sou · GTB354d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Avgörande blir om det, på grund av den intagnes tidigare uppförande och delaktighet i verkställig- heten, finns anledning anta att den intagne kommer att respektera de regler som gäller för intagna som befinner sig på en förhöjd nivå i förmånssystemet. När det gäller missbrukare får en bedömning göras utifrån den intagnes motivation till förändring. En intagen som är inställd på att genomgå behandling för sitt missbruk bör givetvis få möjlig- heter till det. På en avdelning med ett förhöjt utbud av förmåner föreslås gälla ett krav på dokumenterad drogfrihet. En förut- sättning för att dessa avdelningar skall kunna hållas drogfria är, enligt kommitténs mening, att man uppställer höga inträdeskrav för placering där. Det är också en mer human ordning att ha en restriktiv bedömning vid beslut om uppflyttning till en förhöjd nivå i förmånssystemet så att man kan hålla nere antalet nedflyttningar av intagna som misslyckas med att hålla sig drogfria. För att det skall vara möjligt för det stora antalet missbrukare i anstalt att avancera i förmånssystemet bör en viss skillnad göras mellan den första förmånsnivån, nivå 2, och nästa förmånsnivå, nivå 3, på det viset att det inte bör behövas en så lång tids drogfrihet för att kvalificera sig för nivå 2 som för att kvalificera sig för nivå 3. Vid bedömningen av om en intagen skall anses så misskötsam att han eller hon inte längre uppfyller de krav som ställs på den som är inplacerad på förhöjd nivå skall en helhetsbedömning göras av den intagnes beteende. Om en intagen inte längre deltar i syssel- sättningen och inte heller i övrigt följer verkställighetsplanen bör nedflyttning som regel ske. Nedflyttning kan givetvis även ske om en intagen är misskötsam genom att utöva våld eller hot mot personal eller andra intagna eller genom att trakassera dem, genom att utöva kriminell verksamhet i anstalten, använda droger eller alkohol, vägra lämna begärda urin- och blodprover eller genom att på annat sätt vägra följa personalens anvisningar. Eftersom det skall göras en helhetsbedömning av den intagnes uppförande behöver inte en enstaka händelse medföra nedflyttning. Det är ibland tillräckligt med en varning, se kapitel 20. Som närmare utvecklas i sistnämnda avsnitt är det också viktigt att man undviker dubbla sanktioner för samma förseelse. Det kan emellertid inte uteslutas att också en enstaka förseelse, t.ex. införande av narkotika eller vapen i anstalt, är så allvarlig att den medför såväl nedflyttning i förmånssystemet som en polisanmälan. Som framhållits på flera håll i betänkandet är det viktigt att intagna överförs till öppnare förhållanden så snart säkerheten tillåter det. Den intagne skall, som angetts i avsnitt 9.2.4 inte själv kunna motsätta sig en förflyttning. En intagen som vägrar medverka till en förflyttning till en anstalt med lägre säkerhetsgrad skall följaktligen inte längre anses uppfylla de krav som ställs på den förmånsnivå han eller hon befann sig på när förflyttningen var aktuell. 11.3.3Närmare om upp- och nedflyttning i förmånssystemet En intagen som följer verkställighetsplanen skall efter hand flyttas upp till högre nivåer. När uppflyttning skall ske regleras i verk- ställighetsplanen. En intagen som är placerad på en förhöjd nivå i förmånssystemet skall om han eller hon på grund av misskötsamhet inte längre uppfyller förutsättningarna för denna placering flyttas ned. Ned- flyttning skall alltid innebära att den intagne placeras i grundnivån. Om den intagne återgår till att följa sin verkställighetsplan och även i övrigt är skötsam skall han eller hon dock ha möjlighet att relativt snabbt bli uppflyttad till den nivå han eller hon tidigare var placerad på. Frågor om upp- eller nedflyttning skall prövas i samband med omprövning av verkställighetsplanen. Med hänsyn till att det kommer att gälla väsentligt striktare verkställighetsregler för intagna på grundnivån än för intagna på de förhöjda nivåerna anser