sou · GTB3117 · 2006-01-01 00:00:00 — Sekretessen gäller om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men om uppgiften röjs. Även i andra fall kan sekretess gälla i en myndighets personal- administrativa verksamhet. Sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde utsätts för våld eller annat allvar- ligt men om uppgiften röjs. Kriminalvården gäller sekretess också för uppgift om enskilds bostadsadress, hemtelefonnummer, personnummer och andra jämförbara uppgifter avseende personalen, uppgift i form av fotografier som utgör underlag för tjänstekort samt uppgift om närstående till personalen (1 a § sekretessförord- ningen). Beträffande sådana uppgifter gäller sekretessen om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom eller henne närstående lider men. Sekretess inom kriminalvården (7 kap. 21 § sekretesslagen) Sekretess gäller inom kriminalvården för uppgifter om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften Några ytterligare frågor kring utbyte av uppgifter i rättsväsendet Sekretessen gäller inte beslut av Kriminalvården, eller en övervakningsnämnd. Finns uppgifterna i allmänna handlingar gäller sekretessen i högst . Sekretess gäller för uppgifter om enskildas personliga förhållan- den. Det omfattar självfallet uppgifter om personliga förhållanden för den som är föremål för åtgärder från kriminalvården. Men sek- retessen omfattar även uppgifter om andra enskilda, t.ex. besökare till intagna i anstalt eller uppgifter i en utredning om en tilltänkt övervakares lämplighet (JO 1989/90 s. 105). Uppgifter som kan omfattas av denna sekretess är uppgifter om vad klienten dömts för och vilken påföljd han eller hon fått. Även sådana uppgifter som kommer fram under verkställigheten av en på- följd omfattas. Detsamma gäller uppgifter i det register över intag- na m.fl. som förs av Kriminalvården. Uppgifterna kan gälla någon annan än klienten, t.ex. anhöriga, vänner eller en besökare från en ideell organisation. Sekretessen gäller till förmån för den som är föremål för krimi- nalvårdens åtgärder och hans eller hennes närstående. Om fara upp- kommer för att någon skall utsättas för våld eller annat allvarligt men, gäller sekretess även till skydd för andra personer. Det kan gälla t.ex. andra intagna eller vårdare. Med våld eller annat allvarligt men avses naturligtvis rena våldsövergrepp. Begreppet omfattar dock även telefonterror eller andra trakasserier av allvarligare slag. Sekretessen enligt denna bestämmelse anses inte utgöra hinder för att kriminalvårdens personal kontaktar utomstående för att hjälpa en klient. Det framgår dock av förarbetena att personalen skall vara försiktig med att avslöja klientens bakgrund (prop. 1979/80:2 del A s. 219). Personalen bör i det sammanhanget i så stor utsträckning som möjligt försöka få klientens samtycke till att uppgifterna lämnas ut. Sekretessen gäller även i förhållande till klientens anhöriga. JO tog i beslut /88 s. 117 ställning till om personal vid en kriminalvårdsanstalt självmant kan underrätta kronofogdemyndig- heten om en intagens tillgångar. I ärendet gjorde JO bedömningen att kriminalvården i första hand skall tillgodose de intagnas behov och intressen. Frågan om uppgifter om de intagna kan lämnas ut bör avgöras med de intagnas bästa för ögonen. Endast om det kan antas vara till fördel för en intagen, bör anstaltsledningen själv ta initiativ till att sekretessbelagda uppgifter om den intagne lämnas ut. Att rutinmässigt och utan de intagnas vetskap underrätta kronofogde- myndigheten om de intagnas tillgångar i anstalten var enligt JO:s Några ytterligare frågor kring utbyte av uppgifter i rättsväsendet mening inte någon uppgift för kriminalvårdens tjänstemän och borde inte förekomma. Enligt 14 kap. 4 § sekretesslagen gäller sekretess till skydd för den enskilde inte i förhållande till den enskilde själv. Det gäller även uppgifter som omfattas av sekretess inom . Upp- gifter om den enskilde kan således bara undanhållas den enskilde själv, om det skulle innebära att skaderekvisitet är uppfyllt i för- hållande till någon annan eller om någon annan sekretessbestäm- melse, t.ex. 5 kap. 1, 2 eller 4 §, också är tillämplig. Möjligheten att lämna ut uppgifter påverkas inte bara av sekretess- lagen utan även av lagstiftning om behandling av personuppgifter. Grundläggande och i generellt tillämpliga bestämmelser om automatiserad behandling av personuppgifter finns i personuppgifts- lagen (1998:204). Vid sidan