sou · GTB340 · 2006-01-01 00:00:00 — De nationella minoriteterna har framför allt bidragit till att utveckla kulturellt men även i andra hänse- enden. Staten har ett ansvar för att ge de nationella minoriteterna det stöd och skydd som behövs för att de skall kunna bevara sin särart och hålla sina språk levande. En samlad minoritetspolitik bör därför formas för de minoriteter vars kulturella och språkliga arv är sammanflätat med svensk historia.14 Regeringen konstaterade vidare att har en lång tradition när det gäller att värna om mänskliga rättigheter och åtgärder mot dis- kriminering. Regeringen ansåg det därför naturligt att också stärka skyddet för de nationella minoriteterna. Enligt regeringen bör även minoriteternas egna önskemål vara en viktig utgångspunkt när en samlad minoritetspolitik utformas.15 I propositionen noterade regeringen att ramkonventionen och minoritetsspråkskonventionen utgör en god grund för hur ett lång- siktigt stöd skall utformas. Det underströks även att avsikten med konventionerna inte är att stödja minoritetsspråken på bekostnad av de officiella språken eller att segregera de grupper av befolk- ningen som tillhör en minoritetsgrupp från den övriga befolk- ningen. Syftet är att uppmuntra till kunskap om de nationella mi- noriteterna och deras språk inom staterna.16 13Minoritetsspråkskommittén: Steg mot en minoritetspolitik – konvention om historiska minoritetsspråk, SOU 1997:192 s 14 och SOU 1997:193. Notera att i propo- sitionen gavs även jiddisch ett särskilt skydd och meänkieli erkändes som ett eget språk skilt från standardfinska. 1998/99:143 s 29 1998/99:143 s 29–30 1998/99:143 s 30 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande Det finns en koppling mellan integrations- och minoritetspoliti- ken, men nationella minoriteters särskilda ställning och behov krä- ver särskilda insatser. rådgivande kommitté17 har uttalat sig om förhål- landet mellan integrations- och minoritetspolitik på följande sätt: emphasises that, in parallel with public ef- forts aimed at improved integration, specific measures are needed to address the particular needs of persons belonging to national minori- ties. It is indeed important that protection of national minorities is not perceived, by local authorities or others concerned, to encompass only those measures that the authorities pursue in the framework of their integration activities although there are in some areas interlinkage between the two.18 minoritetspolitiska ställningstagande är ett tydligt avståndstagande från tidigare assimileringstankegångar. Ramkon- ventionen anger dessutom att undertecknande parter uttryckligen skall avhålla sig från åtgärder eller metoder som syftar till assimile- ring av personer som tillhör nationella minoriteter mot dessa per- soners vilja och skall skydda dem mot alla åtgärder som syftar till sådan assimilering (artikel 5.2). Den nuvarande minoritetspolitiken innebär ett erkännande av minoritetsspråkens betydelse och en viljeyttring att det finns ett värde i att språken lever vidare. Erkännandet innebär att det krävs aktiva åtgärder från statsmaktens sida för att uppfylla de åtaganden som ratificeringen av minoritetskonven- tioner medför.19 Ytterligare åtgärder krävs för att lagarna om rätt att använda mi- noritetsspråk kan användas av enskilda på avsett sätt. Kunskaperna och medvetenheten om den svenska minori- tetspolitiken och de nationella minoriteterna måste öka i sam- hället. 