sou · GTB340d2 · 2006-01-01 00:00:00 — De intervjuade yngre personerna som intervjuades ansåg inte att de hade samma behov att använda finska i myndig- hetskontakter, eftersom de klarade kontakterna på svenska språket. Däremot prioriterade de yngre möjligheten att använda finska på skolområdet högt. Detta kan delvis förklaras med att yngre inte ännu funderar i termer av äldreomsorg och många har inte heller behov av hälso- och sjukvårdstjänster i samma omfattning. Många yngre har heller inte särskilt många kontakter med myndigheter. De yngre sverigefinnarna är i allmänhet födda i och de som är aktivt tvåspråkiga har kanske inte ens reflekterat över om de skulle använda sig av annat än svenska ute i samhället. Det är inte heller givet att de yngre funderat på sina egna möjlig- heter att överföra språket till nästa generation. Denna fråga blir för många aktuell först när man får egna barn och man hamnar i det läget att man tar ställning till olika existentiella och emotionella frågor om vad som kan uppfattas som viktigt i det egna livet. intervjuresultat ger exempel på detta. I det läget kan språklig och kulturell identitet bli viktig även för individer som inte tidigare reflekterat över frågorna. Det finns en stark finsk identitet hos många yngre sverigefinnar och finskheten upplevs som något positivt i livet. Synpunkter från sverigefinnar rörande ett utvidgat förvaltningsområde Weckströms intervjuer med unga sverigefinnar i tyder på det, likaså det som kom fram under utredningens seminarium med . En fråga som har störst bäring på yngre sverigefinnars möjlig- heter är frågor som berör förskola och skola. Skolans centrala betydelse för språkets möjligheter att fortleva i kommer fram i många olika sammanhang under utredningens ar- bete, bl.a. i Sverigefinska språknämndens yttrande, seminariet för ungdomar och djupintervjuerna. Lainio och har gjort en del jämförelser baserat på ålder och kön. Yngre sverigefinnar har i allmänhet bedömt att de har bättre kunskaper i svenska och att kunskaperna i finska varierat. De äldre sverigefinnarna har uppgett att de har goda kunskaper i finska medan kunskaperna i svenska inte bedömts vara lika bra. Enskildas språkkunskaper påverkar även det upplevda behovet av olika typer av tjänster. Lainio och skriver: Kvinnor, oavsett ålder, tycks generellt uppskatta sin språkförmåga som bättre än männens. Eftersom vi inte har kunnat utföra en språk- lig/lingvistisk avstämning som man skulle kunna relatera till självbe- dömningen är det osäkert om det verkligen förhåller sig så. Det finns dock andra studier som ger liknande resultat, varför det inte vore över- raskande. Kvinnor får också bättre resultat inom respektive ålders- grupp: yngre kvinnor ser ut att ha fler som anger sig vara högkompe- tenta i båda språken , fler som anger högre värden för finska och fler som anger högre värden för svenska, än de yngre männen. Bland de äldre har ingen man angett så höga värden för svenska som ett par kvinnor. Man har i olika sammanhang pekat på att finska kvinnor på olika sätt kan ha tjänat mer på flytten till (t.ex. Jaakkola 1983). Det finns också antydningar om att detta kan kopplas till språkfärdigheter: kvinnor har antingen lärt sig svenska effektivare eller de har kunnat det bättre redan vid flytten. Det är i viss mån ändå osäkert om det är så att kvinnor har lärt sig svenska bättre, och sedan dragit nytta av detta i t.ex. integrationsprocessen och det sociala livet, eller, om det är tvärtom, att man genom att vara mer socialt utåtriktade lärt sig svenska effektivare. En slutsats vore ändå, speciellt med tanke på de äldre, att de som verkar vara i störst behov av språkstöd på svenska i olika former – dvs. tolkning eller en finskspråkig samtalspartner – är de äldre männen. Generell statistisk om hälsoskillnader mellan äldre kvinnor och män verkar stämma även för sverigefinnar (Födelselandets betydelse, 2004; jfr även Melakari, 2003), varför man kan anta att männen dessutom oftare drabbas av allvarliga