sou · GTB3114d8 · 2006-01-01 00:00:00 — Med ändring i bostadsförhållanden avses såväl att den försäkrade byter bostad som att han eller hon får minskade bostadskostnader. Dessa omständigheter är relevanta för bl.a. bostadsbidrag, äldreförsörjningsstöd och bostadstillägg. Med uttrycket civilstånd, vårdnad och sammanboende med vuxen eller barn avses att tydliggöra att skyldigheten omfattar såväl situa- tionen när äktenskap ingås eller upphör som när sammanlevnaden faktiskt ändras. Vidare kan antalet personer i hushållet påverka rätten till bostadsbidrag. Hälsotillståndet påverkar rätten till bl.a. handikappersättning, vårdbidrag och assistansersättning. Eftersom inte får kännedom om utländska socialförsäk- ringsförmåner per automatik bör den försäkrade särskilt erinras om skyldigheten att anmäla ändring av sådan förmån. Om den försäkrade inte har fullgjort sin anmälningsskyldighet kan bl.a. återkrav komma i fråga. Vid bedömningen av frågan om eftergift skall medges helt eller delvis bör finnas ett utrymme att beakta vilka ändrade förhållanden som den försäkrade kan antas ha insett att han eller hon hade bort anmäla. I flertalet av dagens lagar finns bestämmelser som innebär att beträffande den som är omyndig eller har god man eller förvaltare enligt har förmyndaren eller, om det kan anses följa av uppdraget, gode mannen eller förvaltaren skyldighet att lämna uppgifterna. – Det kan konstateras att det i BTPL inte finns någon sådan bestämmelse. I förarbetena (jfr prop. 2000/01:140 s. 124) anförs att de situationer där anmälningsskyldighet föreligger följer direkt av bestämmelserna i . Bestämmelser av detta slag kan därför utmönstras. Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare (Ju 2002:04) har vidare föreslagit att ifråga- varande regler utmönstras ur bl.a. AFL och andra författningar på socialförsäkringsområdet. Skälet härtill är bl.a. att bestämmelserna är obehövliga och att nya bestämmelser om ställföreträdare tillkommer. Vidare har i ett initiativärende, rörande handläggningen av en ansökan om pensionsförmån som för den försäkrades räkning undertecknats av god man, väckt frågan om författningsändring och uttalat följande (jfr beslut dnr 1367-2000). Det förhållandet att lagstiftaren ibland uttryckligen angett vad som redan måste anses följa av regler om gode män och förvaltare är enligt min mening olyckligt. En sådan reglering kan få till följd att handläggare vid berörda myndigheter får en felaktig uppfatt- ning om gode mäns och förvaltares behörighet att vidta åtgärder för deras huvudmäns räkning. Än mera olämpligt anser jag det vara då lagstiftning och tillämpningsföreskrifter anvisar en lösning som direkt avviker från . Enligt min mening saknas anledning att i nu aktuell lagstiftning reglera förvaltares och gode mäns behörighet. Den reglering av förvaltares och gode mäns behörighet och den lös- ning av de – sannolikt mycket få – konfliktsituationer som kan upp- komma bör bedömas enligt regler. Mot den angivna bakgrunden har vi utmönstrat de bestämmelser som anger att anmälningsskyldighet kan åvila även god man eller förvaltare. 7 kap. 46 § I ett flertal författningar anges det att den försäkrade skall anmäla ändrade förhållanden inom . Uttryck såsom så snart kan ske, genast och utan oskäligt dröjsmål förekommer. I vissa fall anges dessutom att anmälan skall göras senast . De nu aktuella uttrycken syftar alla till att inskärpa vikten av att den försäkrade agerar med tillbörlig skyndsamhet. Det är emeller- tid svårt att finna något skäl till varför olika uttryckssätt har använts. Det borde därför vara bättre att ersätta dessa bestämmel- ser med en ny enhetlig regel enligt vilken anmälan skall ske och senast efter det att den försäkrade fick kännedom om förändringen. Något skäl till varför denna bestämmelse inte skulle gälla beträffande samtliga förmåner är svår att finna och den innebär inte att 14 dagars dröjsmål alltid kommer att godtas. 7 kap. 47 § En särskild bestämmelse behövs för bidragsskyldiga enligt USL för vilka en viss anmälningsskyldighet också gäller. 