sou · GTB340d2 · 2006-01-01 00:00:00 — 16 Någon klagorätt för enskilda till den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna finns inte på grundval av bestämmelserna i minoritetskonventionerna. Förslag till åtgärder för att stärka implementeringen av konventionerna många viktiga institutioner i regionen: med forskning i finska och meänkieli, med Forum för nationella minori- teter (NAMIS) och samt även forskning i finska och samiska, med Finskt språk- och kulturcentrum samt forskning i finska, hög- skola med Multikulturellt centrum samt slutligen i . I regionen finns även andra institutioner av stor betydelse i sammanhanget, såsom Romskt kulturcentrum, , samt organi- sationen kommuner och landsting. För det tredje har nuvarande samrådsmöten mellan regeringen och företrädare för de nationella minoriteterna regelmässigt ge- nomförts i . Det talar för att de nationella minoriteterna har organiserat sitt arbete på ett sådant sätt att representation finns i och att grupperna kommer ha möjligheter att delta aktivt i arbetet i . För det fjärde kommer med nationellt ansvar be- höva ta ett betydande samordningsansvar i samband med utvidg- ning av förvaltningsområdena. Jag återkommer till detta uppdrag i avsnitt 11. För finska förvaltningsområdets del innebär förslaget som läggs i detta betänkande att 53 kommuner i Stockholms- och skulle komma att beröras. Med tanke på länssty- relsens centrala roll bör avståndet vara kort. Antalet kommuner som skulle kunna komma i fråga när det gäller utvidgningen av det samiska förvaltningsområdet (nästa led i utredningens arbete) är betydligt färre. I det perspektivet anser jag att det vore värdefullt om kan delta aktivt i arbetet med synliggörande och medvetandegörande av de minoritetspolitiska frågorna ute på fältet tillsammans med berörda kommuner. Den stora koncentrationen av kommuner i talar således för detta val ef- tersom den geografiska närheten skulle innebära ett kostnadsef- fektivare genomförande. För det femte är i en stor myndig- het jämfört med många andra länsstyrelser ute i landet. Myndighe- ten har en stor organisation och bör kunna ta sig an även denna relativt stora fråga. Eftersom det är en stor myndighet med många anställda inom olika verksamheter blir det lättare att organisera verksamheten så att språkkompetens blir tillgodosedd i personalsammansättningen (t.ex. att någon av alla de som arbetar med en fråga talar minoritetsspråk.) På en liten myndighet är det Förslag till åtgärder för att stärka implementeringen av konventionerna mycket svårare att få motsvarande språkliga bredd när antalet me- darbetare är litet. Slutligen, av länsstyrelserna i är den språkliga kompetensen i finska bäst tillgodosedd vad gäller antalet medarbe- tare som behärskar finska språket just i , enligt de upp- gifter länsstyrelserna lämnat i yttranden till utredningen. Den största nationella minoriteten är koncentrerad till Stockholmsregi- onen och kunskaper i finska språket kommer att vara värdefulla för den myndighet som ges nationellt ansvar, särskilt i samband med genomförandet av utvidgningen. Att kunna föra en direkt dialog med lokala sverigefinska organisationer ute på fältet kommer att underlätta utvidgningen. Möjligheterna att förstärka språkkompe- i första hand samiska och meänkieli, bör dessutom vara ganska goda i . Sammanfattningsvis anser jag att i har mycket goda förutsättningar för uppdraget. Ovanstående argu- mentet talar enligt min mening emot att i Norrbot- ten ges det nationella ansvaret för minoritetsfrågorna. 