sou · GTB352 · 2006-01-01 00:00:00 — Dessutom regleras avgifterna upp utanför den normala och för så kallade extraordinära kontroller. Med exportkontrollerad anläggning menas en anläggning som fram- ställer eller bereder livsmedel för export. förordnar då att anläggningen skall ställas under särskild kontroll, vilken föran- leds av införselbestämmelser i annat land1. Regler om exportavgifter (särskild avgift) finns dels i Livsme- delsverkets föreskrifter och allmänna råd (SLVFS 1991:11) för verksamheter med slakt, styckning, charkuteritillverkning med mera vid exportkontrollerade anläggningar. Dels återfinns regler i verkets föreskrifter och allmänna råd (SLVFS 1994:26) om avgifter för exportkontrollerade mjölk-, mjölkprodukts- och äggprodukts- anläggningar samt för fisk enligt verkets föreskrift (SLVFS 1999:29) om avgifter för tillsyn m.m. vid anläggningar som hante- rar fiskvaror. Syftet med dessa avgifter är att täcka kostnader för kontrollen av anläggningarna. Dels den ordinarie kontrollen och dels den extra kontroll som krävs på grund av att importlandet ställer särskilda krav. Andra anläggningar, än de anläggningar där importlandet ställer särskilda krav, jämställs enligt 1 a § i förord- ning (1989:1110) om avgifter för livsmedelstillsyn m.m. med de exportkontrollerade anläggningarna. Avgift tas därför ut enligt fö- reskrifterna SLVFS 1991:11 och 1994:26 även för dessa. Det är emellertid viktigt att påpeka att dessa anläggningar inte är export- kontrollerade anläggningar i egentlig mening och att de därför inte omfattas av kungörelse 1974:271. Avgifterna för export enligt 1991:11 och 1994:26 består dels av en fast avgift (särskild grundavgift) utifrån verksamhetsområde och av en timavgift för besiktningspersonal. För fiskanläggningar skall de faktiska kostnaderna för tillsynen betalas. Grundavgiften är avhängig anläggningens inriktning och vilka destinationer som anläggningen är godkänd för enligt nedanstående tabell. Utöver detta skall den exportförordnade anläggningen betala den ordinarie årliga tillsynsavgiften som emellertid är reducerad till . 1 Kungörelse 1974:271 om kontroll vid utförsel av livsmedel. SOU 2005:52 Nuvarande förhållanden Tabell 2.2 Avgifter för exportkontroll Anläggning/Avgifter (SEK) Källa: Bilaga 3 SLVFS 1991:11. Myndigheten fastställer den tid som skall åtgå för kontroll på re- spektive anläggning för den av anställda besikt- ningspersonalen. Timavgiften bestäms sedan utifrån kostnadsnivån för den personal som anställs, dock lägst . För de exportkontrollerade anläggningarna skall den timbaserade avgiften täcka kostnaden för den ordinarie tillsynen på anläggningen, den extra tillsyn på plats som krävs på grund av importlandets särskilda regler samt För de exportkontrollerade anläggningarna skall den fasta avgiften täcka kostnader för tillsyn, inklusive overhead, resor, samordning med mera. Arbetet med att ta fram intyg kan vara tidskrävande eftersom det omfattar många kontakter och överenskommelser med det till- tänkta mottagarlandet. Detta arbete är inte avgiftsfinansierat trots att intygen tas fram efter önskemål från företagen. Vissa länder godkänner inte som exportland för en viss vara utan att först ha företagit en inspektion i landet. Denna in- spektionsrunda är svår att knyta till någon speciell anläggning ef- tersom myndigheten i det tilltänkta mottagarlandet inte godkänner några anläggningar innan de godkänt som exportland. debiterar inte Livsmedelsverket företagen sina kostnader för detta arbete. Detta trots att det ibland kan vara mycket omfat- tande. De anläggningar som omfattas av exportavgifter kan både ligga under och kommunernas kontroll. 2.1.6Kontroll av främmande ämnen Utöver den årliga avgiften skall avgift betalas för kartläggning och övervakning av förekomsten av restsubstanser och kontaminanter i vissa livsmedel. Det gäller för livsmedel producerade inom landet; spannmål och spannmålsprodukter, mjölk, mejeriprodukter, ägg, kött och köttvaror samt potatis vilket framgår av 1.2 § förord- ningen om avgifter för livsmedelstillsyn m.m. Avgiften för kontroll av animaliska livsmedel är en obligatorisk del i gemenskapslagstift- ningen (882/2004). När det gäller kontroll av vegetabilier tas av- gifter ut för två områden: 1.Spannmål och spannmålsprodukter som producerats inom landet (LIVSFS 2003:24). 