sou · GTB356 · 2006-01-01 00:00:00 — (2000) Tackling Institutional Racism, : Policy. Proposition 1927:198 Kungl.Maj:ts proposition till med förslag till lag om utlännings rätt att här i riket vistas. Proposition 1970:87 Kungl.Maj:ts proposition till angående godkännande av konventionen om avskaffande av rasdiskriminering, m.m. Proposition 1985/86:98 Invandrarpolitiken Proposition 1993/94:101 Åtgärder mot rasistisk brottslighet och etnisk diskriminering i arbetslivet Proposition 1997/98:177 Ny lag om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet Proposition 2004/05:147 Ett utvidgat skydd mot könsdiskriminering (2005) Från invandrarpolitik till invandrarpolitik, (2000) – the making of the radical tradition, . (1999) En nödvändig omständighet – Om svensk slavhandel i i (red.) Svenska Överord – En bok om gränslöshet och begränsningar, Symposion. Socialpolitik, nr. 1-2, 1996. Solomos, J. & , L. (1996) Racism and Society. SOU 1968:68 Lagstiftning mot rasdiskriminering. Betänkande av Utredningen angående förbud mot diskriminering. SOU 1978:38 Jämställdhet i arbetslivet: lag om jämställdhet. SOU 1983:18 Lag mot etnisk diskriminering i arbetslivet. SOU 1984:55 I rätt riktning: etniska relationer i . SOU 1992:96 Förbud mot etnisk diskriminering i arbetslivet. Slutbetänkande av utredningen för åtgärder mot etnisk diskriminering. SOU 2005:56 En inblick i rasism och strukturell diskriminering i historia SOU 1997:174 Räkna med mångfald! – Förslag till etnisk diskriminering i arbetslivet m.m. Betänkande av utredningen om översyn av lagen mot etnisk diskriminering. SOU 1999:20 och judarnas tillgångar, Slutrapport från kommissionen om judiska tillgångar i vid tiden för . SOU 2000:22 (M. ) Från politik till praktik – De svenska steriliseringslagarna 1935-1975. & , M. (1992) av invandring – En svensk kulturhistoria, Gidlunds. (1993) Bortom all ära och redlighet – Tattarnas spel med rättvisan, Handlingar 114. , L (2000) Svensk Invandrar- och integrationspolitik – En fråga om jämlikhet, demokrati och mänskliga rättigheter, . (2004) Lasermannen – En berättelse om , . Strukturell diskriminering inom samhällsfältet massmedier måste förstås mot bakgrund av massmediernas allmänna roll och funktion i ett demokratiskt samhälle. Det brukar ibland framhållas att medi- ernas roll består i att neutralt och utan egna intressen förmedla nyheter, och på så vis i att avspegla det som sker i samhället. Även om t.ex. flera dagstidningar har en uttalad politisk inriktning är det inte orimligt att anta att många betraktar nyheter som fakta och urvalet av nyheter som objektiva. Det brukar också framhållas att medierna utgör en tredje stats- makt med uppdraget att granska och kritisera sociala företeelser och institutioner. Enligt det här synsättet erbjuder medierna med- borgarna ett offentligt, demokratiskt rum för debatt. En hel del forskning i och utanför har försökt förstå mediernas relation till strukturell diskriminering. I huvudsak har forskning som berör strukturell diskriminering på grund av etnisk eller religiös tillhörighet inom fältet massmedier studerat: etnicitet i förhållande till journalister och redaktionsmedlemmar, alltså vems bilder av invandrare och svenskar? Och i samband som föremål för journalistik: vilka bilder av invandrare och svenskar förmedlas? Forskningsresultaten pekar i huvudsak i en riktning: medierna är dels etniskt homogena, dels en mycket central arena och aktör i skapandet av å ena sidan stigmatiserande, ofta rasistiska stereotyper om invandrare och å andra sidan en positiv bild av och majoritetsbefolkningen. De resultat som presenteras i denna forskning och som här sammanfattas strider på många sätt med uppfattningen av massme- dierna som demokratins garant. Forskningen tycks enhälligt visa att svenska medier, liksom i andra länder, rutinmässigt återskapar en övergripande Vi och ett Dom-indelning som följer etniska linjer. I medierna formas föreställningar om ett nationellt vigenom att det som uppfattas avvika