sou · GTB3120d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Post- befordran är t.ex. inte i alla situationer en tillräckligt snabb metod, om andra kommunikationssätt, såsom meddelande via Internet el- ler telefax, står till förfogande. Det är den som sänt meddelandet som måste visa att det sänts på ett ändamålsenligt sätt. Bestämmelsen i förevarande paragraf innebär bara att ett medde- lande skall anses ha kommit fram i oförvanskat skick. Den be- handlar inte frågan huruvida det avsända meddelandet, t.ex. en re- klamation, kan anses uppfylla de krav som ställs på det aktuella meddelandet. Om den som avsänt en reklamation får reda på att meddelandet har förkommit eller förvanskats, kan det – trots förevarande bestämmelse – ingå i reklamationsskyldigheten att han sänder ett nytt meddelande. Reklamationen kan sedan anses ha skett i rätt tid, om det första meddelandet skickades i sådan tid att det borde ha nått adressaten före reklamationsfristens utgång. Bestämmelsen innebär således inte – till skillnad mot konsument- tjänstlagens bestämmelser om reklamation – att reklamation skall anses ha skett redan då meddelandet avsändes. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Genom lagen upphävs lagen (1914:45) om kommission. 3.I fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet, gäller äldre bestämmelser. 4.Om ett avtal har ingåtts före ikraftträdandet men kommit- tenten och kommissionären kunnat återkalla eller säga upp avtalet utan ersättningsskyldighet, gäller dock den nya lagen mellan dem från den tidpunkt då sådan återkallelse eller uppsägning kunnat ske. Kommissionslagen träder i kraft dem . upphävs lagen om kommission. Ett skäl till att detta datum föreslagits är att lagstiftning till följd av MiFID kan väntas träda i kraft . Har ett avtal ingåtts före , tillämpas äldre bestämmelser. Om emellertid kommittenten har haft rätt att åter- kalla uppdraget och kommissionären har haft rätt att avsäga sig uppdraget utan att bli ersättningsskyldiga mot den andra parten, tillämpas kommissionslagen mellan dem från den tidpunkt då par- terna kunnat bringa avtalet till upphörande. I lagen om handelsagentur har en annan lösning valts, nämligen att bestämmelserna i den äldre lagen tillämpas fram till en viss angiven tidpunkt på avtal som har ingåtts före den nya lagens ikraftträdande. Den föreslagna lösningen har dock bedömts lämpligare för att bättre undvika retroaktiv verkan på redan ingångna avtal. Inledningsvis vill jag understryka värdepappersinstitutens självklart mycket starka affärsintresse av att tillfredsställa såväl små som stora kunders behov vid värdepappershandel. Det ar därmed viktigt för fondhandlarna att den moderna lagstiftningen i värdepappersmark- naden utformas så att den ger ett så gott stöd som möjligt för en effektiv marknad som kan betjäna alla aktörer på det bästa sätt. Si- tuationen , med framför allt ett ingripande europe- iskt direktiv – direktivet om marknader för finansiella instrument (MiFID) – ännu inte implementerat i svensk rätt, gör det, som ut- redningen också konstaterar, svårt att fullt ut se om de föreslagna lagförslagen svarar mot detta starka önskemål. Utredningens förslag har tagits fram under stor tidspress med am- bition att beakta reglerna i MiFID. Eftersom genomförandereg- lerna för direktivet – på det som kallas nivå 2 i den europeiska lag- stiftningsapparaten – ännu inte är färdigställda, måste understrykas vikten av en genomgång av utredningsförslaget med hänsyn till MiFID-reglerna när dessa blir kända till undvikande av begrän- sande och betungande dubbelreglering utan goda skäl. En stark strävan för alla aktörer måste vara att skapa och vidmakt- hålla en gemensam nordisk värdepappersmarknad. Som exempel på åtgärder som vidtagits i detta syfte kan nämnas tillkomsten av NOREX-alliansen mellan de nordiska börserna och senast ett förslag till en gemensam nordisk börslista. För att uppnå en verk- ligt gemensam marknad måste också den grundläggande lagstift- ningen så långt möjligt vara gemensam. En betydligt mera långt- gående samordning än vad som varit möjligt för denna utredning, är önskvärd, varvid den praktiskt inriktade norska lagstiftningen skulle kunna tas som förebild. 