6.6Åtgärder för att öka kunskaperna om konventionsåtaganden Kunskaperna om minoritetskonventioner och den svenska lagstiftningen rörande minoriteter måste öka på natio- nell, regional och lokal nivå. En 3-årig nationell informations- och utbildningsinsats för att synliggöra de nationella minoriteterna bör genomföras under ledning av med nationellt tillsynsansvar. Länssty- relsen bör vidare ges i uppdrag att se över frågan om tillgängligt material rörande minoritetskonventioner, nationell lagstiftning och nationella minoriteter. Översättning av material bör göras i större utsträckning till svenska och de nationella minoritets- språken. Informationsmaterial rörande minoritetsfrågorna och språkfrågor bör tas fram. Materialet skall användas för att öka kunskaperna hos beslutsfattare, tjänstemän, allmänheten och även de nationella minoriteterna. Förslag till åtgärder för att stärka implementeringen av konventionerna Den svenska statens erkännande av de fem nationella minoriteterna och deras språk innebär ett viktigt initialt steg i stärkandet av mi- noritetsspråken. Erkännandet verkar på två olika plan. Det är dels en markering gentemot de nationella minoriteterna att som stat väljer att aktivt värdera dessa språk på ett positivt sätt och att språkens fortlevnad har betydelse för som nation, oavsett vilken statsmaktens tidigare inställning gentemot dessa språk har varit. Dels måste erkännandet även ses som en markering gentemot majoritetssamhället. Även majoritetssamhället måste anamma denna nya positiva inställning och förstå varför dessa språk skall främjas, för att de i konventionerna angivna syftena skall uppnås. Om majoritetssamhället inte delar denna acceptans och detta vär- desättande av minoritetsspråken, kommer den minoritetspolitiska reformen inte att få någon betydelse för de nationella minoriteterna eller för samhället i stort. I artikel 6 av minoritetsspråkskonventionen anges att underteck- nande stater förbinder sig att tillse att berörda myndigheter, orga- nisationer och personer informeras om rättigheter och skyldigheter i konventionen. Det blev uppenbart i utredningens arbete att den allmänna medvetenheten och kunskaperna om de nationella minoriteterna och minoritetspolitiken är mycket begränsad bland beslutsfattare, tjänstemän och den breda allmänheten ute i landet. Även de utvär- deringar som gjorts av den minoritetspolitiska reformen visar med stor tydlighet att de minoritetspolitiska målen inte får särskilt stort genomslag på det lokala planet. För att gå vidare i stärkandet av de nationella minoritetsspråken måste man fortsätta arbeta aktivt med att öka kunskaperna om de nationella minoriteterna och åtaganden rörande de nationella minoriteterna. Detta måste ske genom information och kunskapsöverföring. För att öka kunskaperna om de nationella minoriteterna, deras språk och kulturer samt minoritetspolitiken behöver en informa- tions- och utbildningsinsats genomföras. Kunskaperna om dessa frågor måste öka på olika plan i samhället. Dels behöver den breda allmänheten ges kunskap och information om de nationella mino- riteterna och vikten av att minoriteternas språk och kultur fortlever som en del av det svenska kulturarvet. Dels behöver beslutsfattare och tjänstemän i kommuner, landsting, myndigheter, domstolar ges konkreta kunskaper om de minoritetspolitiska frågorna och åtaganden rörande nationella minoriteter. Dels behöver de nationella minoriteterna själva ges möjlighet att skaffa sig fördju- Förslag till åtgärder för att stärka implementeringen av konventionerna pade kunskaper om konventioner och förmedla kun- skaperna inom sina egna organisationer. Jag anser därför att medel skall avsättas för ett 3-årigt projekt som leds av med nationellt ansvar för minoritetsfrå- gorna. Syftet är att öka kunskaperna i dessa frågor och ge männi- skor som i sitt arbete kommer i kontakt med dessa frågor bättre verktyg att arbeta med frågorna. Konkret kan det vara frågan om metodstöd i arbetet med service på minoritetsspråk, kompetensut- veckling när det gäller ett visst minoritetsspråk, innehållet i Euro- parådets konventioner, fördjupade kunskaper i tvåspråkighet etc. Exempel på insatser skulle t.ex. kunna vara att låta personal som arbetar med äldreomsorg få gå en kurs i minoritetsspråket, att låta barnomsorgspersonal få kompetenshöjande utbildning rörande två- språkighetsfrågor i förskolan. De nationella minoriteterna skulle även