av personuppgiftslagen finns i dessutom omfattande och särskild lagstiftning som är tillämplig på registerföring och databashantering hos bl.a. statliga myndigheter (s.k. registerförfattningar). I avsnitt 5.4 har vi gett en kortfattad beskrivning av personupp- giftslagen och polisens registerförfattningar. I detta avsnitt ger vi en kort beskrivning av den registerlagstiftning som gäller för Kriminal- vården. Behandlingen av personuppgifter inom kriminalvården regleras genom lagen (2001:617) om behandling av personuppgifter inom kriminalvården och förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården. Enligt lagen (3 § första stycket) får en myndighet inom Kriminal- vården behandla personuppgifter bara om det behövs för att 1.myndigheten skall kunna fullgöra sina uppgifter i enlighet med vad som föreskrivs i lag eller förordning, 2.underlätta tillgången till sådana uppgifter om verkställighet av påföljd eller häktning som rättsväsendets myndigheter behöver, eller 3.upprätthålla säkerheten och förebygga brott bl.a. som en person är häktad eller sitter i fängelse. Uppgifter om en person får inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska Några ytterligare frågor kring utbyte av uppgifter i rättsväsendet åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fack- förening, hälsa eller sexuella läggning (5 §). Om uppgifter om en person behandlas på annan grund får uppgifterna kompletteras med sådana uppgifter, om det är oundgängligen nödvändigt för syftet med behandlingen. Sådana känsliga personuppgifter får normalt inte användas som sökbegrepp. Regeringen får dock föreskriva att så- dana känsliga personuppgifter får användas för sökning om ända- målet är att upprätthålla säkerheten och förebygga brott. I förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminal- vården finns mera detaljerade bestämmelser om behandling av per- sonuppgifter inom kriminalvården. Här finns bl.a. en uttömmande uppräkning av vilka personuppgifter som får behandlas inom krimi- nalvården och för vilka ändamål. I 3 och 4 §§ finns gemensamma bestämmelser om vilka personuppgifter som får behandlas. Det gäl- ler allmänna uppgifter om namn på den berörde och personer med anknytning till honom eller henne samt olika typer av beslut och liknande som har betydelse för verkställigheten. Vidare anges i vilka kategorier av uppgifter även känsliga personuppgifter får behandlas. I 9 och 10 §§ finns bestämmelser om vilka uppgifter som utöver dem i 3 och 4 §§ får behandlas om häktade m.fl. Här nämns bl.a. uppgifter om eventuell brottslighet eller annan misskötsamhet under tidigare häktning eller verkställighet. Även till dessa bestämmelser är kopplat en bestämmelse om inom vilka kategorier känsliga per- sonuppgifter får behandlas. I 15 och 16 §§ finns bestämmelser om vilka personuppgifter som utöver de i 3 och 4 §§ får behandlas om bl.a. den som är dömd till fängelse. Även här nämns uppgifter om eventuell brottslighet eller annan misskötsamhet under tidigare kontakter med kriminalvården. Vidare får bl.a. uppgifter om anknytning till annan intagen med an- ledning av att denne är dömd för delaktighet i samma brott som den dömde behandlas. Även till dessa bestämmelser finns en bestäm- melse om i vilka kategorier av uppgifter som känsliga personupp- gifter får behandlas. I förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminal- vården finns också regler om två register som skall finnas inom kriminalvården, centrala kriminalvårdsregistret och säkerhets- registret. Centrala kriminalvårdsregistret förs för de ändamål som framgår av 3 § första stycket 1 och 2 lagen om behandling av personuppgif- ter inom kriminalvården. Dessa ändamål är att Kriminalvården skall kunna fullgöra sina uppgifter i enlighet med vad som föreskrivs i lag Några ytterligare frågor kring utbyte av uppgifter i rättsväsendet eller förordning respektive underlätta tillgången till sådana uppgifter om verkställighet av påföljd eller häktning som rättsväsendets myn- digheter behöver. Uppgifter ur det centrala kriminalvårdsregistret skall på begäran lämnas ut till bl.a. domstol, åklagarmyndighet och polismyndighet. Polismyndigheterna får ha direktåtkomst till registret. Kriminalvården skall föra ett säkerhetsregister. Syftet är att upp- rätthålla säkerheten och förebygga brott. Registret skall innehålla uppgifter om personer som är häktade, dömda till fängelse eller som på grund av utländsk dom skall verkställa fängelse, skyddstillsyn, villkorlig dom med samhällstjänst eller förvandlingsstraff för böter eller vite och som 1.