sou · GTB354d4 · 2006-01-01 00:00:00 — En grundtanke kriminal- vårdsreform var också att anstaltsvistelsen redan från början skulle inriktas på åtgärder som förbereder den intagne för tillvaron utom anstalten, allt i den utsträckning det kan ske utan att kravet på samhällsskydd eftersätts. En bestämmelse med denna innebörd infördes i 4 § KvaL. För det stora flertalet intagna innebar reform vidgade möjligheter till vistelse utanför anstalt. infördes även en bestämmelse i 33 § KvaL om konkreta åtgärder mot slutet av anstaltsvistelsen för att förbereda frigivningen. Av bestämmelsen framgår att i anstalt skall förberedelserna för den intagnes frigivning vara särskilt inriktade på konkreta åtgärder för att underlätta övergången till ett liv i frihet. Därvid skall förutsättningarna för att bevilja den intagne frigång, IÖV-utsluss eller § 34-placering särskilt övervägas. Förberedelser skall ske i nära samverkan med den intagne och i samarbete med berörda myndigheter, organisationer och enskilda personer som kan främja den intagnes anpassning i samhället. Vikten av frigivningsförberedelser har också tagits upp i ett flertal rapporter. Här kan nämnas KVS rapport (2000) samt BRÅ:s rapporter Från anstalt till livet i frihet - inför muck (2000), Efter muck – från anstalt till livet i frihet (2001) och Från anstalt till frihet – förstärkta frigivningsförberedelser (2003). Vidare kan nämnas RFS och rapport och möjligheter inför en bättre frigivning (2004). 23.4Långtidsdömdas vistelse utanför anstalt För en mindre kategori intagna medförde reform strängare regler för vistelse utom anstalt. Det gällde lagöverträdare med strafftider på lägst som ägnat sig åt organiserad eller systematisk kriminell verksamhet av särskilt samhällsfarlig natur, inte sällan med internationell anknytning, och beträffande vilka samhälleliga stödåtgärder kunde förväntas sakna effekt. Främst avsågs personer som ägnade sig åt grov narkotikabrottslighet. Bakgrunden till restriktionerna för denna grupp var det då stigande antalet rymningar under pågående verkställighet. Den aktuella bestämmelsen infördes i 7 § tredje stycket KvaL. Avgränsningen av gruppen har ändrats . Sin nuvarande utformning fick bestämmelsen då den formella klassificeringen för särbehandling avskaffades och ersattes av mer individualiserade särskilda villkor för bl.a. anstaltsplacering och vistelse utanför anstalt. Generellt gäller numera enligt 7 § tredje stycket KvaL att för den som avtjänar fängelse i lägst skall det särskilt beslutas om de villkor som skall gälla för verkställigheten när det gäller permissioner, vistelser och verkställighet utanför anstalt enligt 11, 14, 32, 33 a och 34 §§. Om det finns särskilda skäl skall sådana villkor beslutas också för annan intagen som dömts till fängelse i lägst . Beslut som strider mot de särskilda villkoren får inte meddelas. Avsikten med de särskilda villkoren var att de skall sätta de yttre ramarna för den intagnes verkställighet vad gäller säkerheten. De tidigare legala inskränkningarna beträffande permissioner försvann. Med beaktande av vilken typ av brottslighet dessa intagna gjort sig skyldiga till förutsattes enligt förarbetena att de särskilda villkoren bl.a. skulle bli restriktiva för permissioner och t.ex. normal- permission inte tillåtas förrän avsevärd tid förflutit. gällde också att beslut om särskilda villkor inte fick delegeras av KVS till lokal kriminalvårdsmyndighet. gäller förbudet att delegera beslut om vistelse och verkställighet utanför anstalt endast beträffande den som dömts för terroristbrott eller liknande. tas samtliga långtidsdömda emot på en särskild riksmottagning vid anstalten Kumla för att utreda lämplig placering och särskilda villkor för dömda personer som kräver särskild uppmärksamhet ur säkerhetssynpunkt. På Hinseberg finns en riksmottagning för kvinnor. Med anledning av kritik från och mot bakgrund av Malexander-morden beordrade generaldirektören för KVS i en skrivelse samtliga myndighetschefer att förvissa sig om att