7 kap. 48 § Bestämmelsen innehåller en delegation till regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om anmälningsskyldigheten. Vi anser att det kan finnas behov för att kunna meddela särskilda föreskrifter om när anmälan inte behöver göras, såsom när man per automatik har tillgång till den taxerade inkomsten eller uppgifter om civilstånd eller när man inte behöver ha tillgång till en särskild uppgift be- träffande en viss förmån. Vidare kan det finnas skäl för Försäk- ringskassan att kunna precisera t.ex. vad som utgör en väsentlig inkomständring. 7 kap. 49 § Bestämmelsen innehåller sanktioner mot försäkrade som inte upp- fyller sin uppgiftsskyldighet gentemot . Sker detta under ett pågående ärende kan ersättningen dras in eller sättas ned om omständigheterna motiverar det. Om den försäkrade inte uppfyller sin uppgiftsskyldighet i samband med en ansökan om en förmån kan denna i stället komma att avvisas enligt 7 kap. 9 och 10 §§. måste därvid först ha förelagt sökanden att avhjälpa bristen. Första stycket 1 motsvarar 20 kap. 3 § första stycket d AFL, men utsträcker tillämpningsområdet till hela balken. Första stycket 2 motsvarar 20 kap. 3 § tredje stycket AFL, såvitt avser den försäkrades uppgiftsskyldighet enligt nuvarande 20 kap. 8 § AFL. Den försäkrades allmänna uppgiftsskyldighet regleras i 7 kap. 13 §. Första stycket 3 innehåller sanktioner mot försäkrade som underlåter att anmäla ändrade förhållanden enligt 45 och 46 §§. Be- stämmelsen ersätter bl.a. särskilda indragningsregler såsom 3 kap. 17 § första stycket b och 16 kap. 8 § andra stycket AFL. För att den försäkrades underlåtenhet att lämna uppgifter skall leda till indragning eller nedsättning krävs enligt andra stycket att uppgiften avser ett förhållande som är av betydelse för rätten till den aktuella ersättningen. 7 kap. 50 § Bestämmelsen motsvarar närmast 20 kap. 3 § första stycket b AFL såvitt avser vägran att genomgå läkarundersökning samt andra och tredje styckena AFL. Indragning eller nedsättning av ersättning enligt denna bestämmelse kan således grunda sig bl.a. på s.k. besöksvägran. 7 kap. 51 § Bestämmelsen motsvarar 20 kap. 3 § första stycket b AFL såvitt avser vägran att följa läkares föreskrifter. Som begränsning gäller att dessa föreskrifter måste avse ett förhållande som är av betydelse för rätten till ersättning. Självfallet kan t.ex. en vägran att följa läkares föreskrifter inte leda till att barnbidrag dras in. 7 kap. 52 § Bestämmelsen motsvarar närmast 20 kap. 3 § första stycket c AFL som avser endast sjukpenning, inklusive arbetsskadesjukpenning. Enligt nu gällande regel kan indragning eller nedsättning komma i fråga bl.a. om den försäkrade underlåter att ge in en sådan skriftlig försäkran för sjukpenning som avses 3 kap. 8 § första stycket AFL. Eftersom vi föreslår att denna form av försäkran skall ersättas med en ansökan om sjukpenning saknas en motsvarighet till denna hänvisning i vårt förslag. Vilka närmare uppgifter en ansökan skall innehålla skall enligt vår uppfattning regleras i förordning eller myndighetsföreskrift. Följden av att den försäkrades ansökan inte innehåller uppgifter om sjukdomen, en beskrivning av arbetsupp- gifterna och en egen bedömning av arbetsförmågan torde därför bli att ansökan avvisas om den därmed inte kan ligga till grund för någon prövning i sak. Vad gäller särskild försäkran för sjukpenning enligt nuvarande 3 kap. 8 § tredje stycket AFL finns den bestämmelsen i 7 kap. 19 §. Underlåtenhet att ge in en sådan försäkran under utredningen skall liksom kunna medföra att sjukpenning dras in eller sätts ned. 7 kap. 53 § I bestämmelsen, som motsvarar 3 kap. 17 § första stycket a och 4 kap. 18 § AFL, anges att sjukpenning får dras in eller sättas ned om den försäkrade underlåter att meddela sin vistelseadress i vissa fall. Med sjukpenning avses samtliga former av sjukpenning, dvs. 7 kap. 54 § Bestämmelsen motsvarar närmast 20 kap. 3 § andra