sou · GTB351 · 2006-01-01 00:00:00 — Dess relation till hållbarhet i andra bemärkelser, särskilt miljömässigt, kan förstås vara såväl komplement som konflikt. Jämställdheten kan bli bättre genom att skillnader i bilinnehav mellan kvinnor och män utjämnas – fast detta är till förfång för den ekologiska hållbarheten. Det är därför viktigt att försöka hitta de positiva kopplingar, där förändringar av könsmönster och miljö drar åt samma håll. En fråga man kan ställa, är i vilken utsträckning jämställdhet och ekologisk hållbarhet skulle vinna på att hållas isär, om inte annat Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen för att förenkla debatten till hanterliga problem. Om vi kräver att både jämställdhet och miljö ska bli bättre , har vi ställt stora krav och riskerar i motsvarande grad att bli besvikna. Å andra sidan finns det kanske en ideologisk potential i sammanförandet av genus och ekologi som skulle handla om att sådana idéer kan upplevas som spännande och inspirerande. I det sammanhanget kan det vara värt att påminna om att det inom miljörörelsen funnits strömmingar som hävdat att kvinnan av naturen är mer vårdande och miljövänlig än mannen, som anses ha utvecklat teknologierna som kompensation för att han inte kunnat föda barn. Det slaget av idéer är problematiska, eftersom de tycks fördjupa de könsstereotyper som redan finns. Genom att hävda att kvinnan är bättre av naturen, försämrar vi en förutsättningslös diskussion om jämställdheten. Män tjänar mer och tenderar därför också att konsumera mer, t.ex. av miljö- och resursslitande varor som bilar, datorer och liknande. Kvinnorna konsumerar kanske mindre slösaktigt beroende på lägre inkomster men också på att deras fokus ligger på andra typer av varor. Utan en mer noggrann analys är det svårt att veta vad detta slag av genusjämförelser kan säga om hållbarhet. Om män köper fler bilar, så köper kvinnor mera kläder. De senare är i högre grad producerade i tillverkning som ligger långt från konsumenterna och därför möjligen kan vara väl så miljöfarliga som bilen med dess förbränningsmotor. Kvinnor kan vara mindre resursslukande än män. Men om det beror på att de har lägre inkomster skulle en mer jämlik arbetsmarknad också medföra ökad belastning på miljön. Kvinnors konsumtionsmönster skulle kunna bli mer som männens. har djupgående konsekvenser för både mäns och kvinnors tänkesätt. I allmänhet tenderar mäns verksamheter och manliga perspektiv att värderas högre än kvinnors respektive kvinnliga perspektiv. Det gäller inte bara arbete och lönenivåer, utan även synen på konsumtionen. Industrisamhället slog igenom på 1800- talet med en ny typ av försörjning. Männen gick ut på arbets- marknaden, medan kvinnor så långt det var möjligt skulle vara hemma och ta ansvar för hushållet. Konsumtion blev därför ett kvinnligt område, på gott och ont (Sparke 1995). är lönearbete den normala livsformen, medan kvinnor som lever i familj även i fortsättningen tenderar att få ett större ansvar för konsumtionen, både för inköp och beredning av varor. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Vi lever i ett konsumtionssamhälle. Konsumtion av varor är dominerande inte bara för hur försörjningen löses praktiskt utan för vilka definitioner av lycka och välfärd som är gällande. I konsumtionssamhället blir framförallt de behov som kan tillfredsställas med varor synliggjorda och beaktade (Belk 1995), inte minst via medierna. Konsumtionssamhället bygger på ökande konsumtion och på förvärv som är kumulativa. Hemmen innehåller fler föremål . är det viktigt att inte gå i allt för enkla fällor. Ett enkelt skuldbeläggande av konsumtionen är inte önskvärt. Däre- mot bör konsumtionen problematiseras och diskuteras, t.ex. det faktum att föremål ofta får uttrycka ideal för att de är mer beständiga än relationer. Den sociala kontroll som utövas av medier, i alla typer av orga- nisationer och i närmiljön, belönar ett visst sätt att gestalta manligt