sou · GTB376d2 · 2006-01-01 00:00:00 — 6 En svensk redskapsmodell Utredningen har till uppgift att lämna förslag om den framtida finansieringen av fiskevården. Möjligheten att ta ut en avgift vid försäljning av bl.a. fiskeredskap skall särskilt uppmärksammas. I denna del bygger uppdraget på den modell för fiskevårdens finansiering som finns i . Utredningen kommer i detta kapitel att redogöra för möjligheten att införa en sådan modell i . Den federala amerikanska fiskevården finansieras genom skatt på sportfiskeutrustning, inkluderat vissa typer av båtmotorer, och drivmedel samt tull på sportfiskeutrustning och vissa fritidsbåtar. Utredningen kommer därför att beskriva dessa svenska branscher och förutsättningarna för att inkludera dem i ett nytt fiskevårds- system. Även fisketurismbranschen kommer att beröras, på grund av dess nära anknytning till användandet av fiskresursen och därmed till intresset av god fiskevård. Det amerikanska systemet bygger inte på en överenskommelse mellan de inblandade branscherna. Fiskevårdsmedlen kommer från skatter och tull som naturligtvis är reglerade i lag. I utredningens uppdrag ingår emellertid att undersöka möjligheten att träffa en branschöverenskommelse. I detta kapitel kommer utredningen därför att beskriva förutsättningarna för en redskapsbaserad finansiering, antingen via en överenskommelse eller genom en statlig reglering. På grund av direktivens utformning kommer i första hand att undersökas om en överenskommelse kan nås. I andra hand berörs frågan om finansiering genom en statlig avgift eller skatt på fiskeredskap m.m. I det följande kommer det förstnämnda att benämnas avtals- reglerad redskapsmodell och det sistnämnda statligt reglerad redskapsmodell. Med begreppet redskapsmodell skall inte förstås att definitionsmässigt endast fiskeredskap skall ingå i systemet. Det som kännetecknar modellen är i stället att fiskevårdens intäkter görs beroende av omsättningen eller eventuellt innehavet av vissa varor och tjänster, att den som köper t.ex. ett fiskespö eller en liter bensin därigenom finansierar fiskevården. Detta till skillnad från en fiskevårdsavgift, där i stället den som fiskar har att betala. Den huvudsakliga skillnaden mellan en avtalsreglerad och en statligt reglerad redskapsmodell är alltså att en branschöverens- kommelse inte kräver lagstiftning. I stället formulerar de aktörer som är beredda att ställa upp med medel för fiskevårdens finansiering sina åtaganden i ett avtal. Om en sådan lösning är möjlig har den flera fördelar. Den blir från statens synpunkt förhållandevis enkel att införa och kommer av naturliga skäl inte att möta några invändningar från berörda parter. En avtalslösning är dock inte utan nackdelar. Endast de som deltar i överenskommelsen kommer att betala och om inte samtliga aktörer på marknaden omfattas blir intäkterna mindre. Systemet kan då dessutom betraktas som orättvist. De företag som ställer sig utanför systemet kan sälja sina produkter till lägre pris än de konkurrenter som deltar. Med ett avtal som grund för debitering finns därtill risken att aktörer i ett senare skede träder ur systemet. Den grund som finansieringen av fiskevården står på blir därför inte lika stabil som vid en statligt reglerad redskapsmodell. En statlig pålaga på fiskeredskap m.m. kan också bygga på frivillighet, om de berörda branscherna förespråkar att deras produkter används för att genom en avgift eller skatt finansiera fiskevården. En sådan lösning bör dock inte förväxlas med en finansiering grundad enbart på ett branschavtal. Utredningen har sammanträtt med SPOFA Spöfiske, som är en branschförening för svenska spöfiske- distributörer. Föreningen är en sektion i SPOFA, som bildades och därutöver består av SPOFA Sport och SPOFA Jakt. Föreningen har följande åtta medlemsföretag, som enligt SPOFA Spöfiskes uppfattning tillsammans svarar för av den relevanta marknaden: Pure Fishing/, och Medlemsföretagen är tillverkare, grossister och importörer vars produkter är väl