sjukdomar och har kortare livslängd. Ur perspektivet åldringsvård och t.ex. sjukvård är det återigen äldre män som kan komma att ha störst vårdbehov, på finska. Synpunkter från sverigefinnar rörande ett utvidgat förvaltningsområde Skillnaderna i resultaten i enkätundersökningen har varit mycket små mellan könen. Angående skillnader i behovet av samhälls- tjänster konstaterar och bl.a. De flesta informanterna finns inom det fält som vill ha finskspråkig service inom alla tre områdena, vård, myndighetskontakter och i sko- lan. Yngre kvinnor ser ut att vara de som är minst intresserade av finskspråkig service. Äldre verkar prioritera sjukvårds- och myndig- hetskontakter på finska, högre än de önskar sig finskspråkig skolgång. Yngre återfinns oftare bland dem som inte anger en hög prioritet för något servicealternativ alls på finska. Äldre män – som också visade sig vara de som sannolikt hade störst behov av språkstöd – är de tydligaste förespråkarna för finskspråkig service inom två eller alla tre områdena. Beträffande följderna av dessa tendenser, finns det ur språkbevarande- perspektivet speciellt en som är negativ: unga kvinnor ser ut att ha högre kompetens i svenska än männen, som de lågprioriterar t.ex. finskt modersmålsstöd i förskolan. Denna tendens med yngre kvinnor som en förtrupp i språkbytesprocessen känns igen från andra språkbyteskontexter, bl.a. från . Yngre kvinnor var också mindre intresserade av och insatta i minoritetsställningen. Det förefaller vara så att det finns ett samband mellan medveten- heten om minoritets- och språkbevarandefrågorna respektive be- hovet/önskemålen om olika samhällstjänster och hur långt språk- bytesprocessen hunnit. Slutsatsen blir att ju mer medveten en en- skild är på området, desto större tycks benägenheten vara att vilja använda språket i olika sammanhang. Sammanfattningsvis anser jag att de resultat utredningen fått fram tyder på att det finns intresse och behov hos enskilda sverige- att utvidga nuvarande förvaltningsområde till att omfatta även Stockholms- och . Sverigefinnarna själva och de organisationer som företräder dem ger uttryck för detta. Intresset är uttalat större bland äldre sverigefinnar än yngre. Samti- digt kan framför allt de yngres bristande kunskaper och medveten- het i frågorna vara en del av orsaken till dessa skillnader. Många av de yngre har dock en stark finsk identitet och en vilja att bevara språket. För att stödja denna strävan behövs, enligt min mening, aktiva språkbevarande åtgärder från samhällets sida. Även med beaktande av den relativt långt gångna språkbytes- processen inom den sverigefinska minoriteten finns det stor anledning att sätta in statushöjande åtgärder. Ett förvaltnings- område i och skulle höja statusen på finska språket i regionen. Koncentrationen av sverigefinnar är så hög i re- gionen och de geografiska avstånden så små att möjligheterna för Synpunkter från sverigefinnar rörande ett utvidgat förvaltningsområde finska språket att utvecklas på ett gynnsamt sätt är mycket goda. I regionen finns dessutom två universitet och en högskola som un- dervisar och forskar i finska språket. Flera av de få kvarvarande kommunala finskspråkiga klasserna i och flera sveri- gefinska friskolor finns i regionen. Det finskspråkiga föreningslivet och religiösa samfundslivet är också aktivt. Inrättandet av möjlig- heten att kunna använda finska språket i offentliga sammanhang och i kontakter med myndigheter skulle också stärka språkets ställning i regionen. 