sou · GTB3104d3 · 2006-01-01 00:00:00 — UD:s pressombudsman, , inställde sig på departe- mentet efter att ha fått en skakande berättelse från en god vän som hade anhöriga i . Vid 10.30 ringde hon till pressekreterare, , och frågade om utrikesministern skulle göra något uttalande. Ungefär ringde Hagqvist tillbaka och sade att ett uttalande från inte var aktuellt (Ersman, intervju 2005). Hagqvist kom i ett tidigt skede överens med övriga pressekreterare på departe- mentet att information till ministrarna i första hand skulle komma ifrån linjen, det vill säga från berörda tjänstemän (Hagqvist, inter- vju 2005). gick ett TT-meddelande ut som missvisande rap- porterade att inga svenskar förolyckats. () begärde en rättelse och en sådan kom (Ibid.). Det vilseledande TT-meddelandet föranledde dock ett ökat telefon- tryck från allmänheten (, intervju 2005). UD började byggas upp . ringde till pressekre- terare, , för att förhöra sig om huruvida statsministern skulle göra något uttalande. Frågan föranleddes av PIK:s planer- ingsbehov; webbsidan höll på att byggas upp. Ungefär ringde Helsén tillbaka till Ersman och sade att det var för tidigt med ett uttalande från . Det behövdes inte för det fanns inget frågetryck (Ersman och Jernaeus, intervjuer 2005). Helsén levde med föreställningen om att det var ett biståndsärende, bland annat eftersom inga journalister hörde av sig till henne. Bara en reporter från ringde , men i det fallet fick hon hänvisa till (Helsén, intervju 2005). beslutade , efter samråd med , om att UD skulle utfärda en reseavrådan till (, intervju 2005). följde (UD GS) med biståndsminister i en taxi till TV4, där hon fick tillfälle att informera ministern om vad hon kände till, både beträffande kata- strofbiståndet och SRV:s övriga resurser (M. , intervju 2005). Jämtin hade först blivit informerad av klockan Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen 09.30 och då talat om FN:s efterfrågan av bistånd till . Ett snarlikt samtal hade de haft precis dessförin- nan, i anledning av jordbävningen i , . I TV4:s 19-sändning talade Jämtin uteslutande om SRV:s katastrofbistånd till . hade också varit i kontakt med och medarbetare inom såväl Ministerkansliet och UD GS och fått klart för sig att hjälp behövdes både i och för att undsätta svenskar i . I samtal med på UD GS uttryckte Jämtin ett starkt intresse av att kunna rapportera om en insats till vid sina framträdanden i media (Örneus, intervju 2005). När hon senare talade med handlade det mest om bistånd till . Jämtin behövde också informera sig om vad hon skulle säga om frågor kom upp rörande konsulära frågor och blev av hänvisad till . Chefen för berättade för Jämtin att personalen på för- stärkts och att det beräknades finnas omkring 20 000 svenskar i (Jämtin, intervju 2005). Försvarsminister låg hemma med feber och vin- terkräksjuka, men följde utvecklingen via media och telefonsamtal med bland annat statssekreterare och den politiskt sakkunnige . förstod hon via media att UD hade problem med telefonväxeln, varför hon ringde till och bad honom ringa in folk som kunde vara behjälpliga på Fö (, intervju 2005). förstod den svenska dimen- sionen av katastrofen framåt , men hade i sin roll som politiskt sakkunnig inga beslutsmandat. I stället pratade han med sina motsvarigheter på UD (, intervju 2005). Både och var i ett tidigt skede på det klara med att UD hade ett ledningsansvar i detta ärende (och , inter- vjuer 2005). från horisont ägde UD problemet i detta läge, och det var också där en viss aktivitet kunde skönjas. Men katastrofen undgick naturligtvis inte andra befattningshavare. I sammanhanget är Statsrådsberedningen (SB) central. Inledningsvis definierades situationen i på SB som en angelägenhet för UD och därtill som en biståndsfråga. Det kan vara på sin plats att närmare beskriva hur denna slutsats nåddes. Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen Faktaruta 3: Statsrådsberedningens helgberedskap fungerar en handläggare (roterande) som jourhavande tjänsteman. Denna funktion finns inte på vardagar efter kontorstid. Vederbörande tar med sig en jourväska hem, innehållande en sökare, en jourtelefon dit TT-flashar skickas och en pärm med uppgifter om bland annat personer som är kontaktbara. Regering- ens engagemangslista ingår dock inte i utrustningen. Jourhavande tjänsteman har till uppgift att stå i förbindelse med huvudbevak- ningscentralen och att följa media. Denne har inga beslutsdirektiv, men ska förmedla information till beslutsfattare och vara ständigt nåbar. Källa: Stertman, intervju (2005) Över julhelgen 2004 var jourhavande tjänsteman och hade som sådan i enlighet med rutinen tagit med sig jourväskan hem till sin bostad. Just denna helg fanns dock inte jourtelefonen i väskan. Normalt sett kommer TT-flasharna till den telefonen, men blev Stertman varse jordbävningen och de efterföljande flodvågorna via tv-sändningar och text-tv. ringde en vakt från huvudbevakningscentralen (HBC) för att informera honom om att UD hade kallat in extra personal samt personal till växeln. ringde vakten upp igen och sade att en gruppchef på enhet hade gått in som ansvarig. ringde Stertman till biträdande kanslisäkerhetschefen eftersom han hade tillgång till regeringens engagemangslista. Fanns det statsråd i regi- onen? (Stertman, intervju 2005) Hans Alnervik ingick i en grupp som hade bakjour i hemmet. När han fick TT-flasharna och förstod att ett jordskalv ägt rum som resulterat i flodvågor, bedömde han att informationen inte var av sådan art att den behövde föras vidare. Det inträffade påverkade inte säkerheten på Statsrådsberedningen eller ministrarnas säkerhet (Alnervik, intervju 2005). efter det att Stertman ringt och frågat om det fanns några svenska statsråd i den drabbade regionen fick Alnervik också ett sms med samma förfrågan från Statsrådsbe- redningens rättschef, . Inte heller hon hade bedömt att TT-flasharna föranledde vidare åtgärder, men att det var av vikt att säkerställa att inga ministrar befann sig i de drabbade områdena. Weihe hade engagemangslistan hemma och konstaterade att det fanns frågetecken kring migrationsminister som befann Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen sig i (Weihe, intervju 2005). Alnervik fick via UD:s Vakthavande telefonnumret till pressekreterare, och hon skulle ringa i . Alnervik hörde inget mer från pressekre- teraren och utgick från att allt var OK med (Alnervik, intervju 2005). Statssekreterare blev inte alarmerad, utan fick information genom att slå på tv:n, CNN, i sitt hem . Från hemmet läste han sin e-post och kon- staterade att Försvarsdepartementet UNDBER skickat en knapp- uppdatering.6 Vid 07.45 ringde statsminister och de konstaterade att det här får vi följa (, intervju 2005).7 Statsministern har för vana att på sin lediga tid följa internationella media och valde därför rapportering. Av det han såg förstod han att det var fråga om en naturkatastrof och att fattiga människor drabbats. UD skulle genomföra någon form av biståndsinsats (, intervju 2005). I media var den svenska dimensionen frånvarande, men begav sig till . Via en telefonkontakt med kabinettssekreterare förstod han att Konsulära enheten arbetade med ärendet, att läget föreföll vara under kon- troll, att det otvetydigt var UD som var det ansvariga departemen- tet och att det handlade om bistånd och i viss mån konsulära frågor (, intervju 2005). Kabinettssekreterare uppger dock i intervju (2005) att han inte hade någon telefonkontakt med över huvud taget. Det är i sådana fall oklart hur fick denna lägesbild. 5.Det finns ingen arbetsledning på UD Det har ovan klarlagts att naturkatastrofen i för svenskt vidkommande primärt var ett konsulärt ärende och att detta stod klart för många inblandade i ett tidigt skede, men att det för andra inledningsvis föreföll vara ett biståndsärende. 6Den information som UNDBER skickade både och 06.28 var förvisso alarmerande samt indikerade att många svenskar kunde vara drabbade. inleddes till exempel så här: Flodvåg i - många befaras döda / En flodvåg svepte över stranden i turistparadiset . Flodvågen svepte med sig allt i sin väg. Många tros vara dödade och skadade. / UD: Upp till 20 000 svenskar i området (UNDBER/Fö 2005). 