man hade erforderlig kontroll över långtidsdömdas utevistelser. Vidare tillsattes en arbetsgrupp inom kriminalvården för att se över den praktiska tillämpningen av gällande regler för vistelse utanför anstalt och, i mån av behov, föreslå erforderliga förändringar i regelverket. Arbetsgruppen antog namnet permissionsutredning och lämnade rapporten utevistelser. Enligt rapporten fanns det brister i det dåvarande regelverket och den praktiska tillämpningen. Lagstiftningen på området ansågs tillfredsställande, men KVS föreskrifter borde i vissa delar arbetas om. Arbetsgruppens främsta kritik gällde att den praktiska tillämpningen av regelverket varit alltför generös samt att det förelegat brister i intern planering, kontroll och uppföljning. Enligt arbetsgruppen krävdes det stramare tillämpning, bättre kontroll och vistelse utanför anstalt i minskad omfattning. Rapporten ledde till en rad ändringar i KVS tillämpningsföreskrifter om vistelse utanför anstalt. Genom KvaL infördes bestämmelser om att en intagen kan få vistas utanför anstalten för att delta i föreningsverksamhet eller annan liknande verksamhet som är ägnad att underlätta anpassningen i samhället. Det var dock inte ovanligt att intagen ensam eller i grupp fick lämna t.ex. se teaterföreställningar eller fotbollsmatcher. I förarbetena till KvaL angavs att behandlingsmässiga fördelar inte sällan kunde uppnås genom att en intagen fick delta i idrotts- eller föreningsverksamhet ute i samhället. Om det var fråga om en grupp av intagna skulle de kunna stå under tillsyn. Om det bedömdes påkallat med tillsyn för enskilda intagna borde utevistelse inte komma ifråga. kom i sitt betänkande Verkställighet av fängelsestraff (SOU 1993:76) fram till att det inte fanns något behov av att ändra förutsättningarna för deltagande i fritids- aktiviteter utom anstalt. Utredningen påtalade dock att kriminal- vården alltid måste göra en noggrann avvägning mellan vikten av att fängelsestraffet inte urholkas och samhällsskyddets krav å ena sidan samt rehabiliteringsaspekterna å den andra. Regeringen (se prop. 1997/98:95) delade uppfattning, att det inte framkommit något behov att ändra förutsättningarna för fritidsverksamhet utanför anstalt. För att framhålla vikten av att det görs en rimlig avvägning mellan de olika intressen som gör sig gällande föreslog dock regeringen att det skulle införas en särskild markering om detta i lagtexten. Tillägget innebär att fritidsvistelse utanför anstalten inte skall beviljas om det på grund av viss omständighet kan befaras att en intagen avviker, återfaller i brott eller kommer att missbruka alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel eller dopningsmedel. I enlighet med förslag infördes också bestämmelser om att erforderliga villkor, t.ex. förbud mot alkoholförtäring, kan ställas för vistelse utanför anstalt. permissionsutredning fann att anstalternas regel- tillämpning ifråga om fritidsverksamhet utanför anstalt varit alltför vidlyftig och tillämpats på ett sätt som inte kan ha varit lagstiftarens mening. Institutet hade kommit att tillåtas för vissa långtidsdömda, vars egentliga behov av aktiviteter kan ha varit tveksamt. förslag utmynnade i nya föreskrifter och allmänna råd från KVS. Enligt KVS föreskrifter får fritidsverksamhet utanför anstalt inte medges i sådan omfattning att verkställigheten av fängelsestraffet urholkas och vissa typer av aktiviteter bör inte alls förekomma. Samhällskyddsaspekterna kan också vara av sådan tyngd att fritidsverksamhet utanför anstalt inte kan komma ifråga. Vilken aktivitet som kan bli aktuell prövas individuellt i varje enskilt fall. Av betydelse är det utbud av fritidsaktiviteter som finns inom anstalt, annan utevistelse, anstaltens belägenhet i förhållande till närmaste tätort, personalresurser etc. Som exempel på aktiviteter nämns i KVS föreskrifter förenings- och mötesverk- samhet, idrott, kurser, kulturarrangemang som bio och teater (undantagsvis) samt religiös verksamhet. Anstalten kan också ordna egna