10Beredskap för att utvidga förvaltningsområdet för finska språket Enligt direktiven skall utredarens analys omfatta en bedömning av kommunala och statliga myndigheters samt domstolars möjligheter och beredskap, , att hantera en utvidgad lag- stiftning om rätt att använda finska vid enskildas kontakter med myndigheten eller domstolen. I detta avsnitt behandlas de syn- punkter som kommit fram i samband med utredningens besök i ett antal kommuner och hos länsstyrelserna. Därefter redogörs även för de synpunkter som framkommit i de kommunala och statliga myndigheternas och domstolarnas yttranden till utredningen. har i sin kritik av den svenska minoritetspolitiken på- pekat att av den sverigefinska minoriteten omfat- tas av skyddet i del III av minoritetsspråkskonventionen, dvs. inom det geografiska område som ingår i förvaltningsområdet för finska språket (se avsnitt 5.3.2 ovan). Enligt har det inte ansetts godtagbart att begränsa skyddet till en så liten andel av den sverigefinska minoriteten. Tanken med att utvidga förvaltningsområdet till Stockholms- och måste således, enlig min mening, vara att en mycket större andel av den sverigefinska minoriteten skall komma i åtnjutande av det skydd som del III i konventionen omfattar. Di- rektivens begrepp Stockholms- och har jag tol- kat som ett område som omfattar i vart fall , , samt , ett geografiskt område som omfattar 53 kommuner. I samtliga dessa kommuner bor ett stort antal sverigefinnar. De beräkningar utredningen fått fram visar att 211 658 första och andra generationens sverigefinländare,(47,5 pro- cent av totalen), bor i detta område. Beredskap för att utvidga förvaltningsområdet för finska språket 10.2.1Kommunernas betydelse för minoritetspolitikens genomförande Kommunerna har en central roll i förverkligandet av minoritetspo- litiken. Av de utvärderingar som gjorts, på uppdrag av Länsstyrel- sen i och konstitutionsutskott, framgår att graden av implementering av åtaganden rörande natio- nella minoriteter till stor del har varit beroende på ambitionsnivån på lokal nivå (se avsnitt 4). Det blev uppenbart för utredningen att kunskaperna rö- rande den svenska minoritetspolitiken, internationella åta- ganden rörande nationella minoriteter och den nuvarande lagstift- ning är mycket begränsad utanför de kommuner som ingår i för- valtningsområdena. Det råder i allmänhet stor okunskap inom den statliga och kommunala förvaltningen och bland den breda allmän- heten, om vad minoritetspolitiken och erkännandet av de nationella minoriteterna innebär, trots att nuvarande minoritetspolitik gällt . Utredningen har således varit tvungen att hantera ett mycket stort informationsbehov rörande minoritetspolitiken och nuvarande lagstiftning, främst hos kommuner och myndigheter. I allmänhet finns det även en tendens att blanda ihop minori- tetsfrågorna med integrationsfrågor, vilket gör att utgångspunkten för diskussionen lätt blir felaktig. Målen för integrationspolitiken är: Lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund. En samhällsgemenskap med samhällets mångfald som grund. En samhällsutveckling som kännetecknas av ömsesidig respekt för olikheter inom de gränser som följer av samhällets grund- läggande demokratiska värderingar och som alla oavsett bak- grund ska vara delaktiga i och medansvariga för.1 Integrationspolitiken är ytterst en demokratifråga. Det handlar så- ledes om att inkludera (och delvis assimilera) människor med an- nan bakgrund som likvärdiga samhällsmedborgare i det svenska samhället och att motverka diskriminering av dem. Målen för minoritetspolitiken är: 2002/03:1 utgiftsområde 8 s 14 Beredskap för att utvidga förvaltningsområdet för finska språket Ge skydd för de nationella minoriteterna. Stärka de nationella minoriteternas möjligheter till inflytande. Stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Minoritetspolitiken däremot handlar om att stärka grupper som varit en del av det svenska samhället och ge dem möjligheter att bevara sin kulturella och språkliga särart, därför att det är en värdefull del av det svenska kulturarvet. I åtagandet rö- rande nationella minoriteter ingår även ett uttryckligt förbud mot assimilering från samhällets sida (artikel 5.2 ramkonventionen). För att hantera det stora behovet på information rörande natio- nella minoriteter, anordnade utredningen konferensen skydd för finska språket i – Nästa steg i den svenska mi- noritetspolitiken? Konferensen riktade sig i första hand till kommuner och