och kvinnligt. Just därför blir det mycket svårt att föra fram hållbarhet som ett önskvärt perspektiv. Hållbarhet saknar den attraktiva laddning som t.ex. finns i killens snabba bil eller tjejens nya skor. Det ställs stora krav på individerna, i arbetet, i skolan, inom konsumtion och fritid Konsumtionsmarknaden kan då svara med prylar som ger tillfredsställelse och aktivt bejakar lusten. Därför bör strategierna för ekologisk hållbarhet utgå från en proble- matisering av genusperspektivet. Att bortse från genus och sexualitet torde i alla händelser leda till orealistiska bedömningar av allmänhetens mottaglighet för rationella hållbarhetsargument. Rationalitet har väl för övrigt aldrig varit den viktigaste driv- kraften vid konsumtion. Snarare formas attityderna i högre grad kring lust och begär och en önskan att vara män och kvinnor med giltiga könsattribut. talas allt oftare om att männen blivit mer lika kvinnorna i sitt sätt att se på t.ex. konsumtionen av kläder (1996). Mannen skulle vara lika fåfäng som kvinnan; det är ett vanligt perspektiv i medierna som lägligt börjat tala om metrosexuella män. Om detta är mer än en trend så kan det vara en viktig förändring av maskuliniteten bort från arbetets sfär i riktning mot konsumtion och värden som lust och njutning. På sätt och vis är detta en rörelse i riktning mot större jämställdhet. Men utan nya perspektiv på resursanvändningen erbjuder denna form av jämställdhet inga lättnader för miljön. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Problemet är hur vi gör sådana kopplingar synliga, helst utan att allt för mycket hamna i moraliserande och asketism. , och 2002. Myten om den svenska formen. Belk, 1995. Collecting in a consumer society. och : Routledge. , , 1995. , , 1996. Masculinities, spectatorship & contemporary consumption. : UCL Press. Sparke, , 1995. As long as its pink. The sexual politics of taste. Miljömärkning – signal för etisk konsumtion. Fördjupning till kap. 1.6 och 2.1 I delbetänkandet Hållbara laster (s. 93 ff) identifierade jag olika konsumenttrender på livsmedelsmarknaden, bl.a. hälso-, miljö-, närodlat- samt Rättvisemärkt/Fairtrade-trenden. Jag lyfte också fram det faktum att vi på samma gång tenderar att äta mer och mer snabbmat med allt mindre tid för matlagning hemma. Forskare, bl.a. statsvetaren , talar om poli- tisk konsumtion som en ny arena och ett nytt verktyg för med- borgarnas delaktighet i politiken. Alltfler människor ser etiskt medvetna inköp som ett sätt att uttrycka sina politiska åsikter. Politiska konsumenter sätter in produkter och tjänster i ett större sammanhang. Lågprisfokusering är en annan, minst lika stark utveckling på marknaden. Lidl, Netto och andra kedjor kan, bl.a. genom att satsa på ett smalare sortiment, pressa sina kostnader och därmed erbjuda konsumenterna mycket låga priser. Å ena sidan kan detta etraktas som ett hot mot varor som representerar etiska värden, t.ex. miljö eller rättvisa löner för plantagearbetare i . Å andra sidan kan lågpristrenden möjligen driva fram kvalitetsbutiker med nisch- produkter – hälsoriktig mat, energieffektiva vitvaror m.m. – som tillfredsställer konsumenter med en kombination av etisk medve- Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen tenhet och stark betalningsvilja. Till nischutbudet hör även lokala och regionala satsningar som möter människors behov av trygga, identifier- och spårbara produkter med gårdsbutiker, lokala och regionala varumärken och försäljningsnätverk. Miljö- och rättvisemärkning är en typ av signalsystem på mark- naden, mellan producent och kund, och med syftet att främja etisk konsumtion med vissa väldefinierade värden; ett slags politisk kon- sumtion om man så vill. Miljömärkning har funnits i . Miljömärkning typ I definieras i ISO 14020-serien som ett frivilligt, flerkriteriebaserat, tredjepartsprogram som beviljar licen- ser och utfärdar bestämmelser för användning av miljömärkning på produkter och som