från och inte tillhöra detta vi avgränsas och beskrivs som avvikande på olika sätt (, 1986). Forskningen tycks även enhälligt visa att detta sker genom att forma stereotypa bilder av gruppen invandrare i huvudsak genom att gruppen rutinmässigt förknippas med negativa saker som t.ex. brottslighet och könsförtryck. Forskningen visar också att förment positiva stereotyper av invandrare förekommer, ofta genom att grupper framträder i exotisk skepnad; som något annorlunda och spännande, t.ex. livligheten i förorten eller nedärvd bollkänsla. Jag tycker mig därför kunna fastslå att de bilder och föreställningar som forskningen redovisar skapar ett mönster av systematisk karaktär. De utgör en norm för berättande om invand- rare och svenskar som både erbjuder ett färdigt tolkningspaket och gör det svårt för alternativa röster och berättelser. Stereotypa, ofta rasistiska föreställningar om invandrare och svens- kar, anser jag således vara institutionaliserade i medierna. Detta innebär att synen på massmediernas roll som neutrala förmedlare, men också som granskare måste ifrågasättas. Studier av bilder av invandrare och svenskar, eller Vi och De Andra, finns även inom andra medieområden än i nyhetsmedierna. Detta kapitel redovisar dock främst forskning om nyhetsmedier i TV, tidningar och radio. Dels beror detta urval på nyhetsmediernas spridning, sanningsanspråk och genomslagskraft, men dels på att jag av utrymmesskäl inte redovisar forskningen som fokuserar på dessa fält. Det står ändå klart att omfattande forskning finns som påvisar stereotypa, ofta rasistiska bilder och föreställningar i skol- böcker om (, 1987, 2000; Ajagan , 2000) och i läromedlens kultursyn (, 1986), i religionsböckernas syn på islam (, 1993, 2002), och i synen på judendom och För- intelsen (Bruchfeld, 1996). Det finns även studier som tittar på olika populärkulturella fenomen som bilden av andra människor och platser i turistindustrins marknadsföring (Grinell, 2004), inom jazzkulturen (Fornäs, 2004), i synen på islam, muslimer araber och Andra inom film och litteratur (m.fl., 2001; Tigervall, 2003) i inom skönlitteratur (, 1998). Föreställningar om invandrare inom forskning har studerats av bl.a. de los (2001) och (2001). Poängen med att ändå nämna dessa är att det ger en antydan om den systematiska aspekten av de rasistiska föreställningar och bilder som omger oss i varierande form och sammanhang. Detta är också studerat i nordamerikansk forskning. I barnböcker (MacCann & Woodard, 1985; , 1996), i serieteckningar (Mouammar (1986), i skönlitteratur (Reddy, 2003), i film (hooks, 1996; Xing & Hirabayashi, 2003), i marknadsföring (Cortese, 1999). Syftet med att nämna nordamerikansk forskning är för det första att det ger anledning att vara vaksam då det på ett systematiskt sätt finns på andra håll, men också för att mycket av det nordamerikanska medieutbudet finns i i form av filmer, nyheter (särskilt i kabelkanalerna), TV-serier, musik, marknadsföring, konst mm. Som en bakgrund till redovisningen av mediestudiernas samlade resultat inleder vi med en kort presentation av olika perspektiv på mediernas allmänna funktion och roll i samhället. Forskares uppfattningar om mediernas roll går ofta isär. Den syn på medierna som en neutral och intressefri sfär som inledningsvis presenterades har från olika håll starkt ifrågasatts (se t.ex. , 2002:65; , 2003:146). Jag tar inte upp den expli- cita kritiken mot dessa uppfattningar. I stället redovisar jag några för mig relevanta sätt att betrakta mediernas roll. Avgörande för utredningen är de perspektiv som på något sätt ger en inblick i hur mediernas roll ser ut i relation till makt samt hur mediernas roll och verksamhet påverkas av och påverkar en viss social ordning. En av de aspekter som forskare internationellt har lyft upp är att massmedierna genom sitt genomslag och sin övergripande funktion av att tillhandahålla information för människor har en förmåga att någorlunda självständigt skapa sociala realiteter, dvs. den