4 Gemensam reglering av värdepappersaffärer Jag anser att alla regler om värdepappershandel bör samlas på ett ställe. Detta skulle göra den mera lättillgänglig för alla kategorier inte minst for mindre investerare. Som nämnts redan finns i en samlad civilrättslig (och näringsrättslig) lagstiftning om värde- pappershandel, vilken i detta avseende kan tjäna som förebild. Det kan tilläggas att andelen rena köp kan komma att öka genom MiFIDs regler om systematisk internalisering, vilket ökar behovet av gemensamma regler. 5 Särskilt om det pris som skall redovisas När det gäller enskilda delar av lagförslagen nöjer jag mig här med att peka på att förslagen rörande prisbestämning i 17 och 18 §§ föreslås gälla alla affärer som utförs i kommission och inte, som i gällande rätt och i utkastet till lagrådsremiss, bara vid självinträde. Även om det förutsätts att dokumentationskravet svarar mot krav i MiFID kan reglerna utgöra ett problem när institutet tar emot och vidarebefordrar order till ett annat . Detta gör sig särskilt gällande om det andra institutet och den aktuella marknaden är belägen i ett icke-EU land med andra pris- bestämningsregler än våra inklusive andra dokumentationskrav. Effekten skulle kunna bli att konsumenters och mindre närings- idkares möjlighet att handla med utländska värdepapper beskärs. Avslutningsvis vill jag som min uppfattning anföra följande: Den för alla parter enklaste och mest lättillämpade principen för prisbe- stämning finns redan i föreslagna 4 och 5 §§. Denna princip borde vara tillräcklig för rena kommissionsaffärer (ej självinträde eller kombination) särskilt sett i ljuset MiFIDs regler om dels s.k. best execution inklusive dokumentationskrav, dels genomlysning. Genom att uppgifter om utbud, efterfrågan och prissättning på värde- pappersmarknaderna finns tillgängliga torde det vara lätt att med utgångspunkt från ordertidpunkten bedöma när och därmed till vilket pris (vilken kurs) en aktuell order borde ha utförts. Endast om denna princip av något skäl inte skulle kunna tillämpas bör de föreslagna reglerna i 17 § andra och tredje stycket tillämpas. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare får i uppdrag att överväga i vad mån det behövs särskilda lagbestämmelser för den kommissionshandel som äger rum på värdepappersmarknaden (fondkommission) och hur sådana bestämmelser i så fall bör utformas. Utredningenskall begränsas till frågor som gäller rättsförhållandet mellan kunden (huvudmannen) och värdepappersinstitutet (kommissionären). Det ingår alltså inte i utredarens uppdrag att överväga de frågor som gäller rätts- förhållandet till tredje man. Dessa frågor skall beröras bara i den utsträckning det kan visa sig nödvändigt med hänsyn till de bedöm- ningar utredaren gör av förhållandet mellan huvudmannen och kommissionären. Utredarens arbete skall inriktas på att kunderna på de finansiella marknaderna skall ges ett fullgott rättsligt skydd vid kommissions- handel utan att handeln för den skull onödigt försvåras. En fråga som skall uppmärksammas särskilt är om det finns behov av nya regler för att skydda huvudmannen i de fall kommissionären vid sidan om kommissionshandeln bedriver handel med finansiella instrument även för egen räkning. Utredaren får föreslå lagändringar även på anslutande områden, om han eller hon anser att det finns behov av det. Bestämmelser om kommission finns i lagen (1914:45) om kommis- sion (kommissionslagen). Kommission innebär att en mellanman (kommissionär) handlar i eget namn men för en huvudmans räk- ning. Vid kommission ingås ett uppdragsavtal (kommissionsavtal) mellan huvudmannen och kommissionären och ett eller flera avtal om köp eller försäljning (kommissionärsavtal) mellan kommissio- nären och tredje man. De