kommittén att en placering i grundnivån bör omprövas i vart fall . I övrigt måste kriminalvården få utarbeta an- visningar för när omprövning bör ske. En intagen skall, enligt 10 § första stycket KvaL, beredas lämplig sysselsättning i form av arbete, undervisning, utbildning, arbets- träning, särskilt anordnad verksamhet som syftar till att motverka brott eller missbruk eller någon annan lämplig sysselsättning som såvitt möjligt främjar utsikterna för den intagne att efter frigivningen inordna sig i samhället. Med särskilt anordnad verk- samhet som syftar till att motverka brott eller missbruk avses vad som inom kriminalvården benämns brotts- och missbruksrelaterade program (jfr prop. 1997/98:95 s. 50). Rätten för en intagen att beredas lämplig sysselsättning under anstaltsvistelsen motsvaras av en sysselsättningsplikt. En intagen är således, enligt 12 § KvaL, skyldig att delta i den verksamhet och ha den sysselsättning i övrigt som anvisats honom eller henne. Den som vägrar att delta i anvisad sysselsättning kan tilldelas en disciplinär påföljd och får inte någon ersättning från anstalten. Undantag gäller för den som erhåller ålderspension eller viss annan ersättning från socialförsäkringssystemet. Även personer som uppbär socialförsäkringsförmåner kan i viss ut- sträckning åläggas sysselsättningsplikt. Så kan t.ex. vara fallet om lämplig sysselsättning kan hittas åt en person som uppbär sjuk- bidrag. Sysselsättningens omfattning och förläggning regleras i kriminalvårdens föreskrifter. Eftersom sysselsättning kan bestå inte bara av arbete och utbildning utan också av deltagande i något annat slags program används termen programtid för den tid som en intagen deltar i ordnad sysselsättning. Anstalterna har numera möjlighet att tillämpa flexibel program- tid. Programtiden får inte understiga och får inte heller överstiga . På många anstalter är de intagna sysselsatta . Rätten att ha en flexibel programtid infördes för att föreskrifterna bättre skall överensstämma med verkligheten på anstalterna. Inom kriminalvården har det pågått ett arbete med att utveckla ett mer målinriktat verkställighetsinnehåll. Detta har bl.a. kommit till uttryck i tillkomsten av programverksamhet. Programverksamheten delas in i arbete, utbildning, brotts- och missbruksrelaterade program (i betänkandet kallade påverkans- program) och annan strukturerad verksamhet. Vilka arbeten som erbjuds intagna varierar mellan olika anstalter. Det kan vara industriellt arbete, jordbruks- och skogsarbete, hantverksarbete eller servicearbete av olika slag. Servicearbetet omfattar lokalvård, mark- och anläggningsarbete, reparation, underhåll, förråds- och trädgårdsarbete, tvätt- och kökshand- räckning. Anstalterna tillhandahåller grundläggande och gymnasial utbildning, formell vuxenutbildning i form av svenska för invandrare samt viss yrkesinriktad utbildning. Yrkesinriktade utbildningar är vanligtvis yrkesförberedande och finansieras till största delen av . Det finns även vissa möjligheter att under verkställigheten läsa kurser på högskole- och universitetsnivå. Sistnämnda utbildningar sker ofta i form av distanskurser. Intagna i kriminalvårdsanstalt är undantagna från rätten till vuxenutbildning i form av grundläggande vuxen- utbildning, jfr 11 kap 10 § skollagen (1991:1107). De är även undantagna från sådan gymnasial vuxenutbildning och påbygg- nadsutbildning som anordnas inom en kommun, se 11 kap. 19 § skollagen. Det är i stället kriminalvården som ansvarar för att tillhandahålla intagna sysselsättning i form av t.ex. studier. Kriminalvården upphandlar därför utbildningar enligt lagen (1992:1528) om offentlig upphandling av en rad olika utbildnings- anordnare. Det kan vara vuxenutbildning men även utbildningar anordnade av studieförbund, folkhögskolor och privata utbildningsföretag. Kriminalvården bedriver ett nära samarbete med Nationellt centrum för flexibelt lärande (CFL), vilket är en myndighet under med uppdrag att utveckla vuxenutbildningen och möjliggöra ett