stycket AFL, såvitt avser vägran att medverka till behandling eller rehabilitering enligt nuvarande 3 kap. 7 b § och 22 kap. 4, 5 och 7 §§ AFL. In- dragning eller nedsättning av ersättning på grund av annan vägran att medverka i utredning som avses i 20 kap. 3 § andra stycket AFL regleras i 7 kap. 50 §. Övriga bestämmelser om indragning och nedsättning Enligt 27 § BoL får efter särskild utredning avslå en ansökan, dra in eller sätta ned bidraget om det är uppenbart att sökanden på grund av hushållets inkomst- eller förmögenhetsför- hållanden eller något annat förhållande inte behöver det bidrag som kan beräknas enligt den lagen. Ett sådant beslut får fattas utan hinder av att viss inkomst eller förmögenhet inte skall räknas in i den bidragsgrundande inkomsten. Enligt 8 § SML får smittbärarpenning sättas ned eller dras in om smittbäraren inte följer förhållningsregler som har beslutats med stöd av smittskyddslagen (2004:168) eller särskilda villkor i sam- band med ett beslut enligt livsmedelslagen (1971:511) eller före- skrifter som har meddelats med stöd av sistnämnda lag. Vi anser att dessa bestämmelser utgör undantag från rätten till bostadsbidrag resp. smittbärarpenning och inte en sanktion mot försäkrade som inte medverkar i utredningen hos Försäkrings- kassan. Vi anser därför att bestämmelserna bättre hör hemma i de materiella avsnitten, jfr G 5 kap. 28 § respektive C 27 kap. 6 §. Enligt 14 § LSP får ersättning till sådana intagna m.fl. som avses i 1 § första stycket 3 LSP sättas ned eller dras in om särskilda skäl talar för det Inte heller denna bestämmelse hänger samman med utredningen hos . Den hör därför bättre hemma i det materiella avsnittet, jfr C 24 kap. 20 §. 9 kap. 2 4 §§ Bestämmelserna motsvarar närmast 20 kap. 2 a § första stycket första och andra meningarna samt tredje stycket AFL. Vi föreslår dock att interimistiska beslut skall kunna fattas även beträffande statlig personskadeersättning. Vidare kan påpekas att bestämmel- serna inte gäller beträffande handläggningen av ärenden enligt balken hos PPM eller . Enligt nuvarande lydelse av 20 kap. 2 a § första stycket tredje meningen AFL gäller att särskilda villkor får föreskrivas beträffan- de ersättning som betalas ut efter interimistiska beslut. Denna bestämmelse anser vi skall utgå. Skälet till detta är att det knappast kan föreskrivas andra villkor beträffande interimistiska beslut än de som kan föreskrivas beträffande slutliga beslut beträffande en viss förmån. Beträffande de förmåner som anges i 4 § saknas det i gällande lagstiftning bestämmelser om interimistiska beslut och vi föreslår ingen ändring härvidlag av bl.a. följande skäl. Systemet med den reformerade inkomstgrundade ålderspensionen medför att det i praktiken saknas utrymme för att fatta ett gynnande interimistiskt beslut om ålderspension. Rätten till pengarna grundar sig på att den enskilde har en fastställd pensionsrätt. När sådan saknas har den enskilde alltså inte rätt till ersättning. Eftersom garanti- pensionen utgör en utfyllnad till inkomstpensionen bör samma regler gälla även för denna förmån. Pensionstillägget bör alltid följa de regler som gäller för garantipension. Vidare bör samma regler gälla för efterlevandepension som för ålderspension. När det gäller förmåner till efterlevande har vi gjort bedömningen att interi- mistiska beslut, liksom , inte heller skall kunna fattas i fråga om efterlevandestöd trots att denna förmån uppvisar vissa likheter med underhållsstödet. Bestämmelserna om ändring, omprövning och överklagande av beslut överensstämmer i allt väsentligt med gällande rätt. Genom att samla bestämmelserna härom i ett kapitel har ett stort antal hänvisningar i nu gällande lagstiftning till bestämmelserna i 20 kap. AFL kunnat utmönstras. Vidare har bestämmelser i bl.a. LIP som i sak motsvarar bestämmelserna i ersatts av nya generellt gällande bestämmelser. Sammantaget har detta medfört att författ- ningstexten kunnat reduceras avsevärt. När det talas om ärende eller beslut