sou · GTB354d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Dessutom ökar tryggheten för andra intagna samt för personal om sådana platser finns. Plats med särskilt hög säkerhet Med hänsyn till att kommitténs förslag är avsett att vara organisationsoberoende föreslår kommittén att utformningen av särreglerna för dessa intagna får en annan lagteknisk lösning än nuvarande reglering av säkerhetsavdelningar. Kommittén föreslår att särregler för den grupp intagna som avses i avsnitt 19.4.2 ovan utgår från det förhållandet att de placeras på en plats med särskilt hög säkerhet. I avsnitt 9.2 har kommittén lämnat förslag till ny bestämmelse om vad som allmänt skall gälla vid beslut om placering. Placering på plats med särskilt hög säkerhet skall innebära att den intagne blir föremål för en så sträng kontroll som möjligt inne- fattande bl.a. direktövervakning och allmän kameraövervakning i gemensamma utrymmen, undersökningar av den intagne och dennes bostadsrum samt tillhörigheter. Om KVS förslag till säkerhetsanstalt genomförs innebär det placering på säkerhets- anstalten Saltvik eller placering på någon av säkerhetsavdelningarna på , Kumla och . Fängsel skall som regel användas vid förflyttning inom anstalt. En sådan placering innebär även att den intagne endast får möjlighet till begränsad gemensamhet med andra intagna och att den intagnes kontakter med omvärlden i form av brevväxling, besök och telefonsamtal kontrolleras. Granskning av brev och andra försändelser skall få ske både i syfte att söka efter otillåtna föremål och i syfte att undersöka om de innehåller något meddelande om planläggning av brottslig verksamhet, rymning eller något annat liknande förfarande. Besök av andra än närstående bör av hänsyn till säkerheten ske genom att den intagne och besökare är fysiskt skilda åt (s.k. glasruta). Det kan framhållas att även besök av närstående kan behöva ske under särskilda säkerhetsformer. Den krets som de intagna får ha besök av och telefonkontakt med skall vara begränsad. Även antalet besök och telefonsamtal skall vara begränsat. Utgångspunkten skall vara att besök, telefonsamtal och brevväxling endast kan ske om innehållet i samtalet eller brevet kan översättas till svenska. En tolkning i efterhand är inte tillräcklig. För dessa intagna kan det aldrig bli fråga om andra vistelser utanför anstalt än de som är motiverade av humanitära skäl eller av sjukdom. Det bör dock framhållas att brev från advokat, svensk myndighet m.m. inte skall få granskas i andra situationer än de som gäller för andra intagna. Plats med särskilt hög säkerhet eller biträdande jurist på advokatbyrå skall inte heller få kontrolleras i andra fall än vad som är möjligt för andra intagna. Eftersom det är samhällsskyddsaspekter som ligger till grund för placeringen skall en placering på plats med särskilt hög säkerhet visserligen innebära att den intagne står under hög kontroll i anstalt och att kontakterna med omvärlden kontrolleras. Men när det gäller innehållet i verkställigheten i övrigt finns inte anledning att ha några strängare regler än för övriga intagna. Sysselsättning och fritidsaktiviteter skall således beredas de intagna i den utsträckning det är motiverat utifrån deras skötsamhet och i så stor utsträckning som är möjligt med hänsyn till kraven på säkerhet. Detsamma gäller möjligheten att inneha egna tillhörigheter. Sysselsättning och fritidsaktiviteter måste självfallet utformas efter de förutsättningar som är möjliga med hänsyn till de höga säkerhetskraven. En utbyggnad av säkerhetsplatserna i enlighet med KVS förslag till säkerhetsanstalt skulle innebära större möjligheter för kriminalvården att ge de intagna som avses här en meningsfull sysselsättning och fritid. Det är viktigt inte minst för att tillgodose de krav som (se avsnitt 4.2.3) ställt på programverksamheten på de nuvarande säkerhetsavdelningarna. Förmånssystemet är i och för sig tillämpligt på alla intagna. Så länge det finns en sådan risk för återfall i allvarlig brottslighet