sou · GTB391 · 2006-01-01 00:00:00 — Programförklaring och kalendarium för SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Regeringen beslutade att tillkalla en nationell samordnare för med uppdrag att på ett nationellt plan svara för samordningen av förberedelser och genomförande av samt med utgångspunkt i de uttalade målen för Mångkulturåret utarbeta ett program för året (Dir. 2004:169). Som nationell samordnare förordnades kulturprodu- centen . Kommittén antog namnet av (Ku 2004:09). Som kommitténs huvudsekreterare förordnades från . förordnades statsvetaren som sekreterare i kommittén. Kommittén får härmed överlämna sitt delbetänkande Agenda för mångkultur. Programförklaring och kalendarium för Mångkultur- (SOU 2005:91). En redovisning av hela uppdraget kommer att lämnas i kommitténs slutbetänkande . Uppdraget, samt kulturens potential ............................................... Hela – inte bara storstäderna............................................... 1.4Uppdrag och inbjudan att medverka i 24 1.4.1 Alla är inbjudna att medverka i Mångkulturåret Förberedelser och genomförande ........................................... Kulturpolitikens mål och inriktning....................................... Uppdrag och utredningar ........................................................ Varför behövs det ett Mångkulturår 2006?............................. 3.1.1 Kultur på lokal och regional nivå ................................. 3.2Viktiga frågor och perspektiv att fokusera på under Mångfald inom organisation och ledarskap............................ Mångfald inom produktion och innehåll ................................ Mångfald inom publikt- och utåtriktat arbete........................ 3.6Mångfald inom insamling, dokumentation och Utveckling och förändring av kulturlivet ............................... 3.7.1 Skruva upp volymen och göra skillnad..................... Kommitténs arbete inför och under Mångkulturåret Uppdrag och arbetsuppgifter .................................................. 4.2.1 Samordnarens och kommitténs arbete ..... 4.2.2 Samordnarens och kommitténs arbete ..... 4.3Långsiktighet, dialog, samverkan, medvetandegörande Information och marknadsföring............................................ Informationsmaterial och publikationer ..................... Olika aspekter av mångfald ..................................................... Organisation, styrning och uppföljning.......................... Regleringsbrev och förordningar ............................................ Mål, återrapporteringskrav och uppdrag ................................ Universitet och högskolor....................................................... Kompletterande och konstförberedande utbildningar .......... Organisation, repertoar, publik........................................................ Kvalitet och Kompetens – Vem avgör? Klaga eller inspirera? Det går inte att öppna filen som refereras till på sidan Det går inte att öppna filen som refereras till på sidan Det går inte att öppna filen som refereras till på sidan Det går inte att öppna filen som refereras till på sidan Ledamöter i Mångkulturårets expertgrupp (Ku 2004:09) ..... Urval av konferenser, seminarier, samtal och möten under 2005 i vilka samordnaren och/eller kommittén har medverkat med en presentation av Mångkulturåret Exempel på en regions mångfaldsplan () ...... Förslag Mångfaldsplan, kulturinstitutioner, ............... Mångfald ........i representation, programutbud, och publik Kulturell ............mångfald på arbetsplatsen/representation Exempel på åtgärder för att öka kulturell Exempel på direkt diskriminering Exempel på indirekt diskriminering Kulturell ...................................mångfald i programutbudet Exempel på åtgärder för att öka kulturell Kulturell ....................................................mångfald i publik Exempel på åtgärder för att nå nya grupper Organisation .....................................och ansvarsfördelning Samarbete ...........................med mångkulturkonsulenterna Exempel på samarbete med Revidering ...................................................och uppföljning Publikationer ...........om kulturell mångfald och mångkultur Regeringen har utlyst till ett särskilt Mångkulturår i . En nationell samordnare för har tillkallats för att i samarbete med olika aktörer inom kultursektorn, myndig- heter, institutioner, organisationer, fria aktörer och andra utarbeta ett program för Mångkulturåret och att vara ett stöd för berörda aktörer inför och under . Till stöd för sam- ordnaren finns en kommitté, av Mång- (Ku 2004:09). Syfte och målsättningar med Syftet med är att på ett bestående sätt öka alla invånares möjligheter att delta i kulturlivet och att skapa ett sam- spel mellan olika kulturtraditioner. Syftet är också att skapa incita- ment för att offentligt finansierade kulturverksamheter på ett tyd- ligt sätt speglar och införlivar den etniska och kulturella mångfald som finns i dagens (Direktiv 2004:169). ska bidra till att följande långsiktiga mål- sättningar uppfylls: Kulturutbudet och därefter skall generellt vara mångfacetterat och i större utsträckning aktualisera andra kulturuttryck än det traditionellt svenska eller väster- ländska. Andelen konstnärliga upphovsmän, utövare och kulturadministra- törer med utomsvensk eller minoritetsbakgrund skall öka permanent och utgöra en större andel av de yrkesmässigt verk- samma inom hela det offentligfinansierade kulturlivet. Kulturutbudet skall och därefter generellt nå en bredare publik , inkluderande en ökad andel av befolk- ningen med utländsk bakgrund. Internationella samarbeten och ett aktivt utbyte av kultur över gränser bör öka. vill verka för en långsiktig och varaktig för- ändring och utveckling av det svenska kulturlivet i riktning mot en ökad etnisk och kulturell mångfald. En viktig utgångspunkt i detta arbete är att få såväl offentligt finansierade kulturverksamheter som fria aktörer och andra att i högre utsträckning arbeta för att uppmärksamma och permanent införliva den mångfald som finns i dagens samhälle. Det offentliga kulturlivet måste bli bättre på att spegla och ta till vara medborgarnas olika erfarenheter, kunskaper och perspektiv och på ett naturligt och självklart sätt inkludera dem i det ordinarie kulturutbudet. Centrala ledord i detta förändringsarbete är långsiktighet, dialog, samverkan, medvetandegörande och förändring. Det interkulturella perspektivet är av särskild vikt att uppmärk- samma under , inte minst med tanke på att Europeiska kommissionen vill göra 2008 till Europeiska året för interkulturell dialog. Viktiga frågor och perspektiv att fokusera på under Mångkultur- är bl.a. följande: Mångfald i organisationen och bland de anställda Mångfald i produktionen och i det innehållsmässiga Mångfald bland publik och besökare Mångfald inom insamling, dokumentation och arkivering Ett stort antal myndigheter, institutioner, stiftelser och bolag inom kulturområdet samt vissa universitet och högskolor och svenska ambassader utomlands har fått i uppdrag att medverka i Mång- . har samtliga kommuner, lands- ting, regioner, länsstyrelser, vissa myndigheter, övriga universitet och högskolor, scenkonstinstitutioner, regionala museer, bibliotek, arkivinstitutioner, festivaler och övriga aktörer inbjudits att med- verka i . Baserat på de redovisningar som kommittén har fått in från dessa aktörer har ett kalendarium över alla planerade aktiviteter och verk- samheter inom ramen för sammanställts. Kalendariet, som är en del av detta delbetänkande, utgör ett unikt samtidsdokument och visar på en stor geografisk och verksam- hetsmässig bredd när det gäller arbetet med att främja etnisk och kulturell mångfald i det svenska kulturlivet. Människans villkor, skrev den tyskjudiska filosofen i boken med samma namn, är mångfald. Vi människor, och detta är själva förutsättningen