flexibelt lärande. Från gäller att lärare som regel skall anställas av kriminalvården. Rektorsfunktion och betygsutfärdande hanteras av CFL. Utbudet av studier kan variera något mellan olika anstalter. Kriminalvården har också, i linje med samhällets vuxenutbildnings- politiska mål, valt att prioriterat de intagna som har lägst utbildning. Genom ett samarbete med kan de intagna erbjudas yrkesutbildningar där de också får vägledning av arbets- förmedlare. Angående samverkan med andra myndigheter, se vidare avsnitt 6.2. Påverkansprogrammen inriktas mot åtgärder som visats eller kan antas leda till att risken för återfall i brott minskar. Påverkans- programmen kan ta sikte på arten av ett missbruk som t.ex. alkohol-, narkotika-, våldsbrotts- eller sexualbrottsrelaterade program. De kan också vända sig till en viss målgrupp som t.ex. brottspreventiva ungdoms- och kvinnoprogram. Programmen syftar till förändrade attityder och beteenden men det ingår även motivationshöjande moment i dem. De vanligaste programmen mot allmän kriminalitet är Cognitive Skills, One To One och Brottsbrytet. Bland alkohol- och narkotikarelaterade program kan nämnas Våga välja, PRISM och 12-stegs programmet. Det finns dessutom ett program som tar sikte särskilt på våld och framför allt ungdomars våld, ART (aggression-replacement-training) och ett program, (relation och samlevnad), som är avsett särskilt för sexualbrottsdömda. Cognitive Skills, Brottsbrytet, Våga välja, 12-stegsprogrammet, ART och genomförs i grupper. PRISM och One To One är program som bygger på individuella samtal mellan den intagne och handledaren. Cognitive Skills är ett pedagogiskt påverkansprogram som utvecklades i och som har använts i . I programmet lär sig de intagna att definiera och lösa problem, utveckla sociala färdigheter, hantera känslor och tänka kreativt, fördjupa medvetenheten om värderingar och att utveckla det kritiska tänkandet. Syftet är att försöka förändra de intagnas beteende och attityder. har ett kanadensiskt påbyggnadsprogram införts för intagna som har genomgått Cognitive Skills. I påbyggnadsprogrammet går man närmare in på deltagarnas egna erfarenheter. Ett nytt och kortare program, ETS (Enhanced Thinking Skills), kommer att introduceras . Detta program är avsett att ersätta eller i vart fall komplettera Cognitive Skills. ETC är billigare eftersom kriminalvården inte behöver betala för sin användning av det programmet som man måste göra för användningen av Cognitive Skills. I One-to-One skall deltagaren bearbeta sina tankemönster, öva problemlösning, attitydförändring, självkontroll samt social färdig- hetsträning. Det sker i en serie samtal , upp till fyra eller . One-to-One kommer ursprungligen från . PRISM är ett program som riktar sig till dem som missbrukar alkohol, narkotika, tabletter eller är blandmissbrukare och där kriminaliteten är kopplad till missbruket. Inom ramen för programmet möts klienten och en programledare och samtalar kring klientens drogberoende. PRISM infördes och kommer ursprungligen från . Brottsbrytet är ett så kallat allmänt kriminalitetsprogram, som har utarbetats i . Programmet fokuserar på deltagarens kriminalitet och de specifika faktorer som kan antas påverka risken att just han eller hon återfaller i brott. Vanligtvis bedrivs programmet . Våga Välja är ett program inriktat på narkotikamissbrukare. Det bygger på att deltagarna träffas gruppvis och handledaren försöker påverka deltagarna att sluta använda droger. Programmet kommer ursprungligen från . 