sou · GTB356d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Arbetsförmedlarna gav också en generell bild av att det är svårare för ungdomar med invandrarbakgrund att få ett arbete. Detta gällde för alla delar av . Några arbetsförmedlare kom med preciseringar om vilka ungdomar som hade särskilt svårt att få ett jobb. Enligt en arbetsförmedlare i södra är det: Svårare för sådana med muslimsk tro. (Ibid:111). En arbetsförmedlare i norra beskrev den för- skjutning som har skett : Det har skett en försämring . Har du en vit och tre svarta får den vita jobbet. Frågan om hucklet, den sjal som en del unga muslimska kvinnor täcker sitt hår med, berördes av ett flertal intervjupersoner. Hur förhåller man sig som arbetsförmedlare till sökande med detta klädesplagg? I vilken mån begränsade man sig till saklig information om arbetsgivarreaktioner och i vilken mån färgar förhållningssättet av egna värderingar? Som saklig information tolkas när personalen mot bakgrund av tidigare erfarenheter informerar de sökande om arbetsgi- vares motstånd eller ovilja att anställa unga kvinnor med hijab. För- medlarnas erfarenhet handlade i detta avseende om diffus motvilja, hänvisningar till hygien eller om en mera generell rädsla för islam hos såväl svenska arbetsgivare som kristna invandrarföretagare. (Ibid:118- 119) Liknande resultat finns i Rydgren (2004). En kategori av studier om diskriminering utgår ifrån erfarenheter av diskriminering. Den som i synnerhet har bedrivit sådana studier är , professor vid CEIFO vid . –1998 genomförde , på uppdrag av DO, fyra enkätundersökningar. Sammantaget fick 4 402 invandrare födda i 19 olika länder svara på ett batteri av frågor. Svaren bearbetades därefter av SCB. Lankes forskningsresultat finns redovisade i en rad rapporter, men två tar ett samlat grepp över forskningen –1998 (, 1999, 2000). Erfarenheter av diskriminering behöver inte vara samma sak som diskriminering i lagens mening. Personer kan vara utsatta för dis- kriminering utan att de benämner det som diskriminering och per- soner kan erfara diskriminering trots att de inte skulle uppfylla kriterierna för diskriminering i lagens mening. Dessutom är mer subtila och osynliga former av diskriminering svårt att sätta fing- ret på. Däremot är individuella erfarenheter av etnisk diskrimine- ring en viktig indikation på att diskriminering förekommer. Vi ska dock komma ihåg att dessa undersökningar bygger på enkäter, där möjligheten till resonerande vittnesmål inte ges. drar själv slutsatsen att den etniska diskrimineringen är skrämmande efter att ha sammanfattat olika invandrargruppers upplevelser av diskriminering. (, 2000:92) undersöker därefter olika former av diskriminering. av de under- sökta uppger att de inte fått ett arbete som de sökt på grund av etnisk diskriminering. Likaledes anger att de utsatts för hot eller trakasserier på offentlig plats. Dessa två former av etnisk diskriminering är enligt de intervjuade de vanligaste; de ligger högst i statistiken. Men även upplevelser av att ha blivit utsatta för dis- kriminering, till exempel på den egna arbetsplatsen, är omfattande. anger att de blivit utsatta för sådan diskriminering. Där- efter följer trakasserier av grannar () och diskriminerad i skolan (). Enligt är upplevelsen av diskriminering i arbetslivet vanligast bland personer som är födda i . Andra som ofta upplever denna diskriminering är personer födda i och . En annan redogörelse för erfarenheter av diskriminering finns i studien och svensk arbetsmarknad (Sabuni m.fl., 2001). Det empiriska materialet består av tolv intervjuer med personer som är födda i ett afrikanskt land söder om . Enligt studien har många av de intervjuade blivit utsatta för diskriminering – framför allt i arbetsrelaterade situationer. Samtliga intervjuade nämnde diskriminering som svar på frågan: Afrikaner som grupp erfar en hög nivå av arbetslöshet – vad tror du är skälet till det? De intervjuade menade vidare att det framför allt berodde på att de var afrikaner. Fler