2.Undersökning av bekämpningsmedelsrester på vegetabilier som odlats inom landet (SLVFS 1978:21). Den första kategorin avser avgifter vid kvarnanläggningar där spannmål mals för livsmedelsändamål. Det är en årlig avgift med en fast och rörlig del. Den fasta varierar mellan 1 500 och 34 000 kro- nor medan den rörliga uppgår till per ton mald spann- mål. Totalt tas avgifter omfattande ut . Undersökning av bekämpningsmedelsrester på vegetabilier som odlats inom landet gäller provtagning i grossistledet och kostnaden för uttagen vara skall bäras av den som innehar varan vid provtag- ningstillfället. Avgiften har i realiteten inte tagits ut, bestämmelsen är i själva verket avsedd att garantera rätten att ta ut prover. 2.1.7Kontroll av kött, mjölk, ägg och fisk m.m. För kontroll av verksamhet i styckningsanläggningar, kyl- och för köttvaror, köttproduktionsanläggningar, anläggningar för malet kött och köttberedningar, mejerier och andra mjölk- och mjölkproduktanläggningar skall, enligt 1a § förordning (1989:1110) om avgifter för livsmedelstillsyn m.m., en särskild avgift betalas utöver den årliga avgiften. eller i vissa fall en nämnd får besluta om avgiftens storlek. Vad gäller an- läggningar för fiskvaror betalas, enligt 1 b § samma förordning, en avgift som beräknas med ledning av verksamhetens omfattning och den faktiska kostnaden för tillsynen. har bemyn- digande att besluta om avgiften. I bilaga IV till förordning (EG) 882/2004 ges de miniminivåer som gäller för dessa kontrollavgifter vilka även förändras minst för att ta hänsyn till infla- tionen. Fram till får medlemsstaterna fortsätta att använda de belopp som grundar sig på direktiv /73/EEG. 2.1.8Kontroll i primärproduktionen, utökat livsmedelsbegrepp Det nya inom livsmedel och livsmedelskontroll innebär en viss utökning av livsmedelsbegreppet. Bland annat inne- bär den nya definitionen att mjölk klassificeras som ett livsmedel när kon mjölkats och inte som när mjölken hämtas av mjölkbi- len, ett annat exempel är att spannmål anses vara livsmedel redan efter skörd och inte då spannmålen når kvarnen. Kontroller med syfte att kontrollera efterlevnaden av livsmedelslagstiftningen i primärproduktionen bedrivs inte . I fråga om mjölk görs dock kontroller på gårdarna i enlighet med EG:s så kallade Mjölkdirektiv. skall enligt kon- trollförordningen2 en riskbaserad offentlig kontroll av mjölk och andra livsmedel i primärproduktionen genomföras. Mot bakgrund av de historiska kontrollerna i detta avseende och baserat på rele- vanta riskfaktorerna är bedömningen att kontroller av livsmedels- hygien på gårdsnivå, åtminstone initialt, endast kommer att bedri- vas i begränsad omfattning. 2.1.9Kostnader för extra offentlig kontroll Extra offentlig kontroll, är den kontroll som går utöver myndig- hetens normala kontrollverksamhet. Den är i allmänhet förknippad med påvisad bristande efterlevnad av regelverket men kan även be- röra matförgiftningsärenden och klagomål. Kostnaden för kon- trollen skall enligt huvudregeln i kontrollförordningens artikel 28 alltid debiteras den företagare som har ansvaret för den bristande 2 Förordning (EG) nr 882/2004. Alternativt får kostnaden debiteras den som äger eller innehar produkterna vid den tid som den extra kontrollen genomförs. Samma principer för avgiftens storlek skall gälla som vid ordinarie kontroll. Myndigheten får debitera företagen samtliga de kostnader som är förknippade med kontrollen, inklusive prov- tagning och analyskostnader. Undantaget är den kontroll som är resultatet av obefogade klagomål. De kostnader som föranleds av dessa skall inte debiteras företaget. pågår en utredning om offentliggörande av resultat i