17Minoritetsspråkskonventionen artikel 7.1.c) och d), Ramkonventionen artikel 5 18Advisory for the Protection of National Minorities, Opinion on , 25 2002, ACFC/INF/OP/I(2003)006 s 6 p 17 19Minoritetsspråkskonventionen artikel 7.1.c) och d), Ramkonventionen artikel 5 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande Minoritetspolitiken måste få större genomslag på det natio- nella, regionala och lokala planet i hela landet. När minoritetspolitiken infördes betonades det att de åtgärder som vidtogs utgjorde ett första steg. Mot bakgrund av de utvärderingar som gjorts av den nuvarande lagstiftningen rörande minoritets- språk på uppdrag av i och riksda- gens konstitutionsutskott, kan det konstateras att de nationella minoritetsspråkens framtid i alltjämt är osäker. Stödet för minoritetsspråken har kommit relativt sent och implementeringen av internationella åtaganden rörande nationella minoriteter haltar. Enskilda som försöker nyttja sin rätt att använda minoritets- språken inom förvaltningsområdena kan inte alltid garanteras den rätt som lagen ger enskilda. Det kommer, enligt min bedömning, krävas ytterligare åtgärder för att minoritetsspråkslagarna skall få avsedd effekt och för att minoritetsspråkens framtid tryggas i en- lighet med åtaganden gentemot . De av beslutade målen för minoritetspolitiken har hit- tills fått begränsat genomslag i landet, särskilt utanför de nuvarande förvaltningsområden. Minoritetspolitikens mål skall förverkligas i hela landet. Kunskapen och medvetenheten om interna- åtaganden gentemot de nationella minoriteterna och den särställning dessa språk givits i är i allmänhet mycket be- gränsad bland politiska beslutsfattare, tjänstemän och den breda allmänheten. Åtgärder bör därför vidtas för att öka kunskaperna i samhället. De nationella minoriteterna är på många sätt alltjämt osynliga grupper i samhället i den bemärkelsen att majoritetssamhället och svenskspråkig media inte uppmärksammar grupperna och deras be- hov i någon större omfattning. Grupperna har svårt att göra sig hörda i majoritetssamhället och deras krav avfärdas, trots att de försöker åberopa sin särställning som nationell minoritet. De na- minoriteternas behov vägs mot andra gruppers behov och integrations- och minoritetspolitikens syften sammanblandas i stor utsträckning. Resultatet blir att de nationella minoriteternas behov ofta ignoreras eller inte beaktas i tillräcklig grad av majoritetssam- hället. För att de nationella minoriteternas språk och kulturer skall kunna främjas, på det sätt som avsett, krävs att nuva- rande minoritetspolitik omsätts i handling på ett mycket tydligare och kraftfullare sätt. Minoritetspolitiken måste genomföras på Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande samtliga nivåer i samhället, nationell, regional och lokal nivå. Det är särskilt viktigt att politiken får större genomslag på det lokala kommunala planet eftersom många av besluten som berör enskilda minoritetsindivider fattas på den nivån. Genomförandet kan inte heller begränsas till förvaltningsområdena utan det skall gälla hela landet. 2.2Definition av nationell minoritet och minoritetsspråk I det följande diskuteras definitionen av begreppet minoritet med utgångspunkt i de folkrättsliga konventioner som ratifice- rat. Därefter följer två avsnitt vars syfte är att beskriva minoritets- språkens situation i ett språkligt sammanhang, bl.a. vad som kan hända med minoriteter och minoritetsspråk som inte ges samhäl- lets skydd och stöd. Slutligen tar jag upp tecken på revitalisering av minoritetsspråken i , dvs. att språken återerövrar mark som tidigare gått förlorad. Enligt minoritetsspråkskonventionen skall ett landsdels- eller mi- noritetsspråk ha använts av hävd i ett visst territorium inom en stat (s.k. historisk geografisk anknytning) av medborgare i staten, och språket skall skilja sig från det officiella språket. Vidare skall språ- ket talas av ett tillräckligt stort antal personer så att det motiverar olika åtgärder till skydd och främjande (artikel 1). Om ett språk inte skulle uppfylla kravet på historisk geografisk anknytning är det att betrakta som ett territoriellt obundet språk. För territoriellt obundna språk är skyddet allmännare och mindre omfattande. Un- dertecknande stater förbinder sig dock att beakta gruppens behov och önskemål och respektera gruppens traditioner och egenart (ar- tikel 7.5). När det gäller skyddet för språket behövs det enligt inte någon