aktiviteter. Deltagande i AA/NA-möten kan medges även i form av särskild permission inom ramen för program- verksamhet. Vistelse utanför anstalt bör enligt KVS föreskrifter koncentreras till tiden närmast före villkorlig frigivning. Under två–, för långtidsdömda något längre, skall vistelse utanför anstalt kunna medges med som mest fyra tillfällen . kan vistelse utanför anstalt medges vid en–två tillfällen , dock högst . Före kan vistelse utanför anstalt inte medges annat än . Fritidverksamhet utanför anstalten kan medges innan den intagne haft normal- permission på egen hand. En förutsättning för detta är att denne bedöms kunna sköta vistelsen utanför anstalt i grupp av intagna. Enligt KVS föreskrifter bör särskild uppmärksamhet ägnas åt de intagna som har ett uttalat behov av social träning samt intagna som på grund av ett mycket långt frihetsberövande bedöms vara i behov av särskilda insatser i slutet av verkställigheten. Socialt etablerade kan i vissa fall komma ifråga för aktiviteterna, t.ex. för att vidmakthålla ett starkt engagemang i en förening. Inför varje utevistelse skall skriftligt beslut fattas. Beslutet skall ha föregåtts av en riskbedömning. Enligt föreskrifterna skall en individuell bedömning göras beträffande behovet av utevistelse med hänsyn till kravet på att utevistelsen skall vara ägnad att underlätta återanpassningen. Som framgått ovan står enskilda som regel inte under tillsyn under utevistelsen, medan däremot kriminalvårdstjänstemän som regel följer med vid gruppaktiviteter. Enligt KVS föreskrifter bör myndigheten följa upp vad som förevarit under utevistelsen. Till följd av de stränga föreskrifter som KVS införde sjönk antalet påbörjade fritidsaktiviteter kraftigt. Antalet fall har dock börjat stiga något . Det är särskilt svårt för grupper av intagna att få vistas utanför . Ofta krävs tillsyn för att sådana aktiviteter skall kunna komma till stånd och under rådande tider med resursbrist finns inte bevaknings- personal att tillgå. Under kommitténs studiebesök har från olika håll framförts önskemål om att det bör vara möjligt att i större utsträckning kunna bevilja grupper av intagna möjligheter att vistas utanför fritidsaktiviteter. infördes en möjlighet för dåvarande Fångvårdsstyrelsen att bevilja permission för den som dömts till ungdomsfängelse, t.ex. för att besöka hemmet, arbetsförmedling eller arbetsgivare. För andra intagna var möjligheten inskränkt till specialfall som sjukdom eller dödsfall i familjen. Genom verkställighetslag utökades möjligheten till permission. Intagen kunde få tillstånd att lämna anstalten om det med hänsyn till strafftidens längd eller annars förelåg starka skäl, allt under förutsättning att fara för missbruk inte ansågs föreligga. För att fångar med kort strafftid skulle få permission erfordrades särskilda skäl. Genom nya tillämpningsföreskrifter i ett cirkulär 1949 gjordes en åtskillnad mellan särskild permission (för vissa speciella angelägenheter) och regelbunden permission, som kunde beviljas om särskilt angivna förutsättningar var uppfyllda. Bestämmelserna lag överfördes i stort sett oförändrade till behandlingslag. I sistnämnda lag tillkom dock särskilda bestämmelser om s.k. långtidspermission om för internerade och fängelsedömda. Avsikten var att ge dessa intagna möjlighet att ordna upp bostads- och arbetsförhållanden för att skapa bättre förutsättningar för villkorlig frigivning. kom Fångvårdsstyrelsen att liberalisera praxis när det gällde att bedöma innebörden av starka skäl och bevilja korttidspermission. Efter ett samråd mellan KVS, personalen och de intagna utvidgades användningsområdet för regelbundna permissioner genom förkortning av kvalifikationstiderna och tiden fram till ny permission. Enligt det nya vårdcirkulär som gavs ut till följd av samrådet kunde intagna med långa strafftider beviljas korttidspermission med vissa tidsmellanrum som ett led i behandlingen (regelbunden permission). Sådan permission fick inte beviljas om det inte på ett betryggande