som är karakteriserande för de intagna som avses i avsnitt 19.4.2 kan en intagen emellertid inte förflyttas från grundnivån i förmånssystemet. Enligt kommitténs mening är det lämpligt, att på motsvarande sätt som föreslagits gälla för andra intagna, låta regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta om vilka regler som skall gälla för verkställigheten. I lag bör placering på plats med särskilt hög säkerhet endast vara kopplad till att den intagne hålls under särskilt hög kontroll och att den intagne kan bli helt eller delvis avskild från gemensamheten med andra intagna. Beslut om placering på plats med särskilt hög säkerhet torde kunna bestämmas internt inom kriminalvården enligt vad som föreslagits i kriminalvårdens utredning om säkerhetsanstalt. Enligt nuvarande regler skall ett beslut om placering på säkerhetsavdelning omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst en gång (jfr 20 a § KvaL). Någon anledning att ha en längre omprövningstid för placering på plats med särskilt hög säkerhet finns inte om den intagne har en viss begränsad gemensamhet med andra intagna. Kommittén anser därför att det Plats med särskilt hög säkerhet även fortsättningsvis bör finnas en regel i den svenska lagen som innebär att ett beslut om placering på plats med särskilt hög säkerhet skall omprövas minst en gång . Denna ompröv- ningstid sammanfaller med den som gäller för intagna som endast är delvis avskilda från gemensamheten med andra intagna enligt förslaget i avsnitt 16.2.13. Är den intagne helt avskild från gemensamheten med andra intagna följer av förslagen i sistnämnda avsnitt att avskiljandebeslutet skall omprövas . Som framgår av avsnitt 30.6.3 skall ett beslut om placering på plats med särskilt hög säkerhet vara överklagbart. Här finns anledning att nämna att i ett utlåtande från 19914 har kritiserat de svenska säkerhetsavdel- ningarna på den grunden att de inte gett de intagna där tillräckligt med lättnader som uppväger den begränsning som placeringen innebär i fysisk rörlighet. Kritiken har återkommit i senare utlåtande, senast i ett . Kommittén vill också betona, att det är viktigt att de intagna som är placerade på platser med särskilt hög säkerhet får de lättnader i verkställigheten som är möjliga att ge dem under de särskilda förutsättningar som gäller på dessa avdelningar. Någon särskild regel härom anser kommittén inte vara nödvändig med hänsyn till att kommittén föreslår in- förandet av en allmän proportionalitetsregel. Här bör även tilläggas att när det inte längre finns sådana risker som beskrivs i avsnitt 19.4.2 skall den intagne förflyttas till en plats med en lägre säkerhet. Reglerna om säkerhetsavdelning slopas Kommitténs förslag till reglering innebär att nuvarande regler i 3 och 20 a §§ KvaL om säkerhetsavdelning kan slopas. finns en möjlighet för en intagen att, under vissa förutsättningar, välja avskildhet i stället för placering på säkerhetsavdelning. Kommittén har inte fått kännedom om att undantaget kommit till användning. Kommittén kan inte heller se att undantaget kommer att behövas i den nya lagen. Det torde vara tillräckligt att en intagen har möjlighet att på egen begäran bli avskild från gemensamheten med andra intagna med stöd av bestämmelsen i avsnitt 16.2.10. 4CPT/Inf (92) 4. 5CPT/Inf (2004) 32. 20 Sanktioner vid misskötsamhet Som framgår av avsnitt 3.5 kan den villkorliga frigivningen senareläggas om den dömde missköter sig (26 kap. 7 § ). Senareläggning kan ske om den dömde i väsentlig grad bryter mot vad som gäller för verkställigheten i anstalt. Senareläggning får uppgå till vid varje beslutstillfälle. Någon särskild begränsning av den sammanlagda tiden för senareläggning finns emellertid inte. Det innebär att senareläggning får ske med som motsvarar hela reststraffet. Om det inte finns tillräckliga skäl att senarelägga den villkorliga frigivningen får i stället varning meddelas (49 § KvaL). Varning är den enda disciplinära sanktion som finns kvar i KvaL efter det att