sou · GTB391 · 2006-01-01 00:00:00 — I regeringens beslut om uppdrag och inbjudan till myndigheter och andra att medverka i (Regeringsbeslut 1:9, , U2005/4445/Kr, U2005/2828/Kr) betonas att varje myndighet och institution själv svarar för de verksamheter och insatser som ska genomföras under samt att all verksamhet ska genomföras inom befintliga anslags- och budgetramar. Eftersom de målsättningar som anges för Mång- i de allra flesta fall hör till offentligfinansierade kulturverksamheters grunduppdrag har regeringen gjort bedöm- ningen att inga särskilda extra medel ska tillföras myndigheterna och institutionerna för verksamheter inom ramen för Mångkultur- Kommitténs arbete inför och under Det kommer däremot att finnas möjlighet att ansöka om visst ekonomiskt stöd till projekt med en mångkulturell inriktning för framför allt fria aktörer och andra grupper inom kulturlivet. har av regeringen fått i uppdrag att administrera de extra resurser som har avsatts för detta ändamål. I regeringsbeslutet framgår också att myndigheter, institutioner och andra aktörer har möjlighet att söka visst stöd av samordnaren för för vägledning, planering och utveckling av enskilda projekt och till möjliga samarbeten. Samarbeten som kan ge bestående, långsiktigt goda effekter ska särskilt främjas. Detta innebär i första hand hjälp med förslag till metodstöd och nätverksbyggande för såväl myndigheter och institutioner som för fria aktörer, organisationer och föreningar. Kultur, mångkultur och kulturell mångfald är komplexa begrepp med olika innebörder. Inom kultursektorn används i första hand tre olika kulturbegrepp; det estetiska, det antropologiska och kultur som bildning/odling. Med ett estetiskt kulturbegrepp avses konst- närlig verksamhet i betydelsen olika konstnärliga uttryck, dvs. konstområden som t.ex. teater, dans, musik och film. Det antro- pologiska kulturbegreppet avser en grupp människors normer, vär- deringar, seder, uttryck och sätt att tolka, något som de ofta för- värvar genom att vara medlemmar i och känna tillhörighet med ett samhälle. Med kultur som bildning och/eller odling avses föreställ- ningen om att människor besitter en äkta och ursprunglig kultur som ofta är förknippad med deras etniska bakgrund eller tillhörig- het (jfr Sawyer 2005, Kamara 2005). I begreppet kultur ligger en rad olika betydelser och samman- hang som ofta har en historisk kontext och som kan användas för att såväl förena och skapa ett mellanmänskligt sammanhang som att särskilja, klassificera och hierarkisera (Brylla 2003). Exempel på detta är bl.a. det prefix som ofta sätts framför begreppet kultur – finkultur, populärkultur, mångkultur, invandrarkultur, förorts- kultur och världskultur. Dessa särskiljande och hierarkiserande egenskaper som tillförs kulturbegreppet förekommer såväl i de estetiska och antropologiska kulturbegreppen som i kultur som bildning och odling. Kultur kan också ses och tolkas som en blandning och samman- smältning av olika idéer, perspektiv, normer, traditioner, kunskaper och uttryck – kreolisering (1992, Pripp, Plisch & Printz- 2004). Detta sätt att se på och förhålla sig till kultur är inte lika vanligt förekommande i kultursektorn men tar sin utgångs- punkt från att idéer och uttryck förmedlas och sprids på en global arena där faktorer som globalisering, migration, media, marknaden och kontakter och utbyten över gränserna skapar och omskapar kulturella uttryck utifrån en lokal, regional, nationell och interna- tionell kontext. Begreppet kulturell mångfald har allt mer kommit att förknippas med etnisk mångfald och en mångfald av kulturer i antropologisk mening. Ursprungligen bygger begreppet på en liberal tanketradi- tion avseende en artrikedom av bl.a. idéer, perspektiv, åsikter och stilar, vilka enligt ett liberalt synsätt främjar individers möjligheter och valfrihet. kulturpolitiska ambitioner var denna breda innebörd central och den är fortfarande vanligt förekom- mande i såväl nationella som internationella