etablerade. Företagen ägnar sig inte åt försäljning av produkter som SPOFA Spöfiske betraktar som icke etiska, som t.ex. nät, långrev, mjärdar och gäddsaxar. Föreningens främsta syfte är att verka för en ökad marknad för de produkter som används av sportfiskare samt att främja en sund utveckling inom branschen. SPOFA är i sin tur medlem i (), den europeiska organisationen för fiske- redskapsbranschen. Som framgått ingår i SPOFA inte några företag som tillverkar eller distribuerar nät och andra mängdfångande redskap för husbehovsfiske eller redskap som används inom yrkesfisket. Såvitt utredningen kunnat utröna finns det inte någon bransch- organisation för sådana företag. Utredningen har dessutom varit i kontakt med , som är den största svenska grossisten som står utanför SPOFA, och Svendsen Sport A/S, den största utländska leveran- tören av sportfiskeutrustning till den svenska marknaden. 6.2.2Beräkning av fiskeredskapsbranschens potentiella bidrag till finansieringen I och utredning Fiske 2005 tillfrågades 8 000 personer i åldern 16–om sina fiskevanor. En av frågorna var hur stora utgifter man har för fiskeutrustning. Utgifterna skattades till årligen1. Beloppet inkluderar endast egentlig fiskeutrustning och inte kostnader för t.ex. båt och specialkläder. 1 Fiske 2005 – en undersökning om svenskarnas fritidsfiske Denna skattning av utgifterna för fiskeredskap kan dock vara för hög. SPOFA Spöfiske uppskattar att försäljningen av sportfiske- relaterade produkter i konsumentledet uppgår till totalt exklusive mervärdesskatt. I sin beräkning har SPOFA inte tagit med mängdfångande redskap. Enligt vad utredningen erfarit kan dock omsättningen av nät för husbehovs- fiske i första försäljningsledet antas uppgå till endast några få . När det gäller den svenska marknaden för sportfiskerelaterade produkter, som t.ex. spön, rullar, linor, drag, ekolod och flyt- overaller, kan denna beräknas uppgå till i första försäljningsledet. Produkter som ligger utanför begreppet sportfiskerelaterade produkter är exempelvis båtar, motorer, fiske- resor och mer allmänna friluftskläder. Uppskattningen om är baserad på de kontakter utredningen har haft med branschen, som t.ex. SPOFA Spöfiske, och Svendsen Sport A/S. Sannolikt kommer dock inte hela branschens omsättning att utgöra skatteunderlag. Vid en specificering av de produkter som skall beläggas med en pålaga hamnar antagligen vissa produkter som säljs av fiskeredskapsgrossister utanför det skattebelagda området. Det är svårt att på detaljnivå konkretisera vad som är sportfiskeutrustning och vad som inte är det. Mot bakgrund av det sagda är det en rimlig uppskattning att skatteunderlaget skulle komma att uppgå till . De redskap som yrkesfisket använder sig av beskattas inte i det amerikanska systemet och bör inte heller ingå i en svensk, liknande modell. Yrkesfisket skulle annars tvingas lämna ett mycket högt bidrag till fiskevården. Den fiskevård som intäkterna möjliggör kommer dessutom endast i mindre utsträckning att ge effekter för det storskaliga yrkesfisket till havs. Antalet licensierade yrkesfiskare i uppgick till drygt 1 9002. Av dessa är endast insjöfiskare3. Eftersom det är mycket svårt att avgränsa yrkesfiskarnas från husbehovsfiskarnas mängdfångande redskap bör inte heller de sistnämnda ingå i en svensk redskapsmodell. I det amerikanska systemet ingår för övrigt inte heller fiskenät. 2Fiskeriverkets årsredovisning för , s. 29 3Fiskeriverket, Fakta om svenskt fiske och fiskkonsumtion – statistik kan dessutom försäljningen av t.ex. fiskenät till svenska fritids- fiskare antas vara av begränsad omfattning. Enligt SPOFA Spöfiske kan maximalt av priset i första försäljningsledet avsättas till fiskevård. Vid en sådan nivå bedömer föreningen att medlemsföretagens försäljning inte skulle påverkas negativt annat än högst marginellt. En pålaga om skulle också överensstämma med den särskilda skatten på fiskeredskap i . Utredningen delar mot denna bakgrund SPOFA Spöfiskes uppfattning om vilken nivå som