senareläggningsinstitutet infördes . Bestämmelserna kompletteras av kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om tillämpningen av bestämmelserna om senareläggning och varning (8 kap. KVVFS 2005:2). Där framgår att det kan vara tillräckligt med en tillsägelse från personalen. kunde den disciplinära bestraffningen bestå i isolering men också i förlust av en särskilt tillerkänd förmån, förlust av rätt att köpa varor som tillhandahölls vid anstalten eller förlust under av rätt att anskaffa, motta eller inneha böcker, tidskrifter eller tidningar. Förlusten av förmåner hängde ursprung- ligen samman med det s.k. progressivsystemet, dvs. det förmåns- system som tillämpades . När KvaL trädde i kraft bestod de disciplinära påföljderna av varning, isolering och tidstillägg. Tidstillägget innebar att förord- nande meddelades att viss bestämd tid, , inte skulle inräknas i verkställighetstiden för den påföljd som den intagne verkställer. När det gäller skälen för detta hänvisas till proposition om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (prop. 1975/76:165 s. 16 f.) I samband med att senareläggningsinstitutet infördes slopades den dåvarande möjligheten för kriminalvården att besluta om tidstillägg. För en utförligare redogörelse av de olika förslag om disciplinära påföljder som lämnats såväl före som kriminalvårds- reform hänvisas till betänkande Verkställig- het av fängelsestraff (SOU 1993:76). föreslog för sin del införandet av ett mer differentierat sanktionssystem. Enligt den utredningen skulle de disciplinära åtgärderna bestå av varning, beslut om tidstillägg, förbud mot vistelse utom anstalt, förflyttning till annan avdelning eller anstalt och ensamvistelse i bostadsrummet. Förslaget har inte lett till lagstiftning. Som framgått ovan finns det istället endast möjligheten, utöver senareläggning av den villkorliga frigivningen, att tilldela den intagne en varning. Av kriminalvårdens statistik framgår att antalet beslut om tidstillägg enligt tidigare 47 § andra stycket KvaL och antalet beslut om senareläggning enligt 26 kap. 7 § samman- lagda ökat från 1 363 beslut till 2 907 beslut . Mellan dessa år ökade också antalet sådana beslut per 100 000 vårddygn från 104 till 169. Det har inneburit en ökning av totala antalet dagar från 10 1999 till 24 2004, vilket motsvarar 28 respek- tive 66 anstaltsplatser. Här kan tilläggas att antalet beslut var något längre än . Av statistiken framgår vidare att antalet beslut om varning ökat från 1 778 beslut till 3 214 beslut , eller 135 respektive 186 beslut per 100 000 vårddygn. Även antalet varningar var något högre än . 20.2Jämförelse med andra länder I 40 § straffegjennomforingsloven finns det bestämmelser om de disciplinstraff som står till kriminalvårdsmyndigheternas för- fogande om den intagne med uppsåt eller av oaktsamhet överträder reglerna om lugn och ordning i anstalten eller bestämmelserna i lagen eller bestämmelser som utfärdats med stöd av lagen. Dessa disciplinstraff omfattar skriftlig anmärkning, kvarhållande av dagpenning (nedsättning ), förlust av rättigheter (t.ex. att ha TV på bostadsrummet), isolering från andra intagna eller begränsning av fritidsaktiviteter för samt avslag på permission . Disciplinstraffen kan också kombineras på det sätt som närmare definieras i paragrafen samt påföras som villkorliga för en prövotid av högst . I riktlinjerna finns exempel på när en viss disciplinär åtgärd kan vara lämplig. Disciplinstraff kan utdelas om det inte är fråga om en brottslig handling som skall polisanmälas. Vid mindre allvarliga överträdelser kan fängelset dock underlåta att polisanmäla händelsen om det är viktigt att det blir en omedelbar reaktion mot misskötsamheten. Denna reglering innebär att bruk av narkotika endast föranleder en disciplinär reaktion medan innehav av narkotika alltid polisanmäls. I den norska lagen är undandragande av verkställighet en straffbar gärning och det oavsett om den dömde underlåtit att inställa sig till verkställighet eller har avvikit