flesta av kommissionslagens bestämmelser handlar om kommissionärens ställning i förhållande till huvudmannen. I lagen regleras parternas rättigheter och skyldigheter under uppdraget, däribland kommissionärens rätt till provision och annan ersättning för uppdraget. Vidare ges regler om självinträde av kommissio- nären, dvs. hans eller hennes rätt att utföra sitt uppdrag genom att för egen räkning inträda som köpare eller säljare av egendomen. Det finns också regler om uppdragets upphörande och om parter- nas anspråk gentemot varandra i den situationen. Lagen innehåller även bestämmelser om rättsförhållandet till tredje man. Dessa bestämmelser är av grundläggande betydelse för den syn som svensk rätt har på trepartsrelationer i allmänhet. På initiativ av (bet. LU 1977/78:4, rskr. 1977/78:12) tillsatte regeringen en kommitté med uppdrag att få till stånd en tidsenlig lagreglering av de rättsförhållanden som regleras i kommissionslagen (dir. 1978:94). Kommittén, som tog namnet , avlämnade delbetänkandet Handelsagentur och kommission (SOU 1984:85) och slutbetänkandet Kommission och dylikt (SOU 1988:63). Såvitt gäller handelsagentur har kommitténs förslag lett till lagstiftning genom lagen (1991:351) om handelsagentur. I pågår ett arbete - på grundval av förslagen i SOU 1984:85 och SOU 1988:63 - med en proposition med förslag till en ny lag om kommission. Arbetet har fördröjts av andra angelägna lagstiftningsuppgifter men har lett fram till en preliminär bedömning av hur lagregleringen bör se ut. Det har emellertid konstaterats att det finns brister i beredningsunderlaget när det gäller den kommissionshandel som äger rum på värde- pappersmarknaden. Den handeln har genomgått stora förändringar sedan avslutade sitt uppdrag. Omsättningen på värdepappersmarknaden i har ökat dra- matiskt . På aktiemarknaden har omsätt- ningen ökat från till . har ökat från till . På derivatsidan (optioner, terminer m.m.) sker den värdemässigt största handeln på räntemarknaden, . Det kan jämföras med en omsättning på på mark- naden för aktiederivat. Andelen svenskar som äger aktier, obligationer eller andra finan- siella instrument har ökat från till . Regleringen av värdepappersmarknaden är av stor betydelse inte bara för de direkt agerande, värde- pappersinstituten, utan också för många enskilda och för samhället i stort. Genom att konsumenterna i ökad utsträckning har tagit steget från traditionellt banksparande till att placera sina sparmedel i värdepapper har regleringen av den marknaden kommit att bli av stor betydelse även för dem. har det vidare skett en betydande internatio- nalisering av värdepappersmarknaden. är den svenska mark- naden egentligen en delmarknad av den internationella. Ett konkret exempel på detta är att ett antal utländska banker och värde- pappersbolag är medlemmar vid Stockholmsbörsen utan att vara etablerade i . Många svenskar äger också utländska värde- papper som har köpts på marknadsplatser i eller utanför . är i betydande utsträckning aktiva utanför landets gränser, och utländska aktörer är aktiva i . Till detta kommer att handeln på värdepappersmarknaden i Sve- rige numera sker med stöd av elektroniska handels- och informa- tionssystem. Det kan vara fråga om elektroniska handelssystem där köp- och säljorder läggs in och matchas automatiskt. Ett annat handelssätt är att aktörerna med stöd av elektronisk information om prisläget slutför affärerna per telefon. Även handel över Inter- net är vanlig. Någon "golvhandel" förekommer inte längre i . Nästan all handel sker med finansiella instrument som är dematerialiserade. Det innebär att det inte finns några fysiska vär- depapper att lämna över vid en försäljning. I stället registreras ägarförändringar m.m. i kontosystem. var det helt dominerande sättet att handla med aktier att värdepappersinstitutet köpte eller sålde aktier för någon annans räkning men i eget namn (kommission). Detta är fortfarande ett vanligt sätt att handla med aktier. Men det har blivit