för att vara människa, är aldrig en utan flera. Det är människor och inte Människan som lever på jorden och befolkar världen. I latinet användes orden att leva och att vara bland människor som synonymer, medan att dö var synonymt med att upphöra att vara bland människor. Utan social kontext inget mänskligt liv. Ett av mångfaldens grunddrag, menade , är det faktum att vi är olika, att varje människa är unik. Vi är alla visserli- gen desamma, nämligen människor, men ingen är det på samma sätt som någon annan människa som någonsin har levat, lever eller kommer att leva. Mångfalden, skriver hon vidare, kan bara komma till uttryck i en offentlighet där vi kan sluta oss samman. Männi- skan är därför aldrig suverän, aldrig fri i den mening vi kommit att förstå ordet, utan del av ett större nätverk, av ett sam- manhang. Det är alltså i samspelet mellan människor som själva mänskligheten tar form, och med detta föds också möjligheten till politiskt handlande. Uppdraget, samt kulturens potential Regeringen har utsett till Mångkulturår. Syftet är att på ett bestående sätt öka alla invånares möjligheter att delta i kulturlivet och att skapa ett samspel mellan olika kulturtraditioner samt att skapa incitament för att offentligt finansierade kulturverksam- heter på ett tydligt sätt speglar och införlivar den etniska och kulturella mångfald som finns i dagens . Som nationell samordnare har jag fått i uppdrag att, tillsammans med olika aktö- rer inom kultursektorn, utarbeta ett program för Mångkulturåret, samt att lämna förslag på hur det fortsatta arbetet för att stärka den kulturella mångfalden skall bedrivas. Året är tänkt som ett första steg i ett långsiktigt arbete för att skapa och utveckla ett offentligt finansierat kulturliv i som kan engagera så många männi- skor som möjligt. filosofiska verk kan beskrivas som ett slags dödsruna över en förlorad värld. Den plats hon sörjer är det grekiska polis, demokratins vagga, där en offentlig diskussion utgjorde det vi benämner som politik. I vårt moderna sam- hälle, skriver hon, finns någon plats för offentliga sam- tal, för dialog, för det slags handlande vars huvudsakliga syfte ligger i själva akten som sådan, snarare än i de resultat den kan tänkas leda fram till. Processen går förlorad i en värld styrd av resultat och måltänkande, och ett avgörande led i denna förlust är försvinnandet av det offentliga rummet, själva den plats där samtal kan äga rum. En demokratisk infrastruktur kan inte bara bestå av vägar, flyg- platser och järnvägar. Lika viktigt är platser där vi kan mötas, sam- tala, diskutera. Efter att ha arbetat med kultur i ett trettiotal år ser jag i kulturen en grogrund och potential för återupprättandet av den plats sörjer. Verket First Generation, skapat av den franskjudiska konstnären för i , är ett av många exempel på hur konsten som sådan kan skapa en offentlig plats för möten. Verket består av ett antal filmade intervjuer med människor som flyttat till , svenskar såväl som invandrare, och kretsar kring deras upplevelser av att komma till en ny plats. Vad förlorar man och vad får man istället då man som främling bosätter sig någonstans? Vad tillför man platsen genom sin egen historia? De filmade vittnesmålen utgör ett slags artificiell dialog deltagarna emellan, men tar ett nytt rum form, ett rum där åskådarna möts, somliga bosatta i , andra ditresta för kanske första gången. Och när installationen sedan exporteras till en rad europeiska länder, vilket den planeras göra, så uppstår ytterligare ett rum, där människor runtom i tillåts möta Botkyrkaborna, somliga etniskt svenska, andra kanske ursprungligen från något av de länder där verket nu visas. kommer ut i världen som världen kommer till . Men för att skapa ett offentligt rum, en plats för dialog och poli- tiskt handlande, måste kulturen vara inkluderande. Det polis längtar tillbaka till var få förunnat. Där diskuterade fria män sin tids angelägenheter, medan