7Lars besökte aldrig rent fysiskt under annandagen, enligt egen utsago. Den uppgift om att han företagit tre besök till UD denna dag, som gjorts gällande i SVT:s , dementerar han (, intervju 2005). Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen blem var dock att den Konsulära enheten inte var på plats rent fysiskt på UD i inledningsvis. Chefen och gruppchefen befann sig på julferier, men kunde i begränsad utsträckning nås på telefon. Jourhavande tjänsteman var posterad i sitt hem och gav uttryck för att hon ville ge sig in till UD, men blev av beordrad att stanna kvar i sitt hem. gjorde dock vissa ansträngningar för att få in personal till sin enhet. trädde två anställda i tjänst, en i sitt hem och en på UD. kom ytterligare två konsulära tjänstemän in på departementet. Tillsammans gick de tre ned till växel för att bemanna de särskilda kris- platserna där. anslöt ytterligare en KC-tjänsteman och anslöt även den person som vid 09.30 påbörjat sitt arbetspass hemifrån. , alltså runt , lämnade de konsulära tjänstemännen RK:s växel för att i stället bemanna sina egna lokaler (UD 2005: 16).8 Fram till och med delades med andra ord bördan att ta emot samtal från nödställda svenskar och oroliga anhöriga inne på departementet mellan några få konsulära tjänstemän, Vakt- havande och de tre telefonisterna i RK:s växel. kom från UD PIK in till departementet och satt inledningsvis med Vakthavande och hjälpte till att svara i telefon. Förhållandena var kaotiska och bristen på operativ ledning uppenbar. , chefen för som ringt in de tre väx- eltelefonisterna , kom även hon förbi Vaktha- vande . ringde dit och lät henne förstå att situationen var ohållbar; chefer måste komma in och leda den konsulära verksamheten. Även Janonius och talade var med och fram- förde liknande ståndpunkter. blev irriterad på och tyckte att hon störde ordningen (, intervju 2005). Även pressjouren bemannades . Pressom- budsman var på plats . var trycket inte så starkt där. ringde dock och var förtvivlad över det massiva trycket på växeltelefonisterna. ville stänga växeln, men Ersman avrådde henne från det och erbjöd i stället att ta emot samtal från allmänheten på PIK och ringde in fler medarbetare och en webbansvarig. började ta form . Hon ringde också till den Konsulära 8 uppger i intervju att UD KC:s personal flyttade sig från RK:s telefonväxel (, intervju 2005). Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen enhetens ledning, och , och påtalade att det inte fanns någon ledning. tyckte att PIK skulle gå ut med meddelandet att det inte skulle komma någon tredje flodvåg, men det ville inte Ersman göra. sade åt Ersman att hon inte skulle lägga sig i KC:s bemanning (Ersman, intervju 2005). En situation hade uppstått där ett förhållandevis litet antal befattningshavare på UD (och RK:s växel) satt och besvarade samtal från allmänheten, av vilka endast ett fåtal hade konsulär kompetens. Inledningsvis uppstod frågan om vad som skulle sägas till dem som ringde. Därför upprättades på UD PIK, i samförstånd med , en språkregel. Människor i drabbade områden uppmanades att ta sig till höglänta områden, i första hand vända sig till sina researrangörer och kontakta sina anhöriga (Ersman, intervju 2005). Denna språkregel nådde aldrig Vakthavande (Klingström, intervju 2005). En viktig konsekvens av den upprättade ordningen var att icke- konsulära tjänstemän utförde ett arbete som de inte var tränade i. Vakthavande ifrågasatte om de över huvud taget skulle ta emot samtal från traumatiserade människor (Klingström, intervju 2005). Som nämndes ovan var ett tag inne på att stänga växeln med en liknande motivering (Ersman, intervju 2005). Chefen för , , kom in till departementet vid 18.00–18.30–tiden, efter att ha kört upp till från . Väl där sökte hon telefonledes kontakt med KC utan att lyckas