allt vanligare att värdepappersinstitutet går in som kundens motpart. utnyttjar då sin rätt till självinträde. Ett värdepappersinstitut kan också genomföra affären i sitt eget interna handelssystem. Ett vär- depappersinstitut har större möjligheter än tidigare att handla för egen räkning och inneha handelslager av aktier. Värdepappersmarknaden är ingående reglerad genom före- skrifter, börsregler, allmänna avtalsvillkor och rekommendationer från branschorgan. Här redovisas några viktiga lagar i korthet. beslöt att ett kontobaserat system, huvudsakligen för aktier, skulle införas. Bestämmelser om detta finns numera i lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument. I lagen finns bestämmelser om kontoföring i avstäm- ningsregister av äganderätt och särskild rätt till sådana aktier och andra finansiella instrument för vilka aktiebrev, skuldebrev eller någon annan motsvarande skriftlig handling inte har utfärdats eller, där en sådan handling har utfärdats, det genom förvaring eller på annat likvärdigt sätt har säkerställts att handlingen inte kommer i omlopp. Fondkommissionslagen (1979:748) ersattes av lagen (1991:981) om värdepappersrörelse (prop. 1990/91:142, bet. 1990/91:NU37). Lagen reglerar värdepappersinstitutens verk- samhet och innehåller bl.a. bestämmelser om tillståndsplikt och rörelseregler för företag som bedriver verksamhet på värdepap- persmarknaden (se bl.a. 3 kap. 5 § om kundmedel och 3 kap. 9 § om avräkningsnota). kan ge tillstånd för handel med finansiella instrument för annans räkning i eget namn (1 kap. 3 § första stycket 1). Termen finansiellt instrument definieras i 1 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument (se närmare i prop. 1990/91:142 s. 85 f. och s. 141 f.). Lagen om handel med finansiella instrument riktar sig till samtliga aktörer på värdepappersmarknaden och innehåller bestämmelser om hur han- deln på värdepappersmarknaden skall bedrivas. Enligt 1 kap. 9 § lagen om värdepappersrörelse gäller bestäm- melserna om i kommissionslagen för ett vär- depappersinstitut som driver handel med finansiella instrument för annans räkning i eget namn om inget annat följer av lagen om vär- depappersrörelse. Hänvisningen innebär att reglerna om självin- träde i kommissionslagen gäller om kommissionären uppträder som kundens motpart i en affär. saknades lagregler i det närmaste helt för ränte- och derivatmarknaderna, medan det fanns en ingående reglering för handeln på aktiemarknaden genom lagbestämmelser om fondbörs. trädde lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet i kraft (prop. 1991/92:113, bet. 1991/92:NU26). Lagen utgör en generell börslagstiftning som omfattar handel med alla slags finansiella instrument. Ett företag som driver verksamhet i syfte att åstadkomma regelbunden handel med finansiella instrument kan få auktorisation som börs eller marknadsplats enligt lagen. Förutom börsregler innehåller lagen också regler om clearingverksamhet. För att få delta i handeln vid en börs krävs tillstånd av börsen enligt lagen om börs- och clearingverksamhet. Den som har fått ett sådant tillstånd kallas börsmedlem (1 kap. 4 § 2). I 3 kap. 1 § regleras vilka som får vara börsmedlemmar. En börsmedlem får delta i handeln vid en börs för egen räkning. Börsen får medge ett värdepappersinstitut som har tillstånd att driva värdepappersrörelse rätt att delta i handeln även för annans räkning. Behovet av en utredning Regeringens avsikt är att besluta en proposition om en ny kom- missionslag huvudsakligen på grundval av Kommissionslag- skommitténs betänkanden. Kommissionslagen reglerar kommission som avser varor, värdepapper eller annan lös egendom. föreslog i sitt delbetänkande att den nya lagen skulle avse endast varor men att bestämmelserna skulle gälla även för värdepapper om inget annat följde av den då gällande fondkom- missionslagen. I sitt slutbetänkande (SOU 1988:63 s. 207) angav dock kommittén - som då hade ny sammansättning - att den ifrå- gasatte om inte