från en påbörjad verkställighet. Avvikelserna från anstalt har gått ner efter den nya lagens införande. Reglerna bygger på att lika skall behandlas lika som reaktionen skall vara individuellt avpassad. Hänsyn bör därför t.ex. tas till att en disciplinär påföljd kan få negativa effekter på den intagnes hälsa, kontakt med familj (permissionsbehov) eller behov av fortsatt deltagande i programverksamhet. En sannolikhetsöver- vikt räcker vad gäller misskötsamheten i fråga. De disciplinära åtgärderna har minskat i betydelse i och med att man införde en möjlighet att begära senareläggning av den villkorliga frigivningen efter två tredjedelar av avtjänat straff och en möjlighet att överföra en intagen från fängelse med lägre säkerhet till fängelse med högre säkerhet. Den intagne kan påföras ett disciplinärt straff om han eller hon stör ordningen på anstalten eller bryter mot permissionsvillkoren, villkoren i ett tillstånd till civilt arbete eller till studier eller i anstalten begår ett brott för vilket allmän lag föreskriver böter som straff. Grövre förseelser polisanmäls. Till disciplinstraff räknas: 2.förlust av rättigheter som t.ex. inköp och innehav av varor, penningbruk eller deltagande i fritids- aktiviteterna, 3.enrumsvistelse i maximalt , och 4.förlust av avtjänad tid i maximalt . Tiden för detta straff räknas inte med i strafftiden. I de flesta fall innebär disciplinstraffet vistelse i enrum. Förlust av avtjänad tid används som straff bara i ungefär 15 fall . Ett disciplinärt straff kan ges villkorligt. påfördes i straffanstalterna totalt 986 straff för disciplinära förseelser, vilka fördelade sig i missbruksförseelser (), förseelser mot sysselsättningsplikt (0,), förseelser som involverade våld (), permissionsförseelser () och övriga ord- ningsförseelser (). Rymning och försök till rymning är straffbara gärningar. Straff- lagen föreskriver för rymning böter eller fängelse upp till . Normalpåföljden är dock böter. var det 29 intagna som rymde från slutna anstalter och en som försökte rymma. Vid utgången av året var det nio interner som befann sig på rymmen. Att avlägsna sig från en öppen anstalt räknas inte som rymning. Har man olovligen lämnat den öppna anstalten, kan man påföras ett disciplinstraff i form av förlust av avtjänad tid . Det var 29 intagna som lämnade öppen anstalt utan tillstånd . I den finska regeringens förslag till ny lagstiftning om verk- ställighet av fängelsestraff och häktning föreslås motsvarande disciplinpåföljder som finns . Av den föreslagna bestämmelsen i 15 kap. 4 § framgår att förlusten av rättigheter inte får hindra fången att upprätthålla kontakter utanför fängelset. Av förslaget till 15 kap. 5 § framgår att ett gemensamt disciplinstraff skall påföras för flera förseelser. Om det sedan ett disciplinstraff påförts visar sig att fången innan straffet påfördes begått någon annan förseelse skall ett separat disciplinstraff påföras för denna förseelse om inte det disciplinstraff som påfördes för den tidigare uppdagade förseelsen anses vara en tillräcklig påföljd. Av förslaget till 15 kap. 6 § framgår att ett annat disciplinstraff än varning kan påföras villkorligt för en prövotid om minst en och högst . Om fången inte begår en ny förseelse förfaller disciplinstraffet. I förslaget till 15 kap. 7 § finns en bestämmelse om mätning av disciplinstraff. Av den bestämmelsen framgår att hänsyn skall tas till ordningsförseelsens art och hur allvarlig den är samt dess uppsåtlighet och planmässighet, fångens tidigare ordningsförseelser, orsakerna till förseelsen, om en anmärknings- värt har förflutit sedan ordningsförseelsen, fångens försök att förhindra eller eliminera verkningarna av förseelsen eller att främja utredningen av förseelsen, fångens hälsotillstånd samt de säkerhetsåtgärder som vidtagits i fråga om fången på grund av förseelsen och andra följder av gärningen. Enligt 68 § i den danska straffuldbyrdelseloven (lov nr 432 av ) kan som disciplinstraff användas varning, böter och straffcell. Den