kunna genomföra olika typer av insatser som på olika sätt främjar det språkbevarande arbetet inom minoritetsgrupperna, t.ex. tvåspråkighetsprojekt som riktar sig till föräldrar till minoritets- barn. Det är viktigt att ett större anslag avsätts för att denna kun- skapshöjande insats genomförs i samband med att de förstärkta insatserna på minoritetspolitikens område. Informations- och ut- bildningsinsatsen fungerar då som en extra stimulans i arbetet. Un- der år 1-2 skall det vara möjligt för kommuner, myndigheter, dom- stolar och organisationer som företräder nationella minoriteter att ansöka om medel från för olika typer av informa- tions- och utbildningsinsatser. Medlen skall användas 3. bör även genomföra en allmänt riktad informa- tionskampanj som riktar sig mot den breda allmänheten och även minoriteterna. Information behöver bl.a. lämnas till de nationella minoriteterna rörande den nya lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Det kan ske genom riktade insatser och genom allmän information i t.ex. kommunala dokument, trycksaker och på en hemsida. En underutnyttjad effektiv resurs i detta sammanhang är, som påpekats tidigare, de nationella minoriteternas egna nätverk (organisationer, församlingsverksamhet, utbildningsinstitutioner etc.). Användningen av sådana nätverk innebär oftast att informa- tionen kan förmedlas på minoritetsspråket till berörda utan att man behöver använda sig av tolkar. Information som förmedlas genom minoritetsmedia har också stora möjligheter att nå berörda. Översättning av dokument och material rörande minoritetsfrå- gorna till svenska och de olika minoritetsspråken är en angelägen Förslag till åtgärder för att stärka implementeringen av konventionerna Mängden tillgängligt material på svenska är begränsat, och än mer begränsat på minoritetsspråken. Det finns stor anled- ning att se över denna fråga. För att de nationella minoriteterna skall kunna hävda sina rättigheter i enlighet med konventioner måste grundläggande material, såsom översättningar av konventionstexterna, finnas tillgängligt på minoritetsspråken. Bland annat och rapporter rörande tillämpning av konventionerna måste göras tillgängliga på svenska och minoritetsspråken. Det räcker inte att endast översätta Europa- rådets slutsatser och publicera dessa på minoritetsspråken. När det gäller information från staten till rättstillämparen har ju- stitiedepartementet tagit fram skriftligt material rörande nationella minoriteter och minoritetspolitiken. Informationen har även över- satts till de nationella minoritetsspråken. Lagarna om rätt att an- vända samiska respektive finska och meänkieli har även översatts till respektive språk som berörs. Tillgängligt material och gjorda översättningar måste även göras tillgängliga på ett bättre sätt. Om en lag översättes till minoritets- språk skall det framgå i registret för svensk författningssamling, SFS. Officiellt översatt svensk lagtext till minoritetsspråk skall vara lika lätt att få tag i som svenskspråkig lagtext. Det lämpligaste vore att sådana officiella översättningar gjordes tillgängliga i svensk för- fattningssamling. Detta är särskilt viktigt att översatt material och annat informa- tionsmaterial, av alla de slag, görs tillgängligt om ännu fler kom- muner skulle komma att ingå i förvaltningsområdena. En viktig uppgift för med nationellt tillsynsansvar blir sam- ordnings- och informationsansvar för lagstiftningen rörande natio- nella minoriteter. bör bygga upp en kunskapsbank i dessa frågor och aktivt sprida kunskaperna på nationell, regional och lokal nivå genom informationsinsatser, utbildningsinsatser etc. i samarbete med rättstillämpande myndigheter på nationell, regio- nal och lokal nivå. Det bör även övervägas hur man skall göra mate- rialet lättåtkomligt för alla som arbetar med minoritetspolitiska frågor i landet. Ett sätt skulle kunna vara att lägga ut material på hemsida där andra myndigheter, organisationer och allmänheten kan hämta