12-stegsprogrammet är ursprungligen en behandlingsmetod utarbetad av Anonyma Alkoholister (). Det består av tolv steg som skall leda till ett nyktert liv, men behandlingen kan även användas med gott resultat på narkotikamissbrukare. kallas även ibland för Minnesotamodellen och har sitt ursprung i . Programmet ART riktar sig främst till aggressiva och utåt- agerande ungdomar. Det kommer ursprungligen från . Programmet består av tre delmoment; social färdighetsträning, hantering av ilska och moralisk träning. De som genomgår behandlingen träffas gruppvis . (Relation och samlevnad) är ett program som enbart riktar in sig på sexualbrottslingar. är en svensk version av ett kanadensiskt program och innehåller 78 timmars behandling i grupp med möjlighet att ha kompletterande individualterapi. Programmet bedrivs under sammanlagt . bedrivs det på försök på sju anstalter som har platser för sexualbrottsdömda. I har en förkortad version av programmet introducerats inom frivården. Där genomförs också i individuell form. pågår vidare ett samarbete mellan svensk och engelsk kriminalvård i syfte att ta fram ett nytt program inriktat på män som dömts för våld i nära relation (VIN). Avsikten är att det nya programmet skall prövas i . Samtliga program skall granskas och godkännas av ett vetenskapligt råd, en ackrediteringspanel, för att säkerställa att programmen har vetenskapligt dokumenterade effekter på återfall i brott. Ackrediteringsprocessen sker i två steg. Först presenteras ett programförslag, där panelen tar ställning till om programmet i fråga är lämpligt att satsa på. Om programförslaget blir godkänt kan det bli aktuellt med ackreditering av programmet. Programmen Cognitive Skills och One-To-One är villkorat ackrediterade eftersom det saknas system för uppföljning. Förhoppningen är att ett sådant system som bygger på centralt datorstöd kan tas i bruk och att programmen därefter kan bli fullt ackrediterade. Programmen ART, Våga Välja, och har samtliga blivit godkända för att användas inom kriminalvården. Förutsatt att förberedelsearbetet sker plan- enligt kommer dessa program att bli aktuella för en ackrediterings- ansökan . Andra former av ersättningsberättigade sysselsättningar benämns annan strukturerad verksamhet. Med sådan verksamhet avses arbetsträning, social färdighetsträning, ersättningsberättigad själv- förvaltning och friskvård, skapande verksamhet, särskilda aktiviteter för pensionärer och arbetshandikappade, kultur- och studiecirklar, biblioteksverksamhet och annan jämförbar verk- samhet. 12.3.1Den intagnes rätt till lämplig sysselsättning Kommitténs förslag: En intagen skall ges möjlighet till lämplig sysselsättning i form av arbete, utbildning eller annan verk- samhet som underlättar anpassningen till samhället och även i övrigt minskar risken för att han eller hon begår brott. Kommitténs bedömning: uppfylls inte lagens krav på att intagna skall tillhandahållas lämplig sysselsättning i anstalt. För att kriminalvården skall kunna uppfylla kravet på att bereda intagna lämplig sysselsättning måste utbudet av såväl arbete som studier i anstalt förbättras, de intagna beredas syssel- sättning under en programtid som omfattar och sysselsättningen så långt det är möjligt utformas efter varje intagens behov och förutsättningar. Den av kommittén före- slagna regeln om lämplig sysselsättning innebär ingen för- ändring i förhållande till vad som gäller . Sysselsättningen är en mycket viktig del i det återfallsförebyggande arbetet. Många av de intagna har en bristande kompetens vad gäller såväl arbetslivserfarenhet som grundläggande utbildning och förmåga att socialt anpassa sig till ett liv utan kriminalitet.1 Det är därför viktigt att intagna genom sysselsättningen i anstalt ges 1 Jfr Fångars levnadsförhållanden, 1999, , . Av rapporten framgår att saknar fullbordad utbildning jämfört av befolkningen och att mindre än hälften () av de intagna har utbildning över lägsta obligatoriska nivå jämfört med befolkningens . möjlighet att öka sina kunskaper och sin förmåga att anpassa sig i samhället. Om verkställighetstiden tas till vara på ett meningsfullt sätt ökar förutsättningarna för intagna att efter frigivningen leva ett laglydigt liv. Detta stärker skyddet för samhället och enskilda och är också av samhällsekonomisk betydelse. Utgångspunkten i samhället är att var och en skall försörja sig själv genom arbete alternativt förbereda sig för arbetslivet genom studier. Detta bör givetvis även gälla för intagna