och gick i stället dit personligen för att stämma av. Iremark blev chockerad av att se medarbetare under mycket hårt tryck utan någon arbetsledning. Organisationen tycktes inte fun- gera. Därtill var personalförsörjningen för natten ett frågetecken. När hon kom dit fanns också två tjänstemän från Förvaltningsav- delningen på plats och de uttryckte också oro över läget. Iremark beslutade i detta läge, , att kontakta kabinettssekreterare . De kom vid detta telefonsamtal överens om att Iremark skulle ringa chefen för , , vilket också skedde. Samtalet mellan Iremark och uppfattades av Iremark som irriterat. Hon krävde att skulle bege sig till departementet, eller åtmin- stone se till att någon arbetsledning kom till stånd på plats som bland annat kunde klara ut avlösningsfrågan. Sedan ringde hon till- baka till för att bekräfta åtgärden, men fick inga nya direktiv. Efter vissa svårigheter fick Iremark också tag på expedi- tionschefen . Han kunde förmedla att Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen från ASO skulle komma in, men var allmänt bekymrad över hur ärendet hanterats under dagen.9 Thöresson nämnde också att beredskapskretsen hade planerat ett möte påföl- jande morgon. var i och med sina samtal förvissad om att kabinettssekreteraren, expeditionschefen och chefen för den Konsulära enheten var införstådda med hur situationen inne på departementet såg ut (Iremark, intervju 2005).10 Kabinettssekrete- rare kontaktade efter samtalet med Iremark personligen , vilken då lät meddela att han skulle ta ansvar för bemanningsfrågan. hade också via samtal med förstått att det förekom klagomål på att det var så svårt att komma fram till UD telefonledes (, intervju 2005). Beträffande beredskapsgruppens möte den 27:e så bestämdes detta under samtal mellan och under sen eftermiddag, söndagen den 26:e (Ibid.). vidarebeford- rade denna information till kanslichefen på , , vid ett telefonsamtal , hon satte sig på ett plan på tillbaka till (, intervju 2005). Den politiska frånvaron på departementet var kännbar. menade att ett besök från någon av de poli- tiska företrädarna hade fyllt en personalsocial funktion, och därtill tjänat ett informerande syfte; de hade kunnat bli uppdaterade om det faktiska läget (Janonius, intervju 2005). Av UD:s ministrar valde utrikesminister att gå på teater och migra- tionsminister var i Shanghai.11 Biståndsminister var inte heller inne på departementet, men var den som fick i uppdrag att vara ansiktet utåt. Detta var dock beslutat i ett tidigt skede, när SRV-insatserna till låg i förgrunden. 9Ambassadrådet , som inställt sig på de- partementet, uppger att han själv ombesörjt avlösning av , eftersom han behövde få något att äta (, intervju 2005). säger sig dock ha blivit uppringd av Thöresson i detta ärende (, intervju 2005). 10En sammantagen bild av hur det beslutades att och skulle inställa sig på departementet blir med nödvändighet något lös i konturerna, eftersom de enskilda utsagorna ser ut som följer: (intervju 2005) uppger att hon beslutade sig för att bege sig till . (intervju 2005) säger att han beordrade in och efter det beslutade sig för att själv åka till . hävdar (intervju 2005) att både och gick med på att avbryta sina julferier för att inställa sig på departementet först sedan han talat med dem . 11Enligt () rådgjorde med sina medarbetare innan teaterbesöket, bland annat pressekreteraren gav sitt godkännande. Hon hade med sig sin mobiltelefon, men ingen ringde henne. Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen Hon, liksom , hade informerats om de konsulära behoven. Men ett problem var att det fanns så få verifierade uppgifter om antalet skadade och förolyckade att förmedla till allmänheten, vil- ket i sin tur kan ha att göra med den beskrivna situationen på departementet. Det vill säga att ett visst moment 22 uppstod. För dem som faktiskt stod i förbindelse med oroliga anhöriga och drabbade var det klart vad som utspelade sig i . Dessa per- soner hade dock ingen direktkontakt med departementsledningen, utan med mellanchefer. Mellancheferna drog sig dock för att alar- mera uppåt eftersom det inte fanns bekräftade uppgifter att tillgå. Departementsledningen visste därför inte vad som utspelade sig och var därför inte speciellt oroad. Utrikesminister menade att hon inte var orolig, men irriterad på att ingen ringde (, intervju 2005). Till saken hör att såväl som Jämtin av olika skäl medvetet valde att inte följa media (och , intervjuer 2005). Den ende politiske företrädaren i närheten var statssekreterare på SB (), men han valde att inte presentera sig på UD personligen. Motiveringen var att det fanns en uppenbar risk för att beslutsfattandet skulle styras över på honom; beslut skulle tas på fel nivå. Statsministerns statssekreterare skulle snarare skapa osäkerhet än att få till stånd ett organisatoriskt ledarskap (, intervju 2005). Departementet befolkades från och med den 27:e, men det dröjde innan den organisation som telefon- ledes mötte allmänheten hade funnit sina former och lednings- struktur (, intervju 2005). Exempelvis informerades det före varje pass om det drabbade området och att det var viktigt att lyssna, men det sades inget om hur de skulle svara på frågor om lån av pengar, utfärdande av provisoriska pass och dylikt (, intervju 2005). När det var aktuellt för andra departement att hjälpa till att svara i telefon, förhörde sig expeditionschefen i Justi- tiedepartementet, , om vilken kompetensprofil efterfrågade utan att få något tydligt besked (Rolén, intervju 2005). Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen 6.Katastrofens omfattning klarnar, liksom hanteringens brist på struktur samlades i detta ärende den så kallade beredskapsgruppen på UD. Mötet hade bestämts på kabinettssekreterarens tjänsterum. Förutom var representanter för ASO, KC, PIK, MK, SSSB och RK FA närvarande. var tjänsteförrättande expeditionschef, eftersom Thöresson var kvar i . Statssekreterare , SB, hade för avsikt att när- vara, men fastnade i telefon med journalister. Statsminister hade via nyheterna förstått att katastrofen var betydligt allvarligare för svenskt vidkommande än vad han dit- tills insett. Därför ringde han upp kabinettssekreterare för att orientera sig. De talades vid när var på väg till mötet på UD och av rubrikerna på löpsedlarna att döma konstate- rade han att katastrofen kunde vara av Estonia-dimensioner. Detta förmedlade han till , som redan börjat fundera i de banorna (och , intervjuer 2005). När mötet pågått i ungefär en kvart dök även utrikesminister upp. Hennes irritation över att inte ha blivit uppringd hade övergått i oro. Av mass- media förstod hon att katastrofen var mer omfattande än hon anat. Därför ringde hon till för att sammankalla till ett möte, med start . När hon ringde satt emellertid chefen för på ett flygplan mellan och och kunde därför inte svara. När kom till kontoret gick hon in till kabinettssekreterarens rum för att se om var inne. Till sin förvåning såg hon att där pågick ett möte (, inter- vju 2005). efteråt anslöt (, intervju 2005). Under mötet hade gruppen direktkontakt med ambassadör , som befann sig i – ett av de värst drabbade områdena i . En bild av total ödeläggelse förmedlades och gruppen fick beskedet att mellan 200 och 300 svenskar befann sig på sjukhus i Phuket-området. , och för denna krets, var det känt att ett tiotal svenskar omkommit och att ett hundratal saknades (UD 2005). Detta möte blev den stora omslagspunkten i synen på vad katastrofen egentligen handlade om för svensk del. , ambassadören i , hade förvisso anlänt till redan kvällen innan och rapporterat iakttagelser till vissa, Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen men det hade då varit mörkt och sent och svårt att skaffa sig en övergripande bild av förödelsen. thailändsk tid hade han begivit sig till , och kunde under mötet rapportera sina egna intryck direkt till UD i . Beredskapsgruppen såg paralleller med Estoniakatastrofen 1994 (, intervju 2005). Vid detta möte identifierades ett