet är högre än . Detta gäller oavsett om sådan anmälan sker p.g.a. dödsfall eller av andra skäl. Utredningen anser att regler om ett minimibelopp för återbetalning bör finnas kvar av administrativa skäl. Som en anpassning till ökningen av den allmänna prisnivån2 föreslår utredningen att beloppet höjs till . 2 Konsumentprisindex steg mellan och (från 188,1 till 278,1 i årsmedeltal). Källa: SCB. 15.3Medieavgift vid olika boendeformer I den skrivelse från programföretagen och RIKAB som nämns i avsnitt 15.1 hemställer bolagen om en lagändring avseende bestämmelserna i 2 § 2 st. lag om TV-avgift. Bolagen hänvisar till betänkandet Bo tryggt – Betala rätt (SOU 1999:33) där det föreslås att 2 § 2 st. kompletteras så att det klart framgår att den som bor i s.k. särskild boendeform skall betala TV-avgift för de mottagare som den boende själv innehar. Genom tillägget skulle det bli klart att även den som bor permanent på exempelvis sjukhem och som där innehar egen TV-mottagare skall betala TV-avgift. På så sätt skulle boendeformen i sig inte ha någon betydelse för om TV- avgift skall betalas eller inte. Utredningen har i uppdrag att överväga förslagen i företagens skrivelse. Enligt 1 § lag om TV-avgift skall den som innehar en TV-mottagare betala TV-avgift till Radiotjänst i . Enligt förarbetena till lagen (prop. 1988/89:18 om TV-avgiften) bör, allmänt sett, som innehavare anses den som har hand om TV-mottagaren och som därmed kan ha direkt nytta av den. Enligt begränsningsregeln i 2 § 1 st. lag om TV-avgift skall det för samtliga TV-mottagare som är avsedda att användas i innehavarens hushåll betalas en enda avgift. Bestämmelsen syftar till att begränsa avgiftsplikten så att en enda TV-avgift täcker ett obegränsat antal TV-mottagare som är avsedda att användas i innehavarens hushåll. 1988/89:18 utgör kärnan i begreppet hushåll i detta sammanhang bostaden. Definitionen av bostad följer vanligt språkbruk, dvs. att som bostad räknas främst lägenheter, villor och fritidsbostäder. I bostadsbegreppet inbegrips också lägenheter i s.k. och liknande inrättningar där människor bor varaktigt, väsentligen på samma självständiga sätt som i andra bostadslägenheter. Som bostäder bör, enligt förarbetena, däremot inte räknas exempelvis sjukhus, kriminalvårdsanstalter eller hotellrum. Inte heller bör som bostad räknas en lägenhet inom omsorgsvården för psykiskt utvecklingsstörda. Den bör anses utgöra del av vårdinrättning. I 2 § 2 st. lag om TV-avgift begränsas avgiftsskyldigheten ytterligare. I denna bestämmelse anges bl.a. att en TV-avgift skall betalas för samtliga TV-mottagare som finns inom samma sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag, om TV- mottagarna är avsedda att användas av dem som får vård. Enligt förarbeten gäller denna bestämmelse vårdinrättningars TV-innehav. Vidare sägs att med vård avses all sådan verksamhet som sker i organiserade former oavsett om huvudmannaskapet är offentligt eller privat. Utom sjukvård i snäv bemärkelse avses exempelvis åldringsvård, mentalvård, alkohol- och narkomanvård, socialvård och kriminalvård. TV-mottagarna skall finnas inom en och samma vårdinrättning, t.ex. ett sjukhem eller en kriminalvårdsanstalt. Vidare krävs att TV-mottagarna används av dem som får vård. Mottagare som finns i exempelvis personalrum omfattas inte av regeln. Avgiftsbegränsningen för vårdinrättningars innehav av tidigare radio och TV har funnits med i lagstiftningen . Maj:ts kungörelse nr 551 angående rätt att inneha radiomottagningsapparat skall enligt 2 § tillstånd som utfärdats för sjukhus, vårdanstalt, ålderdomshem eller därmed jämförlig inrättning anses omfatta samtliga radiomottag- ningsapparater inom de lokaler, vilka äro avsedda för å inrättningen vårdade personer. Kungörelsen avser den tidigare licensen (tillstånd) som var ett krav för att en person skulle ha rätt att inneha en radiomottagningsapparat. I dagens system är tillståndselementet borttaget och det är själva innehavet av en TV- mottagare som medför avgiftsplikt. Av den ursprungliga begräns- ningsregeln enligt kungörelse framgår att regeln avsåg det tillstånd som utfärdades för vårdinrättningen i fråga och inte den enskilda vårdtagaren. I den senare lagen om TV-avgift finns ingenting som tyder på att lagtexten skulle avse annat än vårdinrättningens innehav av TV-mottagare. Förarbetena till lag ger som sagts ovan också stöd för en sådan tolkning. 