sou · GTB354d5 · 2006-01-01 00:00:00 — Som exempel på tillfällen då det kan finnas skäl att tillåta permission utomlands kan nämnas att det rör sig om ett besök i gränstrakter nära anstalten i slutet av verkställigheten för ett mycket angeläget besök. Exempelvis kan den som är intagen i anstalten utanför beviljas permission för att besöka sitt barn på dennes födelsedag i . Ställning skall i sådana fall alltid tas till vilka kontrollåtgärder som bör förekomma. Paragrafen har inte någon motsvarighet i nuvarande regelverk. Bestämmelsen innebär att beslut om permission skall fattas senast före varje planerat permissionstillfälle. Om det finns särskilda skäl kan beslutet fattas . Som exempel kan nämnas att det i sent skede uppkommer en angelägenhet som den dömde bör beviljas permission för t.ex. ett besök hos . Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 27.3, innehåller bestäm- elser om frigång och ersätter 11 § KvaL. Kravet enligt 11 § KvaL om att sysselsättningen skall utföras under arbetstid har ersatts med begreppet . Någon ändring i sak är inte avsedd. Vidare har det förtydligats att verksamheten måste vara godkänd av Kriminalvården. Som anförts i avsnitt 27.3.3 skall Kriminalvården bedöma och kontrollera om det är fråga om en lämplig sysselsättning. Kravet på godkänd verksamhet tillämpas och innebär därför endast ett förtydligande i lag. Som exempel på annan godkänd verksamhet kan nämnas särskild programverksamhet i Kriminalvårdens regi. Av första–tredje punkten följer att möjligheten till frigång är beroende av den intagnes skötsamhet under verkställigheten, att en viss minimitid av strafftiden har passerats och att hänsyn skall tas till risken för misskötsamhet. Samtliga förutsättningar enligt de tre punkterna måste vara uppfyllda för att Kriminalvården skall få bevilja frigång. Av första punkten följer att intagna på grundnivån i förmåns- systemet inte kan komma ifråga för frigång. Kommittén förutsätter att Kriminalvården kommer att utfärda föreskrifter om vilken nivå i förmånssystemet som bör ha uppnåtts innan frigång kan bli aktuellt. Enligt kommitténs uppfattning bör det knappast komma ifråga att bevilja frigång för någon som inte nått upp till i vart fall den näst högsta nivån. Av andra punkten följer att den dömde måste ha avtjänat av straffet innan frigång kan komma ifråga. Med strafftid avses den sammanlagda tid som den intagne skall avtjäna enligt en eller flera domar. Av tredje punkten följer att hänsyn skall tas i riskhänseende. Kravet på att det inte skall finnas risk för misskötsamhet är högt Normalt måste den dömde ha visat att han eller hon klarar av att vistas under öppnare förhållanden, t.ex. vid genom väl skötta permissionstillfällen och vistelse på avdelning med friare för- hållanden. Paragrafen, som behandlats i avsnitt 27.3.2, har inte någon motsvarighet i nuvarande regelverk. Bestämmelsen innebär att den dömde kan få vistas utanför anstalten inte endast . Till skillnad från vad som gäller för vanlig frigång anges här direkt i lagen vilken nivå i förmåns- systemet som måste ha uppnåtts för att utökad frigång skall komma i fråga. För att utökad frigång skall komma ifråga måste den dömde, utöver vad som följer av 10 §, även ha ordnade boendeförhållanden. Kravet på godkänd sysselsättning enligt 10 § innefattar att Kriminalvården måste bedöma och kontrollera att det är fråga om en lämplig sysselsättning. Vilken sysselsättning som kan anses lämplig kan ställa sig något annorlunda när fråga är om utökad frigång. Eftersom den dömde kommer att vistas utanför anstalten bör den i stort sett vara av samma omfattning som den sysselsättning som finns i anstalten, dvs. det skall vara fråga om heltidssysselsättning. Det måste också vara fråga om en syssel- sättning som kan beräknas pågå fram till villkorlig frigivning. Kravet på ordnade boendeförhållanden innebär att den dömde måste ha en bostad som kan anses acceptabel. Härbärgen för miss- brukare eller liknande kan som regel inte komma ifråga. Den dömde får inte heller föra en ambulerande