om en viss förmån avses givetvis såväl positiva som negativa beslut för den försäkrade. Kapitlet har disponerats så att 2 23 §§ innehåller generella regler. Därefter följer i 24 50 §§ bestämmelser som genom hänvisningar till bestämmelserna i 2 23 §§ och genom egna särbestämmelser innehåller samtliga de regler som gäller beträffande sjuklön, allmän ålderspension och förmåner till efterlevande. I 12 § föreslår vi att beslut om avvisning skall få överklagas direkt hos allmän förvaltningsdomstol, dvs. utan föregående om- prövning. Detta torde innebära en förändring av gällande rätt. I RÅ 2001 ref. 40 hade med stöd av 20 § BoL avvisat en ansökan om bostadsbidrag på grund av att sökanden inte följt föreläggande att avhjälpa brister i ansökan. När sökanden fört talan mot avvisningsbeslutet har detta ansetts skola omprövas av trots att bidragsärendet inte blivit prövat i sak. – Vi anser emellertid att denna ordning är onödigt omständlig. När har avvisat en ansökan av formella skäl torde det vara mest ändamålsenligt att en domstol tar ställning till frågan direkt efter överklagande. Därmed undviks onödig tidsåtgång. Det kan påpekas att i dessa situationer redan har utfärdat ett föreläggande om komplettering som enligt Försäk- ringskassans mening inte har efterkommits. Bestämmelsen i 13 § motsvarar 20 kap. 12 § första stycket och andra stycket första meningen AFL samt 13 kap. 17 § första stycket femte meningen LIP. Beträffande allmän ålderspension tydliggörs att det allmänna ombudet får föra talan även till förmån för enskild part. Bestämmelsen i 23 § är ny och motsvaras närmast av ett förslag av handläggningsutredningen (15 § HandL). Som motivering till sitt förslag anför utredningen bl.a. följande (SOU 2001:47 s. 475). Bestämmelsen är en dubblering (och utvidgning) av 30 § första meningen FL. En motsvarighet till regeln finns i 13 kap. 17 § första stycket tredje meningen LIP. Enligt utredningens uppfattning följer det redan av den allmänna utgångspunkten att det är ärendeslaget som bör bestämma hur handläggningen skall ske att ett avvisningsbeslut skall överklagas på samma sätt som beslutet i huvudsaken, dvs. i samma ordning och inom samma tidsfrister. En bestämmelse härom är dock motiverad för att tydliggöra detta förhållande. Överklagande- fristen gäller oavsett skälet för avvisningsbeslutet. Den klagofrist som gäller i skall gälla även för över- klagande av förvaltningsdomstols beslut. Vi instämmer i utredningens förslag. Vi föreslår därför att det av 23 § skall framgå att om en begäran om omprövning eller ett över- klagande har avvisats skall avvisningsbeslutet överklagas i samma ordning som beslutet i huvudsaken. 4.9.4Underavdelning IV Vissa organisatoriska bestämmelser 14 kap. 7 § Av bestämmelsen framgår vilka ärenden som skall avgöras av socialförsäkringsnämnd. Vi föreslår ingen ändring i detta hän- seende. När det gäller ärenden om bilstöd enligt punkten 7 vill vi dock påpeka att endast ärende om rätt till stöd skall avgöras av socialförsäkringsnämnd. Liksom nu bör alltså beslut om den när- mare beräkningen av ett beviljat bilstöd kunna fattas av tjänsteman hos . 14 kap. 10 § Av bestämmelsen, som är ny, framgår att om ett beslut har fattats av en tjänsteman efter delegation skall det anses ha avgjorts av Detta innebär ingen förändring av rätts- läget, men vi anser att det är motiverat att i lagtexten införa ett förtydligande beträffande detta förhållande. 