livsmedelskontrollen, vilken går under arbetsnamnet Smiley- utredningen. Slutsatserna från denna utredning väntas bli att resul- taten av kontrollen skall ställas ut i olika sammanhang, i butiker och restauranger samt på Internet. Det kommer att ställa ytterli- gare krav på att myndigheterna inom rimlig tid kan erbjuda företa- gen en ombesiktning för att på så sätt minimera skadan av ett ne- gativt kontrollresultat. En bedömning utifrån detta är att det kommer att ställa höga krav på kontrollmyndigheterna tillgänglig- het och beredskap. Det ger också ökade kostnader vilka skall debi- teras företagen. I förlängningen bedömer nämnda utredning dock, med ledning av resultatet av liknande verksamhet i , att offentliggörande av kontrollresultat sparar pengar för samtliga parter eftersom företagen har starkare incitament för en snabb för- bättring. Det finns cirka tio miljoner lantbruksdjur och cirka tre miljo- ner sällskapsdjur i . Dessa omfattas av djur- skyddslagen som säger att alla djur som hålls i fångenskap skall be- handlas väl och inte utsättas för onödigt lidande. De skall också ha möjlighet att bete sig naturligt och inte utsättas för vanvård eller misshandel. Ambitionen inom djurskyddet har höjts successivt un- der senare år, inte minst vid inrättandet av den särskilda Djur- skyddsmyndigheten som övertog det centrala ansvaret för djurskyddslagens efterlevnad. En av de viktigaste metoderna för att uppnå målen i lagstiftningen är en fungerande kontroll. kommunerna som med sina djurskyddsinspektörer utför huvudde- len av kontrollen. Enligt 2003:1 lade kommunerna i genomsnitt en halv årsarbetskraft på djurskydd. Totalt fanns 143 årsarbetskrafter fördelade på 400 djurskyddsin- spektörer. Av dessa angav att den tid som är avsatt för uppgiften inte är tillräcklig för att göra ett bra jobb. uppskattade att det skulle behövas ytterligare 0,5–1 tjänst i kom- munen. Antal inspektörer ökar stadigt i kommunerna och uppgick antal årsarbetskrafter till 163 fördelade på 507 personer, enligt rapportering. Antal kända kon- trollobjekt ökar emellertid också allteftersom inventering sker i kommunerna. Tabell 2.3 Kommunernas kontrollverksamhet 1998–2002 Källa: 2005–0739. Länsveterinärerna vid landets länsstyrelser har ansvaret för att sam- ordna djurskyddsarbetet i respektive län. är ar- betsgivare för cirka 300 distriktsveterinärer som har anmälnings- plikt om de upptäcker brister i djurskyddet. är arbetsgivare åt cirka 70 besiktningsveterinärer som arbetar på slak- terierna med att besiktiga kött. De skall också agera om djur far illa på slakterierna. hade de kommunala miljö- och hälsoskyddsnämnderna, enligt Svenska Kommunförbundets enkätundersökning totalt 106 000 djurskyddsobjekt vilka omfattades av krav på återkom- mande kontroll. Att döma av ovanstående kontrollfrekvens skulle detta i genomsnitt betyda att varje objekt är föremål för inspektion mindre än en gång . Enligt tradition har setts som en lämplig kontrollfrekvens vad gäller lantbrukets djur. I allmänna råd om tillsyn (DFS 2004:9), Bilaga 1 anges rekommenderad kontrollfrekvens för olika objekt. Generellt kan man säga att verksamhet med djur som är komplex eller problematisk på något sätt och där genom- strömningen av djur är hög också skall ha en högre kontroll- frekvens. I viss mån har även beaktats förekomsten av besiktnings- veterinär och tävlingsveterinär. Dessutom har hänsyn tagits till hu- ruvida det handlar om en sluten verksamhet med liten insyn från utomstående. För att få fram lämplig kontrollfrekvens tillfrågades kommuner och deras djurskyddsinspektörer om vilka kontroll- frekvenser som tillämpades samt vilka som var eftersträvansvärda. Utifrån detta utarbetade ett förslag till kontrollfrekvenser. Bilaga 2 i DFS 2004:9 innehåller rekommende- rat antal inspektioner och kommun för olika typer av djur- transporter. Djurskyddskontrollen i kommunerna finansieras både via skattemedel och avgifter från djurägarna. 