hävdade också att det var för att de var muslimer. Studien påvisar att fördomar, subtila eller explicit uttryckta, enligt de intervjuade, utgör en huvudförklaring till varför de själva och andra afrikaner haft svårt att få arbete. Det är även den viktigaste förklaringen till varför de som har fått arbete blivit inlåsta i underkvalificerade och lågavlönade serviceyrken. Annan forskning ger stöd för tesen att afrikaner och muslimer är särskilt utsatta för diskriminering på svensk arbetsmarknad (se t.ex. Wingborg, 1998; , 1998). Likartade uppgifter om erfarenheter av etnisk diskriminering presenteras i studien in Europe (2003). I avsnittet om skriver att var femte utlandsfödd som sökt jobb hävdar att han eller hon har blivit nekad anställning på grund av sitt etniska ursprung. Enligt författaren kommer den statistiska uppgiften från CEIFO) vid . anser att dessa uppgifter bör ses mot bakgrund av att större delen av dem som invandrat till var i arbetsför ålder (de flesta under ), med utbildning och arbets- livserfarenhet. Om den invandrade föräldragenerationens kompe- tens inte tas tillvara, kan det medföra en spill-over effekt så att även den unga generationen hamnade i arbetslöshet, menar förfat- taren. Att socioekonomisk position påverkar de nya generationernas val och möjligheter är tidigare väldokumenterat i svensk klass- forskning (se t.ex. , 1994; och , 1997; SOU 1996:90). I denna översikt ingår även forskning om institutionella aktörers påverkan och hantering av situationen för invandrade personer i arbetslivssammanhang. Aktörer som särskilt kommer att behandlas är arbetsförmedlingarna och arbetsmarknadens parter. En central fråga vid tillträdet i arbetslivet är arbetsförmedlingarnas roll. I en rad studier understryks att de flesta arbeten tillsätts utan kontakt med arbetsförmedlingen. I studien och arbete - Åtta rapporter om hinder och möjligheter för invandrare att få arbete, utgiven av , (1997) konstateras: En tredjedel av företagen anlitar aldrig arbetsförmedling i sin rekryte- ringsprocess. Flera av företagen, som visserligen anlitar arbetsförmed- lingen, uppger att kontakter och rekommendationer är det huvudsak- liga sättet att rekrytera personal på. Även om invandrare kan söka de lediga jobben, kommer de sällan längre än till en anställningsintervju, om ens till det. (, 1997:2) Samma mönster beskrivs i Vägar till arbete för invandrare, En kun- skapsöversikt, (1998): undersökningar visar att av alla tjänstetillsätt- ningar sker genom direktkontakt med arbetsgivare och genom tips från släkt, vänner och bekanta. Kontakter och sociala nätverk har med andra ord stor betydelse för att få ett arbete. Det gäller både för hög- och lågutbildade. (, 1998:63) Andra undersökningar visar att en ännu lägre andel av de lediga jobben förmedlas via arbetsförmedlingarna. I exempelvis Platsjour- nalen, nr 50 (1997) redovisas en undersökning av AMS som visar att bara ett av tio lediga arbeten anmäls till arbetsförmedlingen. Sedan möjligheten för arbetsgivare att själva lägga in information om lediga arbeten på AMS webbsida Platsbanken hade dock enligt beräkningar , andelen lediga arbeten som anmäls ökat till (AMS, 2003:8). Som vi tidigare konstaterat har utrikes födda i genomsnitt sämre möjligheter att få jobb genom sitt kontaktnät än personer födda i . När arbetsgivare, trots skyldighet i lagen, inte anmäler lediga jobb till arbetsförmedlingen drabbar detta invandrare i större utsträckning än andra sökanden. Arbetsförmedlingen förbigås därmed som en möjlig kanal i rekryteringsprocessen. Avgörande för att få ett ledigt jobb är dock snarare att ha de rätta kontakterna än att ha många kontakter. Abbasian (2003) visar att många invandrare har ett kontaktnät som i huvudsak består av andra landsmän och invandrarföretag. Sådana kontakter kan ge möjlighet till tillfälliga arbeten, men sällan till trygga anställningar som motsvarar de sökandes kvalifikationer. Abbasian beskriver fenomenet som enklavekonomi och etnisk marknad (Ibid: 31). Likartade