sammanhang. Kulturell mångfald kan också definieras utifrån sin estetiska innebörd, dvs. som olika separat åtskilda kulturella uttryck, t.ex. teater, dans, musik och film. I denna definition saknas ofta ett etniskt eller soci- alt perspektiv i så motto att man kan välja att se ett kulturellt uttryck eller en konstform som frikopplad från dess utövares etniska eller sociala bakgrunder. Mångtydigheten av begreppet kulturell mångfald kan innebära att tolkningen av begreppet görs alltför snäv med innebörden att man endast ser kulturell mångfald som klart åtskiljbara kulturer som inte influerar eller samverkar med varandra. Begreppets komplexitet pekar snarare på en djupare innebörd av den kulturella mångfalden som påverkas av den antro- pologiska men som ofta uttrycks genom den estetiska hållningen och tolkningen av begreppet. Begreppet social mångfald betecknar samhällets breda sociala kategorier så som kön, ålder, etnicitet/ursprung, utbildningsbak- grund, funktionshinder och sexuell orientering. Etnisk mångfald kan alltså ses som en social kategori som inte nödvändigtvis behö- ver göra anspråk på att definiera majoritets- och minoritets- medlemmars egenskaper eller kulturer. Begreppen mångkultur och mångkulturell relaterar till ett sätt att beskriva och förstå samhället som en enhet bestående av etniska och kulturella grupper. Mångkulturell kan användas både som ett deskriptivt och som ett normativt begrepp (1999). Deskriptivt i förståelsen av att beskriva samhället som mångkultur- ellt och normativt i förståelsen av ett politiskt eller filosofiskt sam- hällsideal med krav på mångkulturell jämlikhet och rättvisa. För- delen med en deskriptiv innebörd av begreppet mångkultur är att man då syftar på ett pluralistiskt samhälle till skillnad från att antingen framhäva en svensk enhetskultur eller fokusera immi- granter och invandrade som en särskild grupp med särskilda problem (Borevi 2002, SOU 1996:56). Det finns dock en del pro- blem förknippade med mångkulturbegreppet. För det första förut- sätter ett mångkulturellt samhälle att man utgår från en enhet av avgränsade och åtskiljbara objekt vilka måste vara så pass lika att de kan jämföras med varandra. som de bör vara likvärdiga till formen förväntas de vara olika när det gäller det kulturella inne- hållet. I engelskspråkig litteratur används ofta begreppet diversity som dock skiljer sig ifrån begrepp som mångkultur genom att det inte avser många olika kulturer utan istället syftar på en blandning i sig (, 2000:31). För det andra kan man använda mångkulturbegreppet för att fokusera på gruppers kulturer vilket därmed även fokuserar enskilda individer som kul- turbärare. Denna syn stöder ett traditionellt antropologiskt kultur- begrepp som snarare betonar skillnader än likheter mellan männi- skor. Ett tredje problem som är förknippat med mångkultur- begreppet är att det i första hand har använts i samband med så kallade invandrarfrågor och inte för att beskriva samhället i stort eller för att inkludera majoritetsbefolkningen. Innebörden av användningen av det mångkulturella samhället har främst kommit att gälla beskrivningar och förståelse av de immigranter och immigrantättlingar som kategoriseras som invandrare, dvs. i första hand människor med ursprung utanför Västvärlden. Mång- kulturbegreppet, i en beskrivande tappning, har därmed fungerat såväl värderande som i vissa fall stigmatiserande. Detta gäller inte minst inom kultursektorn där det är vanligt förekommande att man förknippar mångkultur med minoritetsbefolkningen, dvs. med i första hand immigranter och immigrantättlingar (2004). En fjärde svårighet med att beskriva ett mångkulturellt samhälle är att grupper ofta överlappar varandra som många människor rör sig över nationella och sub- nationella gränser och lever i transnationella och diasporiska gemenskaper. Mångkulturalism är ett begrepp som står för ett ideologiskt och politiskt samhällsideal med krav på jämlikhet och rättvisa för alla människor, oavsett