57 a § Djurskyddsförord- ningen (1988:539) ger kommunerna rätt att själva sätta taxan för de kommunala nämndernas kontrollverksamhet. utredningar har rekommenderat en utökad tillämpning av avgiftsfinansiering och åtta av tio djurskyddsinspektörer angav, vid genomgång (RIR 2003:1), att deras kommun hade en taxa för till- synen. Avgifterna kan användas för att helt eller delvis finansiera kontrollen och det finns stora variationer i användande av avgifter. av inspektörerna angav, enligt , att kontrollen helt finansierades med avgifter. uppgav att hälften eller mindre än hälften av kontrollen finansierades med av- Timtaxorna varierade 1999 med ett snitt på . Detta kan jämföras med länsstyrelsernas avgiftsuttag, för liknande typ av tjänst, vilket låg på . För ett och samma kontrollobjekt kan (enligt RIR 2003:1) kostnaden variera beroende på i vilken kommun objektet finns. Enligt bedömning har de lokala kontroll- resurserna förstärkts och antalet inspektioner har ökat något . Trots detta konstaterar man brister i hur djurskydds- kontrollen fungerar. De brister som konstaterade rörde till stor del omfattningen och utformningen av Jordbruks- verkets stöd och uppföljning av djurskyddsarbetet på lokal och re- gional nivå. Man konstaterade även att det fanns stora variationer mellan landets kommuner vad gäller kontrollfrekvens vilket inne- bar stora kvalitetsskillnader och att djurägare inte behandlas lika över landet. För att komma tillrätta med bristerna konstaterade man att det inte kommer att vara tillräckligt med en utökad central styrning från . Det måste också till en mer effektiv resursanvändning och en ökad resursinsats på lokal nivå. Totalt sett var kostnadstäckningen för kommunernas djur- skyddskontroll 1999 . Enligt den enkätundersök- ning som utredningen har genomfört 2005 bland ett urval av kom- muner har situationen förbättrats obetydligt . Kost- nadstäckningsgraden anges vara med dagens verk- samhetsvolym, med andra ord skulle avgifterna behöva höjas med för att uppnå full kostnadstäckning. Avgifts- finansieringsgraden är betydligt lägre än inom livsmedelskontrollen där kostnadstäckningen 1999 var . Den låga självfinansi- eringen är en av anledningarna till att miljöförvaltningarna i prakti- ken inte har resurser att utföra den kontroll som egentligen krävs för att säkerställa ett gott djurskydd. De totala intäkterna för djur- skyddskontroll var 1999 att jämföras med intäkterna för miljöskydd och livsmedelskontroll som var vardera. Att kostnadstäckningen för djurskydd är så pass låg förklaras med att kommunerna har svårt att sätta högre taxor inom sektorn, vissa kommuner avstår helt från att ta ut av- gifter. Andelen som inte tar ut avgifter tenderar att öka i takt med att lönsamheten inom lantbruket försämras. ökade andelen kommuner som inte tar ut avgift från 25 till 38 pro- cent. menar att det ibland saknas kunskap om vilka kostnader som kan räknas in i avgiften. kan inte i sina beräkningar visa på högre belopp än . Dessutom förekommer försiktighet vad gäller att ta ut er- sättning för all den tid som går åt i ett uppdrag. Majoriteten av kommunerna utgår dock från rekommenda- tioner när de tar fram sin lokala taxa. Flertalet uppdaterar taxorna genom indexuppräkningar. Höjningen har legat på för djurskyddstaxorna. Enligt utredningens en- kätundersökning 2005 så debiteras i snitt en timtaxa på för djurskyddskontrollen. I storstäderna ligger taxan på . Det brister således mycket i konkurrensneutraliteten mellan kommunerna men också vad gäller tillgängliga resurser för kon- troll. Även om vissa kommuner tillämpar årlig avgift för kontroll kan det på grund av bristande personalresurser bli mycket långt mellan kontrollbesöken. Avsaknaden av motprestation gör syste- met med årliga avgifter ohållbart. LRF centralt förespråkar en lö- pande timbaserad avgift istället för årsavgift. Detta för att undvika varje risk för subventionering företagen emellan och garantera en prestation som motsvarar den debiterade kostnaden. Dessutom är man kritiska till oanmälda kontrollbesök, vilka rekommenderas