tillvaro hos släkt och vänner. Kriminalvården har inte någon skyldighet att tillhandahålla sysselsättning eller bostad men kan bistå med bl.a. råd om hur den dömde kan få detta. Andra myndigheter och organisationer kan också vara behjälpliga i detta avseende. Kravet på godkänd sysselsättning innebär att den dömde skall uppbära ersättning för sin försörjning, t.ex. genom studiemedel eller lön. Kriminalvården skall därför inte betala någon ytterligare ersättning. Däremot bör Kriminalvården kunna vara behjälplig med råd om hur den dömde skall klara av sin ekonomi. Om den dömde inte klarar av att försörja sig kan det innebära att förutsättningar för frigång inte längre föreligger och att den dömde därför får återföras till anstalt. Om den dömde inte har ordnade boendeförhållanden eller inte klarar av att sköta sin ekonomi kan vistelse i halvvägshus bli aktuellt. Av andra stycket följer att villkor skall kunna ställas om att den dömde skall vistas i sin bostad under vissa tider, i praktiken från kväll till morgon. Förbudet skall kunna kombineras med elek- tronisk kontroll. Det kan bl.a. bli aktuellt för att minska risken för exempelvis ny brottslighet till en acceptabel nivå eller för att tillgodose kravet på att straffet inte urholkas. Det kan i sist nämnda fall gälla när utökad frigång inte på ett påtagligt sätt bidrar till den dömdes anpassning till samhället. Den elektroniska kontrollen kan förekomma än vad som är normalt vid frigivningsboja och innebära mer fritid utan elektronisk kontroll än under en sådan utslussningsåtgärd. Av bestämmelsen följer att förbudet och den elektroniska kontrollen endast får förekomma i början av den utökade frigången. Normalt sett kommer utökad frigång ifråga efter en tids frigång enligt 10 §. I särskilda fall bör dock utökad frigång kunna komma ifråga direkt efter halva strafftiden. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 27.4, ersätter 34 § KvaL. Bestämmelsen innebär att den intagne kan få vistas på ett särskilt hem för vård och boende (vårdvistelse). För att vårdvistelse skall bli aktuell krävs att den intagne har behov av den vård som kan erbjudas vid hemmet. Detta framgår av kravet att det skall vara fråga om nödvändig vård. Vidare krävs att det är fråga om ett hem som avses i 6 kap. 1 § socialtjänstlagen, dvs. ett familjehem eller ett särskilt hem för vård eller boende. I punkterna 1 och 2 finns motsvarande krav som gäller enligt 10 § första stycket första och tredje punkten. Vad som sägs i kom- mentaren till den paragrafen gäller även här. Den dömde är skyldig att följa de regler som gäller vid hemmet. Eftersom hemmen inte drivs i Kriminalvårdens regi finns inte någon bestämmelse motsvarande den i 14 §. Det förutsätts dock att Kriminalvården bestämmer de villkor som skall gälla för den dömde under vårdvistelsen samt att Kriminalvården säkerställt att vården vid hemmet är av god kvalitet och sker under kontrollerade former. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 27.5, har inte någon motsvarighet i nuvarande lagstiftning. Den innebär att den intagne kan få vistas utanför anstalt i ett av Kriminalvården kontrollerat boende, s.k. halvvägshus. I punkterna 1–3 anges de förutsättningar som skall vara uppfyllda för att den intagne skall få vistas vid halvvägshuset. De motsvarar kraven enligt 10 §. Vad som sägs i kommentaren till den paragrafen gäller även här. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 27.5.4, har inte någon motsvarighet i nuvarande lagstiftning. Den innebär att vissa av bestämmelserna i 3 kap. för vistelse i anstalt skall tillämpas på motsvarande sätt vid vistelse i halvvägshus. Av 4 § följer att även bestämmelserna i 3 kap. 10–13 § skall tillämpas vid vistelse i halvvägshus. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 27.6, motsvarar bestäm- melsen om IÖV-utsluss i 33 a KvaL. Denna form av vistelse utanför anstalt sker som en förberedelse för villkorlig frigivning och benämns här frigivningsboja. Bestämmelsen har kopplats till förmånssystemet och anpassats till vad som gäller för andra utslussningsåtgärder. Beträffande punkterna 1–3 kan hänvisas till vad som sägs under kommentaren till 10 §. I andra stycket anges hur vistelsen utanför anstalt som högst får pågå. I tredje stycket finns en hänvisning till vissa bestämmelser i 2 kap. om korttidsboja, som skall tillämpas på motsvarande sätt vid frigivningsboja. Bestämmelsen, som behandlats i avsnitt 27.7, ersätter bestäm- melsen i 26 kap. 6 § första stycket . Av första stycket följer att villkorlig frigivning som huvudregel skall äga rum när två tredjedelar av ett tidsbestämt straff har avtjänats. Detta motsvarar i princip vad som gäller . Bestäm- melsen omfattar även tidsbestämt fängelsestraff efter nåd. Undan- tag från huvudregeln finns i paragrafens andra–tredje stycke och i 18 §. Villkorlig frigivning skall inte äga rum om det finns synnerliga skäl som talar emot detta. Kravet på synnerliga skäl innebär att undantaget skall tillämpas restriktivt. Bedömningen av om det finns synnerliga skäl skall enligt andra stycket göras genom en helhetsbedömning av den dömdes beteende under verkställigheten. Det kan framhållas att enstaka fall av hotfullt beteende eller avvikande från anstalt inte behöver medföra att villkorlig frigivning inte beviljas. Det kan emellertid förekomma att ett enstaka beteende varit så hänsynslöst att den intagne inte skall beviljas villkorlig frigivning trots att 2/3 av straffet avtjänats. Det kan också vara ett större antal mindre allvarliga tillfällen som sammantaget innebär sådan misskötsamhet att frigivning inte skall ske. Hänsyn måste också tas till om den intagne efter misskötsam- heten påtagligt förändrat sitt beteende. Av bestämmelsen framgår vidare att vägran att delta i nödvändig behandling kan utgöra grund för nekad frigivning. Det måste då vara fråga om sådan behandling som är att anse som nödvändig för att den intagne inte skall utgöra ett fortsatt hot mot allmänheten, t.ex. missbrukarbehandling. Det bör dock vara uppenbart dels att han eller hon behöver behandling för att inte begå brott av den art som lett till det aktuella straffet, dels att den behandling som erbjudits kan antas ha effekt på beteendet. – Frågan om vilka krav som kan ställas vid bedömning av om villkorlig frigivning skall få ske utvecklas i avsnitt 27.7.4. Av tredje stycket följer vidare att villkorlig frigivning vid vårdvistelse skall äga rum tidigast när vårdtiden vid hemmet är avslutad. Med vårdtid vid hemmet avses den tid som Kriminal- vården bestämt att den dömde skall vistas vid hemmet. Om det finns synnerliga skäl enligt andra stycket kan den dömde återföras till fortsätta verkställigheten där. Bestämmelsen, som har behandlats i avsnitt 27.7.5, innehåller en bestämmelse om skyldighet för Kriminalvården att ta upp frågan om villkorlig frigivning enligt 16 § till ny prövning. I beslutet om nekad villkorlig frigivning skall anges när beslutet skall prövas igen. Någon bestämd tid för detta kan inte ges, utan detta får avgöras från fall till fall, främst med hänsyn till den dömdes strafftid. Det får dock inte gå än från det att beslutet om nekad villkorlig frigivning meddelades. Om det framkommit nya omständigheter bör frågan om villkorlig frigivning tas upp till prövning innan den i beslutet bestämda tidpunkten. Paragrafen motsvarar 26 kap. 6 § andra stycket . Någon förändring i sak har inte ägt rum. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 29.2.2, motsvarar till viss del 26 kap. 14 § första stycket och innehåller bestämmelser om prövotid. Någon förändring i sak har inte ägt rum. Även i 1 kap. 5 § finns allmänna skötsamhetskrav som gäller för tiden efter villkorlig frigivning. Missköter sig den dömde kan den villkorligt medgivna friheten förverkas enligt bestämmelserna i 5 kap. 11 § andra stycket i denna lag och i 34 kap. . Paragrafen motsvarar 26 kap. 14 § andra stycket och innehåller bestämmelser om övervakning. Bestämmelserna har språkligt moderniserats. Att övervakningen kan förlängas framgår av 5 kap. 7 och 11 §§. 