myndigheter och det främsta syftet var att sprida kunskap om minoritetslagstiftningen samt att påbörja en dialog med berörda kommuner och myndigheter rö- rande ett förvaltningsområde för finska språket. På utredningens hemsida lades informationsmaterial rörande mi- noritetspolitiken ut , dvs. innan begäran om yttrande gick ut till kommunerna. Tillgänglig information som funnits tillgänglig är bl.a. information om utredningens arbete, nu- varande lagstiftning, förarbeten etc. I allmänhet har det varit besvärligt att få kommunerna att intres- sera sig för minoritetsfrågorna. Trots idogt arbete och påstötningar från utredningens sida deltog endast 18 av 53 kommuner i den av utredningen anordnade konferensen. Jag noterar även att mycket få kommuner i regionen deltog i jubileumskonferensen vid i , dit samtliga kommuner hade bjudits in. Även i det fortsatta arbetet har ointresse präglat en del av kom- munernas deltagande i dialogen och man förstår inte riktigt vad minoritetspolitiken har för syfte. Jag tolkar detta som att minori- tetspolitiken inte har uppmärksammats i tillräcklig omfattning från statens och regeringens sida. Budskapet om åtaganden rö- rande nationella minoriteter har i allmänhet vare sig nått eller enga- gerat kommuner utanför nuvarande förvaltningsområden i Norr- botten, med undantag för några enstaka kommuner. Detta trots att regeringen gett uttryck för att minoritetspolitiken skall få genom- slag i hela landet. Denna okunskap rörande minoritetspolitiken syns även tydligt i de aktuella kommunernas svar till utredningen. Beredskap för att utvidga förvaltningsområdet för finska språket Vissa kommuner har valt att inte komma in med synpunkter över huvud taget. De av beskrivna problemen med förverkligande av mänskliga rättigheter (se avsnitt 3.4 ovan) är således mycket tydliga på minoritetspolitikens område. 10.2.2Besök i ett antal kommuner Utredningen har besökt ett antal kommuner i Stockholms- och för att föra en direkt dialog om kommunernas beredskap för en eventuell utvidgning av förvaltningsområdet för finska språket. Träffarna har även varit ett sätt att sprida kunskap om åtagande rörande nationella minoriteter och nuvarande svensk lagstiftning. Utredaren och huvudsekreteraren har träffat kommunstyrelserepresentanter från , , , , , , , , och . Det har inte funnits möjlighet att träffa representanter för samtliga 53 kommu- ner, även om det hade varit värdefullt och det sannolikt hade fun- nits ett behov därav, särskilt med tanke på informationsbehovet ute på nivå. Dialogen med de kommuner som utredningen har besökt har va- rit mycket god. När kommunerna varit bättre insatta i frågeställ- ningen rörande nationella minoriteter har vi gemensamt kunnat konstatera att flera kommuner uppfyller i vart fall en del av de krav som skulle ställas vid en utvidgning av förvaltnings- området. Det har i flera fall varit nödvändigt att diskutera skillna- derna mellan de integrations- och minoritetspolitiska målen. Några av kommunerna arbetar aktivt med att bistå kommuninvå- narna med service på andra språk än svenska. Bland de synpunkter som kom fram vid besöken kan bl.a. följande nämnas. Vid besök i kommun2 hade utredningen möjlighet att träffa en nästan fulltalig kommunstyrelse. Bl.a. diskuterades frågan om modersmålsundervisning och tvåspråkig undervisning på finska. Kommunen har både en sverigefinsk friskola och kommunala finskspråkiga klasser. Efterfrågan på finskspråkig un- dervisning har enligt kommunen minskat sedan 1980- och 1990- talen. I arbetar man aktivt med att förbättra modersmåls- undervisningen. Man använder även modersmålet som undervis- ningsspråk i andra ämnen och man har satsat på s.k. språkförskolor. Beredskap för att utvidga förvaltningsområdet för finska språket Man har även infört arbetsmetoder för att mäta resultaten när det gäller uppnående av språkmål. Resultaten från arbetet har varit po- sitiva. Kommunen har fått medel från regeringens Storstadsprojekt. Tyvärr har sverigefinnarna inte