av , eftersom en stor del av djurägarna är förvärvsarbetande utanför företaget och därför inte tillgäng- liga att bistå inspektören med information som behövs för fullgod kontroll. Utredningen instämmer i att detta kan vara ett ineffektivt sätt att bedriva kontroll, det ger inte heller samma positiva effekter i form av kunskapsöverföring till djurägaren som annars efter- strävas. Dock är oanmälda kontrollbesök helt i överensstämmelse med förordning (EG) nr 882/2004. I artikel 3.2 sägs att: Offentlig kontroll skall genomföras utan förvarning, utom i samband med revision och liknande fall då det krävs att foder- eller livsmedels- företagaren underrättas i förväg. Offentlig kontroll får också genomföras på ad hoc-basis. Det finns på sina håll en uppenbar ovilja hos kommunerna mot att belasta djurägare med större pålagor än nödvändigt. För att ändå, med begränsade resurser, åstadkomma en tillräcklig djur- skyddskontroll krävs en effektivisering. I små kommuner är det mycket svårt då verksamheten inte är tillräcklig för att bekosta en hel tjänst. Lösningen kan då vara samverkan med andra kontroll- områden och andra kommuner. Samverkan över kommungränser har inte varit tillåtet enligt djurskyddslagen och livsme- Proposition 2004/05:72 Förbättrad djurskydds- och livsmedelstillsyn öppnar nu upp för denna möjlighet. Enligt 57 § Djurskyddsförordningen (1988:539) får även Djur- skyddsmyndigheten föreskriva att avgift skall betalas i ärenden om 1.förprövning eller godkännande i efterhand av åtgärder i fråga om stall eller annat förvaringsutrymme för djur, 2.godkännande på förhand och besiktning av anläggningar och andra förvaringsutrymmen för försöksdjur, 3.godkännande av ny teknik, 4.registrering av djurtransportörer och undantag från kravet på ligghall för utegångsdjur, 5.tillstånd enligt 19 a § Djurskyddslagen (1988:534), 6.godkännande enligt 20 § Djurskyddslagen och 37 § förordning 1998:539 och 7.undantag enligt 13 a § förordning 1998:539. Avgifternas storlek, för ovanstående kontroll, anges i 2 § SJVFS 2003:40, och varierar mellan för enklare ärenden (till- stånd att använda, föda upp, förvara eller tillhandahålla djur) och för godkännande av anläggning för offentlig förevis- ning (flera utrymmen och mycket omfattande utredning). För om- besiktning eller om ytterligare utredning behöver göras debiteras en timavgift på utöver grundavgiften. Avgiften skall betalas när ärendet lämnas till , i annat fall tas ärendet inte upp till prövning. Avgifter vad gäller förprövning av djurstallar anges i 5 § SJVFS 1990:95. Dessa avgifter betalas först när har avgjort ärendet och uppgår till beroende på byggnadens storlek och hur beprövad tekniken är. Merarbete vid utredningar utöver grundarbetet debiteras med . Man kan här notera att timkostnaden är lägre än vad som gäller för ovannämnda ärenden. Det finns även enligt förordningen utrymme för att besluta om lägre avgiftsbelopp om det finns särskilda skäl. 2.2.1Råd och stöd till lokal kontroll Utredningen är av den uppfattningen att råd och stöd till lokal kontroll från centrala och regionala myndigheter inte skall hänföras till den operativa kontrollverksamheten. Med andra ord kan ett en- skilt kontrollobjekt, i det fall avgift debiteras för kontrollen, inte tillgodoräknas en motprestation motsvarande den kostnad som den centrala vägledningen står för. Denna funktion skall därför kost- nadsmässigt inte belasta kontrollobjekten. Utredningen skall enligt direktiven beräkna kostnaden för den centrala kontrollvägledningen, kostnaden för råd och stöd till de lokala och regionala kontrollmyndigheterna. Djurskyddsmyndig- heten är en ung myndighet och har inte haft ett fungerande tidsre- dovisningssystem förrän sent . Det är därför svårt att exakt beräkna tidsåtgången. har istället gjort en skattning av kostnaden som beräknas uppgå till . rapporterade om en kraftig minsk- ning i antal årsarbetskrafter som avsätts på länsstyrelserna för råd och stöd till den lokala djurskyddskontrollen. Det har gått