den nya lagen borde omfatta köp och försäljning av all lös egendom. Särskilt med hänsyn till att den handel som sker i kommission på värdepappersmarknaden numera representerar den klart viktigaste kommissionshandeln framstår det som naturligt att den omfattas av kommissionslagen. Även om saken inte är avgjord, bör en utredning om fondkommission utgå från att så skall bli fallet. föreslog en lagregel som har sär- skild betydelse för just fondkommissionshandel, nämligen en regel som ger huvudmannen en rätt att vid inköpskommission avvisa ett avtal som kommissionären inte har lämnat honom eller henne underrättelse om utan dröjsmål (41 a § första stycket tredje meningen i lagförslaget). Några närmare överväganden när det gäller frågan om det finns behov av särskilda regler för fondkom- mission har kommittén dock inte redovisat. Härtill kommer att handeln på värdepappersmarknaden har genomgått stora föränd- ringar sedan avslutade sitt uppdrag. En fråga som behöver belysas närmare är om det vid fondkom- mission behövs särskilda regler för självinträde. Som framgår av det tidigare sagda har det blivit allt vanligare att ett värdepappers- institut, som av en kund har fått i uppdrag att köpa eller sälja finansiella instrument, går in som kundens motpart och alltså uppträder som säljare eller köpare av de finansiella instrument som affären avser. Rätten till sådant självinträde kan öppna möjligheter för kommissionären att spekulera på kundens bekostnad. Det finns regler i kommissionslagen som har till syfte att förhindra detta. Reglerna har dock vissa begränsningar. De gäller t.ex. inte vid s.k. dolda självinträden. Därmed avses situationer där kommissionären visserligen inte går in som säljare eller köpare i förhållande till huvudmannen men på grund av omfattningen av handeln har stor valfrihet när det gäller vilka affärer som skall presenteras som huvudmannens respektive egna. I sådana fall finns det naturligen ett spekulationsutrymme för kommissionären som innebär att huvudmannens situation kan bli utsatt. Det sagda innebär att det saknas väsentliga delar i det bered- ningsunderlag som skall ligga till grund för en ny lag om kommis- sion. Enligt regeringens bedömning bör inte arbetet på en ny kommissionslag slutföras utan att det först har inhämtats ett nytt och fullödigt beredningsunderlag när det gäller vissa frågor om fondkommission. Det bör därför tillsättas en utredning som har till syfte att komplettera överväganden och förslag med en analys och lagförslag avseende förhållandet mellan huvudmannen och kommissionären vid fondkommission. Uppdraget bör ges till en särskild utredare som får hjälp av sak- kunniga och experter. Huvudfrågan för utredaren är om och i vilken mån det behövs sär- skilda regler för fondkommission, dvs. regler som avviker från de allmänna reglerna i kommissionslagen. I sina överväganden skall utredaren utgå från det arbete med en ny lag om kommission som har gjorts i . Det ingår inte i utredarens uppdrag att överväga de frågor som gäller rättsförhållandet till tredje man. Dessa frågor skall beröras bara i den utsträckning det kan visa sig nödvändigt med hänsyn till de bedömningar utredaren gör av förhållandet mellan huvudmannen och kommissionären. Inriktningen på arbetet bör vara att ge kunderna på de finansiella marknaderna ett fullgott rättsligt skydd vid kommissionshandel utan att handeln för den skull onödigt försvåras. En fråga som skall uppmärksammas särskilt är om det finns behov av nya regler för att skydda huvudmannen i de fall kommissionären vid sidan om kommissionshandeln bedriver handel med finansiella instrument även för egen räkning. Även andra frågor kring självinträdessituationer skall uppmärksammas. Utredaren skall också överväga om det finns skäl att i någon del ha särskilda regler för avtal där kunden är konsument. Skulle utredaren i sina överväganden finna att det behövs lag- ändringar även på anslutande områden, som alltså inte avser kom- missionshandel, är utredaren