intagne får endast sättas i straffcell om han avvikit, smugglat in eller anträffas med innehav av alkohol och andra i lag förbjudna medel, vapen och andra farliga föremål, gör sig skyldig till vård eller försöker använda våld mot medintagna eller andra och andra grövre förseelser. Placering i straffcell får gälla . Böter och straffcell kan kombineras och utdelas för samma misskötsamhet. Rymning är straffbart och innebär normalt fängelse . Kommitténs förslag: Vid misskötsamhet kan det bli aktuellt att utdela varning, återta tillstånd till permission eller andra former av vistelser utanför anstalt eller besluta om nedflyttning av den intagne till grundnivån i förmånssystemet. Allvarligare former av misskötsamhet kan även leda till att tidpunkten för den villkorliga frigivningen skjuts fram. Som tidigare framhållits (se avsnitt 16.2.4) utgör en kriminalvårds- anstalt en speciell miljö där det relativt lätt kan uppstå ordnings- och disciplinproblem av delvis annat slag än som förekommer i andra kollektiv. För att anstaltstillvaron skall kunna fungera på ett för alla berörda tillfredsställande sätt är det nödvändigt att viss kontroll utövas över de intagna. De intagna skall självfallet följa de regler som gäller för anstaltsvistelsen. Den nya lagstiftningen utgår från att de intagna skall få ett ökat inflytande över innehållet i verkställigheten och att skötsamhet skall löna sig. Den som är skötsam och uppfyller de krav som ställs i verkställighetsplanen har möjlighet att få del av ytterligare förmåner som en följd av att han eller hon avancerar i förmånssystemet. Misskötsamhet medför att den intagne flyttas ner till grundnivån i detta system. Förmånssystemet bör få till följd att behovet av att vidta olika former av disciplinära åtgärder minskar väsentligt. Trots det kommer det givetvis även med den nya lagen att förekomma förseelser av olika svårighetsgrad mot ordningen i anstalterna. Även i den nya lagen är det därför nödvändigt att ha regler som gör det möjligt att sanktionera överträdelser av de regler som gäller för verkställigheten. I likhet med vad som gäller bör det vara möjligt att vidta åtgärder mot en intagen som bryter mot vad som gäller för verkställigheten i anstalt även om den intagne inte står under tillsyn av personal inom kriminalvården (prop. 1997/98:96 s. 127). Lindrigare förseelser av förstagångskaraktär bör som kunna åtgärdas med informella tillrättavisningar. Om detta inte är tillräckligt är det vanligt att använda en formell varning som disciplinär bestraffning. Enligt kommitténs mening är det lämpligt att även i den nya lagen ha en möjlighet att meddela varning för att markera att ett mera kännbart ingripande kan bli aktuellt om beteendet upprepas. För att upprätthålla såväl de intagnas som personalens krav på en acceptabel miljö är det dock nödvändigt att det finns möjlighet för personalen att vidta andra åtgärder förutom att meddela varning. Frågan är då vilka åtgärder som bör kunna komma ifråga. Anställda inom kriminalvården menar att senareläggnings- institutet inte har någon egentlig effekt på de långtidsdömda eftersom effekten av ett sådant förordnande för dem inte inträder i anslutning till förseelsen utan då frigivning skulle ha skett. uppehåller intagna som verkställer straff efter beslut om senareläggning ett stort antal platser. Som ovan nämnts upptas drygt 60 anstaltsplatser av intagna som verk- ställer straff på grund av senareläggning. För den som konsekvent vägrar delta i anvisad sysselsättning eller på annat sätt vägrar följa de regler som gäller för verkställigheten har, som närmare utvecklats i avsnitt 12.3.2 inte heller senareläggningen någon egentlig funktion. I den nya lagen skall en sådan vägran medföra nedflyttning till grundnivån i förmånssystemet. Kommittén föreslår också i avsnitt 27.7 att allvarligare slag av misskötsamhet skall beaktas vid prövningen av villkorlig frigivning. Förmånssystemet, de utvidgade möjligheterna att avskilja intagna av hänsyn till ordning och säkerhet och den