antal behov. Utrikesministern framhöll behovet av en insats från SRV och att skulle kallas in. Bemanningen behövde förstärkas på beskickning- arna i , och . Därtill behövde den konsu- lära svarskapaciteten i utökas. För att underlätta hem- resa för drabbade utan passhandlingar skulle kontakter tas med såväl thailändska myndigheter som RPS. Genom kontakter med och kommunförbundet skulle krishjälp för de an- kommande organiseras på flygplatser. Slutligen skulle reseföretagen kallas till ett möte för att utröna behovet av förstärkt flygkapacitet (UD 2005). Efter mötet fanns det dock ingen utpekad operativ ledning inom UD, åtminstone inte innan expeditionschefen väntades tillbaka . Kabinettssekreterare ansåg sig inte ha en operativ ledarfunktion; frågan hade inte berörts under mötet (, intervju 2005). Både och från UD KC kom till sina arbetsplatser efter mötet. hade varit inne för en sedvanlig måndagsrapportering, som också började . Normalt sett är dessa möten välbesökta. var det ganska glest och chefspersoner var inte på plats (, intervju 2005). Statssekreterare hade telefon- kontakt med som satt i bilen på väg från till . ville att nyckelpersoner, berörda ministrar, skulle vara närvarande när han kom fram. fick i uppdrag att ordna det (, intervju 2005). ägde ett möte rum där , , , och medverkade. Vid mötet övervägdes inga åtgärder; i huvudsak ägnades det åt delgivning och förberedel- ser för pressmöte som skulle äga rum (Ibid.). Pressträffen blev inte bra, den saknade precision, tyckte . Förutom statsministern medverkade också bistånds- minister och några tjänstemän från UD, såsom chefen Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen för KC, . Under pressträffen sade att en ny pressträff skulle äga rum , där statssekrete- rare och kabinettssekreterare skulle med- verka. Dessa två satt i publiken och hade inte tidigare informerats om vare sig en senare pressträff eller sin medverkan (Ibid.). Med anledning av den nya pressträffen hölls ett förberedande möte på UD med beredskapsgruppskretsen. Vid det mötet stod det klart att reseföretagen inte klarade av att ta hem folk; det krävdes ytterligare resurser.12 Läget inom RK gicks också igenom. Det visade sig att handläggare inom UD på eget bevåg upprättade kontakter med myndigheter som ligger under andra departements jurisdiktion (LFV, SRV, SoS, länsstyrelser etcetera). Det hade de inte befogenhet att göra och förstod att allt inte fungerade som det skulle. Han beslutade att en statssekre- terargrupp skulle skapas för att samordna efterfrågade behov. UD skulle fortfarande ha det huvudsakliga operativa ansvaret, men statssekreterargruppen skulle utgöra ett samordningsforum, där ansvarigt departement informerades om kontaktbehovet med olika myndigheter (, intervju 2005). Frågan om skulle skickas till nödställda svenskars undsättning i väcktes i ett tidigt skede på Räddningsver- ket. En lägesbild från södra förmedlades till SRV:s GD via en privat telefonkontakt (, intervju 2005). befann sig inte i utan i , och hade tidigare informe- rats om de planerade insatserna i av chefen för , . Hon ringde därför tillbaka till för att berätta om hjälpbehoven i (Ibid.). , som var på plats i , visste att inte hade begärt hjälp och var därför tveksam. SRV skulle inte automatiskt få finansiering för en sådan insats. Vid en senare kontakt, , kom de gemensamt fram till att regeringen måste ge en in- struktion för att en SRV-insats i skulle vara möjlig (, intervju 2005). 12 på hävdar dock att de gjort klart för UD att de inte hade kapacitet att klara hemtransporterna på egen hand, i synnerhet inte beträffande sjukvårdskrävande resenärer (2005). Den svenska hanteringen av tsunamikatastrofen ringde till statssekreteraren i För- svarsdepartementet, , och diskuterade behovet av att skicka SRV till med honom. återkom till med beskedet att SRV-insatser i inte var aktuella (, intervju 2005). Mel- lan Hjelms båda samtal med hann han tala med såväl statsministerns statssekreterare som UD:s kabi- nettssekreterare .