definition av begreppet nationell mi- noritet, eftersom konventionen inte är inriktad på att tillförsäkra personer som tillhör nationella minoriteter individuella rättigheter Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande utan på att ge skydd åt landsdels- eller minoritetsspråken som så- dana.20 minoritetskonventioner innehåller inga tydliga de- finitioner av vad som avses med begreppet minoritet. Frågan om vem eller vilka som skall anses ingå i en av staten erkänd nationell minoritet kan vara känslig. Utgångspunkten i konventionerna är att varje enskild individ själv avgör om han eller hon anser sig tillhöra en nationell minoritet och om han eller hon vill göra anspråk på det skydd och stöd som samhället erbjuder minoriteten (artikel 3.1 ramkonventionen). Tillhörigheten baseras således på individuell självidentifikation och etnisk förankring i gruppen. Något tvång för individen att ingå i en minoritet finns inte. Detta kan jämföras med bestämmelsen i sametingslagen (1992:1433) där det anges i 1 kap. 2 § bl.a. att med same avses den som anser sig vara same och som har eller haft samiska som språk i hemmet eller som kan göra det sannolikt att hans föräldrar, far- eller morföräldrar har eller har haft samiska som språk i hemmet. För att ramkonventionens bestämmelser om skydd för nationella minoriteter skall kunna tillämpas behövs dock en definition eller i vart fall en avgränsning av vad som avses med nationell minoritet. I ramkonventionen stadgas att var och en som tillhör en nationell minoritet skall ha rätt att fritt välja att behandlas eller inte behand- las som sådan och ingen nackdel skall följa av detta val eller av ut- övandet av de rättigheter som är förbundna med detta val (artikel 3.1). Den enskilde individens självidentifikation är även här avgö- rande för om hon eller han skall anses tillhöra en nationell minori- tet. 2.2.2Svensk tillämpning av konventionerna När nuvarande regler rörande nationella minoriteter infördes angav regeringen att följande kriterier bör vara uppfyllda för att en grupp skall betraktas som nationell minoritet: Grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till resten av befolkningen har en icke dominerande ställning i samhället. Gruppbestämningen kan inte enbart göras efter gruppens numerära antal utan här måste också vägas in och be- lysas gruppens struktur och sammanhållning. 20 SOU 1997:192 s 83 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande Religiös, språklig, traditionell och/eller kulturell tillhörighet. Åtminstone ett av de uppräknade särdragen måste föreligga. De särdrag som gruppen uppvisar måste i något väsentligt avseende skilja den från majoriteten. Den enskilde såväl som gruppen skall ha en vilja och strävan att behålla sin identitet. Historiska och långvariga band med . Regeringen ansåg att det inte går att dra en absolut gräns mätt. Endast mino- ritetsgrupper vars minoritetskultur funnits i före sekel- skiftet 1900 ansågs uppfylla kravet på historiska eller långvariga band.21 Regeringen bedömde att fem språk i uppfyller minoritets- språkkonventionens kriterier. De har samtliga talats av hävd och skiljer sig tydligt från det svenska språket. Dessutom utgör talarna av dessa ett sådant antal att det finns goda möjligheter att bevara språken. Samiska, finska och meänkieli ansågs ha historisk geogra- fisk anknytning medan chib och jiddisch är territoriellt obundna språk i Sverige.22 2.3Hoten mot de nationella minoritetsspråken För att kunna förstå betydelsen av olika åtgärder för minoritets- språkens fortlevnad, måste en kortfattad språkvetenskaplig be- skrivning ges av olika faktorers inverkan på språket och samspelet mellan dessa faktorer. Situationen för de olika minoritetsspråken i är väldigt olika. Flera av minoritetsspråken talas av grupper som är numerärt små. För samtliga minoritetsspråk är det svårt att ange det exakta antalet talare. För samiskans del talas flera av varieteterna av ganska få talare