är eller har varit placerad på säkerhetsavdelning, 2.tidigare i häkte eller under verkställigheten av fängelsestraff gjort sig skyldiga till allvarligt hot eller våld mot personal inom kriminalvården eller mot andra intagna i häkte eller kriminal- vårdsanstalt, 3.tidigare i häkte eller under verkställigheten av fängelsestraff tagit befattning med narkotika som inte varit avsedd för eget bruk, 4.tidigare rymt eller fritagits från häkte eller sluten kriminalvårds- anstalt eller förberett rymning eller fritagning eller gjort försök därtill, eller 5.misstänks för att under tid i häkte eller under verkställighet av ett fängelsestraff ha deltagit i kriminella nätverk. får därutöver omfatta häktade eller intagna be- träffande vilka det finns särskild anledning att anta att de som häktningen eller verkställigheten av fängelsestraffet pågår tillsammans med andra kan komma att 1.utöva verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver, 2.göra sig skyldig till hets mot folkgrupp (16 kap. 8 § brotts- balken), våld eller hot mot tjänsteman (17 kap. 1 §), förgripelse mot tjänsteman (17 kap. 2 §) eller övergrepp i rättssak (17 kap. 10 §), 3.allvarligt störa ordningen inom häktet eller anstalten, 4.delta i kriminella nätverk, eller 5.förbereda rymning eller fritagning. Några ytterligare frågor kring utbyte av uppgifter i rättsväsendet får föras för att samla, bearbeta och analysera information som ger underlag för åtgärder för att upprätthålla säker- heten eller förebygga brott. Registret får innehålla de uppgifter som behövs för det ändamålet. Registret skall innehålla uppgifter som skälen för registreringen, upplysning om varifrån uppgifterna i registret kommer och, om det inte är obehövligt, en bedömning av uppgiftslämnarens trovärdighet. får om det är oundgängligen nödvändigt innehålla känsliga uppgifter. Som tidi- gare nämnts får sådana känsliga uppgifter användas som sökbegrepp i säkerhetsregistret. Förordningen innehåller en ganska begränsad regel om vilka an- ställda inom som får ha direktåtkomst till säkerhets- registret. Uppgifter ur registret får lämnas till annan personal inom kriminalvården om det behövs för att upprätthålla säkerheten eller förebygga brott vid fullgörandet av arbetsuppgift inom kriminal- vården. Uppgifter i säkerhetsregistret får, efter prövning av chefen för eller av de personer som denne utser, lämnas ut till en polismyndighet. Utlämnandet får endast avse uppgifter som kan antas ha särskild betydelse för en pågående undersökning, andra brottsbekämpande åtgärder eller för att upprätthålla ordningen och säkerheten inom kriminalvården. Vidare får chefen för styrelsen och ytterligare vissa personer hos ha direktåtkomst till uppgiften om huruvida en person är registrerad i säkerhetsregistret. får lämna ut en sådan uppgift till någon annan polismyndighet, och Eko- brottsmyndigheten. Förutsättningen för uppgiftslämnandet är att uppgiften kan antas ha särskild betydelse för en pågående under- sökning i myndighetens brottsutredande verksamhet eller för andra brottsbekämpande åtgärder. I förarbetena till kriminalvårdens registerlagstiftning anförde regeringen att framväxten av olika typer av kriminella sammanslut- ningar och nätverk förutsätter samarbete mellan kriminalvård och polis samt att ett sådant samarbete förutsätter väl utarbetade ruti- ner för dokumentation om de intagna (prop. 2000/01:126 s. 27–28). Regeringen konstaterade därefter att det för att förhindra att brott begås eller planeras under verkställigheten och för att skydda såväl intagna och personal som samhället i stort är nödvändigt att krimi- nalvården använder befintlig teknik för att samla, bearbeta och analy- sera all tillgänglig information om de intagna som kan anses utgöra en säkerhetsrisk. Mot den bakgrunden konstaterade regeringen att Några ytterligare frågor kring utbyte av uppgifter i rättsväsendet det av lagen borde framgå att uppgifter får behandlas om det behövs för att upprätthålla säkerheten. Det ansågs också angeläget att be- handling av personuppgifter fick ske för att förebygga brott. När det gällde frågan om det senare ändamålet skulle inskränkas till att förebygga allvarliga brott, konstaterade regeringen att kriminalvår- dens övergripande mål är att förebygga brott och öka tryggheten i samhället och att det därför var självklart att behandlingen skulle få äga rum även för att förebygga mindre allvarliga brott. I detta sammanhang konstaterade regeringen att även polisen har till uppgift att förebygga brott. Den kunskap om de intagna som ett särskilt informationssystem inom kriminalvården innebar borde därför i viss utsträckning även kunna komma polisen till godo. Upp- gifterna kunde få betydelse för polisen, särskilt i kriminalunder- rättelseverksamheten. 