sätt var sörjt för den intagnes bostadsförhållanden under permission. Permission fick beviljas först efter att en viss i lag angiven kvalifikationstid hade förflutit. För ny permission krävdes att förflutit sedan den senaste permissionens början. Intagen som hade rymt eller begått brott efter verkställighetens början eller annars visat sig opålitlig borde inte beviljas permission första gången förrän han ändrat sitt beteende till det bättre och visat pålitlighet. För intagna som var placerade i särskild avdelning för frigångare rådde förmånligare regler. Genom kriminalvårdsreform blev permissions- bestämmelserna mer liberala. Endast när det förelåg avsevärd fara för missbruk skulle regelbunden korttidspermission vägras. När det gällde korttidspermission av annan särskild anledning uttalades i propositionen att det bör beaktas att det kan föreligga speciellt starka skäl för permission och mera påtagliga risker för missbruk bör i regel kunna neutraliseras genom att den intagne ställs under bevakning. För vissa långtidsdömda skulle dock korttidspermission endast få beviljas om det förelåg synnerliga skäl. Långtids- permission fick benämningen frigivningspermission och kunde beviljas från den dag då halvtidsfrigivning kunde komma ifråga. Kvalifikationstiden för när permission kunde beviljas och andra enskildheter kom att bestämmas i KVS föreskrifter. reform har det inte gjorts några genomgripande förändringar av permissionsbestämmelserna i . Detta gäller dock inte den grupp långtidsdömda som omfattats av regleringen i 7 § tredje stycket KvaL och som vistades på sluten riksanstalt. För denna grupp har det införts bestämmelser som gjort det svårare att få permission. infördes i 32 § KvaL begreppen normalpermission och särskild permission. 1997/98:145 anfördes följande. En av grundtankarna i KvaL är att anstaltsvistelsen redan från början skall inriktas på åtgärder som förbereder den intagne för tillvaron utanför anstalten. utgör ett mycket väsentligt inslag i denna strävan och är viktigt för att den intagne skall kunna behålla kontakten med anhöriga och andra personer i hans närhet. Det utgör också ett betydelsefullt medel för att underlätta den intagnes anpassning i samhället och för att motverka anstaltsskador. Permissioner är ofta den mest betydelsefulla länken mellan anstalten och samhället i övrigt för den intagne. Det är emellertid också viktigt för kriminalvårdens förtroende hos allmänheten att samhällsskydds- faktorerna tillmäts stor betydelse vid bedömningen av om en permission skall beviljas. För att uppnå fördelarna med permissionerna är det nödvändigt med en väl genomtänkt permissionsplanering, så att risken för missbruk minimeras. slopades också möjligheten till frigivningspermission. Institutet hade tidigare upphört att tillämpas i takt med ändringar av reglerna om villkorlig frigivning. inte kunna spela någon roll i det nya systemet med enhetlig 2/3- frigivning. Med den nya regleringen ansågs institutet endast kunna omfatta dem som på grund av misskötsamhet fått sin anstaltstid förlängd. Det ansågs inte lämpligt att de som fått sin anstalts- vistelse förlängd på grund av misskötsamhet ändå skulle släppas ut ur anstalten efter två tredjedelar av strafftiden genom tillämpning av bestämmelserna om frigivningspermission. Permission innebär enligt dagens regler att en intagen får lämna anstalten antingen för att underlätta anpassningen i samhället (normalpermission) eller om det finns någon annan särskild anledning (särskild permission). En speciell form av särskild permission är s.k. lufthålspermission, som kan äga rum för att minska skadeverkningar av ett långt frihetsberövande. Lufthålspermission är bevakad och kan komma ifråga efter en bedömning av den intagnes behov av en kortare utevistelse och kraven på säkerhet i varje enskilt fall. Den sker endast undantagsvis på allmän plats med större folkmängder, i den privata bostaden eller i annan för den intagne välkänd lokal. Med hänsyn till säkerheten kan det också