slutsatser framhålls i den tidigare refererade arbetsplats- studien av Schierup & (1994). På central nivå har både arbetsgivarparter och fackliga organisatio- ner uttalat att de vill motverka etnisk diskrimine- ring. finns få analyser av hur arbetsmarknadens parter i vardagen bidrar till att uppfylla dessa ambitioner. En studie som tagit upp detta ämne är Den nya svenska arbetarklassen, av och (2004). Som underlag för studien har författarna intervjuat 27 personer, de flesta aktiva i (Fack- ligt Aktiva Invandrare, en sammanslutning för fackligt aktiva invandrare inom LO-, ). Vidare har författarna granskat en rad utredningar och policyskrifter från LO samt hur behandlar frågorna om integration och etnisk diskriminering. Författarna menar att kritiken av den etniska diskrimineringen inte har särskilt stor prioritet inom LO: Invandrare är ett hot som måste hanteras, vilket på många sätt utgör en av drivkrafterna för hur LO tar sig an frågan om 'integration' medan frågan om diskriminering och rasism framstår som mindre viktiga i det här perspektivet. (, 2004: 123) Och när frågan om etnisk diskriminering väl ställs dras alltför säl- lan några politiska slutsatser: I generella diskussioner om invandrares arbetslöshet påpekas frågan om diskriminering som en betydande förklaring. Trots detta finns det mycket lite diskussion om varför och hur. Så länge diskriminering dis- kuteras på ett allmänt och generellt plan och utan kopplingar till varför diskriminering finns och vad det finns för strategier att bekämpa dis- kriminering, så verkar det inte innebära något problem. Det är när det närmar sig konkreta fall eller mer känsliga frågor om politiska eller fackliga åtgärder för att minska det som artiklarna tystnar. (Ibid: 143) Ännu hårdare är författarnas kritik av behandling av frågorna. De menar att tidningen framför allt tar upp invandrare som ett hot och att problemen därmed läggs hos invandrarna själva: Här frammanas en bild av arbetslösa, marginaliserade invandrare som ett hot mot arbetarklassen och speciellt arbetarrörelsen genom att de kan tänkas arbeta i en gråzon eller rent av svart och ta jobb som ligger under kollektivavtal. (Ibid: 145) Den bild som växer fram är av ett modernt samhälle med 'svenskar', där det visserligen finns skönhetsfläckar i jämställdheten men där den är en hegemonisk norm som inte är ifrågasatt av 'svenska' män. Parallellt till denna värld finns ett samhälle av invandrare. Här dominerar patriarkala värderingar med förtryckta kvinnor och för- tryckande män och svenskhet står för befrielse, modernisering och jämställdhet. (Ibid: 147) Enligt och anser flera av de intervjuade att de fackliga organisationerna inte på ett tillräckligt sätt engagerat sig mot rasismen. Men få vågar, enligt författarna, fullfölja kritiken: Intressant att notera är att facket konsekvent beskylls för att förneka rasismen men däremot inte för att vara rasistiskt. Informanterna gör få kopplingar mellan sin kritik av facket och identifikationen av fackligt förtroendevalda som bärare av rasismen. Kritiken mot facket riktas mot dess mekanismer för exkludering och mot fackets motstånd mot att konfrontera detta. (Ibid: 227) Författarna noterar att informanterna är ytterst försiktiga med att använda begreppet rasism i fackliga sammanhang. Ytterligare en faktor som kan bidra till att dölja och osynliggöra den etniska diskrimineringen är att de drabbade personerna kan uppleva skam och underordning. Det finns flera tecken på att detta kan leda till att man föredrar att vara tyst. I linje med detta hävdar de los (1997) i sin studie av medlemmar inom att invandrare sällan talar om sina egna erfarenheter av diskriminering eftersom de kopplar ett erkännande av den diskri- minering de utsatts för till känslor av skam, individuellt misslyck- ande och rädsla för stigmatisering. och ställer den provocerande frågan om det kanske rent av är så att den vita arbetarklassen har något att vinna på etnisk diskriminering. De återger den brittiska forska- ren teorier för att underbygga sin tes: Enligt Gilroy är den 'vita' brittiska arbetarklassens relativt sett bättre socioekonomiska position, i jämförelse med den rasifierade fraktionen av den brittiska arbetarklassen, en god illustration på hur 'vita' arbetare drar fördel av rasistiska exkluderande praktiker. 