verklig- hetsuppfattning som är gällande i ett samhälle. De brittiska medieforskarna har i sepa- rata arbeten hävdat detta. Medierna formar många av de bilder och föreställningsvärldar som människor rör sig i, t.ex. genom de frågor och i vilka sammanhang vissa frågor som får utrymme i medierna och som därmed får konkreta effekter i samhället. föreställningar accepteras ofta, hävdar de, som om de vore givna fakta. Fiske talar om att medierna skapar sanningseffekter som han menar består i att enskilda föreställningar får inflytande i olika sammanhang. menar i stället att medierna skapar sunt för- nuft (common-sense). Med sunt förnuft avser han ett helt system av uppfattningar som till stor del består av föreställningar spridna av medierna, och med vars hjälp vi förstår och orienterar oss i vår omvärld, i samhället, på ett naturligt och självklart vis. Uppfattningar och föreställningar blir sunt förnuft genom att de rutinmässigt upprepas och sprids i sån utsträckning att de börjar tas för givna. De utgör sånt som alla vet. Därmed blir de svåra att utsätta för prövning och ifrågasättande (Fiske, 2000; , 1986). I en kanadensisk kunskapsöversikt om rasism i medierna kom- mer man till slutsatsen att det tycks finnas en konflikt mellan å ena sidan idén om att medierna utgör en hörnsten i det demokratiska liberala samhället, en arena för utvecklingen av goda humanistiska värderingar och kritisk granskning, och å andra sidan den faktiska roll som medierna spelar – nämligen som förmedlare och förstär- kare av rasistiska idéer till stöd för den politiska, ekonomiska och kulturella eliten i det kanadensiska samhället (Rela- tions Foundation, 2000). Två för utredningen relevanta sätt att betrakta mediernas roll är å ena sidan medierna som ett instrument för maktutövning och å andra sidan medierna som en maktfaktor i sig, dvs. som en social aktör med egen agenda och med egna intressen. Det första per- spektivet går i huvudsak ut på att medierna upprätthåller en makt- balans i samhället. Eftersom samhället utgörs av olikartade intres- sen och krafter försöker medierna skapa samförstånd och konsen- sus i debatten. Sociologen och medieforskaren uttrycker denna syn på mediernas sociala roll. I sin avhandling på dagordningen: studier av televisionens nyhetsrapporte- ring finner hon stöd för att medierna blir ett medel att skapa samförstånd i redan givna frågor eller intressekon- flikter. Löwander visar hur en specifik bild av rasism och antirasism i princip är den enda som förmedlas. Här är det polis och andra myndigheter som tillåts definiera frågorna och specifika händelser. Löwander visar också den undanskymda roll som invandrare har i medierna och underlåtelsen att använda invandrare som informa- tionskällor, t.ex. i frågan om att definiera orsaker bakom rasistiskt våld (Löwander, 1997). Hon menar att medierna genom att sträva efter konsensus därmed ofta befäster dominerande gruppers upp- fattningar. De grupper som oftast kommer till tals, och får medi- erna att verka för en specifik social ordning, är medlemmar i sam- hällets (i övrigt) gynnade grupper: Nyhetsjournalistiken är inte en fristående verksamhet, frikopplad från samhället och dess konkurrerande ideologiska värderingssystem. Nyhetsmedier bildar sitt mönster, sin systematik, utifrån olika stri- dande uppfattningar, precis som var och en av oss, men de arbetar också för att gynna en bestämd uppfattning och skapa värdekonsensus. I detta arbete tenderar nyhetsmedierna att gynna dominerande grup- pers uppfattningar, vilket bland annat sker genom att de lämnar tolk- ningsföreträde åt politiskt och ekonomiskt inflytelserika personer i samhället. (Löwander, 1998:93-94) Det andra perspektivet, som bl.a. (2000) kan sägas företräda, går ut på att medierna själva är aktörer i det sociala livet. Genom sin analys av TV-programmen Svart Vitt, Striptease, samt Mosaik kommer han fram till att de är indragna i en kamp som handlar om hur verkligheten ska förstås, definieras och