indikerar positiva miljöegenskaper hos en produkt inom en specifik produktgrupp baserat på en helhetssyn. Systemet administreras av oberoende organ, inom vilket kontroll av underlagsinformation om uppfyllande av kriterierna sker. Märk- ningen utförs i form av kort text eller symbol. Märkning typ II är producenters och marknadsförares egna påståenden om varans miljöegenskaper uttryckt i ord eller symbo- ler, s.k. egendeklarationer. Märkning typ III är en kvantifierad miljödeklaration av flera bestämda parametrar, certifierad av tredje part. Miljövarudeklara- tioner är ett exempel. De skall beskriva varans miljöpåverkan under hela dess livscykel. Märkningens syfte är att uppköparen eller kon- sumenten själv ska jämföra olika varors miljöaspekter och avgöra om varan är acceptabel från miljösynpunkt. Detta ställer höga krav både vad gäller kunskapsnivå och tid för att värdera informationen. Det krävs ackreditering av certifieringsorgan enligt internationella krav. Tyngre miljö- och etikmärken på den svenska marknaden Svanen är en nordisk miljömärkning av typ I. De huvudsakliga produktområdena är dagligvaror, bygg- och boendeprodukter, kemisk-tekniska produkter, kontorsprodukter och papperspro- dukter. Vid val av produktgrupper och kriterier används den s.k. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen RPS-modellen (Relevans, Potential, Styrbarhet). Miljömärkningen finansieras huvudsakligen genom avgifter från licensinnehavare samt genom statliga bidrag. En utvärdering visar att Svanenmärkningen varit tyd- ligt pådrivande för en lägre miljöbelastning i en del fall, men inte i andra. För flera produktgrupper ansågs andra policyinstrument ha varit mer effektiva. Utvärderingen konstaterade också att för mil- jön viktiga områden som transporter och livsmedel inte omfattas av Svanen. Så länge dessa produktområden hålls utanför miljömärk- ningen anses Svanenmärkningens direkta miljöeffekter vara begrän- sade. EU-blomman infördes med syftet att harmonisera natio- nellt baserad miljömärkning. skulle EU-blomman bli det enda stora miljömärket i . Kommissionen fattar beslut om kriterier efter omröstning i en verkställighetskommitté där alla medlemsstater är representerade. EU-blomman är i stort uppbyggd som Svanen när det gäller mål, principer och procedurer. Den vik- tigaste skillnaden är dock att EG-systemet bygger på lagstiftning och att kommissionen har en central roll i beslutsprocessen. Kommissionen har inrättat en arbetsgrupp för samverkan och samordning (Co&Co-Group) med uppgift att skynda på systemets genomslag på den europeiska marknaden. Syftet är att öka infor- mationen, skapa synergivinster och ömsesidig ökad styrka. Grup- pen arbetar med ett centralt register för produktgrupper och deras kriterier. Bra miljöval/Falken lanserades 1992 av Svenska naturskydds- föreningen (SNF) i samarbete med den svenska dagligvaruhandeln. ingår produkter på det kemtekniska området men också elle- veranser, transporter och butiker. Arbetet bedrivs av en styrelse med representanter för SNF och handeln i lika delar. Kriterier fast- ställs av föreningens generalsekreterare. Företagen betalar en licensavgift för rätten att använda miljömärket. har tex- ten Bra Miljöval försvunnit från märket och endast falksymbolen finns kvar. En anledning till detta är att märket ska kunna användas också utanför gränser. KRAV drivs av den ekonomiska föreningen bildad och med 29 medlemsorganisationer. Av en rådsför- ordning (EEG nr 2092/91) framgår att ordet ekologisk eller lik- nande bara får användas för produkter som framställs i enighet med vissa metoder. Dessa produktmetoder ska ha kontrollerats och godkänts av staten eller av staten utsedda kontrollorgan. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen är bl.a. föreningen ett sådant kontrollorgan. KRAV har generellt strängare regler än de som fastställts i EG-förordningen. KRAV är ett organ som fastställer regler för, och genomför kontroll av, ekologisk odling, djurhållning, förädling av livsmedel och andra produkter från jordbruket. KRAV är ackrediterad som kontrollorgan av IFOAM – International . Ackrediteringen innebär att livsmedel som framställs med metoder som kontrollerats och godkänts av KRAV även kan säljas som ekologiskt i andra länder än och tvärt om. IFOAM utarbetar själv de kriterier som ska tillämpas av certifie- ringsorganen utan den öppenhet och insyn som normalt är legio vid utarbetande av tekniska standarder etc. IFOAM är inte heller medlemmar i , , som kom- petensbedömer de nationella ackrediteringsorganen. Rättvisemärkt är en etisk och social märkning med fokus på mänskliga rättigheter. Märkningen innebär ett handelssamarbete som syftar till att öka möjligheten för små producenter, kooperativ och organisationer att hävda sig i en internationell konkurrens. Läs mer i 3.4. Miljömärkning är givetvis bara ett bland många tänkbara instru- ment för att bidra till mera hållbara konsumtionsmönster. Utifrån märkningens grundfundament kan dock en del viktiga lärdomar dras: Märkningen bygger på kontrollerbara uppgifter, regelsystem utformas i mer eller mindre internationell samverkan, det finns en oberoende kontroll av produkter, krav fastställs oberoende av pro- ducenter, man arbetar med ett livscykelperspektiv och man har ett dynamiskt synsätt genom att kraven successivt skärps. Märkningen tjänar också som en garant för att vidmakthålla en uppnådd miljö- standard i produktled, dvs. märkningen bidrar till att behålla ribb- höjden. OM märkningen försvann, skulle incitamenten för många företag att behålla en viss miljöimage bli svagare och miljö- prestandan för många produktgrupper försvagas – eller försvinna – relativt snabbt. Mer tillit än regler Dessa bakomliggande kontroll-, uppföljnings- och transparenssys- tem bidrar till miljömärkningens höga trovärdighet – utan att där- för konsumenten i allmänhet vet särskilt mycket om detaljerna. Man litar på helheten och man litar uppenbarligen på de aktörer Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen som ligger bakom miljömärkningen. I rapporten spaning efter den ekologiska konsumenten (CUL, SLU 2003) konstateras att många undersökt igenkänningsgraden för miljömärk- ning, både erinrad och spontant igenkänning. Det går att se en ökad igenkänningsgrad över åren. I en undersökning angavs t.ex. en kännedom om KRAV-märket på . 2001 var igenkänningsgraden . Man kan också notera att förtroendet för märkningen har ökat och med den ökade kännedomen om märk- ningen. 1991 ansåg av de tillfrågade i en studie att de kunde lita på KRAV-märkningen. Undersökningar 2001 visar att misstänksamheten mot ekologisk märkning är nere på . KRAV kan här tjäna som ett belysande exempel. Andra stora miljömärkningar uppvisar likartade siffror. Frågan om miljö- märkning blir således ytterst en fråga om tillit snarare än regler, regelutveckling och detaljer, ett observandum att notera när man vill utröna miljömärkningens potential för att också öka engage- manget för en mera övergripande hållbar utveckling. Miljömärkningssystemen bygger på en beredvillighet hos produ- center att lämna ut nödvändig information. Om dessa inte kan eller vill lämna ut information eller om problem uppstår med att tolka deklarationer, jämföra produkter etc minskar systemens smidighet. Branscher kan också välja andra strategiska marknadsvägar än mil- jömärkning. Av detta kan man dra slutsatsen att det, utsträckt , handlar både om engagemang och kraft hos de aktörer som driver miljömärkningssystem men också hos de företag som väljer att ansluta sig. I miljömärkningens barndom var företagen ofta oförberedda och dåligt rustade för att hantera miljöfrågor. finns en egenkompetens inne i organisationerna, vilket gör att man möts som mera jämlika spelare på miljömärkningsarenan. Mycket av den hittillsvarande diskussionen om miljömärkning har handlat om regler och regelutveckling. Jag tror att det är viktigt att komma ihåg att frågan om hållbar konsumtion både handlar om hållbarhet och konsumentfrågor. Det första ledet må vara betjänt av stringenta, och ur hållbarhetssynvinkel, adekvata krite- rier. Det senare handlar om andra dimensioner – vad som syns, tillit och känslor. Där behövs annat än regelutveckling för att lösa upp de knutar som finns på dagens marknad. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Bra med mångfald av märken I den svenska debatten hör man ibland att det skulle vara proble- matiskt för konsumenten att välja bland flera miljömärken, eller att av miljömärken skulle vara förvirrande och t.o.m. leda till passivitet. Jag tvivlar på denna slutsats. Tvärtom kan en viss mång- fald av märken göra signalsystemet mera effektivt och tydligt. Det kan vara bra att man inte har samma märke på morötter och maskindiskmedel, på pelletspannor och kaffe. Dagens konsumen- ter, inte minst de yngre, är vana vid att hålla isär olika varumärken; en genomsnittlig åttaåring kan direkt skilja ut de tre, fyra vanligaste logotyperna för sportkläder och -tillbehör. Istället för att sträva mot Det Enda Ultimativa Hållbarhetsmär- ket bedömer jag att man uppnår större (och fler?) vinster genom att stimulera de nuvarande miljömärkena. Det är därför, i den nuva- rande marknadssituationen, knappast meningsfullt att ladda exi- sterande märken med fler dimensioner eller koppla samman mär- ken med olika inriktning med varandra. Flera miljömärken kan förmodligen också ge en viss synergistisk effekt genom att de sammantaget förstärker sin egen nisch. Konkurrensen om konsu- menternas gunst står förmodligen inte heller, åtminstone inte i ett bredare perspektiv, mellan olika miljömärken utan mellan miljö- märken och icke-märkta produkter. Ett större problem är att miljömärkta produkter signalerar hög- kostnad. Det går på tvärs mot de förhärskande uppfattning- arna bland många företagsledningar och marknadsfolk. Huvudspå- ret är lägre pris, och det som inte passar in blir en störande faktor eller marginaliseras. Den svaga länken vad gäller miljömärkta produkter är efterfrågan. Systemen utvecklas om det finns vind i seglen, dvs. drivkrafter att gå vidare. Drivkraft kan handla om en rad aspekter. I grunden finns dock frågan för de deltagande företagen om de ekonomiskt kan räkna hem en satsning på miljömärkning. Den tydligast mätbara parametern handlar om just efterfrågan, dvs. kon- sumenternas beredvillighet att köpa de miljömärkta produk- terna/tjänsterna. Ökad efterfrågan kräver ökad tillförsel (produk- tion), minskad efterfrågan lägre grad av tillförsel. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Ett exempel på detta är den uppkomna situationen för ekomjölk i där den dominerande producenten nu för- söker minska tillförseln. av all mjölk som säljs i Dan- mark är ekologiskt framställd medan motsvarande siffra för är av försäljningen.. rådde en brist på ekomjölk på den danska marknaden och många mjölkproducenter valde då att lägga om till ekologiskt (bland annat genom det ekotillägg som betalas för ekomjölken). Efterfrågan bland danska konsumenter har avstannat och det finns därmed inte längre företagsekonomiska incitament att fortsätta med den ekologiska mjölkproduktionen i nuvarande omfattning. Överskottet av ekomjölk i säljs nu som konventionell mjölk, något som inte vill betala ekotillägg för. Det har också visat sig vara svårt att exportera ekomjölk, då andra länder hellre satsar på inhemsk produktion. Resultatet blir att företaget vill bli av med var femte ekobonde och minska produktionen av ekologiska mjölkprodukter med . Efterfrågeproblematiken blir lätt något av moment 22. Vad driver vad i systemet och vems ansvar är det att stimulera en ökning? Ett problem, som är lätt att identifiera, men svårare att åtgärda är den ambivalenta roll många producenter, förädlare, leverantörer befinner sig. Inom ett och samma företag saluför man såväl kon- ventionella som miljömärkta produkter. Detta sätter