kommit i åtnjutande av språksats- ningar inom Storstadsprojekt, eftersom sverigefinnarna bor i andra delar av kommunen än där satsningarna sker. I förs även en dialog med sverigefinnar om äldreomsorg på finska. Vid besöket i kommun3 diskuterades särskilt frågan om anordnande av äldreomsorg på finska. Kommunens represen- tant konstaterade att det är viktigt att det finns en beredskap , särskilt vad gäller tillgången till finskspråkig personal, när allt fler finskspråkiga blir äldre. Det är viktigt att kommunen har en öppen dialog med den sverigefinska gruppen bl.a. i denna fråga. En ordentlig kartläggning av de faktiska behoven behöver göras. Från kommunen framhölls även att det vore önskvärt om staten tog fram översatt basmaterial rörande minoritetsfrågor som kommu- nerna kan använda sig av i sitt arbete. Vid besöket i kommun4 informerades utredningen om det kartläggningsarbete kommunen genomför rörande de na- minoriteternas behov. Diskussioner har förts med repre- sentanter för de nationella minoriteterna i kommunen. Arbetet kommer sannolikt att utmynna i någon form av policydokument. I kommun5 har minoritetsfrågorna aktualiserats bl.a. inom äldreomsorgen. Vid utredningens besök framkom att det finns en efterfrågan på finskspråkig äldreomsorg och kommunen har köpt äldreomsorgsplatser i en annan kommun. Kommu- nen erbjuder finskspråkiga klasser och förskoleverksamhet på finska. Kommunen har förstått att man måste öka kunskaperna om den svenska minoritetspolitiken hos kommunens anställda. Därför kommer man att att anordna ett seminarium rö- rande minoritetspolitiken som riktar sig till politiker, kommunens personal och även allmänheten. Detta får uppfattas som ett mycket positivt initiativ för att sprida kunskaper om minoritetspolitiken och de nationella minoriteterna. Kommunen har redan tidigare, –2002, kartlagt personalens språkkunskaper för att kunna ge bättre service till kommuninvånarna. Beredskap för att utvidga förvaltningsområdet för finska språket Vid besöket i kommun6 informerades utredningen om att kommunen har ett samarbete med sverigefinska organisa- tioner. Det finns möjlighet att få finskspråkigt demensboende i kommunen. Likaså finns det finskspråkig förskoleverksamhet och finskspråkig undervisning på låg- och mellanstadiet i kommunen. Kommunens representanter uppgav också att man anser att det finns andra grupper i kommunen, bl.a. assyrier/syrianer och romer, som har större behov av stöd än sverigefinnarna. När det gäller frå- gan om nationella minoriteter konstaterade kommunens represen- tanter att flera kommuner bör kunna samarbeta med varandra i dessa frågor . I kommun7 gavs utredningen möjlighet att redogöra för sitt arbete på kommunstyrelsens sammanträde. Kommunstyrelsen hade även möjlighet att ställa frågor om minoritetspolitiken och nuvarande lagstiftning. Frågan om äldreomsorg på finska har dis- kuteras med representanter för sverigefinnarna i kommunen. Tidi- gare har det även funnits finskspråkiga klasser i kommunen, men dessa lades ned . Även vid besöket i kommun8 hade utredningen möjlig- het att träffa nästan hela kommunstyrelsen. Det noterades att det redan finns en del finskspråkig service i kommunen. Om kommu- nen skulle öka ambitionsnivån i den finskspråkiga servicen till kommuninvånarna ännu mer, skulle det innebära merkostnader för kommunen. T.ex. skulle man kunna lägga in material på finska i den s.k. 24-timmarsmyndigheten. Vidare noterades att det är vik- tigt att en länsstyrelse ges en samordnande roll i minoritetsfrå- gorna. Från kommunens sida poängterades även att det är viktigt att man ökar förståelsen mellan de nordiska länderna mer och att i det sammanhanget har finska språket en viktig betydelse. Vid besöket i Hallstahammar9 träffade utredningen representan- ter för både kommun och kommun. Det konstaterades att avstånden i kommunerna kan vara långa och att det kan försvåra möjligheterna att erbjuda service. I gjordes en inventering av de sve- rigefinska invånarnas behov inom