klassificeras. lägger således vikt vid deras roll som en direkt maktfaktor i samhället och i förhållande till uppfattningen av den sociala verkligheten. Han lyfter fram att kampen handlar om förhållandet mellan att medierna har makt att skapa och reproducera sociala ordningar och den mottagande publikens möjligheter och utrymme att göra alternativa, varierande och oppositionella tolkningar: Journalistiken har naturligtvis, genom sin kontroll över produktions- processen och framställningsformerna, stora möjligheter att rättfärdiga giltighetsanspråken på förhand. Journalistiken behöver dessutom säl- lan rättfärdiga sina anspråk i en öppen dialog. (, 2000:100) har undersökt hur stadsdelen i beskrivits i medierna och menar att de skapar en bakgrund som läsaren förutsätts känna till som den riktiga. Mot den bakgrunden förstås de enskilda nyheterna. Samti- digt ger bakgrunden implicita, outtalade, kriterier för vad som överhuvud taget kan ses som ett giltigt påstående i ett visst (medi- alt) sammanhang. Bilderna av i nyhetsmedierna har ska- pat en tolkningsram som i princip alla som uttalar sig om måste följa. Ristilammi sammanfattar genom att säga att starka mediala bilder blir en riktlinje för vad som är möjligt att säga (Ristilammi, 1998:67). Liknande synsätt på mediala diskur- ser har den skotska diskursteoretikern , upp- hovsmannen till kritisk diskursanalys, uttryckt: What is said in a text is said against a background of what is unsaid, but taken as given (Fairclough, 2003). Även om kanske inte alla skulle ställa upp på resonemanget ovan om att vissa gruppers intressen främjas och upprätthålls genom medierna, är det knappast kontroversiellt att hävda att medierna är en enormt viktig opinionsbildare och att inte alla medborgare har samma möjlighet att påverka vad som förmedlas. Den statliga utredningen om makt och demokrati kom fram till följande slutsats: Massmedia // är den dominerande förmedlaren av kunskaper och åsikter i samhället. Vägen till makten över medborgarnas tankar går därför i väsentlig grad via makten över massmedia (, 1990:34). En slutsats som kan dras är att medierna får en avgörande roll för hur verkligheten beskrivs och hur till exempel sociala ordningar uppfattas, t.ex. hur grupper som svenskar och invandrare beskrivs och sammankopplas med egenskaper. Men också hur cen- trala begrepp som diskriminering, rasism etc. uppfattas och vad de tros vara. har uttryckt det så här: [V]år nyhetsjournalistik bidrar till att skapa och upprätthålla en mental segregation. // Dessa beskrivningar får i sin tur verkliga konsekven- ser för människors möjligheter till makt över sin situation (, 1998:9). Medierna skapar ett ramverk som starkt påverkar hur saker kan tolkas samt vad som kan sägas och inte sägas. 3.2.3Mediernas roll i strukturell diskriminering Mediernas roll i processer av strukturell diskriminering handlar med andra ord om de sätt som medierna sätter dagordningen och producerar vad som blir självklara sanningar om minoriteter. Den holländska forskaren har forskat åtskilligt om medi- ernas relation till rasism och strukturell diskriminering. Communicating Racism, Ethnic Prejudice in Thought and Talk (1987) analyserar van Dijk ett omfattande empiriskt material1. En av diskurserna som analyseras är den om tamiler. tog 1985 emot ca 3 000 tamilska flyktingar från . I de 180 öppna intervjuerna med vita holländare om invandring och etniska minoriteter framgår att, trots att knappt någon av de intervjuade hade träffat eller sett någon tamil, fanns flera spontana antaganden om denna grupp. I det närmaste all information om denna grupp kom från medierna, flera intervjupersoner hänvisade till vad de läst i tidningar och sett på TV. I (diskurs-) analysen av 250 tidningsar- tiklar framträder flera negativa saker om tamilerna. Tamilerna omnämns i metaforer om floder och invasion. Deras status som illegala framhålls ofta (betyder framförallt att de saknar visum, vilket i praktiken var omöjligt att få) liksom att deras