på anstalt. För intagna är det också viktigt att genom fasta rutiner med arbete alternativt studier förbereda sig för livet i frihet. Inom anstalterna bör man därför göra stora ansträngningar för att erbjuda teoretisk och praktisk utbildning samt meningsfull arbetsträning. Denna utgångspunkt överensstämmer med innehållet i rekommendation nr 3 angående Europeiska Fängelseregler utfärdade av (se särskilt reglerna 64, 66 och 71). Andra myndigheters primära ansvar, t.ex. Arbetsmarknads- verkets ansvar för att bereda den som är arbetslös möjligheter till arbete, kvarstår även när en person avtjänar ett fängelsestraff. Kommittén behandlar samverkan mellan myndigheter i avsnitt 6.2. Här kan dock konstateras att det förhållandet att intagna som regel har samma rätt till samhällets stöd och hjälp som andra medborgare givetvis har betydelse för vilka olika sysselsättningsmöjligheter som bör finnas på en anstalt. Utgångspunkten är att alla intagna skall behandlas lika. För den som inte har erforderliga tillstånd för att vistas respektive arbeta i är emellertid utbudet av erbjudna sysselsättningar begrän- sat. Kommittén utvecklar detta förhållande nedan. Förmånen för en intagen att få delta i arbete, studier eller annan lämplig sysselsättning under anstaltsvistelsen bör, som , anges i lag. En förutsättning för att intagna skall kunna beredas lämplig sysselsättning är att det över huvud taget finns sådan sysselsättning tillgänglig på anstalterna. De flesta intagna sysselsätts än , i vissa fall så som . berodde av outnyttjade sysselsättningstimmar på sysselsättnings- Det kan jämföras med att berodde på sysselsättningsvägran. Dessutom finns det sysselsättningsbrist som inte framgår av statistiken. Det är ett problem att kriminalvården inte kan anordna sysselsättning till intagna motsvarande . De senaste årens satsning på påverkansprogrammen har fått till följd att utvecklingen av arbetsdriften, yrkesutbildningen och utbildningsverksamheten har stannat av. På vissa anstalter har arbetsutbudet och utbildningsmöjligheterna t.o.m. försämrats. Flera åtgärder bör kunna vidtas i syfte att förbättra syssel- sättningsutbudet. Det gäller särskilt arbetsdriften eftersom den utgör en väsentlig del av sysselsättningen på anstalt, närmare bestämt drygt en fjärdedel av all sysselsättningstid. Men det gäller även den teoretiska och praktiska utbildningen. Påverkans- programmen bedrivs endast och de största satsningarna på förbättringar bör därför koncentreras till det som bör vara den huvudsakliga sysselsättningen för intagna, dvs. arbete och utbildning. Anstaltstiden bör givetvis utnyttjas för att ge de intagna meningsfull arbetsträning, ändamålsenlig yrkesutbildning och förutsättningar för ett personligt ansvars- tagande. Som komplement till anvisat arbete eller anvisade studier bör intagna som har behov av det få möjligheter att genomgå påverkansprogram. Kommittén utgår från att de sysselsättnings- svårigheter som sammanhänger med överbeläggning på vissa anstalter kommer att försvinna eller åtminstone minska radikalt som ett resultat av den planerade platsutbyggnaden. Det är med denna utgångspunkt som kommittén tar ställning till frågan hur sysselsättningsutbudet kan förbättras inom kriminal- vården. Det förhållandet att förmånssystemet ger den intagne möjligheter att utifrån sitt eget uppförande få del av ett bredare sysselsättningsutbud än vad som annars erbjuds behandlas närmare i avsnitt 11.2 och 22.2.2. KVS har på uppdrag av regeringen redovisat utvecklingen av arbetsdriften i samband med redovisningen . I redovis- ningen konstaterar KVS att arbetsdriften under en lång följd av år stagnerat och utarmats. Delvis är detta en följd av att KVS, i enlighet med uppdrag i regleringsbrev m.m., prioriterat utveck- lingen av påverkansprogrammen. 