'Vita' arbetare tjänar på de rasifierade gruppernas underordnade position inom den etniskt segmenterade arbetsmarknaden. En sådan analys har lett en rad svarta intellektuella till att ifrågasätta arbetarklassen som historiskt subjekt. (Ibid: 67) Under har många invandrare uteslutits från arbetsmarknaden, därför refereras ofta till arbetskraftsinvandring- ens period, som en gyllene era då alla invandrare fick arbete. Det finns dock skäl att ifrågasätta denna skönmålning. Omfattningen av arbetskraftsinvandringen styrdes i hög grad av LO. hänvisades de invandrade till de mest lågkvalificerade arbetena, trots att de ofta var kvalificerade yrkesarbetare. av arbetskraftsbrist användes följaktligen den invand- SOU 2005:56 Arbetsmarknaden och arbetslivet rade arbetskraften till de mest monotona och lägst betalda arbets- uppgifterna, medan de svenskfödda arbetarna gavs större möjlighet till karriär, avancerade arbetsuppgifter och löneutveckling. Därtill finns en tydlig könsaspekt såtillvida att invandrade kvinnor oftare blev inlåsta i monotona och lågbetalda arbeten än invandrade män. För studier som bekräftar denna bild se bland annat Schierup & (1994) (1985) och Knocke (1986). Det finns emellertid också fackliga organisationer som insett att etnisk diskriminering betyder att anställda ställs mot anställda och att detta försvagar det fackliga arbetet. Ett exempel på en sådan insikt uttrycks i Industrifackets skrift Ingen diskriminering och rasism på vår arbetsplats! (2005): Rasism är ett hot mot demokratin och tanken att alla människor har samma värde. Men rasismen bidrar också till att spela ut arbetare mot varandra. I stället för att agera tillsammans gentemot makthavare i näringsliv försöker man få arbetare att bekämpa varandra och låta sig delas upp utifrån hudfärg eller religiös tillhörighet. Rasismen är därför också ett hot mot facklig enighet. (Industrifacket, 2005:4) För en utveckling av detta resonemang, se de brittiska forskarna (1974:206-207). I Andelen medlemmar i facket med utländsk bak- grund, av och (2004), finns en upp- daterad genomgång av andelen personer födda utanför bland medlemmarna inom olika och på arbetsmarkna- den i stort (uppdelade på födda i övriga , övriga , övriga världen, dessutom finns kategorierna Två utlandsfödda för- äldrar och En utlandsfödd förälder). Det statistiska underlaget till studien är en bearbetning av SCB:s arbetskraftsundersökning (). Siffrorna i studien visar att var sjunde medlem inom LO – – är född utomlands. av LO-medlemmarna är födda i andra nordiska länder, medan är födda utan- för . Om man därutöver lägger till dem som har minst någon förälder som är född utomlands kommer man upp till att sammanlagt av LO:s medlemmar har utländsk bak- grund, det uttryck som används i studien. Studien påvisar också den successiva förändring som skett: - perioden till - har andelen medlemmar i som är födda utomlands ökat från och andelen med utländsk bakgrund från . (, 2004: 2) Sammantaget på den svenska arbetsmarknaden finns enligt SCB (2002) 447 000 personer i arbetsför ålder som är födda utomlands och 357 000 som själva är födda i men har minst en förälder som är född utomlands. Skillnaden mellan andelen organiserade i de tre stora fackliga centralorganisationerna är emellertid stor. Medan av LO:s medlemmar är födda utomlands är av TCO:s och av medlemma födda utanför . En slutsats som inte dras i studien, men som följer av detta, är att personer på svensk arbetsmarknad födda utanför i genomsnitt har lägre inkomst än personer födda i (eftersom inkomsterna i genomsnitt är lägre inom LO). Så är fallet trots att personerna födda utanför har en lika hög utbildningsnivå som personer födda i . För en genomgång av invandrares utbildningsnivå se dessutom Rapport 2003 (2004c), avsnittet Kompetensslöseri. Av studien framgår också en annan intressant skillnad. När det gäller personer födda i övriga är andelen fackliga medlem- mar ungefär lika stor i de tre centralorganisationerna, i samtliga är av medlemmarna födda i övriga . Den stora skillnaden finns i stället när det gäller andelen medlemmar födda utanför (i och resten av världen). Inom LO är av medlemmarna födda utanför ; motsva- rande siffror är för TCO och för . visar inga större skillnader när det gäller andelen kvinnor och män bland dem med utländsk bakgrund. Bland LO- medlemmarna finns sålunda lika många kvinnor som män bland dem som är födda i övriga och i övriga världen. Endast när det gäller födda i övriga finns en svag könsskillnad; av dessa är en majoritet kvinnor. Däremot finns mycket stora variationer mellan olika , både när det gäller andelen medlemmar födda utomlands och andelen medlemmar med utländsk bakgrund: Den högsta andelen utlandsfödda finns inom Fastighets () och Hotell- och Restaurang (). Väsentligt över LO-genom- snittet på ligger även Livs på och Industrifacket på . Några slutsatser, som inte nämns i , är möjliga att dra från statistiken. Den troliga förklaringen till den höga andelen medlemmar födda utanför inom Fastighets är att det för- SOU 2005:56 Arbetsmarknaden och arbetslivet bundet organiserar städpersonal, en yrkesgrupp där andelen utlandsfödda är väldokumenterat hög. Av de två som organiserar offentliganställda ham- nar på en andel medlemmar födda utanför som i stort sett ligger i paritet med hela LO-kollektivet. av Kommunala medlemmar är födda utomlands, jämfört med 14 pro- cent för hela LO. Däremot är andelen utlandsfödda inom , det vill säga med en statlig anställning, betydligt lägre än genom- snittet, . De statistiska uppgifterna speglar det för- hållandet att det även inom LO finns en snedfördelning mellan medlemmar födda i respektive utomlands. Andelen utlands- födda, och i synnerhet andelen födda utanför , är kraftigt överrepresenterad inom förbund med en stark låglöneprofil, som Fastighets och Hotell- och Restaurang, medan andelen utlands- födda är betydligt lägre inom förbund där lönen i genomsnitt är högre och där löneskillnaderna mellan olika medlemmar är mindre, som Pappers, och Elektrikerna. Av LO:s rapport 2004 (2004) framgår att den fackliga organisationsnivån är aningen lägre bland invandrare jämfört med svenskfödda. Vidare framgår att av LO:s medlemmar som är födda i har av kvinnorna och av männen fackliga förtroendeuppdrag. LO:s rapport visar att klart fler invandrare än svenskfödda kan tänka sig att åta sig ett fackligt uppdrag. Andelen fackliga uppdrag bland invandrare borde därför vara högre. Enligt rapporten anser också fler invandrare än svenskfödda att facket bör ha mer att säga till om. Däremot existerar inga uppgifter om hur stor andel av företrä- darna i LO:s och styrelser som är svenskfödda re- spektive invandrare, inte heller finns någon sådan statistik för kon- gressombuden. Det kan tyckas att detta är en brist i LO:s statistik. En avgörande indikator på fackligt inflytande är hur sammansätt- ningen av de organ som har makten över organisationen ser ut. Från LO:s sida finns dock en medveten policy att inte ta fram en sådana statistiska uppgifter. Skälet är att uppdelningar på svensk- födda respektive invandrare inte ska kunna användas för att urskilja enskilda individer; därför finns bara statistik för större grupper, som den totala gruppen medlemmar eller förtroendevalda5. I jämförelse med andra institutioner så är förtroendet, enligt SOM6-undersökningarna7, för De fackliga organisationerna 5Uppgifterna kommer från en telefonintervju med , LO, den 9/2 2005. 