skäl för flykt ifrågasätts och antyds vara av ekonomisk och inte politisk karaktär. Flera av källorna som medierna hänvisar till var av elitkaraktär, t.ex. det holländska och den lokala polisen. kommer (som många andra) därför fram till att medi- erna är den viktigaste påverkan av opinionen i samhället, att de till stor del sätter dagordningen för debatten och att de främst influe- ras av eliten i samhället, dvs. myndigheter, politiker, forskare, storföretag m.fl. (se t.ex., ter , 2002; , 1990; Löwander, 1997; 2004). har i senare arbeten preciserat detta och förkastar idén att rasism främst finns och fro- das hos obildade och maktlösa i samhället (se också Löwander, 1997). hävdar i stället att det är politiker och medierna som är de mest aktiva aktörerna när det gäller att skapa, återskapa och utveckla rasistiska diskurser och driva den rasistiska dagordningen framåt (van Dijk, 1993; van Dijk & Wodak, 2000; van Dijk, 2005). Genom att politiker uttalar och medier sprider stereotypa bilder av invandrare och rasistiska föreställningar ges legitimitet till rasistiska 1 Materialet består bl.a. av 180 öppna intervjuer och flera olika diskursanalyser av artiklar i media. idéer och uttalanden åt vanligt folk (Ristilammi, 1998; &Husband, 1974). Även och har undersökt hur medierna påverkar vita medborgares uppfattning om färgade (coloured) och färgad invandring till . De under- söker med andra ord i vilken utsträckning attityderna har skapats av medierna eller ej, snarare än vilka attityderna är. Undersökning- ens empiriska material består av öppna intervjuer med 563 vita brittiska ungdomar i åldern 11–och (några av) deras föräldrar. Urvalet av intervjuade gjordes från regioner med varierande andel vita och svarta och valet av attityder gjordes utifrån innehålls- analyser av massmediernas texter om färgade och färgad invand- ring. De uppfattningar som författarna i intervjuerna kunde härleda från innehållsanalysen i massmedierna cirkulerade till stor del kring två (motsägelsefulla) teman: 1) Färgades utsatthet för fientlighet och diskriminering och 2) Färgade som hot och som problem. En anmärkningsvärd upptäckt var att många av de intervjuade som uttryckte en tolerant hållning gentemot färgade invandrare, sam- tidigt uttryckte den av medierna definierade verkligheten att det var för många färgade som släpptes in i landet och att färgade utgjorde ett problem. Forskarna menar därför att undersökningar som base- ras enbart på attitydmätningar riskerar att ge alltför förenklade svar och inte förmår visa komplexa och ibland motstridiga uppfatt- ningar. Författarnas slutsats är att massmedierna spelat en viktig roll i att för den vita befolkningen definiera betydelsen av den svarta befolkningens närvaro i . (, 1974) Det finns, mig veterligen, inte några studier som på detta sätt försöker ringa in mediernas betydelse för olika grupper i samhällets verklighetsbilder och bilder och åsikter om invandring i ett svenskt sammanhang. Men med utgångspunkt i resultaten från de andra kapitlen är det uppenbart att de bilder av invandrare som figurerar i media också återkommer i myndigheters (och andra viktiga sociala aktörers) sätt att resonera och bemöta invandrare. I ett segregerat samhälle där många individer i majoritetsbefolkningen inte person- ligen känner människor som har invandrat är det troligt att den bild som ges av invandrare och svenskar i medierna får en stor betydelse för hur människor (främst vita svenskar) ser på, bemöter och behandlar individer som uppfattas tillhöra dessa grupper. 