äldreomsorgen. Man konstate- rade då att det kommer att finnas behov av tjänster på finska inom äldreomsorgen . En diskussion fördes om vad som avses Beredskap för att utvidga förvaltningsområdet för finska språket med lagtextens delvis rörande kommunens skyldighet att erbjuda förskola och äldreomsorg. Vidare uppgavs att om ett förvaltnings- område skulle införas i denna region, skulle det att innebära mer- kostnader för kommunerna i form av kostnader för organisations- förändringar och utbildningsinsatser. Det poängterades även att det är viktigt för kommunens planering att det finns statistiskt material så att man kan bedöma antalet personer som tillhör nationella mi- noriteter. Besök har även gjorts i kommun, där syftet var att informera kommunstyrelsen om utredningens arbete och re- sultaten från enkätundersökningen bland sverigefinnar.10 Från kommunernas sida har man vid nästan samtliga besök tyd- ligt uttryckt att en utvidgning av förvaltningsområdet måste med- föra ett tillskott av statlig finansiering för att täcka kommunernas merkostnader. 10.2.3Allmänt om kommunernas yttranden Utredningen har begärt att få in skriftliga yttranden från samtliga kommuner i de fyra länen. I begäran om yttrande har en allmän be- skrivning av nuvarande lagstiftning lämnats och kommunerna har hänvisats till utredningens hemsida för ytterligare material. Även direktivet har bifogats. Utredningen har begärt att få svar på bl.a. följande frågor från kommunerna: Är det möjligt att få förskola och/eller äldreomsorg helt eller delvis på finska i kommunen eller planeras sådan verk- samhet? Finns det personal inom förskolan, äldreomsorgen och den kommunala förvaltningen som talar finska? Har kommu- nen tidigare gjort någon kartläggning av om det finns sådan personal? Har kommunen upprättat någon handlingsplan eller vidtagit några andra åtgärder med anledning av den nationella minori- tetspolitiken? Om kommunen skulle bli skyldig att tillhandahålla sådan ser- vice på finska som ges i nuvarande förvaltningsområde, bedömer ni att det skulle innebära ytterligare kostnader för Beredskap för att utvidga förvaltningsområdet för finska språket Om svaret är ja, uppskatta hur stora kostnadsök- ningar det skulle kunna bli frågan om? Kommunerna har även haft möjlighet att lämna andra synpunkter de tyckt var relevanta. När resultaten från enkätundersökningen bland sverigefinnar blev klara skickades även en skrivelse rörande dessa resultat till samtliga aktuella kommuner för att göra kommu- nerna uppmärksamma på resultaten. Kommunerna gavs möjlighet att inkomma med ytterligare synpunkter med anledning av enkät- resultaten. Ingen kommun har dock inkommit med synpunkter i sak. Det finns en del allmänna reflektioner som kan göras med anled- ning av kommunernas yttranden. Av en del yttranden framgår att vissa kommunerna inte riktigt förstått syftet med den svenska mi- noritetspolitiken, och detta får tolkas som att kunskaperna om den nationella minoritetspolitiken och internationella åtagan- den måste förbättras. Detta visar, enligt min mening, att det finns ett stort behov av en stödjande statlig funktion som riktar sig till kommunerna för att åtaganden rörande minoriteter skall få ett ordentligt genomslag. Några kommuner har valt att inte svara på utredningens frågor och inte lämnat något yttrande alls. När de gäller dessa kommuner har utredningen ingen möjlighet att ta ställning till beredskapen för en utvidgning. Allmänt kan dock sägas att det bor sverigefinnar i alla landets kommuner och många av dessa arbetar inom verksamhet. Det finns därför anledning att tro att förutsättning- arna även i de kommuner, som inte yttrat sig, är likartade med för- hållandena i övriga kommuner i regionen. Anledningen till att fattat beslut om införandet av en minoritetspolitik och inrättandet av förvaltningsområden i Norr- botten är att lagstiftaren vill höja statusen på de nationella minori- tetsspråken och ge stöd enligt del III i minoritetsspråkskonventio- nen.