15.3.3Tillämpning av gällande rätt I samband med genomförandet av den s.k. ädelreformen3, som trädde i kraft , infördes ett samlingsbegrepp, särskilt boende, för de boendeformer för äldre och funktionshindrade som utgjorde sjukhem, ålderdomshem, 3 Ädelreformen innebar att kommunerna fick ansvaret för långvarig service och vård av äldre, medan ansvar renodlades till att omfatta hälso- och sjukvård. Gemensamt för särskilda boende- former är exempelvis att den boende skall ha tillgång till service dygnet runt. Boendeformer för äldre har blivit mer flexibla. De äldre bor i högre utsträckning än tidigare kvar i sina ordinarie bostäder. Tanken har varit att boendet och vården skall anpassas efter individens behov och att den enskilde för att få adekvat vård inte skall behöva flytta från den egna bostaden till och sedan vidare till ålderdomshem eller sjukhem. Sjukhemsvård ges i alla särskilda boendeformer, inte bara i det som en kommun har valt att benämna sjukhem. Detta gör att det blivit svårare att skilja mellan ett sjukhem och ett . Många har kompletterats med avdelningar för personer med stort omvårdnadsbehov eller demens. Det har bl.a. p.g.a. introduktionen av begreppet särskilt boende uppstått oklarheter kring tolkningen av 2 § 2 st. 2 p. i lag om TV-avgift, särskilt avseende vems innehav denna bestämmelse tar sikte på samt vad som kan anses som vårdanstalt eller inrätt- ning av liknande slag. Frågan om ändring av bestämmelsen i 2 § 2 st. 2 p. i förtydligande syfte avfärdades av regeringen i prop. 1996/97:165. I propositionen uttalade regeringen att en TV-mottagare som en vårdtagare på inrättningen äger, hyr eller lånar också faller in under bestämmelsen (2 § 2 st. 2 p.) och för en sådan mottagare utgår inte någon ytterligare avgift.4 Eftersom 2 § 2 st. 2 p. är en specialregel som begränsar avgiftsplikten skulle denna tolkning leda till avgiftsbefrielse för den enskilde under förutsättning att själva boendet anses utgöra en vårdanstalt eller inrättning av liknande slag. Genom uppgifter i media fick flera personer uppfattningen att boende i innebar en befrielse från att betala TV-avgift för eget innehav eftersom boende på kunde innebära ett boende med rätt eller möjlighet till vård. Den boende skulle därför kunna anses bo i en inrättning av liknande slag och begränsningsregeln i 2 § 2 st. 2 p. kunde därmed bli tillämplig. Trots att RIKAB via olika kanaler informerade om gällande regler avanmälde många äldre sina TV-innehav. RIKAB går till väga på följande vis för att bedöma om avgiftsskyldighet för personer i särskilt boende föreligger eller ej. 1996/97:165 Vissa förändringar i TV-avgiftssystemet, s. 16. RIKAB har med ledning av uppgifter ur företagsregistret delat upp boenden med utgångspunkt från den klassificering (arbetsställebenämning) boendet fått i registret5. Boenden med arbetsställebenämningen betraktas av RIKAB som ordinärt boende och skall således inte omfattas av begräns- ningsregeln i 2 § 2 st. 2 p. Personer som bor i dessa boendeformer betalar TV-avgift för TV-mottagare som de själva innehar. Om ett boende benämns gruppbostad/är boendet uppdelat i två delar. Den del av boendet som benämns gruppbostad anses då vara en inrättning av liknande slag (och omfattas därmed av begränsningsregeln i 2 § 2 st. 2 p.) medan den del som benämns som inte anses omfattas av densamma. För att kunna göra en korrekt bedömning av avgiftsskyldigheten i dessa fall krävs enligt RIKAB att en dialog förs med boendets huvudman. Utredningens förslag: En enda avgift skall betalas vid innehav av flera TV-mottagare som innehas av och som finns inom samma sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag, om TV-mottagarna är avsedda att användas av dem som får vård. Utredningens bedömning: Avgiftsskyldighet vid enskilds innehav av TV-mottagare och frågan om begränsning av avgiftsskyldighet föreligger får avgöras med utgångspunkt från huvudregeln om avgiftsskyldighet enligt 3 § i den föreslagna lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst samt 4 § 1 st. om begränsning av avgiftsskyldigheten för hushållens innehav. Utredningen föreslår att begränsningsregeln i 2 § 2 st. 2 p. i lag om TV-avgift överförs till den nya lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst, med tillägg av orden som innehas av. Det klargörs därmed att regeln endast är tillämplig på själva vårdinrättningars (sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag) innehav av TV-mottagare. Bedömningen av avgiftsskyl- digheten för en person i särskilt boende får göras med 5 är ett register över företag, organisationer och myndigheter. Information hämtas från SCB, PRV, , Svensk Adressändring m.fl. Registret innehåller bl.a. information om firma (företag, kommun, myndighet etc.), arbetsställe och näringsgren i enlighet med SNI-standarden (Standard för svensk näringsgrensindelning). utgångspunkt från huvudregeln om avgiftsskyldighet vid innehav av TV-mottagare samt med beaktande av begränsningsregeln som gäller för hushåll enligt den från lagen om TV-avgift överförda regeln (2 § 1 st. i lagen om TV-avgift och 4 § 1 st. i den föreslagna lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst). Förarbetena till den bestämmelsen kommer att äga tillämpning även i den nya lagen. I avsnitt 15.3.2 ovan finns en närmare redogörelse för denna bestämmelse. En sådan bedömning bör leda till att den som bor varaktigt i särskild boendeform skall, oavsett om denna boendeform innebär vård i viss omfattning, vara avgiftsskyldig för mottagare som han eller hon själv innehar. Avgiftsskyldigheten upphör givetvis om TV-mottagaren avlägsnas från den boendes bostad eller varaktigt undanställs.