och i vart fall sydsamiskan är starkt hotad. Även chib talas i olika varieteter. Talarna kan även vara geografiskt ut- spridda över stora områden och de behärskar språken i olika grad. En del talare behärskar kanske inte det egna språket annat än muntligt. Ofta används minoritetsspråket endast i den privata sfä- ren i hem- och familjemiljön. Bruket av minoritetsspråket kan vara 1998/99:143 s 32 1998/99:143 s 33–34 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande mer omfattande bland äldre än yngre generationer. Det kan vara svårt för den yngre generationen att få lära sig minoritetsspråket och det kan även vara svårt att motivera för yngre varför de bör lära sig språket. Ju mer användning en individ kan ha för ett språk, desto mer motiverat kan det vara att lära sig språket. Hyltenstam talar om att begreppet minoritetsspråk kan ses från två betydelseaspekter, dels ett språk som talas av ett mindretal, dels ett språk som har en i större eller mindre grad underordnad ställning i samhället.23 Den andra betydelseaspekten har att göra med maktrelationer och resursfördelning mellan olika grupper i samhället. Grupper som är i numerärt underläge kan ibland hamna i ett resursmässigt beroendeförhållande gentemot den numerära majoriteten. Språk som talas av dominerande grupper får lätt en dominerande ställning och underordnade gruppers språk får en låg status – både i majoritetens och minoritetens ögon.24 Båda dessa betydelseaspekter är relevanta för den svenska minoritetspolitikens genomförande, vilket jag kommer att diskutera närmare i framför allt avsnitt 6. Det är vanligt förekommande att minoriteter som lever i ett majoritetssamhälle överger sitt eget språk och istället börjar tala majoritetsspråket i samhället. Detta är särskilt vanligt om minori- teterna utsätts för ett starkt assimileringstryck från majoritetens sida. Denna språkbytesprocess kan beskrivas som en process där ett språk stegvis förlorar funktioner, talare och uttrycksmedel.25 En långt gången språkbytesprocess kan leda till att ett språk dör. Många mindre språk i världen är hotade. Även om små språk är mer sårbara än stora, så är inte antalet talare en garant för överlevnad. Enligt forskare är det inget som tyder på att inlemmandet av låne- ord nödvändigtvis leder till språkdöd. Språkdöd sker i stället främst genom domänförluster, dvs. ett språk som anses ha högre status tar sakta med säkert över olika domäner från ett språk med lägre sta- tus.26 Orsakerna till en språkbytesprocess kan vara många och proces- sen sker ofta i etapper. Flera av minoritetsspråken i har ti- digare varit utsatta för starkt assimileringstryck från statens sida och talarna är inne i en språkbytesprocess som är olika långt gången. Det är möjligt att vända denna språkbytesprocess bl.a. 23Hyltenstam (1999) s 25 24Hyltenstam (1999) s 26 25Hyltenstam (1999) s 91 26Päivi Juvonen, : Språkekologi i siffror i Kangassalo (2003) s 30 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande genom aktiva åtgärder från samhällets sida och en stark medveten- het samt vilja att bevara det egna språket hos minoriteterna själva. Det finns tydliga tecken på att några av minoritetsspråken håller på att revitaliseras, dvs. den negativa processen vänds och språket börjar återvinna mark som tidigare gått förlorad. Införandet av den svenska minoritetsspråklagstiftningen kan ses som en åtgärd som gynnar revitaliseringen av minoritetsspråken i . 