från 39 årsarbetskrafter till 22 . Enligt en enkätunder- sökning som utredningen genomfört bland samtliga länsstyrelser avsätts i snitt 0,4 årsarbetskrafter på varje länsstyrelse för råd och stöd till den lokala djurskyddskontrollen. Totalt avsätts cirka nio årsarbetskrafter. Kostnaden för den regionala vägledande verksam- heten beräknas utifrån enkätsvaren till (exklusive overheadkostnader). Inkluderas overhead- kostnader blir kostnaden mellan åtta och årli- gen. Då saknas kostnaden för i som inte har besvarat enkäten. Trots de minskade resurserna så genomförde länsstyrelserna fler kontrollbesök i kommunerna jämfört med enligt årliga rapport. Läns- styrelserna betonar att resurserna inte är tillräckliga för de behov som föreligger ute i kommunerna. De ökade kraven i och med pro- positionen Förbättrad djurskydds- och livsmedelstillsyn innebär ett ytterligare ökat behov av råd och stöd till kommunerna. Därtill måste läggas behovet som tillkommer med de så kallade tvärvill- korsreglerna som införs i och med reformeringen av jordbrukspo- litiken. Det finns ett 40-tal anläggningar som tillverkar foderblandningar till livsmedelsproducerande djur. Två företag står för av produktionen. Det är även vanligt med så kallade blandartjänst- företag som endast blandar djurägarens spannmål med inköpt kompletteringsfoder (koncentrat). Därutöver finns cirka 250 mel- lanhänder registrerade hos . Dessa importerar i hu- vudsak foder till sällskapsdjur. Foderkontrollen, för vilken helt an- svarar, är i huvudsak avgiftsfinansierad och riktad mot den kom- mersiella fodertillverkningen. Även godkännande av tillverkning, såväl på kommersiell nivå som på gårdsnivå, är avgiftsbelagd. Stick- provskontroll på gårdsnivå och kontroll av dioxin finansieras med särskilda anslag på . Detta eftersom det handlar om slumpvisa, mindre frekventa provtagningar och analyser vilka är för kostsamma för att belasta ett enskilt företag med. Foderkontrollen sysselsatte 5,1 personer och omsatte . Foderkontrollen är indelad i följande delar: 3)Särskild tillsyn a)Registrering av marknadens aktörer (tillverkare, handlare och i vissa fall användare) iii)Foderblandningar innehållande läkemedel Foderkontrollens omfattning fastställs året före kontrollåret. Kontrollplanen utarbetas med utgångspunkt från re- dovisat produktsortiment, riskbedömningar och i enlighet med den koordinerade kontrollplanen (kommissionens rekommendation 2003/91/EG). Foderfrågor inom EU regleras dels genom foderlagstiftning, dels genom veterinär lagstiftning och via lagstiftningen för ekologiskt lantbruk. På nationell nivå regleras fodertillsynen genom 12 § lag (1985:295) om foder (foderlagen). utövar till- synen över efterlevnaden av denna lag och med stöd av lagen med- delade föreskrifter eller beslut. får överlåta åt att utöva viss tillsyn. får också över- låta åt andra myndigheter än att utöva tillsyn. Finan- sieringen regleras i 16 §: Regeringen eller, efter regeringens bemyn- digande, får föreskriva att avgifter får tas utVidare sägs i 5 § förordning (1998:213) om foder (foder- förordningen): Föreskrifter om avgifter som avses i 16 § foderlagen meddelas av efter samråd med Ekonomi- styrningsverket. 6 kapitlet i föreskrifter (SJVFS 2000:110) innehåller bestämmelser om avgifter och kostnader. Av- giften utgår (52 §) för varje foderleverantör och legotillverkare samt tillverkningsställe i form av grundavgift och kvantitetsavgift. Kvantitetsavgiften betalas proportionellt mot tillverkad eller im- porterad fodermängd. Grundavgifternas storlek anges i 54 §: 1.En grundavgift om för sällskapsdjur och för andra djur än sällskapsdjur. 2.En kvantitetsavgift om per ton debiterbart foder för säll- skapsdjur och per ton debiterbart foder för andra djur än sällskapsdjur. Den som levererar foder till både sällskapsdjur och till andra djur än sällskapsdjur skall betala den högre grundavgiften. Avgifterna totala omfattning skiftar, vad gäller företag som leve- rerar foder till sällskapsdjur, mellan cirka 5 000 och .