är rimlig. I är det tillverkarens eller importörens försäljningspris som beläggs med 10 procents skatt. Detsamma bör gälla i , om en liknande modell införs här. För det fall avgiften tas ut i konsument- ledet kommer systemet att bli svårare att administrera. Försäljning till konsumenter sker på ett mycket stort antal ställen, av vilka många sannolikt säljer endast ett nästan obetydligt antal redskap . även från allmän samhällssynpunkt är det mer rationellt och kostnadseffektivt att redovisningsskyldigheten åvilar ett mindre antal tillverkare och grossister. Utredningens förslag bör utformas så att företagens administrativa kostnader hålls så låga som möjligt. Om pålagan regleras i ett avtal torde det överhuvud- taget inte vara möjligt att ta ut den i konsumentledet. Att samla samtliga eller i vart fall flertalet av de butiker som säljer sportfiske- redskap kring en överenskommelse är inte ett realistiskt alternativ. Bedömningen av som den högsta rimliga nivån avser priset i första försäljningsledet. I grova drag innebär detta en prisökning om i konsumentledet. En avgift om i detta led skulle därmed innebära en fördubbling av den högsta rimliga nivån. Det är därför inte möjligt att beräkna intäkterna till av de , exklusive mervärdesskatt, som branschen antas omsätta i konsumentledet. Mot denna bakgrund kan intäkterna från en statlig pålaga på sportfiskeredskap beräknas till upp emot , d.v.s. av . En överenskommelse med i princip fullständig uppslutning från branschens sida skulle ge nästan lika stora intäkter. Med ett avtal med färre parter skulle dock intäkterna naturligtvis bli mindre. Enligt saknas uppgifter om hur stora utgifter yrkesfiskarna har för redskap. Som tidigare nämnts bör dock de redskap som yrkesfisket använder ändå inte inkluderas i systemet. Av skäl som tidigare anförts bör inte heller det begränsade underlag som husbehovsfiskarnas redskap utgör ingå. Utredningen har sammanträtt med Svenska (), som är branschorganisation för oljebolagen i . SPI bildades och har som ändamål att tillvarata och främja oljebranschens intressen. SPI skall vara ett i frågor som rör branschen. Institutet bevakar och informerar om händelser i omvärlden som rör medlemsföretagen och svarar på företagens frågor om tillämpning av lagar och föreskrifter. SPI sköter dessutom kontakter med massmedia, bereder och samman- ställer remissyttranden, sammanställer branschstatistik samt före- träder oljebranschen i kontakter med myndigheter. SPI är en ideell förening med ett kansli som svarar för den dagliga verksamheten. Institutet har 20 medlemsföretag, bl.a. AB Svenska , , Preem (publ) och . Medlemsföretagen svarar för en mycket stor andel av den totala omsättningen av bensin i . Institutets arbete bedrivs i stor utsträckning i ett antal kommittéer med olika arbetsuppgifter. Som exempel kan nämnas skattegruppen, som behandlar frågor om energiskatt, koldioxid- skatt, svavelskatt och mervärdesskatt. Målsättningen med skatte- gruppens arbete är att skattereglerna anpassas till oljehandelns operativa och administrativa förutsättningar, att de inte påverkar konkurrensen negativt och att oljeprodukter inte diskrimineras från skattesynpunkt. I kommittéerna sitter representanter för medlemsföretagen. I oljebolagens branschpolicy anges att oljebolagen i uppträder med långsiktigt ansvar för kunderna, samhället och kommande generationer. Vidare att framtidens kunder kommer att ställa höga krav på att oljebolagen fortsätter att ta ansvar för att produkterna orsakar minsta möjliga påverkan på hälsa och miljö. Enligt policyn förväntar sig kunderna att oljebolagen agerar ansvarsfullt och tar aktiv del i samhällsdebatten. SPI anger att strategin bör vara att branschen är pådrivande i arbetet att minska oljehanteringens negativa inverkan på hälsa, miljö och säkerhet4. 