fakultativa villkorliga frigivningen ger, enligt kommitténs mening, kriminal- vården tillräckliga möjligheter att ingripa vid svåra former av ordningsstörande beteende. Det finns mot denna bakgrund inte någon anledning att dessutom ha kvar den nuvarande formen av senareläggning av villkorlig frigivning eller någon annan form av tidstillägg. En fråga som uppkommit under kommitténs arbete är om vistelse i bostadsrummet skall införas som disciplinär sanktion. Det förekommer i andra länder. Ett återinförande av isolering som disciplinär bestraffning har föreslagits såväl av Påföljds- utredningen och av . Förslagen motiverades med att det skulle göra det möjligt att vidta åtgärder i omedelbar anslutning till det inträffade. Med hänsyn till det övervägande negativa remissutfallet beträffande Påföljds- utredningens förslag i denna del var regeringen inte beredd att i propositionen om utvidgad användning av samhällstjänst (prop. 1991/92:109) föreslå någon ändring av disciplinpåföljderna. ansåg dock att det kunde vara en lämplig påföljd gentemot en intagen som underlåter att iaktta syssel- sättningsplikten. Därigenom skulle man, enligt den utredningen, kunna förhindra att intagna som arbetsvägrar vistas på bostads- avdelningen under arbetstid och ägnar sig åt kortspel eller liknande. Dessa problem anser kommittén bör vara tillräckligt åtgärdade genom det sätt på vilket reglerna om gemensamhet med andra intagna utformats (se vidare avsnitten 16.2.2, 16.2.6 och 16.2.8). Med hänsyn härtill och att det i den nya lagen blir lättare att avskilja intagna av ordnings- och säkerhetsskäl kan inte kommittén se något stort behov av att dessutom ha en möjlighet att som disciplinär bestraffning låsa in den intagne i bostadsrummet eller på annat sätt isolera denne från andra intagna. föreslog att den kvalifikationstid för ny vistelse utanför anstalt som påförs en intagen som misskött sig uttryckligen skulle betecknas som en disciplinär bestraffning. Kommittén delar inte ställningstagande utan anser att beslutet om kvalifikationstid även fortsättningsvis skall regleras inom ramen för respektive bestämmelse om vistelse utanför anstalt, se vidare avsnitt 27.1.2. föreslog vidare att intagen skulle kunna bestraffas disciplinärt genom reduktion av ersättningen till intagen för ett visst bestämt antal dagar, högst 30, under vilka den intagne fullgjorde sysselsättning. I likhet med vad som gäller och som även föreslogs av skall ersättning även fram- deles endast utgå till den som deltar i anvisad verksamhet. Genom förmånssystemet blir det vidare möjligt för kriminalvården att bestämma ersättningen till intagna efter deras engagemang i verkställigheten. På grundnivån kan således en lägre ersättning utges för en viss sysselsättning än på de förhöjda nivåerna (se avsnitt 22.2.3). Kommittén ser inte något skäl att med ett sådant system ha en möjlighet att disciplinärt bestraffa intagen med löneavdrag. Här kan tilläggas att det är möjligt, enligt kriminalvårdens föreskrifter, att dra in en intagens möjlighet att överföra privata pengar till det disponibla kontot i anstalten. Det kan t.ex. ske om den intagne spelat om pengar i anstalten. I den nya lagen blir det aldrig aktuellt med en sådan sanktion. Enligt den kan sådan misskötsamhet leda till att den intagne blir nedflyttad till grundnivån i förmånssystemet. Följden av det blir bl.a. att ersättningen för deltagande i sysselsättning blir lägre. I den nya lagen kommer intagna dock inte att få inneha andra medel i anstalt än de som de intjänat genom deltagande i sysselsättning eller uppburit i ålderspension och det oavsett misskötsamhet. Av humanitära skäl bör det inte heller komma i fråga att som disciplinär sanktion förhindra en intagen att få tillgång till de medel han eller hon intjänat under anstaltsvistelsen. föreslog dessutom att förflyttningar som sker av disciplinära skäl skulle regleras i lag. Kommittén delar den utredningens synpunkter att en disciplinär åtgärd endast skall vidtas om den har stöd i lag.