3.2.4Det svenska som norm i medierna En slutsats som kan dras av den befintliga forskningen om medier- nas innehåll är att det svenska och bilden om svensk kultur ofta utgör en tyst förgivet tagen norm. Ofta är det gemensamma med mediernas stereotyper om invandrare att de utgör en motpol till det svenska. (2004) har i sin avhandling visat hur innehållet i mediernas rapportering sker i ett grundläggande vi och dom-tänkande. Detta tänkande utgår från att svenskar och invandrare är varandras motsatser och tar utgångspunkt i det svenska som norm. Genom att ständigt beskriva invandrare som avvikande och annorlunda och fixera den bilden av invandraren, formas med andra ord även en bild av det svenska. Det svenska är det som i medierna beskrivs som eftersträvansvärt och normalt. Ett exempel är när bilden av invandrare domineras av sociala problem som sammankopplas med kulturellt utanförskap. Kultur sammankopplas då med bidragsbe- roende, kriminalitet, våldsbrott, patriarkala värderingar och utan- förskap. Indirekt skapas en bild av svenskar som självför- sörjande, laglydiga och jämställda. Flera forskare pekar på tendensen att medierna förklarar brotts- lighet, annat icke önskvärt beteende och sociala problem när det gäller invandrare med kultur (se t.ex. , 1997:24-41; , 2002; Bredström, 2002; , 1993:11). För forskning om föreställ- ningar om kulturens betydelse på arbetsmarknaden, se kapitel 6, Arbetsmarknaden och arbetslivet. Detta bekräftas av forskning i andra länder. Rela- tions Foundation visar att medierna i beskrivningen av minoriteters bristande framgång i samhället använder sig av förklaringsmodeller som skuldbelägger offret, och att de undviker hypotesen att rasism är förklaringen. Ett exempel på detta är att förklara brottslighet utifrån ett kulturellt beteende, liksom att dessa kulturellt definie- rade grupper saknar motivation, utbildning och/eller de färdigheter som krävs för att fullt ut kunna delta i arbetslivet, utbildningssy- stemet och andra samhällsområden (, 2000). Även har pekat på att idéerna kring den svenska identiteten utgår ifrån att Vi besitter alla goda egenskaper som De Andra saknar. Däremot menar att vilka De Andra är, skiftar . handlade det om tattare (de resande), zigenare (romerna), mentalsjuka och i viss utsträckning kvinnor, medan det oftast handlar om invandrare (/70-talet). Det gemensamma är dock att dessas beteenden får utgöra motpolen för det som kännetecknar medborgare (, 2001). drar i sin medie- analys slutsatsen att De Andra framställs som kollektiva, traditio- nella och förtryckande, medan Vi framställs som individuella, moderna och jämställda (, 2002:2). menar att det sällan görs kopplingar till svenska kvinnors strukturella underordning. I stället ställs dom mot oss, och vår överlägsenhet såsom den goda motpolen, betonas. är det viktigt att påpeka att det inte enbart är i kon- trast till De Andra som en svensk identitet skapas. Ett exempel på identitetsskapande visar etnologerna , som menar att idrotten spelat en stor roll i byggandet av nationen och en nationell identitet. De drar paralleller till folkhemsbygget då man ville definiera svensken som frisk och vältränad (, , 1993). Journalistkårens sammansättning med en överrepresentation av majoritetsbefolkningen har uppmärksammats inom mediernas interna debatter. Det talas i det sammanhanget ofta om en bias, dvs. snedvriden eller skev representation och att vissa samhällsgrupper får oproportionerligt stort inflytande över och utrymme i medierna. Vem producerar nyhetsmedierna och dess innehåll, dvs. vilka är journalisterna som talar, och vems talan för journalisterna? 3.3.1En etniskt homogen kår? Flera forskare i och utomlands har riktat blicken mot orsa- ker till och konsekvenser av journalistkårens och redaktionernas etniska sammansättning. De menar att de stereotypa och stigmati- serande bilder som sprids i medierna (mer om dessa bilder senare) påverkas av de medieanställdas etniska bakgrund. kan man fråga sig om det stereotypa berättandet är mer än summan av journalisterna? Finns det med andra ord något som talar för att nyhetsrapporteringen skulle förbli , trots att den etniska sammansättningen på redaktionerna skiftade? Ett fåtal studier i har berört den etniska sammansätt- ningen i medierna, t.ex. på nyhetsredaktionerna. Den kunskap som finns tyder på att medierna är etniskt homogena. Den forskning som finns i andra länder visar med tydlighet att så är fallet.