1 kap. Allmänna bestämmelser Som framgår av avsnitt 2.7.1 räknar vi med att SFB kan träda i kraft . Paragrafen innehåller bestämmelser om upphävande av de lagar vars innehåll överförts till SFB. Även om vi föreslår att någon enstaka bestämmelse i en lag skall föras över till föreskrifter på lägre nivå föreslår vi här att lagen skall upphävas. Vi föreslår att här föreskrivs att AFL i sin helhet skall upphävas trots att innehållet i 2 kap. nämnda lag inte tas in i SFB utan i en särskild lag, SEL. I SFB har tagits in huvuddelen av bestämmelserna i . Vi lämnar dock inte något förslag om upphävande eller ändring av förordningen utan förutsätter att regeringen i samband med SFB:s ikraftträdande utfärdar en ny förordning. Vi föreslår under punkt 30 att IFKL upphävs trots att SFB inte innehåller några bestämmelser som hämtats från den lagen. Den situation som lagen reglerar hänför sig till en tidpunkt som ligger när SFB träder i kraft. De bestämmelser i lagen som har bedömts då alltjämt vara av betydelse har i stället tagits in i 9 kap. i denna lag. Som huvudregel skall SFB tillämpas på förmåner som avser tid efter ikraftträdandet. Åtskilliga undantag finns som innebär att äldre bestämmelser skall tillämpas även därefter och dessa har förts in i 2 9 kap. som vart och ett motsvarar en avdelning i SFB. När det gäller handläggningsreglerna i avdelning H finns även exempel på motsatsen, alltså att SFB tillämpas även på förmåner som avser tid före ikraftträdandet. För de flesta förmåner innebär detta när det är fråga om löpande utbetalningar och inte om retroaktiva sådana att balken blir tillämplig på utbetalningar efter ikraftträdandet. Underhållsstöd utbetalas emellertid i förskott, vilket innebär att SFB i princip blir tillämplig även på stöd som utbetalas . Eftersom balken då ännu inte trätt i kraft kommer utbetalningen att ske enligt gamla regler. Kontinuitetsregeln i 4 § medför att detta i princip saknar betydelse. Den förskottsvisa utbetalningen medför dock att underhållsstödet måste beaktas särskilt vid utformningen av övergångsbestämmelserna till avdelning H. När det är fråga om bestämmelser som inte anknyter till en förmån, t.ex. bestämmelserna om försäkringsdelegation, blir para- grafen inte tillämplig. Beträffande adoptionsbidrag och bilstöd som inte direkt anknyter till har särskilda regler införts, se 3 kap. 6 § och 5 kap. 4 §. Bestämmelserna syftar till att knyta ihop beslut om förmåner enligt de upphävda lagarna med tillämpningen av SFB. Några nya beslut om förmåner behöver alltså inte meddelas med anledning av införandet av balken. Vidare kan det gälla sådant som den längsta tid under vilken en viss förmån kan erhållas eller verkan av att den försäkrade haft en viss förmån. Även för andra åtgärder än beslut, t.ex. en utbetalning, gäller kontinuiteten. Eftersom vissa bestäm- melser i SFB har hämtats från föreskrifter på lägre nivå behövs en särskild regel om dessa. Beslut och åtgärder av en allmän försäk- ringskassa eller RFV anses som beslut eller åtgärder av Försäk- ringskassan. Ett undantag har gjorts för RFV:s överklagande av ett beslut av en allmän försäkringskassa. I sådant fall övertas verkets roll av det allmänna ombudet, se 9 kap. 12 §. Bestämmelserna inne- bär också att uppdraget som ledamot i försäkringsdelegation auto- matiskt fortsätter efter balkens ikraftträdande. Paragrafen ersätter 3 § tredje stycket IFKL samt punkterna 2, 4 och 5 i övergångsbestämmelserna till AFL och punkterna 2 och 3 i övergångsbestämmelserna till LIP i anledning av försäkringskasse- reformen (prop. 2003/04:152, bet. 2004/05:SfU4, SFS 2004:779, 781 och 784). Till de upphävda lagarna anknyter ett stort antal förordningar och föreskrifter på lägre nivå. Dessa kommer nästan undantagslöst att behöva ändras eller ersättas av helt nya författningar. Eftersom det kan bli svårt att hinna genomföra detta arbete innan SFB träder i kraft ges äldre författningar genom paragrafen fortsatt giltighet. Hänvisningar till de upphävda lagarna finns i ett stort antal författ- ningar och följdändringar i dessa skall naturligtvis göras. Det kan dock inte uteslutas att någon hänvisning förbises eller att ändringen bör göras i samband med en större omarbetning . Om hänvisningen finns i bestämmelser som tillämpas bara övergångsvis kan det finnas skäl att avstå från ändring. Vi har inte föreslagit ändringar i upphävda lagar eller övergångsbestämmelser. Bestämmelsen innebär att de bestämmelser i som motsvarar upphävda bestämmelser blir tillämpliga även om en följdändring inte har skett. I paragrafen regleras