6.3.2Beräkning av bensinbranschens potentiella bidrag till finansieringen Med beaktande av bensinbranschens stora omsättning skulle den ha goda förutsättningar att generera omfattande intäkter till fiskevård. Enligt statistik producerad av på uppdrag av levererades till slutliga användare 5 – – motorbensin , vilket innebar en marginell ökning jämfört med året före5. Hur mycket av den sålda bensinen som används som båtbränsle saknas säkra uppgifter om. I en rapport från har den totala bensinförbrukningen för båtmotorer uppskattats till () , varav 50 000 för 2-taktsmotorer och 40 000 för 4-taktsmotorer6. Verket betonade emellertid att uppskattningen var osäker. är dock en uppgift som stämmer väl överens med SweBoats (se nedan) uppskattning att fritidsbåtarnas drivmedelsförbrukning uppgår till av landets totala förbrukning7. Enligt en undersökning gjord av på uppdrag av verkar dock fritidsbåtarnas förbrukning av drivmedel vara betydligt lägre. Den totala bensinförbrukningen –beräknades uppgå till 32 500 kubik- meter, och dieselförbrukningen till 12 000 kubikmeter8. Beräkningen bygger på antagandet att de båtar för vilka ägarna inte har kunnat ange någon förbrukning har haft samma genomsnittliga förbrukning som övriga. Om en del av priset på bensin eller drivmedel skall användas till fiskevård vore det mest naturligt att endast avgiftsbelägga båt- bränsle. Kopplingen till fiskevård är förstås starkare för båtbränsle än för drivmedel i allmänhet. Att uttaget av fiskevårdsmedel endast 5Oljeleveranser – kommunvis indelning 2003; officiella statistik, statistiska meddelanden (EN 13 ) 6Regeringsuppdrag – alkylatbensin till 2-taktsmotorer, 2002, s.5 7SweBoats broschyr Fakta om båtlivet i , 2004 8Statistiska centralbyrån, Båtlivsundersökningen 2004 – en undersökning om svenska fritidsbåtar och hur de används, s. 22 görs på båtbränsle skulle dessutom överensstämma med det ameri- kanska systemets utformning. Hur stora intäkter till fiskevård skulle då omsättningen av båtbränsle kunna ge? Med uppgiften om 90 miljoner sålda liter som grund skulle en avgift om t.ex. per liter generera . Detta skulle innebära ett substantiellt bidrag till fiskevården och tillsammans med intäkter från försäljning av sportfiskeredskap ge . En sådan tariff skulle i konsumentledet innebära en prisökning om . Om man i stället lägger uppgiften om knappt drivmedel till grund för beräkningen skulle dock intäkterna förstås bli lägre. Det bör således betonas att nu nämnda uppgifter inte är exakta. De är endast avsedda att utgöra en ungefärlig uppskattning av vilken avgiftsnivå som skulle kunna vara aktuell och hur stora intäkter som skulle kunna genereras. Uppskattningen är naturligt- vis också beroende av om allt drivmedel för båtar skall ingå i systemet eller om endast båtbensin bör komma i fråga. I praktiken är det dock svårt att skilja drivmedel till fritidsbåtar från bränsle med andra användningsområden. Till stor del säljs det bränsle som används i fritidsbåtar vid vanliga bensinstationer, där den som tankar bilen kanske passar på och fyller sin bensindunk. Enligt en uppskattning från SweBoat är det endast en mindre andel av båtbränslet som säljs på traditionella båtmackar. Vid en avtalsreglerad redskapsmodell är det tänkbart att basera uttaget av medel till fiskevård på en schablon om t.ex. , men detta är inte möjligt med ett statligt reglerat system. Det torde inte vara möjligt att i skattelagstiftning avgränsa båtbränsle från bränsle med andra användningsområden. Att skattebelägga endast alkylatbensin bör inte komma i fråga, eftersom man av miljöskäl valt att införa skattelättnader för sådan bensin. Ett alternativ är att skattebelägga allt drivmedel på en betydligt lägre nivå. Med såld bensin skulle en avgift om exempelvis ett halvt öre per liter ge i intäkter. En extra skatt på all bensin, i syfte att finansiera fiske- vården, är dock inte lika tilltalande ur principiell synvinkel. Utredningen har sammanträtt med , SweBoat, som är en intresseorganisation för båtbranschen. Målen för förbundets verksamhet är att främja och värna gemensamma branschintressen, att skapa gynnsamma verksamhetsbetingelser för branschen, att vara branschens talesman och