information. Stora samordningsvinster finns att göra på detta område. Det är inte kostnadseffektivt att kommunerna låter göra egna översätt- ningar. Därför bör ett basmaterial finnas tillgängligt som kan an- passas efter de lokala behoven. I basmaterialet kan det även finnas Förslag till åtgärder för att stärka implementeringen av konventionerna olika typer av besluts- och skrivelsemallar samt blanketter på mino- ritetsspråken. Ansvaret att ta fram basmaterialet bör ingå samord- nings- och informationsansvaret för med nationellt ansvar. Kunskaperna i språkfrågor i allmänhet och medvetenheten om olika språkbevarande faktorers betydelse för minoritetsspråkens fortlevnad är ytterst begränsade i det svenska samhället. För att minoritetsspråken skall ges möjlighet att leva vidare och utvecklas i krävs att kunskaperna i dessa frågor ökar. Ökade kunskaper skulle leda till större medvetenhet. Kunskaperna skulle särskilt be- höva ökas på och myndighetsnivå. Om beslutsfattare och tjänstemän förstod de språkliga sambanden bättre, skulle de tydligare kunna se olika åtgärders påverkan på minoritetsspråkens fortlevnad. På språkområdet finns flera expertorgan av betydelse i samman- hanget: , , Sa- miska språknämnden och . Dessa expertorgan besitter alla stora sakkunskaper i språkfrågorna som berör de nationella mi- noriteterna. Staten bör i sitt arbete på ett bättre sätt använda sig av den expertis språknämnderna besitter. I det fortsatta arbetet med att främja de nationella minoritets- språken finns det, enligt min mening, anledning att ta fram utbild- ningsmaterial som behandlar konventionsåtagandena och även språkbytesprocessen (inklusive de olika faktorer som påverkar språkbevarandet och främjar de nationella minoritetsspråken). Det vore därför värdefullt att låta språknämnderna och även språkfors- kare på området bistå i framtagandet av allmänt utbildningsmaterial i dessa frågor. Det finns även anledning att ta med information om tvåspråkighet i sådant utbildningsmaterial, eftersom kunskaperna även i dessa frågor är mycket begränsade. Detta utbildningsmaterial skulle kunna användas för att öka kunskaperna bland beslutsfattare, tjänstemän och även bland de nationella minoriteterna. Allmänt informationsmaterial skulle även kunna anpassas så att det kan användas av skolor i samband med undervisning. Kravet i läroplanerna att alla barn skall lära sig om nationella minoriteter, är svåra att förverkliga om det inte finns läromedel på området, vilket bl.a. har påpekat i sin rapport. Förslag till åtgärder för att stärka implementeringen av konventionerna 6.7Myndigheters skyldighet att informera om rättighetslagstiftningen Förvaltningsmyndigheter och domstolar i förvaltningsområdena är skyldiga att informera om rätten att använda minoritetsspråk i kontakter med myndigheten. bör i sin tillsynsverksamhet särskilt bevaka kom- muners sätt att informera enskilda om deras rätt att använda minoritetsspråk. har i sin rapport till konstitutionsutskott tydligt visat att myndigheters information till enskilda rörande rätten att få använda minoritetsspråk är ytterst bristfällig på sina håll. Resultaten har varit dåliga både bland kommunala och statliga myndigheter (se figur 9 i avsnitt 4.5.3). En grundförutsättning för att enskilda skall kunna nyttja de rät- tigheter som finns är att han eller hon känner till dessa rättigheter. Att lämna information i samband med myndighetsutövningen på myndigheten skall vara en naturlig del av bemötandet av enskilda. När det gäller myndigheters verksamhet är det särskilt viktigt att det finns kanaler in i verksamheten. En enskild person som till- hör en nationell minoritet skall veta vart i en organisation han eller hon skall vända sig. Om service lämnas på minoritetsspråk på vissa bestämda tider och platser skall detta vara tydligt angivet. bör i sin tillsynsverksamhet vara särskilt observant på hur kommunerna i förvaltningsområdena hanterar informatio- nen till nationella minoriteter. Det kan gälla