ursprung, och krav på gruppers rättigheter till sina rötter (1999, , 2000). Mångkulturalismen växte fram som ett alternativ till den liberala välfärdsstatens integrationspolitik och inställningen att det räcker att garantera alla människor lika rättigheter (Borevi 2002:14). Kritikerna menar att det inte räcker med att medborgarna garante- ras lika rättigheter eftersom minoriteter i praktiken inte bemöts som fullvärdiga och blir exkluderade såväl socialt, ekonomiskt som på grund av sina kulturella olikheter (Borevi 2002:29, Kymlicka & 1994, Kymlicka 1999, 1994). Kritikerna menar vidare att staten inte intar en neutral hållning i förhållande till med- borgarnas ursprung och att de som har annan etnisk och kulturell bakgrund än majoritetsbefolkningen därför bör kompenseras för ojämlikheter som innebär att minoriteter underordnas socio- ekonomiskt och kulturellt (Borevi 2002). Förespråkarna för mång- kulturalismen hävdar därmed att det krävs särskilda åtgärder för att åstadkomma jämlikhet. De menar dock att det kan finnas skäl att skilja på yttre åtgärder – för att säkra gruppernas skydd, lika rättigheter, särintressen och representation samt interna restrik- tioner (Kymlicka 1999) vilket betyder att de rättigheter som stöds inte får innebära en förstärkning av interna restriktioner som hind- rar individuell autonomi och som skapar orättvisor och ojämlikhet inom gruppen, t.ex. för kvinnor. I internationella sammanhang känne- tecknas av en mångkulturell politik. Det satsas resurser på bl.a. storstadsarbete, arbetsmarknadsåtgärder, språkutveckling och föreningsverksamhet. Lagar och regler ses över och kraven på ett aktivt mångfaldsarbete framförs. Dock är inte mångkultur- ellt i begreppets normativa mening. Många immigrantgrupper är socialt och ekonomiskt marginaliserade och underordnade även när de har vistats i landet, har höga utbildningar och behärskar det inhemska språket (2003, 2004). Den domi- nerande integrationsmodellen i är inte entydigt mångkul- turell, varken i begreppets deskriptiva eller normativa mening. De åtgärder som satsas på integration är framförallt minoritetsinrik- tade och innefattar inte majoritetsbefolkningen som en del av det mångkulturella samhället och som delaktig i segregationen (Hosseini-Kaladjahi 1998, 2002). Detta betyder att man i i första hand satsar på att förändra minoriteternas egenskaper för att bryta segregationen. Att denna typ av minoritetsinriktning även återfinns inom kul- tursektorn bekräftas av rapporten för mångfald som bygger på en undersökning om etnisk och kulturell mångfald inom det stat- ligt finansierade kulturlivet (Pripp, Plisch & 2004). Kultursektorn är enligt undersökningen varken mångkulturell i begreppets deskriptiva eller normativa mening. Det mångkulturella perspektivet innefattar sällan majoriteten som en naturlig del. Mångfalden förknippas ofta med immigranter utanför Västvärlden, med människor boende i förorter och som är i behov av lärande, integrationsgynnande aktiviteter, medvetandegörande och som bär på vissa egenskaper. Undersökningen pekar också på att en ökad etnisk och kulturell mångfald i kulturlivet ofta associeras med sänkt kvalitet och amatörism. Detta var exempelvis märkbart inom museisektorn där immigranternas medverkan inte i första hand handlade om professionella producenter och medarbetare utan istället om samarbeten med skola, sfi, föreningar och integrations- projekt. Något annat som framkom tydligt i samband med undersök- ningen var att många myndigheter och institutioner inom kultur- sektorn var engagerade internationellt som de i samband med detta arbete sällan eller aldrig involverade mångfalden på hemmaplan (Pripp, Plisch & 2004). Detta bekräft- ades ytterligare vid en genomgång av myndigheternas och institu- tionernas verksamhetsberättelser och årsredovisningar där det var vanligt att man utförligt beskrev de internationella utbytena och samarbetena och tog upp de som exempel på genomförda mång- faldssatsningar och engagemang inom ramen för det nationella mångfaldsarbetet. 