2.3.2Faktorer som påverkar minoritetsspråkens fortlevnad En rad faktorer påverkar språkbyte och språkbevarande och pro- cessen är komplicerad. Dessa faktorer berör relationen mellan mi- noriteten och majoriteten i samhället i stort (faktorer på samhälls- nivå), interna förhållanden inom gruppen (faktorer på gruppnivå) och individuella talares beteende eller uppfattning (faktorer på in- dividnivå). Av följande lista framgår olika faktorer som enligt språkforskare påverkar språkbyte och språkbevarande.27 (beskriver fenomen som speglar och i viss utsträckning be- stämmer minoritetens status i förhållande till majoriteten eller inom samhället i stort) a)Politiskt – legala förhållanden (om minoritetsgruppen har någon grad av politisk autonomi eller allmänt om minoriteten har rättigheter att själva besluta om frågor som rör den egna gruppen) b)Majoritetssamhällets ideologi (hur majoritetssamhället uppfattar minoriteten och vilken behandling olika uppfattningar leder till, t.ex. i termer av pluralistisk, segregativ eller assimilato- risk policy gentemot minoritetsgruppen) c)Språklagstiftning (om det i samhällets lagar finns särskilda bestämmelser om minoritetsspråkets officiella användning) d)Implementering av minoritetspolitiken (om och i vilken utsträckning politiska beslut angående minoriteten i praktiken genomförs) 27 Hyltenstam (1999) s 47– Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande e)Ekonomiska faktorer (t.ex. i vilken utsträckning industriali- sering etc. är orienterade mot minoritetens eller majoritetens intressen eller om det finns balans mellan grupperna) f)Sociokulturella normer (om normer i vanor, beteende, kläd- sel, språk etc. som gäller inom minoriteten är synliga i majori- tetssamhället) g)Utbildning (vilka utbildningsresurser som är tillgängliga för minoriteten respektive majoriteten och om dessa resurser är jämt fördelade) (faktorer som rör de interna förhållandena inom minoritets- gruppen) h)Demografi (bl.a. gruppens storlek, kärnområden, ålders- och könsfördelning, äktenskapsmönster) i)Språkförhållanden (om språket har status som officiellt språk, talas det i mer än ett land, dialekt- eller språksplittring, standardisering och modernisering, förhållandet mellan tal och skrift, graden av tvåspråkighet och språkbehärskning, gruppens språksyn, minoritetsspråkets status i förhållande till majoritets- språket) j)Heterogenitet/homogenitet (existensen av sociala, profes- sionella och kulturell variation inom gruppen) k)Näringar (om speciella sysselsättningar eller ekonomiska ni- scher innehas av gruppen) l)Typ av etnicitet (vilken typ av mobilisering för t.ex. språkbe- varandefrågor som förekommer inom gruppen, eller om sådana frågor betraktas som viktiga över huvud taget) m)Intern organisation (t.ex. om det förekommer organisatio- ner och sammanslutningar inom gruppen, om man har tillgång till ledare eller talesmän, samt om gruppen omfattar en utbildad elit) n)Institutioner (om det finns utbildning, kyrka, språkplane- ring, språkvård, forskning och kultur på språket) Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande o)Medier (om gruppen har egna tidningar, radio- och TV- sändningar, särskilt på minoritetsspråket) p)Kulturyttringar (om gruppens kulturella angelägenheter manifesteras genom berättartraditioner, musik, litteratur och te- ater etc.) (faktorer som rör den individuella minoritetsmedlemmens språkliga beteende) q)Språkval (i vilken utsträckning och i vilka domäner den två- språkiga minoritetsmedlemmen väljer minoritetsspråket i inter- aktion med andra tvåspråkiga) r)Socialisation (speciellt med avseende på hur de två aktuella språken används i barnuppfostran) Källa: Hyltenstam (1999) s 47– Det är viktigt att förstå varför en språkbytesprocess sker och att en enskild människas möjligheter att påverka skeendet är mycket be- gränsad. Enligt Hyltenstam sker språkbytet i stor utsträckning utanför den enskilda individens kontroll och den är i stället bero- ende av hela den samhällssituation som föreligger. Minoritetsmed- lemmar måste lära sig att behärska majoritetsspråket för sin ut- komst eller för att kunna ta del av de rättigheter/skyldigheter som gäller för samhället i stort. har de begränsad användning för minoritetsspråket.28 De enskilda individernas möjligheter att på egen hand vända en språkbytesprocess förefaller mycket små. Majoritetssamhällets roll och inställning kan således inte underskattas i denna process. I har en starkare medvetenhet rörande