fri att föreslå sådana lagändringar. Utredaren skall beskriva hur handeln med finansiella instrument går till och analysera handeln rättsligt. Utredaren skall redovisa hur stor del av handeln på värdepappersmarknaden som sker i kommission och vilka andra former av handel som förekommer. Utredaren skall också studera och redogöra för de skillnader som kan finnas i hur handeln går till i jämfört med hur den går till i övriga och i de utomnordiska länder som utredaren bedömer vara av intresse. Utredaren skall beakta gällande rätt och eventuellt pågående lag- stiftningsarbete i samt i de utomnordiska länder som utredaren bedömer vara av intresse. Utredaren skall beakta även eventuellt pågående lagstiftningsarbete inom EU. Utredaren skall lämna de lagförslag som han eller hon finner motiverade. Vid den konsekvensanalys av små företags villkor som skall göras enligt 15 § kommittéförordningen (1998:1474) skall utreda- ren ha kontakt med för regelgranskning. Uppdraget skall redovisas . utredningen (Ju 2001:11) Beslut vid regeringssammanträde . Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande (dir. 2001:110) tillkallade chefen för en särskild utredare med uppdrag att överväga i vad mån det behövdes sär- skilda lagbestämmelser för den kommissionshandel som äger rum på värdepappersmarknaden (fondkommission) och hur sådana bestämmelser i så fall borde utformas. Utredningen skulle enligt direktiven redovisa uppdraget . Med ändring av den beslutade tiden skall utredningen redovisa sitt uppdrag . utredningen (Ju 2001:11) Beslut vid regeringssammanträde . Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande (dir. 2001:110) tillkallade chefen för en särskild utredare med uppdrag att överväga i vad mån det behövdes sär- skilda lagbestämmelser för den kommissionshandel som äger rum på värdepappersmarknaden (fondkommission) och hur sådana bestämmelser i så fall borde utformas. Enligt de ursprungliga direktiven skulle uppdraget redovisas . Genom tilläggsdirektiv (dir. 2003:141) förlängdes utredningstiden till . Med ändring av den senast beslutade tiden skall utredningen i stället redovisa sitt uppdrag . Utredningen skall följa det svenska genomförandet av Europa- parlamentets och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv /611/EEG och 93/6/EEG och och rådets direktiv /12/EG samt upphävande av rådets direktiv /22/EEG. utredningen (Ju 2001:11) Beslut vid regeringssammanträde . Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande till- kallade chefen för en särskild utredare med uppdrag att överväga i vad mån det behövs särskilda lagbestäm- melser för den kommissionshandel som äger rum på värdepap- persmarknaden (fondkommission) och hur sådana bestämmelser i så fall bör utformas (dir. 2001:110). Enligt de ursprungliga direkti- ven skulle uppdraget redovisas . Genom tilläggsdirektiv (dir. 2003:141) förlängdes utredningstiden till . Därefter förlängdes tiden till (dir. 2004:60). Tiden för redovisning av uppdraget förlängs till och med . Europeiska unionens officiella tidning L 145/1 (Rättsakter vilkas publicering är obligatorisk) PARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2004/39/EG av om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv /611/EEG och 93/6/EEG och och rådets direktiv /12/EG samt upphävande av rådets direktiv /22/EEG OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 47.2 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (1), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kom- mitténs yttrande (2), med beaktande av Europeiska yttrande (3), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (4) och av följande skäl: (1)Avsikten med rådets direktiv /22/EEG av om investeringstjänster inom värdepappersområ- det (5) var att fastställa villkor för att auktoriserade värdepappersföretag och banker skulle kunna tillhanda- hålla särskilt angivna tjänster eller andra medlemsstater på grundval av auktorisation och tillsyn i hemlandet. I detta syfte eftersträvades genom