5.2Olika aspekter av mångfald Kulturinstitutionernas arbete med att öka den etniska och kultur- ella mångfalden kan motiveras utifrån en rad olika aspekter och synsätt. Utifrån en rättviseaspekt ska människor ur alla samhälls- kategorier ges lika möjligheter att utveckla och uttrycka sina kun- skaper och färdigheter. En kompletterande aspekt är nyttoaspekten (på engelska managing diversity) som betonar hur mångfald är till nytta för och skapar ökad effektivitet i organisationerna. En sådan effektivitet innebär att en personal med olika bakgrunder och erfarenheter medför en ökad förmåga att flexibelt kunna verka i sammanhang med olika sociala, ekonomiska och kulturella förut- sättningar såväl nationellt som internationellt. Eftersom kultur- institutionernas verksamhetsområden inbegriper olika sociala och kulturella sammanhang kan såväl nytto- som rättviseperspektivet användas som utgångspunkter att utgå ifrån i institutionernas mångfaldsarbete. Ett ytterligare förhållningssätt bygger på att olika befolkningskategorier bör finnas representerade i viktiga samhälle- liga organisationer och institutioner. diskussion ryms det i sin tur en mängd olika förhållningssätt där det för kultursektorn i första hand kan vara angeläget att framhålla den så kallade perspektiv- eller horisontaspekten (2000). Utgångspunkten för detta synsätt är att individer som tillhör en och samma marginaliserade befolkningskategori har olika åsikter. Människor röstar t.ex. på olika politiska partier och har motstridiga intressen. Det som däremot förenar dessa personer är det perspek- tiv som utgår ifrån ett gemensamt sätt att se på den sociala verklig- heten utifrån deras positioner i samhället. Detta perspektiv kan därmed ses som relationellt. Olika perspektiv kompletterar var- andra och kombinationen bidrar till att ge en mer fullständig bild av hur den sociala verkligenheten ser ut än vad vart och ett av de enskilda perspektiven kan göra. Enligt detta synsätt finns det ingen objektiv sanning som man ska sträva efter. Däremot finns det en samling av horisonter som kastar ljus på verklighetens olika dimen- sioner. av horisonter (på engelska fusion of hori- zons) ersätter inte sanningen utan utgör en bild av verkligheten som är rikare än en enskild horisont (Gadamer 1989). Komplexi- teten av horisonter kastar också ljus på det dominanta perspek- tivets hävdande av objektivitet och neutralitet. Kulturinstitutioner kan i första hand ses som kunskapsinstitutioner. Kunskap kan i detta fall definieras i en bredare bemärkelse som även innefattar konsten och litteraturen eftersom dessa erbjuder ett rikt kun- skapsinnehåll. Utan mångfald riskerar kulturinstitutionerna att tappa sin intellektuella och emotionella rikedom. Konsten, littera- turen och kulturen framställs ofta i officiella sammanhang som gränslösa och som fora för kritiska perspektiv på olika sorters etablissemang och vill därför sällan låta sig begränsas av bestämda ramar och perspektiv. Historiskt sett har konst, litteratur och kultur som på olika sätt har begränsats ofta karaktäriserats av inne- hållsfattigdom, brist på kreativitet och en oförmåga till kritisk självreflektion. En ökad mångfald inom konsten, litteraturen och kulturen kan därför bidra till att vitalisera och utveckla kulturlivet och öka medvetenheten om olika perspektivs och synsätts bety- delse för en samhällsutveckling som går i riktning mot en ökad etnisk och kulturell mångfald. 6Organisation, styrning och uppföljning Till Utbildnings- och ansvarsområde hör ett antal statliga myndigheter inom kulturområdet. Regeringen be- slutar om förutsättningarna för varje enskild myndighets verksam- het, vilket utöver generella regelverk om ekonomisk styrning och myndigheters befogenheter och skyldigheter, även innefattar de årliga så kallade regleringsbreven samt förordningar till myndig- heterna. I regleringsbreven finns beskrivet vilka mål den enskilda myndigheten ska uppfylla med sin verksamhet, vilka ekonomiska anslag den har till sitt förfogande samt på vilket sätt pengarna ska fördelas mellan myndighetens olika verksamheter. En förordning är en uppsättning generella administrativa bestämmelser om hur myndigheterna ska utföra sitt arbete. 