förekomma att den intagne inte informeras om tidpunkt och plats för lufthålspermissionen förrän i omedelbar anslutning till denna. I KvaL anges att hinder för normalpermission föreligger när det finns påtaglig fara för fortsatt brottslig verksamhet eller avsevärd fara för annat missbruk. Vid denna bedömning skall särskilt beaktas om den intagne har nyttjat eller förfarit olagligt med narkotika inom anstalten eller utan giltigt skäl vägrat att på anmodan lämna urinprov. Enligt KVS föreskrifter skall en individuell riskanalys av varierande noggrannhetsgrad göras. I föreskrifterna ges mycket detaljerade riktlinjer för riskanalysen. Utöver att det skall finnas en särskild anledning för permission finns det inte i lag angivet vilka förutsättningar som skall vara uppfyllda för att särskild permission skall beviljas. Enligt KVS föreskrifter får särskild permission beviljas för att en intagen utanför anstalten skall kunna ombesörja angelägenheter som är av väsentlig betydelse för honom och som inte kan ombesörjas under normalpermission eller på annat sätt. I föreskrifterna nämns också att det alltid skall göras en avvägning mellan angelägenheten för den intagne å ena sidan och risken för missbruk å den andra. Som exempel på angelägenheter som i vissa fall kan komma ifråga nämns besök av närstående som är svårt sjuk eller närståendes begravning, inställelse vid domstol eller myndighet eller för att bevaka sina intressen i en rättslig angelägenhet, resa till annan anstalt som den intagne skall förflyttas till, aktiviteter inom ramen för programverksamhet, möten mellan intagna som är gifta eller sammanboende och som inte medges normalpermission samt Särskild permission kan också beviljas för att minska skadeverkningar av ett långt frihetsberövande (lufthålspermission). De villkor som kan anses nödvändiga under permissionen i fråga om vistelseort, anmälningsskyldighet eller annat får ställas. Om noggrann tillsyn behövs kan det föreskrivas att den intagne under permissionen skall vara ställd under bevakning. Enligt KVS föreskrifter skall det ställas villkor om att den intagne skall följa uppgjord permissionsplan. För intagna som dömts för narkotika- brott, våldsbrott eller annan allvarlig brottslighet skall villkor om vistelseort, permissionsadress och anmälningsplikt ställas om det inte anses obehövligt. För särskild permission skall alltid ställas villkor om ändamål och vistelseort. Enligt föreskrifterna är det vidare nödvändigt att förena permissioner med adekvata villkor för att upprätthålla en individ- anpassad kontrollnivå. Om det är nödvändigt med särskild kontroll även i andra fall än som nämnts ovan bör villkor ställas om vistelseort, permissionsadress och anmälningsplikt hos kriminal- vårdsmyndighet eller polis. I vissa fall kan det räcka med telefonkontakt med anstalten. Om den intagne är i behov av stöd i form av medföljande personal för att planlagd permissionen skall kunna genomföras kan villkor om detta föreskrivas. Villkor om förbud att nyttja alkohol och andra berusningsmedel bör ställas efter en individuell bedömning. Villkor om urinprovskontroll före permission bör normalt ställas endast för en intagen som missbrukar eller som har missbrukat narkotika eller förbjudna dopningsmedel. Villkor kan också ställas om att pass skall lämnas in till anstalten. Permission utanför gränser får inte ske utan medgivande av KVS och kan medges endast om ytterst starka skäl föreligger. Intagen som har dömts till fängelse i lägst bör inte beviljas normalpermission innan av straffet avtjänats, såvida det inte finns särskilda skäl (12 § KvaF). Om det är fråga om terroristbrott eller motsvarande bör normalpermission inte alls beviljas såvida inte särskilda skäl föreligger. Särskilda skäl kan finnas beträffande unga intagna med långa fängelsestraff, som är i stort behov av social rehabilitering. Enligt KVS föreskrifter skall normalpermission föregås av en individuellt bestämd kvalifikationstid. Först kan permission komma ifråga. Enligt föreskrifterna