6Samhälle, Opinion, Massmedia. Ingen markant skillnad finns mellan män och kvin- nor. Lägst förtroende för facket har invandrare från och personer med föräldrar från europeiska länder. Något motsägelse- fullt så är förtroendet störst bland invandrare från och personer med föräldrar från . Inga generella tendenser finns , men en intressant skillnad är att kvinnor från nordiska länder har högt förtroende, liksom utomeuropeiska män (bilaga 3, , 2005). Vad skillnaderna beror på kan man bara spekulera i, men det är tänkbart att det höga förtroendet hos utomeuropeiska män har att göra med att facket trots allt erbjuder ett visst skydd mot arbetsgi- varnas godtycke. Ett godtycke som kan drabba utomeuropeiska invandrare hårdare än andra. Rydgren (2004) pekar på hur strukturell diskriminering inom olika områden riskerar att förstärka varandra. När utlandsfödda personer diskrimineras inom utbildningssystemet kan utfallet bli sämre utbildningsnivå, vilket i sin tur försvårar inträdet på arbetsmarkna- den. Vidare kan institutionella regler och informellt etablerade var- dagsrutiner leda till att grupper där invandrare råkar vara överrepre- senterade blir missgynnade: However, the distributional differences of skills may in turn be the re- sult of discrimination against migrants within other areas, such as in the school system (which we may call spillover discrimination), or by the fact that institutional rules and laws, as well as informally establi- shed ways of doing things, sometimes disfavour groups in which mi- grants happen to be over-represented (which is institutional discrimi- nation). Det är i detta sammanhang intressant att notera begreppet spillo- ver discrimination, som pekar på det förhållandet att diskrimine- ring inom ett system förstärker underordning och diskriminering inom andra system. Hur diskriminering i skolan kan förstärka svå- righeter i arbetslivet visas också av Arai m.fl. (2000) samt även av Le Grand, (1999) och Le Grand och Szulkin (2002). 7 Vi vill dock påpeka att antalet personer i vissa grupper i denna undersökning är lågt. Därför har beräkningarna gjorts genom att slå ihop alla undersökningar . Det kan uppfattas som tvivelaktigt att slå ihop resultat på detta sätt, men inga markanta skillnader antyds i materialet. Det totala antalet tillfrågade uppgår då till 40 800 personer. I Saeid Abbasians avhandling på egen hand - En studie av invandrade kvinnoföretagare i (2003) analyseras de motiv som invandrare har haft för att starta egna företag. Avhandlingens empiriska grundmaterial består av intervjuer med 16 kvinnliga fö- retagare i och med fem tjänstemän som arbetar som företagsrådgivare eller liknande. Abbasian visar att merparten av de intervjuade kvinnorna startade egna företag därför att de varit ute- stängda från arbetsmarknaden eller inlåsta i lågkvalificerade arbe- ten. I flera fall har företagandet sålunda tillkommit av nödtvång: Några av dem, t.ex. och , startade eget trots att de var ointresserade av egenföretagande. Barnmorskan sa att hon tvingades starta eget när hennes arbete privatiserades av . Hon och hennes kollegor hade alltså inget val. Tandläkaren tvingades att mot sin vilja starta eget p.g.a arbetslöshet under 1990- talet. Sjuksköterskan blev trött på korttidsanställningar och på att de arbeten som annonserades som fast anställning ändå inte visade sig vara det. // Sammantaget kan sägas att kvinnorna startade eget i för- sta hand som en följd av strukturella förhållanden på arbetsmarknaden och i andra hand p.g.a. sina personliga värderingar och attityder. (Abbasian, 2003: 127) påpekar att bara en av de intervjuade själva nämnde att det blivit utsatt för diskriminering som en förklaring till varför de startat eget. Även andra forskare har i studier betonat att många invandrare startar företag på grund av arbetslöshet, låg- betalda arbeten, dåliga arbetsvillkor, bristande karriärmöjligheter och diskriminering, se bland annat (1999a, 1999b, 1999c), Klosterman (2000), Light & Bonacich (1988) och Light & Rosen- stein (1995). I studie Företagande i minoritet– Om etnicitet, stra- tegier och resurser bland assyrier och syrianer i (2001) analyseras vilket motstånd assyrier och syrianer har mött när de har etablerat sig som småföretagare i .