6.2Mål, återrapporteringskrav och uppdrag I myndigheternas årliga regleringsbrev finns mål, återrapporte- ringskrav och uppdrag som berör den enskilda myndighetens olika ansvarsområden. För myndigheter inom Utbildnings- och kultur- departementets ansvarsområde finns förutom de sju nationella kulturpolitiska målen fastställda av , av vilka tre på något sätt kan sägas beröra det mångkulturella perspektivet, även andra mål och återrapporteringskrav formulerade. Under rubriken nisationsstyrning finns i regleringsbrevet målet att främja en sam- hällsutveckling som kännetecknas av jämställdhet mellan kvinnor och män, respekt och tolerans och där etnisk, kulturell, språklig och religiös mångfald tillvaratas som en positiv kraft samt att bidra till minskad diskriminering, främlingsfientlighet och rasism. Vissa myndigheter ska även särskilt beakta kulturarvets betydelse för en demokratisk samhällsutveckling. Myndigheterna ska i samband Organisation, styrning och uppföljning med detta mål redovisa åtgärder som vidtagits i myndighetens interna och externa verksamhet för att uppnå målet. Ett annat mål under samma rubrik är att myndigheterna ska verka för en lång- siktig och god personalförsörjning med för verksamheten ända- målsenlig kompetens. I samband med detta mål ska myndig- heterna bl.a. redovisa insatser för att främja etnisk och kulturell mångfald. Myndigheterna kan även få i uppdrag att särskilt redovisa vissa delar av sina verksamheter. I kulturmyndigheternas regleringsbrev finns t.ex. uppdraget att i samverkan med samordnaren för (Dir. 2004:169), förbereda aktiviteter inför . Regeringen följer i samband med att myndigheterna lämnar in sina årsredovisningar och verksamhetsberättelser samt vid andra tillfäl- len upp myndigheternas måluppfyllelse, återrapporte- ringar och uppdrag. av Mångkulturåret har för avsikt att närmare undersöka regleringsbrevens utformning, mål, återrapporteringskrav och uppdrag i de fall som berör det mång- kulturella perspektivet. Är de mål, återrapporteringskrav och upp- drag som finns i myndigheternas och institutionernas regler- ingsbrev relevanta för deras uppdrag att arbeta för och spegla det mångkulturella samhällets skiftande uttryckssätt? På vilket sätt kan de preciseras och konkretiseras ytterligare för att bättre överens- stämma med den svenska befolkningens sammansättning och de krav som en globaliserad värld ställer på det svenska kulturlivet? Universiteten och högskolorna i spelar en mycket viktig roll när det gäller arbetet med att öka den etniska och kulturella mångfalden i kulturlivet. De konstnärliga högskolorna utbildar en majoritet av dem som senare får anställning på kulturinstitutioner runt om i . Hur representationen på utbildningarna och bland studenter och lärare ser ut får därmed en stor betydelse för vilka olika erfarenheter, kunskaper och bakgrunder som kom- mer att finnas representerade på kulturinstitutionerna . Att arbeta med t.ex. bräddad rekrytering och främjandeåtgärder för att få fler studenter med olika bakgrunder att söka sig till universi- tetens och högskolornas olika utbildningsprogram är därför viktigt om vi vill ha ett kulturliv som avspeglar det svenska samhällets mångfald. samtliga universitet och högskolor har erbjudits möjlig- het att medverka i . De universitet och hög- skolor som har konstnärliga utbildningar har fått i uppdrag att medverka medan resterande lärosäten har inbjudits att medverka i Mångkulturåret 2006.1 Folkhögskolorna har, genom sitt urval av olika konstnärliga utbild- ningar och kurser inom bl.a. dans, musik, teater och drama, en viktig uppgift, inte minst när det gäller att på lokal och regional nivå få fler människor med olika bakgrunder och åldrar intresserade av att utbilda sig inom olika konstnärliga yrken. Även om folkhögskolor inte har fått någon formell inbjudan att medverka i 1 För information om vilka universitet och högskolor som har fått i uppdrag respektive inbjudan att medverka i se bilaga 2. är det viktigt att även de med sina olika perspektiv, kunskaper och erfarenheter är med och bidrar till att belysa det mångkulturella samhällets utveckling och arbetet med att öka den etniska och kulturella mångfalden i kulturlivet. 