slavar och kvinnor hölls I ett verkligt demokratiskt samhälle räcker det inte med att alla tillåts rösta på valdagen. Alla måste ges samma möjlighet att delta i det offentliga samtalet, och detta måste därför spegla och representera allas behov och erfarenheter, i möjligaste mån. Kultur måste vara en demokratisk rättighet, på samma sätt som skola eller sjukvård. Men vi kan då inte ha ett kulturliv där bara vita män regis- serar, producerar, skriver och agerar. Vi kan inte ha en repertoar som bara vänder sig till innerstadsboende medelklassmänniskor. Vi måste släppa in andra röster, andra historier, andra erfarenheter. Dagens är ett tydligt exempel på den mångfald talar om. Det består av en brokig skara invånare, med olika kulturell, etnisk och religiös bakgrund, och detta måste speglas i kulturlivet. utgör en viktig markering från regeringens sida att vi i grunden måste förändra det offentligt finansierade kulturlivet, så att det blir tillgängligt för, representerar och engagerar en bredare grupp människor än det gör . Själva begreppet mångkultur måste, tror jag, förstås i vid mening. Kultur- begreppet som sådant är dynamiskt. Det finns därför heller inga manualer eller facit för hur vi ska arbeta med Mångkulturfrågor. Arbetet har mer risk och äventyr över sig. Istället för att fastna i formuleringstvister och definitioner vill jag därför, liksom , mana till handling. Som nationell samordnare har jag under det gångna förberedande halvåret initierat möten med representanter både från kulturinsti- tutionerna och det fria kulturlivet. Under en dialogkonferens arrangerad av av , som en del av i utanför (se bilaga), fick vi också en första chans att i större skala möta repre- sentanter från kultursektorn, för att ta pulsen på vilka behov som finns och vilka åtgärder som anses mest angelägna. Den kanske viktigaste slutsatsen vi i Kommittén dragit under förarbetet är att Mångkulturåret under inga förutsättningar får bli ett kortsiktigt jippo eller ett fyrverkeri som lyser upp den svenska kulturhimlen för att sedan slockna och falla i glömska. Givetvis kommer året att innebära en rad konkreta aktiviteter och arrangemang runt om i landet. Jag planerar bland annat en upp- levelserik invigning som kan pågå parallellt i , , Men huvudsyftet med Mångkulturåret är inte att erbjuda ett mångkulturellt smörgåsbord, utan att långsiktigt förändra de strukturer som styr det offentligfinansierade svenska kulturlivet. Vems historier skall berättas på svenska teaterscener eller på bio- grafer runt om i landet? Av vem, och för vem, skall de berättas? Vem väljer chefer och ledningsgrupper? Vem väljer repertoaren? Hur marknadsför vi de evenemang som erbjuds? Vilka väljs in i styrelser? Vem undervisar på våra högskolor, och vilka erbjuds plats på scenskolor och konstutbildningar? Vilken slags litteratur finns tillgänglig på våra folkbibliotek? Vem får statliga kultur- bidrag? Vad är kvalitetskultur, och vem bestämmer det? Dessa frågor är, som , chef på , sa under den konferens som arrangerades , på liv och död. De får under inga omständigheter förvandlas till tom retorik, utan måste tas på största allvar. Som av regeringen utsedd nationell samordnare för Mångkultur- året skulle jag vilja initiera en rad seminarier och samtalsserier, lokalt och regionalt, för att sätta igång dialog kring dessa frågor. Jag ser också som min uppgift att vara kopplerska. Jag vill använda det kontaktnät som är frukten av egen kultur- verksamhet, både inom det fria och det statliga kulturlivet, för att initiera nya konstellationer och samarbeten. I det fria kulturlivet finns en massa kompetens och erfarenheter som de större institu- tionerna kan lära av. Ett sådant arbete har redan satts igång av Forum för världskultur, som (1998 2000) på uppdrag av regeringen bedrev initiativtagande och samordnande försöks- verksamhet inom detta område (se rapporten jag vill leva jag vill dö i , SOU 2000:118). De skapade olika former