6.2.5Kriminalvården – en myndighet inrättades den nya myndigheten . avvecklades de 35 kriminalvårdsmyndigheterna, Transport- tjänsten och . Syftet med reformen är att ge kriminalvården förutsättningar att bedriva en mer effektiv verksam- het. Omorganisationen borde leda till ett bättre resursutnyttjande och en ökad flexibilitet inom verksamheten samt till att styrningen och ledningen av myndigheten underlättades. När det gäller allmänna handlingar inom kriminalvården anförde regeringen bl.a. (prop. 2004/05:176 s. 56): Enligt tryckfrihetsförordningen (TF) är en handling allmän om den för- varas hos en myndighet och är att anse som inkommen eller upprättad hos myndigheten. Handlingar som utväxlas mellan olika myndigheter blir således allmänna (2 kap. 3, 6 och 7 §§ TF). En handling som över- lämnas från ett organ till ett annat organ inom samma myndighet anses inkommen eller upprättad bara om organen uppträder som självstän- diga i förhållande till varandra (2 kap. 8 § TF). För kriminalvårdens del innebär detta att handlingar som överlämnas från en kriminal- vårdsmyndighet till en annan blir allmänna. Enbart det förhållandet att man inom den nya myndigheten t.ex. kommer att placera häktade i häkten, långtidsdömda eller dömda för vissa typer av brott eller unga dömda i vissa anstalter torde inte medföra att häktena eller anstalterna anses uppträda självständigt i Några ytterligare frågor kring utbyte av uppgifter i rättsväsendet förhållande till varandra (jfr prop. 2003/04:152 s. 250). Huvuddelen av de handlingar som utväxlas mellan olika myndigheter inom kri- minalvården, t.ex. i samband med förflyttningar av intagna, torde dock vara allmänna redan när utväxlingen sker och blir inte allmänna på grund av att de överlämnas till en annan kriminalvårdsmyndighet. Om- organisationen torde därför inte ha någon större praktisk betydelse när det gäller vilka handlingar inom kriminalvården som är allmänna. Beträffande sekretessfrågor anförde regeringen bl.a. (prop. 2004/05:176 s. 57–59): Den kriminalvårdsspecifika delen av verksamheten består av att verk- ställa utdömda påföljder, bedriva häktesverksamhet samt utföra trans- porter och personutredningar i brottmål. Inom hela denna verksamhet är den enda tillämpliga sekretessbestämmelsen 7 kap. 21 § SekrL. Denna bestämmelse gäller såväl för häktes-, anstalts- och frivårdsverksamheten som för Transportjänsten och samt övervak- ningsnämnder (Sekretesslagen. En kommentar, m.fl., s. 7:96). Av detta kan slutsatsen dras att all sådan verksamhet är att betrakta som en och samma verksamhetsgren i sekretesslagens mening. När det gäller den hälso- och sjukvård som bedrivs inom kriminalvården om- fattas uppgifter i en klients patientjournal av sjukvårdssekretess (7 kap. 1–3 §§ SekrL). Även denna verksamhet är att betrakta som en och samma verksamhetsgren i sekretesslagens mening. Eftersom den kri- minalvårdsspecifika delen av verksamheten och hälso- och sjukvården tillämpar helt skilda sekretessbestämmelser får de anses utgöra olika verksamhetsgrenar i sekretesslagens mening. Den föreslagna organisatoriska förändringen av kriminalvården inne- bär således att den sekretessgräns som finns mellan de lokala myn- digheterna samt mellan en lokal myndighet och enligt 1 kap. 3 § SekrL försvinner. Inom den nya myndigheten kommer det inte att finnas några sekretessgränser inom den kriminalvårds- specifika delen av verksamheten och inte heller inom den delen av verksamheten som avser hälso- och sjukvård. Däremot kommer det, på samma sätt som , att föreligga sekretess mellan dessa olika verk- samhetsgrenar. Att de sekretessgränser som finns mellan de olika myndigheterna kommer att upphöra torde inte få någon avgörande praktisk betydelse eftersom personuppgifter överlämnas mellan olika kriminalvårdsmyndigheter med stöd av generalklausulen i 14 kap. 3 § första stycket SekrL i de fall detta är nödvändigt. Sammanslagningen av kriminalvårdsmyndigheterna till en myndighet kommer att innebära att mindre lokala sekretessområden ersätts av två större sekretessområden när det gäller uppgifter om