minoriteternas behov vuxit fram och ratificeringen av minoritetskonven- tioner med efterföljande nationell lagstiftning är ett viktigt steg framåt i språkbevarandet. Ett av syftena med nuvarande minori- tetslagstiftning har varit att försöka höja statusen på minoritets- språken genom att dessa skall kunna användas i offentliga samman- hang såsom i kontakter med myndigheter och domstolar. Språket får därmed en officiell prägel eller status. Den enskildes möjligheter att använda minoritetsspråket ökar därmed. Denna typ av status- 28 Hyltenstam (1999) s 46 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande höjande åtgärder kan således vara av stor betydelse . Hylten- stam menar att den utsträckning som individuella minoritetsmed- lemmar använder minoritetsspråket är inte uteslutande, eller ens huvudsakligen, en fråga om individuella, kommunikativa eller atti- tydbaserade val. Det är snarare en spegling av den status språken har i gruppen och i samhället i stort. Hur det ser ut i det enskilda fallet med avseende på faktorer på individnivå bestäms således i stor utsträckning av det konkreta värdet hos faktorer på samhälls- eller gruppnivå.29 En negligerande eller negativ hållning från majoritetens sida kan överföras till minoritetens egna värderingar. Assimilatoriska och segregativa förhållningssätt kan via den negativa självbild som upp- står bland minoriteterna slå sönder viktiga delar av minoritetskultu- ren, vilket i sig kan ha förödande konsekvenser för minoritetens kulturella och materiella överlevnad.30 När det gäller minoriteter som varit utsatta för assimilerings- tryck från majoritetssamhället måste man beakta att effekterna av sådan assimilering inte försvinner omgående. De svenska erfaren- heterna från tillämpning av minoritetsspråkslagar visar tydligt att majoritetssamhällets och minoriteternas värderingar och attityder är av central betydelse för om lagstiftning med syfte att höja ett språks status skall ha framgång. Dessa frågor kommer även att be- handlas närmare i avsnitt 4 när erfarenheterna från dis- kuteras samt i avsnitt 6 då frågan om bemötande belyses närmare. Som tydligt framgår av diskussionen ovan har samhället en cen- tral roll i språkbevarandeprocessen. Det är därför viktigt att sam- hället tar en aktiv och drivande roll i det språkbevarande arbetet. Frågan om ett språks bevarande och utformningen av en politik som ger stöd för att språk ska kunna bevaras är självklart en viktig angelä- genhet för de människor som talar språken i fråga ... men ett språks bevarande är inte en angelägenhet enbart för talarna av detta språk. Det är därutöver en angelägenhet för alla de människor, oberoende om de tillhör en minoritet eller en majoritet, som anser att språklig och kul- turell mångfald är ett omistligt värde för allas livskvalitet, och för alla dem som fruktar en allt mer strömlinjeformad och därmed en kultu- rellt utarmad och en språkligt allt fattigare värld.31 29Hyltenstam (1999) s 50 30Hyltenstam (1999) s 63 31Hyltenstam (1999) s 37 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande Detta synsätt, att minoritetsspråken är en värdefull del av vår kul- turella mångfald, har även tydligt kommit till uttryck i erkännande av de nationella minoriteterna. 2.4Revitalisering av de nationella minoritetsspråken Efter skedde en stor förändring när det gäller synen på jämlikhet mellan människor. an- tog enhälligt den allmän deklarationen om mänsk- lig rättigheter som erkänner alla människors lika värde och rättig- heter. I kom denna jämlikhetssträvan även att omfatta förhållandet mellan svenskar och invandrare och växte en politik fram som värnar om språklig och kultu- rell mångfald. Ungefär stärktes en annan tendens i och i , den s.k. etniska renässansen. Minoriteter och urbefolkningar som tidigare utsatts för mer eller mindre brutal as- similationspolitik blev kulturellt och politiskt aktiva och började på ett tydligare sätt kräva sina rättigheter i samhället.