2 utgjorde antalet outnyttjade sysselsättningstimmar av det totala antalet sysselsättningstimmar. Arbetsdriften vid anstalterna är, enligt KVS, omodern och det gäller såväl produktionsteknik som arbetsorganisation. Det finns behov av personalutbildning och nyrekrytering av personer med företagsekonomiskt kunnande. Till detta kommer att resursut- nyttjandet är lågt. KVS lämnar i redovisningen om arbetsdriften flera förslag som kan effektivisera arbetsdriften och leda till besparingar för kriminalvården. KVS bedömer bl.a. att arbets- driften skulle kunna effektiviseras genom en aktivare kund- bearbetning, bättre personalutbildning, rekrytering av personer med företagsekonomiskt kunnande, förbättrad verksamhets- planering, rationalisering av produktionsprocessen samt ev. också genom s.k. outsourcing, dvs. genom att sälja ut arbetsdrifts- enheterna. I redovisningen tar KVS vidare upp flera åtgärder som kan vidtas för att ge intagna en meningsfull arbetsträning och en ändamålsenlig yrkesutbildning. Det är även enligt kommitténs uppfattning viktigt att arbetsdriften moderniseras och att personalen har nödvändig kompetens. Arbetsdriften bör kunna utvecklas så att den så långt det är möjligt liknar den privata när det gäller produktivitet och kvalitet. Det bör finnas ett brett utbud av olika former av arbete, arbetsträning och utbildningar så att den enskildes behov av utveckling tillgodoses. Det måste givetvis vara fråga om aktivt deltagande. Det är t.ex. inte acceptabelt att sysslolöshet på en verkstad registreras som arbete, vilket förekommer (se KVS redovisning Utveckling av arbetsdriften). Ett stort problem i detta sammanhang är givetvis att de totala nettokostnaderna för arbetsdriften ökar fast intäkterna ökat något. Antalet timmar som intagna varit sysselsatta i arbetsdrift har inte ökat3. Hur arbets- driften skall förbättras är en fråga som närmare får övervägas inom KVS. Sysselsättningen skall givetvis vara inriktad på möjligheterna för den intagne att efter frigivningen få ett arbete på den öppna arbetsmarknaden, dvs. på den intagnes anställningsbarhet efter frigivningen. Det kan också framhållas att möjligheten till arbets- prövning är av väsentlig betydelse för den villkorliga frigivningen 3 Uppgifter från det s.k. (Effektivisering av verkets arbetsdrift) inom kriminalvården. Av KVS rapport av verkets arbetsdriftsenheter, som innefattade 80 av totalt 85 av kriminalvårdens arbetsdriftsenheter, framgår att resursutnyttjandet och det ekonomiska utfallet är lågt, att intagna ofta inte får användning av arbetet efter frigivningen. visar utredningen att de fysiska förutsättningarna för att bedriva produktionsverksamhet generellt sett är bra. Vidare fungerar existerande kundrelationer i huvudsak väl. Kunderna har dock inte visat sig vara bra utifrån en ekonomisk utgångspunkt. Inte heller har omfattningen av arbetsorder varit tillräcklig. eftersom man då har ett bättre underlag för att bedöma vad den intagne klarar.4 Det allmänna konjunkturläget och den allmänna tillgången på arbete på den öppna arbetsmarknaden har givetvis betydelse även för de intagnas möjligheter att få en anställning. Även om man tar hänsyn till nuvarande arbetsmarknadssituation bör det dock vara möjligt att genom olika åtgärder inom kriminalvårdens organisa- tion förbättra de intagnas möjligheter att erhålla ett arbete efter fri- givningen. I planeringen är det nödvändigt att kriminalvården följer arbets- marknadsprognoser så att yrkesinriktad utbildning bedrivs inom yrkesområden där arbetskraftsbrist förväntas i ett längre per- spektiv. Yrkesinriktad utbildning måste också antingen följas upp under den fortsatta anstaltsvistelsen eller genomföras inom sådan tid före beräknad villkorlig frigivning att det finns realistiska möjligheter för den intagne att använda sina kunskaper efter frigivningen. Det är självklart viktigt att samarbetet med arbets- förmedlingarna fungerar i syfte att möjliggöra för intagna att få ett arbete efter frigivningen och sedan också behålla det. Ett aktivt samarbete bedrivs med . Av en rapport från framgår att det s.k. KrAMi-programmet haft positiv betydelse för flertalet (37 personer eller ) av de 55 intagna som genomgått programmet (1999:5).