t.ex. hur enskilda in- formeras vid handläggning av ärenden, hur informationen på hem- sidor eller inom annan verksamhet synliggörs eller på vilket sätt syns det i myndighetens lokaler att möjligheten att an- vända minoritetsspråk finns. Förslag till åtgärder för att stärka implementeringen av konventionerna 6.8Nationella minoriteters möjligheter till inflytande måste förbättras Det bristande ekonomiska stödet till organisationer som före- träder de nationella minoriteterna begränsar minoriteternas re- ella möjligheter till inflytande. Nationella minoriteter måste ges tillgång till demokratiska fora så att även deras synpunkter kan beaktas. Ett av den svenska minoritetspolitikens mål att stärka de nationella minoriteternas möjligheter till inflytande. Regeringen håller sam- rådsmöten med representanter från de fem nationella minoriteterna . Vid dessa möten ges minoriteterna möjlighet att få träffa ansvariga statsråd och diskutera angelägna frågor. Vidare inrättade regeringen Rådet för romska frågor som ett rådgi- vande organ till regeringen. Samrådsmötena som hålls mellan re- geringen och företrädare för minoriteterna har rådgivande karaktär. Riksorganisationer som företräder nationella minoriteter tilldelas även särskilda medel för att öka deras möjligheter till inflytande. Fördelningen av dessa medel har jag redogjort för i avsnitt 4.3 ovan. Kraftig kritik har framförts av nationella minoriteter i olika sammanhang mot att det ekonomiska stöd, som utgår till organisa- tioner som företräder nationella minoriteter, är så begränsat. För flera av organisationerna har dessutom stödet minskat sedan den nationella minoritetspolitiken infördes, eftersom det tillkommit allt fler organisationer som företräder nationella minoriteter och det totala stödets storlek varit oförändrat. Möjligheterna för orga- nisationer att de facto driva frågor som berör respektive minoritet på ett effektivt sätt på olika nivåer i samhället är därmed ytterst be- gränsade. De nationella minoriteterna har, trots intentionerna i den svenska minoritetspolitiken, alltjämt begränsade möjligheter att påverka i frågor som berör dem. Ytterst handlar detta, enligt min mening, om att de grupper som utgör nationella minoriteter skall ges möjlighet att påverka hur deras kultur skall bibehållas och ut- vecklas samt hur de väsentliga beståndsdelarna i deras identitet (re- ligion, språk, traditioner och kulturarv) skall bevaras (jmf artikel 5 i ramkonventionen). De nationella minoriteterna har således ett le- Förslag till åtgärder för att stärka implementeringen av konventionerna gitimt intresse av att påverka i de frågor som berör samhällets stöd och skydd av dessa grupper. är det minoriteterna själva som bäst vet vilka behoven är och vilka typer av främjandeåtgärder som skulle kunna få positiv effekt. Tyvärr ges de nationella minorite- terna inte alltid en jämlik roll i detta sammanhang. Det finns fortfa- rande paternalistiska drag i samhällets förhållningssätt till minori- teterna. Åtgärder vidtas alltjämt för gruppernas bästa och åtgärder vidtas sällan tillsammans med grupperna. Många av de frågor som har bäring på minoriteternas möjligheter att bevara och utveckla sin kultur och sitt språk fattas på lokal nivå. På den kommunala nivån varierar möjligheterna till inflytande. Av de yttranden som inkommit till utredningen från kommunerna i nuvarande förvaltningsområden framgår att det finns i vart fall visst samarbete på lokal nivå. Eftersom det inte funnits någon expertmyndighet med ansvar för att driva frågorna framåt på ett nationellt plan har de na- minoriteterna inte kunnat vända sig till någon myndighet för stöd i sitt arbete. Det innebär också att minoriteterna själva va- rit tvungna att driva frågorna i respektive kommun utan någon draghjälp från en statlig myndighet med ansvar för frågorna. Om det statliga ansvarstagandet för implementeringen förbättras så som jag föreslår i avsnitt 6.5, kommer de nationella minoriteterna få draghjälp