av allianser mellan resursmässigt relativt svaga fria producenter och organisato- riskt och resursmässigt starka kulturinstitutioner. Exempel på den här typen av samarbeten är det projekt som Rikskonserter bedrev tillsammans med , Re:Orients samarbete med , och Intercults försök att åstadkomma mer långsiktiga former för samarbete med ett antal institutionsteatrar. Min erfarenhet är att det fria kulturlivet är de som driver på i mångfaldsfrågor. Intercult, Re:Orient, , Bwana Club, Inkonst, , Drömmarnas Hus – samtliga är goda exempel på hur det mångkulturella speglas helt utan regeringsdirektiv och Mångkulturår. Dessa fria aktörer har frivilligt tagit på sig att vara bärare av de skiftande erfarenheter som präglar dagens . Men hur skall vi få de stora aktörerna att hänga med? Hur når man de statliga institutionerna? Här spelar givetvis de regleringsbrev som institutionerna har att följa en central roll. Men hur skall upp- draget formuleras? Och hur kan man kombinera tydliga krav med konstnärlig frihet? Detta är svåra frågor som måste stötas och blötas . Men trots deras komplexitet, och trots att den här typen av förändring givetvis måste få ta tid, ser jag Mångkulturåret som en möjlighet att skynda på processen, att göra vissa grundläggande omstruktureringar som annars är lätta att gång efter annan skjuta , för att på så sätt sätta klotet i rörelse. Vi kan inte fortsätta säga detta måste göras, men inte just . Mångkulturåret är just nu och därmed en chans att faktiskt genomdriva de förändringar som vi alldeles för länge bara pratat om. Mångkulturår behöver vi , men ett måste bli det första. Rekryteringsarbetet är helt centralt för denna förändring. Det måste ske en grundläggande omorganisation inom kultursektorn, och detta måste givetvis ske på lång sikt. Här är det förstås viktigt att man inte slentrianmässigt anställer någon med annan kulturell bakgrund än den svenska och därmed anser sig ha fyllt kvoten eller använder detta enda annorlunda inslag som mångkulturalibi. Parametrar som skiftande klass, genus, etnicitet, sexualitet och geografisk spridning är förstås nödvändiga för att skapa verklig mångfald inom kultursektorn. är detta förstås en känslig fråga, eftersom vi inte idkar åsiktsregistrering i , och efter- som vi i första hand måste se till kompetens och meriter bland dem som rekryteras. Men i ett där av all rekrytering sker via informella nätverk (inom kultursektorn är siffran sannolikt så hög som ), vet vi också att ett subjektivt urval redan sker. I ett samhälle där en oroväckande stor andel beslutsfattare, professorer och chefer är vita män vore det hyckleri att säga att vi inte redan anställer genom ett slags kvotering. Jag ser som en av mina huvuduppgifter under Mångkulturåret att, genom koppleriverksamhet, det vill säga genom att skapa dialog och nya möten mellan olika aktörer inom kultursektorn, vidga de nätverk som redan finns och göra dem mer inkluderande. Visst finns det kompetenta kulturutövare med annan bakgrund än den svenska! Men det handlar om att våga se bortom invanda kontaktnät, samt att rucka på de mallar vi arbetar utifrån, beträf- fande utbildningskrav och meriter. Vi måste vända på stenar, söka aktivt, och sträcka oss utanför de gamla vanliga nätverken. Detta nya tänk måste gå igen i alla led – inte bara vid anställning. För att skapa kompetens bland invånare med annan etnisk bakgrund än den svenska måste vi ta in dessa svenskar på scenskolor, konst- skolor, regiutbildningar och så vidare. Och lärarna på dessa skolor måste bättre spegla det nya . Givetvis är det också helt cent- ralt att skapa större etnisk och kulturell mångfald bland dem som rekryterar. Alla vet att man är benägen att anställa någon som liknar en själv. De som anställer måste därför bättre spegla det nya . Utifrån mina egna erfarenheter av att sitta i en rad styrelser vet jag också hur mycket styrelsearbete betyder för skapandet av informella nätverk. De runt 130 