remissorgan, att skapa förståelse för branschens vikt och roll i samhället, och att medverka till en positiv inställning till båtliv. Förutom bl.a. marknadsföring och intern rådgivning ingår i SweBoats verksamhet att sköta branschens kontakter med regering, riksdag, myndigheter och intresseorganisationer. Förbundet utser därutöver representanter i bl.a. och . Enligt SweBoat arbetar förbundet också aktivt för realistiska lösningar på aktuella miljöfrågor, i samför- stånd mellan branschen, konsumenter och myndigheter. I SweBoat ingår ett antal föreningar, t.ex. , och , med sammanlagt cirka 400 medlemsföretag. Det krävs en fast och etablerad organisation med verksamhet inom tillverkning, försälj- ning eller service av branschens produkter för att få bli medlem i någon av föreningarna. Enligt SweBoat täcker förbundet en stor del av marknaden i tillverkar- och leverantörsledet. När det gäller båtleverantörer uppskattar förbundet täckningen till , medan den i fråga om båtmotorer är nära nog fullständig. I detaljistledet bedöms täckningsgraden vara knappt 50-procentig. 6.4.2Beräkning av båtbranschens potentiella bidrag till finansieringen Enligt en undersökning gjord av på upp- drag av äger de svenska hushåll som undersökningen baseras på cirka 718 000 fritidsbåtar9. 9 , Båtlivsundersökningen 2004 – en undersökning om svenska fritidsbåtar och hur de används, s. 7 privatägda fritidsbåtar i sjödugligt skick och begränsades till personer . såldes cirka 15 000 båtar i . Den svenska marknaden för båtar i första försäljningsledet beräknades detta år uppgå till exklusive moms10. avser segelbåtar, motorbåtar (inombord) och övriga båtar, inkluderat utombordare11. Dessa belopp inkluderar vissa av de båtmotorer som säljs i landet, men inte alla. En del motorer säljs utan att vara en del i ett båtköp. Enligt SweBoat saknas uppgifter om hur stor del av beloppen som avser motorer. Enligt förbundets statistik levererade dock de företag som ingår i Svenska marinmotorleverantör- föreningen knappt 20 000 utombordsmotorer från till . Ungefär hälften av dessa var mindre motorer med en kapacitet upp till 12 kW. Det amerikanska fiskevårdssystemet hämtar en del av sina intäkter från en skatt på vissa båtmotorer. När det gäller fritids- båtar är det endast tull som ger intäkter till fiskevården. För det fall man i vill införa en avgift eller skatt på försäljningspriset av båtar skulle, mot bakgrund av vad som anförts om den svenska marknaden, redan ett mindre påslag ge förhållandevis stora intäkter. Skulle pålagan i stället avse båtmotorer måste nivån självfallet vara högre. När införandet av en båtskatt har diskuterats i förefaller det dock snarare ha handlat om att skattebelägga innehavet, i likhet med utformningen av fordonsskatten (se avsnitt 6.7.2). För att kunna införa en skatt av detta slag krävs sannolikt ett båtregister. Ett sådant register fanns –1992 och registret omfattade drygt 256 000 båtar12. Frågan om ett register över fritidsbåtar är aktuell på nytt (se avsnitt 6.7.2). 10Försäljning beräknad utifrån tillverkning minus export plus import. I export och import ingår begagnade båtar. Uppskattningarna baseras på offentlig statistik från och uppgifter från SweBoats medlemsorganisationer. 11SweBoat, Båtbranschstatistik 1994–2003 12Sjöfartsverket, Förutsättningar för ett fritidsbåtsregister, 2003 Utredningen har varit i kontakt med för Fisketurismföretagare (). Fisketuristiska tjänster ingår inte i den skattebas som utgör grunden för finansieringen av den amerikanska fiskevården. Eftersom fisketurismen torde ha ett tydligt intresse av god fiskevård har det ändå fallit sig naturligt att efterhöra branschens inställning till den framtida finansieringen. SeFF har sitt säte i och bildades efter en konferens , där behovet påtalades av en branschorganisation som kan samla näringens uppfattning i viktiga frågor och få möjlighet att påverka förutsättningarna för den fisketuristiska utvecklingen i landet. SeFF har bl.a. till uppgift att utveckla goda relationer