5 kap. Om övervakning m.m. I detta kapitel ges bestämmelser om övervakning efter villkorlig frigivning och vid skyddstillsyn. Reglerna har behandlats i kapitel 29. Många av bestämmelserna har överförts från 26 och 28 kap. och endast varit föremål för mindre ändringar i Några av bestämmelserna har inte någon motsvarighet i nuvarande kriminalvårdslagstiftning. I paragrafen anges uttömmande vilka former av övervakning som omfattas av lagen. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 29.2.5, finns en bestäm- melse om övervakare och stödpersoner. Bestämmelsen ersätter 26 kap. 12 § (jfr. 28 kap. 6 § i samma balk). Någon förändring i sak är inte avsedd. Terminologin har dock ändrats. Bestämmelsen i 28 kap. 6 § om att rätten skall förordna över- vakare har utgått. Övervakare och stödperson skall istället utses av Kriminalvården. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 29.2.6, finns bestäm- melser om allmänna arbetsuppgifter för Kriminalvården under övervakningen. Bestämmelsen har förts över från 28 kap. 14 § andra stycket (jfr 28 kap. 6 § i samma balk) och innebär inte någon förändring för kriminalvården. I andra stycket andra meningen har förtydligats hur Kriminalvården skall kontrollera att den dömde följer sina skyldigheter under övervakningen. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 29.2.9, ersätter 5 kap. 3 § KvaF. Den innehåller en bestämmelse om skyldighet för över- vakaren att sammanträffa med den som är inskriven i anstalt före villkorlig frigivning. Bestämmelsen innehåller också en skyldighet för den som är dömd till skyddstillsyn att inställa sig hos kriminalvården. Under sammanträffandet eller inställelsen skall ett inledande samtal hållas med den dömde om vad som skall gälla under övervakningen. I första stycket regleras vad som skall gälla vid villkorlig frigivning och i andra stycket vid skyddstillsyn. Av första stycket följer att sammanträffandet skall äga rum innan en intagen blir villkorligt frigiven. Någon bestämd tid ges inte i lagen utan det får bedömas från fall till fall när detta skall ske. Det kan förekomma att övervakning beslutas efter villkorlig frigivning eller att den dömde vistas utanför anstalt genom korttidsboja, utökad frigång, vistelse i halvvägshus, vårdvistelse eller frigivningsboja. I sådana fall skall sammanträffandet ske så snart det är möjligt. Av andra stycket följer att det redan av lag ankommer på den som dömts till skyddstillsyn att själv ta kontakt med kriminalvården efter domen. Om så inte sker kan det föranleda åtgärder enligt 11 och 12 §§. Ofta bör övervakaren och den dömde redan före huvudförhandlingen ha kommit överens om tidpunkt för ett inledande samtal. Vad som i bestämmelserna sägs om övervakare bör i före- kommande fall också gälla den stödperson som förordnats att biträda övervakaren. Någon särskild bestämmelse om detta har inte ansetts nödvändig. Den dömde skall i domen erinras om sin skyldighet att inom ta kontakt med ett visst frivårdskontor. En sådan bestäm- melse har dock inte ansetts nödvändig att ta in i lag utan får istället ges i förordning eller föreskrifter. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 29.2.7, innehåller bestäm- melser om den övervakades skyldighet att hålla kontakt med övervakaren och stödpersonen. Den ersätter 26 kap. 14 § brotts- balken. Någon förändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen förut- sätter att villkor om kontaktsskyldigheten angetts i verkställighets- planen. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 29.2.7, innehåller en bestämmelse om den dömdes underrättelseskyldighet. Skyldig- heten gäller i förhållande till övervakaren. Den dömde kan lämna underrättelse till en förordnad stödperson istället för till över- vakaren om denne lämnat sådana anvisningar. Stödpersonen skall i sådana fall vidarebefordra informationen till övervakaren. Bestämmelsen i första stycket ersätter en bestämmelse i 26 kap. 13 § första stycket. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen i andra stycket ersätter en bestämmelse i 26 kap. 15 § sista stycket. Underrättelseskyldigheten vid utevaro har knutits till den sysselsättning som gäller enligt verkställighets- planen. Så kan vara fallet när särskild föreskrift om förvärvsarbete har meddelats enligt 5 kap. 7 § kriminalvårdslagen eller 28 kap. 6 § . Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 29.2.8 och 29.2.12, innehåller en bestämmelse om att Kriminalvården får meddela sådana särskilda föreskrifter som domstol kan meddela i samband med dom till skyddstillsyn. Bestämmelsen gäller både efter vill- korlig frigivning och skyddstillsyn. Har domstol inte meddelat någon särskild föreskrift kan alltså kriminalvården meddela en sådan föreskrift. En särskild försiktighet är dock påkallad för det fall att domstolen funnit att någon föreskrift inte bör meddelas. Kriminalvården bör i sådana fall endast meddela en föreskrift om nya omständigheter framkommit som domstolen inte beaktat. Efter domen kan exempelvis framkomma att den som dömts till skyddstillsyn har behov av öppen vård och att han eller hon behöver lämna prov för att påvisa att han inte är påverkad av narkotika under övervakningen. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 29.2.8, innehåller en bestämmelse om att Kriminalvården får upphäva eller ändra en särskild föreskrift. Den ersätter övervakningsnämndernas möjlighet att ändra eller upphäva en föreskrift enligt 26 kap. 16 §. Som exempel på tillfällen när beslut bör ändras kan nämnas att annan vård behövs än den som föreskrivits. Upphävande kan äga rum om föreskriften inte längre behövs, t.ex. vad gäller vård. En särskild bestämmelse gäller för upphävande av föreskrifter som domstol meddelat i samband med skyddstillsyn. För att änd- ring eller upphävande skall få ske i dessa fall krävs att nya omständigheter tillkommit sedan domstolens prövning. Exempel- vis kan föreskriven vård behöva ges ett annat innehåll till följd av en ändrad levnadssituation. Det kan också vara så att vården inte längre behövs. kanske den föreskrivna vården kan tillhandahållas, t.ex. för att vårdgivaren har upphört med sin verksamhet. Begränsningsregeln finns inte i nuvarande lagstiftning men har ändå ansetts gälla. Har en bestämmelse upphävts kan en ny föreskrift meddelas enligt 7 §. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.2.3, innehåller en särskild bestämmelse om Kriminalvårdens ansvar för kostnader som uppkommer till följd av s.k. kontraktsvård. Den innebär ett utökad kostnadsansvar för Kriminalvården. Exempel på kostnader som det kan bli aktuellt för Kriminalvården att svara för är mat och logi vid vistelse i ett behandlingshem. Efter den tidpunkt då domstolens alternativa strafftid löpt ut svarar ordinarie samhällsorgan för eventuella vårdkostnader. Detsamma gäller om domstolen i något fall inte angett någon alternativ strafftid. Paragrafen, innehåller en bestämmelse om skyldighet för vårdgivare att anmäla misskötsamhet till Kriminalvården. Åklagaren skall underrättas av Kriminalvården så snart det finns skäl till det. Bestämmelsen motsvarar 28 kap. 6 a § tredje stycket och har gjort tillämplig såväl när domstol som Kriminalvården meddelat en föreskrift om institutionsvård. Anmälnings- skyldigheten skall gälla när den dömde inte följer sina skyldigheter, t.ex. vad avser att den dömde inte lämnar urinprov i enlighet med anvisningar. Frågan om domstols möjlighet att i samband med bestämmande av påföljd meddela särskild föreskrift enligt 28 kap. 6 a § får tas upp i ett annat sammanhang. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 29.2.14, innehåller bestämmelser om åtgärder som Kriminalvården får vidta när den som har villkorligt frigivits inte följer sina skyldigheter. Bestäm- melsen ersätter 26 kap. 18–19 §§ . Kriminalvården övertar övervakningsnämndernas befogenhet enligt nämnda bestämmelser. I första stycket anges vissa åtgärder som är av mindre ingripande karaktär. Någon förändring i sak vad gäller möjligheten att besluta om sådana åtgärder är inte avsedd. Av andra stycket följer att Kriminalvården får förverka villkorligt medgiven frihet om mindre ingripande åtgärder inte kan anses tillräckliga. Så kan vara fallet om åsidosättandet är av allvarligt slag eller av större omfattning. Detsamma kan gälla om mindre in- gripande åtgärder kan antas bli verkningslösa. I avsnitt 29.2.14 har getts exempel på fall när villkorligt medgiven frihet bör förverkas. Är det fråga om ny brottslighet skall normalt domstol avgöra om förverkande av villkorligt medgiven frihet skall ske enligt bestäm- melserna i 34 kap. . Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 29.2.15, innehåller motsvarande möjlighet att vidta åtgärder vid skyddstillsyn som enligt 11 § kan vidtas efter villkorlig frigivning. Kriminalvården kan emellertid inte fatta beslut om att undanröja skyddstillsynen. Istället har Kriminalvården att begära att åklagaren för talan i domstol om omvandling av skyddstillsynen till annan påföljd. Beträffande förutsättningarna för att vidta någon av åtgärderna hänvisas till avsnitt 29.2.14 och kommentaren till 11 §. Bestämmelsen ersätter 28 kap. 8 § första stycket . Paragrafen innehåller bestämmelser om att Kriminalvården inte får vidta åtgärder enligt 11–12 §§ efter prövotidens utgång. Någon ändring i sak har inte gjorts utöver nödvändiga ändringar till följd av att Kriminalvården övertagit övervakningsnämndernas befogen- het att besluta om åtgärder. Första stycket motsvarar 26 kap. 20 § andra meningen brotts- balken. Andra stycket motsvarar 26 kap. 20 § första meningen och 28 kap 7 § tredje stycket. Någon ändring i sak har inte gjorts. Undan- röjande av skyddstillsyn kan ske även efter prövotidens utgång, det avgörande är om talan har väckt innan tiden gick ut. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 29.2.15, innehåller bestämmelser om omhändertagande av den övervakade. Den motsvarar 26 kap. 22 § och 28 kap. 11 § . Någon ändring i sak har inte gjorts. 6 kap. Om samhällstjänst I detta kapitel ges särskilda bestämmelser om verkställighet av samhällstjänst. Bestämmelserna är tillämpliga såväl vid skydds- tillsyn som villkorlig dom och ersätter nuvarande bestämmelser om fullgörande av samhällstjänst enligt 27–28 kap. . I paragrafen anges vad som behandlas i kapitlet. Paragrafen motsvarar 27 kap. 4 § andra stycket och 28 kap. 5 a § första stycket . Någon annan ändring har inte gjorts än att samhällstjänsten skall fullgöras enligt verkställighetsplanen. Detta innebär att uppgifter om var arbetet skall utföras, vilka arbetstider som skall gälla och övriga villkor skall anges i planen. Vid villkorlig dom kommer planen i huvudsak inte att omfatta mer än de villkor som skall gälla för samhällstjänsten. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 29.2.8, innehåller en bestämmelse om att den dömde på arbetsplatsen inte får vara påverkad av alkohol m.m. och kontroll av detta. Bestämmelsen är ny och har således inte någon motsvarighet i nuvarande lag- stiftning. Den gäller både vid villkorlig dom och samhällstjänst. Motsvarande bestämmelse finns i 2 kap. 3 §. Jfr även 3 kap. 50 § och 5 kap. 7 § denna lag samt 28 kap. 6 § . Paragrafen ersätter 28 kap. 6 a § . En ändring har gjorts för att markera att bestämmelsen endast gäller den som dömts till skyddstillsyn. Vidare har Kriminalvården övertagit övervaknings- nämndernas befogenhet att besluta om övervakning enligt bestäm- melsen. I övrigt har någon ändring i sak inte gjorts. Paragrafen ersätter 27 kap. 2 a § tredje stycket och 28 kap. 2 a § tredje stycket . Kriminalvården har övertagit rättens och övervakningsnämndernas befogenhet att ändra och upphäva en föreskrift om samhällstjänst. Vidare har angetts att möjligheten endast får användas när särskilda skäl föreligger. Möjligheten får användas endast i speciella situationer och med mycket stor försiktighet. Det bör i princip endast kunna komma ifråga när det framkommit nya omständigheter efter domen och som därför inte kunnat beaktas av domstolen. Exempelvis kan det visa sig omöjligt att fullgöra samhällstjänsten hos en viss arbets- givare utan att det beror på den dömde som det endast återstår någon timmes arbete.