är syftet med kvalifikationstiden att åstadkomma en viss förutsebarhet i permissionssystem och inte en utfästelse om permission. För de som avtjänar fängelse i lägst eller är placerade i sluten anstalt får kvalifikationstiden inte understiga en fjärdedel av den totala strafftiden, såvida inte särskilda skäl föreligger. För de som avtjänar fängelse och är placerade i öppen anstalt är kvalifikationstiden lägst en månad om strafftiden är högst , om strafftiden är över men högst , och om strafftiden är men lägre än . För de som avtjänar eller livstid skall minimitiden vara och . För de som avtjänat fängelse i utlandet eller genomgått psykiatrisk vård kan minimitiderna underskridas. Häktningstid i omedelbar anslutning till påbörjande av verkställigheten eller i utlandet inräknas. Normalpermission får, med hänsyn till den tid som kriminalvården behöver för att bereda ärendet, dock inte beviljas förrän minst en månad har avtjänats i anstalt. En intagen bör under vissa förhållanden inte beviljas normalpermission fast minimitiden har uppnåtts. Så bör t.ex. inte ske vid viss artbrottslighet, flera återfall i brott eller om brott begåtts under tidigare eller pågående verkställighet. permission kan också nekas med hänsyn till den intagnes personliga förhållanden. Generellt anses skäl föreligga för en första lufthålspermission ungefär efter häktningsdagen. KVS har vidare lämnat mycket detaljerade riktlinjer beträffande omfattningen av normalpermissioner. Här kan följande nämnas. En permissionsperiod varar en månad. kan en och i vissa fall två permissioner beviljas. Det skall gå från den senaste normalpermissionen innan en ny permission kan komma ifråga. För intagen som avtjänar fängelse i lägst och som är placerad i öppen anstalt kan permission förekomma . Permission får inte påbörjas av verkställigheten. Den första permissionen får omfatta högst . Därefter får en permission inte omfatta . För varje permissionsperiod får permissioner omfatta: 1.högst när den intagne avtjänar fängelse i lägst , är placerad på öppen anstalt och beräknas ha högst kvar av verkställigheten, 2.högst om punkten 1 inte är tillämplig och den intagne beräknas ha mindre än kvar av verkställigheten , 3.högst om punkten 1 inte är tillämplig och den återstående verkställighetstiden uppgår till eller däröver. Särskilda regler gäller vid kortare straff och när återstående permissonsperiod är kort. Till permissionstiden får läggas nödvändig restid till och från permissionsadressen. Särskild permission får enligt KVS föreskrifter inte omfatta än vad som är nödvändigt för att tillgodose syftet med permissionen. Lufthålspermission bör förutom eventuell kortare restid inte överstiga och kan förekomma var sjätte månad. Om den intagne haft utevistelser av annat slag kan det medföra att skäl för lufthålspermission saknas. Som nämnts ovan bör villkor för permissionen utformas så att kontroll möjliggörs. Om det trots påtaglig risk för misskötsamhet eller brott bör beviljas permission kan beslutas att den skall vara bevakad. Detta innebär att den intagne under hela utevistelsen skall stå under tillsyn av minst två kriminalvårdstjänstemän. bedöms erforderligt eller polisen särskilt begär det, skall anstalten underrätta polismyndigheten på den ort där den intagne skall vistas. Polisen skall alltid underrättas om en bevakad permission och om permission för en intagen som dömts till fängelse i lägst . Utfallet av den uppgjorda permissionsplanen skall kontrolleras i nära anslutning till att den intagne återkommit efter permissionen, t.ex. genom drogfrihetskontroll, färdbiljetter, intyg och genom- gång med den intagne. Skriftlig permissionsplan skall enligt KVS föreskrifter upprättas för varje permissionstillfälle. Planen skall utformas så att dess innehåll kan kontrolleras och följas upp. Lufthålspermission planeras normalt av anstalten i samråd med den intagne. Planeringen innefattar samråd med polis. Information till polis och målsägande lämnas. Bestämmelser om frigång infördes .