till myndigheter och näringsliv, att verka för en positiv utveckling av svensk fisketurism, att inom verksamhetsfältet verka för en ekologisk helhetssyn, att arbeta för goda och sunda konkurrensförhållanden, att vara rådgivande organ för medlemmar och samhälle, att uppträda som förhandlingspart och remissinstans, och att verka för internationellt samarbete inom och utanför EU. Organisationen arbetar bl.a. med att värva medlemmar och att marknadsföra sig gentemot organisationer och myndigheter. SeFF verkar för att bli remissinstans inom alla frågor som rör fisketurism, fiskevård, fiskets reglering/administration och företagandets villkor. har SeFF en representant i rådgivande grupp för fritidsfiskefrågor. skall organisationen arbeta för att inrätta en certifiering för att kvalitetssäkra företagen i branschen. SeFF har också för avsikt att även fortsättningsvis anordna fisketurismkonferenser. SeFF är alltså en förhållandevis ung organisation. Den har enligt egen uppgift ett femtiotal medlemmar och den täcker därmed (se nästa avsnitt) endast en mindre del av branschen. Samtliga medlemmar är på något sätt involverade i fisketurismbranschen, men alla har inte fisketurism som huvudsaklig verksamhet. Många av LRF:s medlemmar bedriver verksamhet inom det fisketuristiska området. Det bör dock framhållas att begreppet fisketurism i detta sammanhang sannolikt har en tämligen vid Verksamheten kan t.ex. avse endast utarrendering av fiskevatten för fisketuristiska ändamål. I en telefonenkät som förbundet genomfört till cirka 60 000 av medlemmarnas företag har knappt 400 svarat att de bedriver fisketuristisk verksamhet. Drygt 900 medlemmar har angett att de bedriver verksamhet inom jakt/fiske, utan att redovisa om det handlar om jakt eller fiske eller båda delarna. Cirka 1 100 medlemmar har uppgett att de ser en potential att utveckla verksamhet såvitt avser fiske eller jakt/fiske. 6.5.2Beräkning av fisketurismens potentiella bidrag till finansieringen Den fisketuristiska branschen är brokig och problematisk att avgränsa. Den kan sägas inkludera allt från småskalig stuguthyrning till fullskaliga fiskeanläggningar, som kan erbjuda tillgång till såväl guidning och mat som båtuthyrning och konferenslokaler. Detta gör det svårt dels att konstruera ett system genom vilket fisketurismbranschen bidrar till fiskevården, dels att beräkna omfattningen av det potentiella bidraget. Fisketurism är en förhållandevis ny verksamhet13. Den allmänna uppfattningen tycks vara att den i är relativt outvecklad. Förutsättningarna för en framtida expansion beskrivs dock som goda. Inte minst brukar man framhålla den påtagliga fördel som omfattningen av de svenska fiskevattnen utgör. I en undersökning konstaterades att 334 fisketuristiska företag kunde identifieras14. Sammantaget ger verksamheten upphov till cirka 370 arbetstillfällen, varav de flesta i glesbygd. Företagens fisketuristiska omsättning uppgår sammanlagt till . Det förtjänar dock att framhållas att undersökningen fokuserade på s.k. upplevelse- producerande företag. Företag som i vidare mening ägnar sig åt fisketurism, som t.ex. fisketuristiska researrangörer och entrepre- nörer som endast erbjuder boende, ingick därför inte i studien. Man påpekade därför i studien att beloppet endast utgör en del av vad fisketurismen genererar i . Någon senare studie av fisketurismens omfattning i landet är inte känd. I en gemensam rapport från och 13Kust- och insjöfiske samt vattenbruk (prop. 2003/04:51) s. 39 14SeFF i samarbete med , och Turistdelegationen, Fisketuristiskt företagande i anges, baserat undersökning, att det finns drygt 300 företag där den fisketuristiska produkten är av central betydelse för verksamheten15. Regeringen har lämnat samma uppgift16. Mot bakgrund av det sagda skulle beräkningen av fisketurismens bidrag till fiskevården kunna baseras på en årlig omsättning om . Eftersom en pålaga på fisketuristiska tjänster måste tas ut i konsumentledet bör man räkna med ett uttag om av försäljningspriset.