styrelser som utses av Utbild- nings- och måste därför också bättre spegla och representera vårt mångkulturella , för att en långsiktig förändring skall kunna ske. Här kommer frågan om regleringsbreven igen. De är ganska luddigt formulerade, och innehåller få konkreta krav. Bör de fungera som piska eller morot? Ska de som arbetar med mång- kulturfrågor belönas, eller ska arbetet med frågor som dessa helt enkelt bli ett krav, inte bara under Mångkulturåret utan också på ? Bör man kräva av de aktörer som tar emot statliga pengar att de, för att få ut sina bidrag, måste redovisa hur man arbetat med mångkulturfrågor, samt vilka konkreta resultat som uppnåtts? Och kan man i så fall ställa krav bara på mångkultur- arbete, eller måste man inkludera andra mångfaldsparametrar, såsom klass, kön, geografisk hemvist och så vidare? Min uppgift är inte att bestämma hur regleringsbreven ska se ut. Men jag ser Mångkulturåret som en möjlighet att skapa diskussion kring frågor som dessa, med ambitionen att vid slutet av året kunna lämna för- slag på hur det fortsatta arbetet för att stärka den kulturella mång- falden skall bedrivas, som det står i de direktiv regeringen formu- lerat. Hela – inte bara storstäderna Förändringar måste alltså ske inom såväl repertoar som publik- arbete och organisation. En annan viktig parameter är platsen. Var berättar man? Det uppdrag jag tagit på mig är nationellt, men jag vill betona att arbetet måste ske såväl lokalt som regionalt, nationellt och internationellt. Den redan nämnda i är ett utmärkt exempel på hur dessa olika led kan gå in i varandra. är en internationell plats såtillvida att där lever människor från ett stort antal länder. Verket som sådant skapades också av en konstnär bosatt i ett annat land – – men det handlade i första hand om en plats – – och de människor som bebor denna plats. Innehållet har alltså lokal förankring. Genom att bjuda in en inter- nationellt erkänd konstnär nådde man däremot inte bara en lokal publik, utan lockade åskådare såväl regionalt som nationellt till . Och när utställningen nu ska visas i en rad europeiska länder blir det som var en lokal satsning en internationell sådan, och man når också en internationell publik. Kulturens geografiska spridning är helt central då man talar om mångkultur och mångfald. Om vi ser kulturen som en demokratisk rättighet måste ambitionen vara att den ska nå och beröra alla invå- nare, också de som lever utanför storstäderna. Efter nästan tjugo års erfarenhet som chefsproducent på Teater i , vet jag hur mycket en kulturinstitution kan betyda för ett litet samhälle långt från huvudstaden. Vi får under inga villkor låta landsbygden hamna i skymundan då vi talar om mångkulturfrågor och driver på förändringar inom kulturlivet! Här ser jag, bland annat, folkbiblioteken som en viktig resurs. De finns över hela lan- det, och utgör en möjlig mötesplats. Jag ser gärna en större sats- ning, både när det gäller kompetensutveckling, organisatoriska för- ändringar, samt konkreta arrangemang, runtom på landets biblio- tek. Tre andra viktiga aktörer när det gäller den geografiska sprid- ningen är , Riksutställningar och Rikskonserter. Deras verksamhet når ut och berör människor i hela landet, och samtliga arbetar redan aktivt med mångkulturfrågor. Dessutom är de alla viktiga aktörer för möjliggörandet av samarbeten mellan statliga institutioner och det fria kulturlivet. För ett fortsatt lokalt och regionalt arbete är också mångkulturkonsulenterna en viktig resurs. Efter att Forum för världskultur bedrivit sin tvååriga försöks- verksamhet föreslogs det att ett antal konsulenter skulle driva dessa frågor runtom i landet. finns det tio konsulenter i åtta län – representanter för olika regioner och olika kulturella uttryck – som kan fungera som ett stöd för de kulturinstitutioner som anser sig sakna den kompetens och den kunskap som krävs för att verkställa de nya riktlinjer som Mångkulturåret innebär.