7.3Kompletterande och konstförberedande utbildningar Vid sidan av det offentliga skol- och utbildningsväsendet i finns det även ett stort antal så kallade kompletterande utbildningar varav många är konstförberedande. Dessa utbildningar förbereder eleverna för fortsatta studier inom t.ex. konst, dans, design, hant- verk, mode, musik och teater. Eftersom det i vissa fall är en förut- sättning att ha gått någon kompletterande eller konstförberedande utbildning för att ha en chans att komma in på någon av universi- tetens eller högskolornas konstnärliga utbildningar är det av stor betydelse att arbetet med breddad rekrytering och främjandeåtgär- der börjar redan på den nivån. Även om de kompletterande utbild- ningarna inte har fått någon formell inbjudan att medverka i Mång- är det viktigt att dessa också är med och bidrar till den pågående förändringsprocessen i kulturlivet. Detta är några av de uppmaningar av får då man, under ett dialogseminarium på i , ber de drygt 220 deltagarna att formulera vilka frågor som är viktigast att fokusera . Vi har placerats runt små bord i den stora loftlokalen på kultur- huset Subtopia. Utanför förbereder man för fullt invigningen av . I indiantipin berättas historier för de yngre. Flera cirkustält håller på att resas. förbereder sitt invig- ningstal i kulisserna. Det bakas pinnbröd och serveras kebab. I träden hela vägen från tunnelbanestationen till festplatsen dinglar färgglada frukter. En fruktsnitslad bana. Svenska lövträd med ananas på tråd. Det är första gången jag besöker . Det ligger inte så långt från Hornstull, där jag är hemma, men vad skulle jag haft i att göra? Jag känner ingen här. Har aldrig gått i skola här. Röda linjen känns bekant. Jag har ju lyssnat på Latin . Suttit i bilen på värmländska skogsvägar och sjungit med om förorten – en djungel av betoooong – men i har jag aldrig varit. Då jag kliver av tåget kan jag genast gissa mig till vilka som också ska till konferensen. Ett litet lämmeltåg av morgontrötta människor som, liksom jag, är nya här. Vi tittar på våra små kartor. Spanar efter frukt i träden. Vissa erkänner en smula generat att de aldrig varit här förut. Andra tycks nästan stolta över att de annars aldrig lämnar innerstan. Kring borden inne på Subtopia verkar folk mer hemma. Vi är vana att gå på konferens. Vi är journalister och teaterchefer, kura- torer och lärare, bibliotekarier och styrelseledamöter. Bord som dessa har vi suttit kring . Vissa är också välbekanta med temat för dagens samtal. Har brottats med mångkulturfrågor, arrangerat världsmusikkonserter, initierat gästspel, jobbat med integration. Andra är nya på banan. Hyser kanske en önskan om att vara med och förändra, men har inte verktygen, saknar de rätta kontakterna. Många har som jag dubbel kulturell identitet. Det är helt klart en mer blandad publik än vi är vana vid. Bland och finns på deltagarlistan en hel del namn med z och w. Namn svåra att uttala. Konferensen är tänkt som en början till dialog. Vi har bords- placerats och får frågor att diskutera kring borden. Till en början går det en smula stolpigt. Men redan efter första kafferasten tycks tunghäftan ha lossnat, samtalen blir liv- ligare, vi ger personliga exempel, talar om förändring. Och en sak är alldeles säker: Detta med Mångkulturår är inte bara ett politiskt korrekt påhitt, initierat från ovan. Kulturlivet knakar redan i sömmarna. , den av regeringen utsedda samordnaren av , talar i sin inledning om hur hon anser sig kunna lita på den process som redan finns.