på det lokala planet genom att ges ett till- synsansvar. Det måste påpekas att de nationella minoriteterna har svårt att driva sina krav och få sina intressen tillgodosedda genom de vanliga demokratiska kanalerna. Minoriteterna är relativt sett så få till an- talet på många orter att de har svårt att hävda sig i den demokra- tiska processen pga. sitt mindretal. Det finns alltid starkare grupper som kan driva igenom sina intressen och få sin del av den gemen- samma kakan. Det är också lättare att avfärda krav från mindre grupper. I den allmänpolitiska processen vill majoriteten sällan dri- var frågor som i första hand berör minoriteterna. Det kan även vara svårt för minoriteterna att få sina kandidater nominerade till de po- litiska listorna. Om det dessutom lever kvar en negativ attityd gentemot natio- nella minoriteter på orten, är det mycket lätt för majoriteten att avfärda krav från minoriteterna. Man får heller inte bortse ifrån att det på en del orter i kan finnas intressekonflikter som påverkar den allmänna inställningen till nationella minoriteter. Olösta konflikter på andra områden kan också påverka den allmänna attityden och Förslag till åtgärder för att stärka implementeringen av konventionerna kvarvarande negativa värderingar som medför bristande förståelse för nationella minoriteters behov i andra sammanhang. I vissa fall har de nationella minoriteterna inte ens tillgång till demokratiska fora där de skulle kunna framföra sina synpunkter. Till exempel är minoriteternas pensionärsorganisationer så små, i förhållande till majoritetens pensionärsorganisationer, att de inte har rätt till representation i beslutande eller rådgivande organ pga. krav på ett visst antal medlemmar. Detta är närmast att betrakta som strukturell diskriminering av nationella minoriteter. andra rapport till rörande implementering av ramkon- ventionen kommenterades av Sverigefinländarnas delegation på följande sätt till : Inflytande i frågor som berör de nationella minoriteterna är en hörn- sten i den nationella minoritetspolitiken. Sverigefinska Pensionärsför- bund har haft som mål att få representation i regeringens pensionärskommitté samt landstingens och kommunernas pensionärs- råd. Med undantag av ett fåtal kommuner har organisationen inte be- viljats närvarorätt i pensionärsråden.17 När det gäller frågor som berör äldre är det särskilt viktigt att olika brukarråd faktiskt fångar in synpunkter från de nationella minori- teterna. Behovet hos äldre som tillhör nationella minoriteter kan skilja sig från majoritetsbefolkningen äldre i vissa avseenden. Många äldre tappar t.ex. senare inlärda språk när de blir äldre och särskilt om de drabbas av demens. För många återstår endast det egna modersmålet (minoritetsspråket). Detta innebär att det ställs andra krav på kommunernas och landstingens planering, bl.a. rö- rande språkkunnig personal. Äldre minoritetsmedborgare har även kulturellt betingade behov som skiljer dem från majoritetsbefolk- ningen. Även dessa behov måste tillgodoses. Det finns således anledning att fundera över om alla grupper i samhället faktiskt har möjlighet att påverka. Regeringen har i andra sammanhang betonat det ömsesidiga beroendet mellan mänskliga rättigheter och deltagande i demokratisk bemärkelse. Av regering- ens riksdagskrivelse rörande demokratipolitik framgår: Även ur demokratipolitikens synvinkel är det viktigt med ett effektivt politiskt deltagande från de nationella minoriteterna. I den mån de na- 17 Skrivelse från Sverigefinländarnas Delegation till , Synpunkter från Sverigefinländarnas delegation till till om Europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetspolitik , Förslag till åtgärder för att stärka implementeringen av konventionerna minoriteterna inte får tillräckligt utrymme i det politiska sam- talet kan särskilda former för politisk dialog behövas.18 Enligt min mening krävs det dock mer än en politisk dialog. Det krävs att minoriteterna ges ett reellt inflytande.