överensstämmelsen mellan reglerna i SFB och SFBP. 2 kap. Övergångsbestämmelser till avdelning A Övergångsbestämmelsen om tillämpning på av bestämmelser om de allmänna försäkringskassorna och RFV kommer från 1 § och 4 § andra stycket andra meningen IFKL (prop. 2003/04:69, bet. 2003/04:SfU13, SFS 2004:274 och prop. 2003/04:152, bet. 2004/05:SfU4, SFS 2004:779). Övergångsbestämmelsen om internationella överenskommelser kom till 2003 som en ny punkt i övergångsbestämmelserna vid in- förandet av SofL (prop. 2002/03:61, bet. 2002/03:SfU9, SFS 2003:302, punkt 11). Övergångsbestämmelsen om den närmare tillämpningen av öve- renskommelser angående pension kommer från 27 § LIPP (prop. 1997/98:151, bet. 1997/98:SfU13, SFS 1998:675). Basbelopp och förhöjt basbelopp Övergångsbestämmelsen i första stycket om basbelopp kommer från 1 kap. 6 § fjärde stycket AFL (prop. 1997/98:151, bet. 1997/98:SfU13, SFS 1998:677). Bestämmelsen i andra stycket är ny. Följdlagstiftningen till SFB innebär till betydande del att hänvisningar angående basbeloppet till AFL ersätts av motsvarande hänvisning till SFB. Det kan då vara fråga om prisbasbelopp än 2008. Bosättning i och utlandsvistelse Övergångsbestämmelsen om ut- och inresa hänför sig till införan- det av SofL (prop. 1998/99:119, bet. 1999/2000:SfU3, SFS 1999:799, punkt 2). Övergångsbestämmelsen om efterlevandeförmåner kommer från 3 kap. 2 § 13 SofL och innehåller den del av tredje strecksatsen som hänvisar till EPLP (prop. 1998/99:119, bet. 1999/2000:SfU3, SFS 1999:799 samt prop. 2000/01:136 och 140, bet. 2001/02:SfU4, SFS 2001:856). Övergångsbestämmelsen om personkretsen för bilstöd kom till 1999 (prop. 1998/99:119, bet. 1999/2000:SfU3, SFS 1999:813, punkt 2). Om alla ärenden om bilstöd som kom in före är slutligt avgjorda när SFB träder i kraft kan be- stämmelsen avvaras. Övergångsbestämmelsen om hemmamakeförsäkring kom till 2000 som en ny punkt i övergångsbestämmelserna vid införandet av SofL (prop. 2000/01:16, bet. 2000/01:SfU6, SFS 2000:1412, punkt 9). Övergångsbestämmelsen om utbetalning av handikappersättning till utlandet kom till 2000 genom som en ny punkt i övergångs- bestämmelserna vid införandet av HVL (prop. 2000/01:16, bet. 2000/01:SfU6, SFS 2000:1413, punkt 6). Övergångsbestämmelsen om utbetalning av folkpension till utlandet kom till 2002 genom tillägg av ett andra stycke till den införda nya punkten 7 i övergångsbestämmelserna till SofL (prop. 2001/02:84, bet. 2001/02:SfU12, SFS 2002:212, punkt 7 andra stycket, och prop. 2002/03:2, bet. 2002/03:SfU5, SFS 2002:1080). I förslaget finns det inte någon motsvarighet till första stycket i punkten, som föreskriver att folkpension enligt äldre bestämmelser skall fortsätta att lämnas till den som under utlandsvistelse fick sådan pension vid utgången av 2000. Enligt vår uppfattning måste första stycket i sin helhet ha ersatts av bestämmelserna i andra stycket. Vidare har vi undantagit garantipension från tillämpningen, eftersom denna förmån reglerats särskilt, se 11 §. Övergångsbestämmelsen om utbetalning av garantipension till utlandet kom till 2000 (prop. 1999/2000:127, bet. 2000/01:SfU3, SFS 2000:798, punkt 5). Övergångsbestämmelsen om särskild efterlevandepension kom till 2002 som en ny punkt i övergångsbestämmelserna vid införandet av SofL (prop. 2001/02:84, bet. 2001/02:SfU12, SFS 2002:212, punkt 10) Övergångsbestämmelsen om arbetsskador kom till 1981 (prop. 1980/81:178, bet. 1980/81:SfU28, SFS 1981:693, punkt 2). Övergångsbestämmelsen om arbetsskador kom till 1999 (prop. 1998/99:119, bet. 1999/2000:SfU3, SFS 1999:809, punkt 2). Övergångsbestämmelsen om bistånds- och katastrofutbildning kom till 1981 (prop. 1980/81:117, bet. 1980/81:UU23, SFS 1981:368). Övergångsbestämmelsen om viss tjänstgöring kom till 1994 (prop. 1994/95:6, bet. 1994/95:FöU1, SFS 1994:2073). Övergångsbestämmelsen om hustrutillägg hänför sig till införandet av SofL (prop. 1998/99:119, bet. 1999/2000:SfU3, SFS 1999:799, punkt 4) 3 kap. Övergångsbestämmelser till avdelning B