avtryck i gra- den av offensiv marknadsföring. Man mäktar (vågar?) inte att marknadsföra de miljömärkta produkterna på ett kraftfullt sätt eftersom de marknadsandelar dessa kan komma att ta till del också tas från det egna företagets konventionella produkter. Undantag från detta finns givetvis, främst inom produktområden där miljö- märkningen fått en mera dominerande roll. Denna skuggproduktsproblematik anser jag inte marknads- aktörerna själva klarar av att lösa. Det är knappast heller möjligt, ur ett frihandelsperspektiv, att låta staten i egen regi svara för mark- nadsföring av produkter/tjänster med en viss sorts prestanda, t.ex. miljö, hållbarhet etc. Staten löper också alltid risk att hamna i den klassiska 6–8 brödskivor-problematiken och inte uppfattas som en trovärdig aktör i ett sammanhang som detta. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Till detta kommer också att staten ofta agerar vagt och ambiva- lent. Man visar i många sammanhang en god vilja men agerar i praktiken på ett oansvarigt sätt när det gäller att bidra till de mil- jömässigt och ekologiskt mer hållbara produkternas tillväxt. Jag anser att man bör tydliggöra statens roll i detta sammanhang och att man därvid kan lära mycket på att göra en metodisk jämförelse hur olika länder inom EU arbetar med dessa och likartade frågor. Det finns givetvis många likheter men också intressanta skillnader som skulle kunna tjäna som modell för ett fortsatt arbete i . Min bedömning är dock att det behövs smörjmedel i systemet som kan ge det volym- och försäljningsmässiga lyft som krävs för att de miljömärkta produkterna ska få en rejäl marknadsandel. Detta är skälet till mitt förslag om att av offentliga sektorns upphandling av livsmedel (räknat på budget) skall bestå av certifierad ekologiska livsmedel. För det inte skall stanna vid fromma förhoppningar föreslår jag en statlig grön premie till kommuner och landsting, öronmärkta pengar för utbildning av bl.a. kokerskor. Såväl miljömärkningsorganisationer som företag med miljö- märkning i sitt sortiment tycks leva i tron att miljömärkena ska tala för sig själva. Enligt min mening är inte detta fallet. I en stark kommersiell miljö med en mängd budskap krävs något mer än att enbart synas på en produkt eller som märkning på en viss tjänst. Mycket av insatserna har inriktats på att nå fram till de mest medvetna konsumenterna. För att identifiera dessa konsu- menter har man i olika undersökningar arbetat med demografiska faktorer (bl.a. ålder, kön, inkomst). Fokus på segmenteringen har ofta varit att finna de redan frälsta. Man har inte i motsvarande grad ägnat kraft och tid åt de konsumenter som befinner sig i olika sta- dier att bli miljömedvetna eller ekologiska konsumenter och man har mera sällan analyserat vad som behövs för att dessa ska ta steget till att regelbundet konsumera ett större antal miljömärkta och ekologiska livsmedel. För att nå ut bredare skulle man mer behöva fokusera på ett livsstilsperspektiv snarare än enbart på demogra- fiska aspekter Är då vägen till fler miljömedvetna och ekologiska konsumenter ett marknadsföringsproblem? Något som är alltför lite analyserat är Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen butikens påverkan på konsumentens köp av miljömärkta och eko- logiska livsmedel. Frågor som profilering, sortiment, kampanjer och butiksledningens engagemang är sådant som borde studeras närmare. Att koppla egenskapen ekologiskt producerad mat med andra åtråvärda egenskaper, som smak och grad av vidareförädling, skulle sannolikt bredda marknaden för produkterna konstateras i ovan. I samma rapport skriver man: Slutsatsen att objektiv informa- tion ska vinna över fler konsumenter åt det ekologiska hållet är enkel att dra, men baseras på en stark tilltro till rationalitet hos konsumenten – en sådan rationalitet som man ofta kritiserar eko- nomer för att tillskriva människan. Ersätt rationalitet med tillit och bilden blir en annan.