klienter och andra enskilda, t.ex. anhöriga. Inom dessa sekretessområden kommer många Några ytterligare frågor kring utbyte av uppgifter i rättsväsendet anställda att verka. Som tidigare nämnts gäller dock både för den kri- minalvårdsspecifika delen av verksamheten och den delen av verksam- heten som avser hälso- och sjukvård en reglering som innebär att endast personal som behöver tillgång till personuppgifter för att kunna utföra sitt arbete har rätt att ta del av uppgifterna. Med hänsyn till detta anser regeringen att den enskilde kommer att ha ett tillfredställande integritetsskydd även i den nya organisationen. och regeringen har således tagit ställning till frågor om uppgiftsbyte inom kriminalvården. Vi har således ingen anled- ning att ytterligare överväga dessa frågor. 6.2.6Behovet av uppgiftsutbyte mellan polisen och kriminalvården Vi har haft diskussioner med företrädare för och . Syftet med diskussionerna har varit att få en uppfattning om vilket behov av utbyte av uppgifter som finns och vilka hinder den nuvarande lagstiftningen kan innebära. I detta avsnitt sammanfattar vi resultatet av dessa diskussioner. Rent all- mänt kan sägas att det råder stor överensstämmelse mellan myndig- heternas uppfattningar om vilka uppgifter som kan vara intressanta att utbyta, i vilken utsträckning det bör ske och på vilket sätt. Kriminalvården har förklarat att det i stort sett inte förekommer något utbyte av uppgifter i underrättelseverksamhet med andra myn- digheter än polisen och . Kriminalvården har angett att de har behov av uppgifter från polisen när det gäller ären- den om tillstånd att ta emot besök eller telefonsamtal. I ett sådant ärende kan det vara av intresse om den aktuella personen är föremål för en pågående utredning och således förekommer i en särskild undersökning eller i underrättelseregistret. En annan typ av ären- den där det kan finnas behov av information från polisen är när det gäller permissioner. I sådana ärenden kan t.ex. en kontroll i polisens person- och adressregister visa att andra kriminella har anknytning till en uppgiven adress. Kriminalvården har också behov av infor- mation om de intagnas kopplingar till organiserad brottslighet eller kriminella gäng. Sådan information har bl.a. betydelse i samband med beslut om placering på viss anstalt. Kriminalvården har också påpekat att de har behov av uppgifter från polismyndigheter i andra länder, t.ex. beträffande utländska telefonnummer som en intagen vill ringa eller besök av personer som bor i utlandet. Några ytterligare frågor kring utbyte av uppgifter i rättsväsendet Polisens uppfattning om vilka uppgifter de har som kan vara till nytta för kriminalvården överensstämmer med det behov kriminal- vården beskrivit. En viktig typ av information rör de kontakter en intagen hade innan han eller hon togs in i anstalt, eftersom kriminal- vården inte själv har tillgång till denna information. Polisen har uppgett att de främst är intresserade av uppgifter från kriminalvården om intagna som har anknytning till grov brottslig- het, till kriminella nätverk eller för vilka det finns en stor återfalls- risk. Detta innebär dock inte att möjligheterna att utbyta uppgifter kan begränsas till intagna som är dömda till straff med en viss längd. En sådan begränsning vore olämplig, eftersom det inte är ovanligt att en ledande person i kriminella kretsar endast döms till ett kort fängelsestraff. Den typ av uppgifter som är intressanta är t.ex. vilka kontakter en intagen har inom anstalten, vilka besök han eller hon tar emot, namn eller andra uppgifter i brev eller telefonsamtal som kan tyda på kopplingar till kriminella nätverk, att någon agerar som budbärare, och brottslig verksamhet inom anstalten som kan ha koppling till verksamhet utanför anstalten. Även kriminalvårdens uppfattning om vilka uppgifter de har som kan vara till nytta för polisen överensstämmer med det behov polisen beskriver. Kriminalvården har dock påpekat att ett utlämnande av uppgifter till polisen kan vara nyttigt även för den egna verksam- heten. Ett exempel på det är att polisen har bättre möjligheter att analysera de telefonnummer som finns i en mobiltelefon som tas i beslag på en anstalt. Såväl kriminalvården som polisen anser att det skulle vara värde- fullt om kriminalvården i större utsträckning underrättade polisen om misstankar om bagatellbrott, t.ex. brott mot knivlagen. Sådana uppgifter är viktiga pusselbitar för att avslöja allvarligare brott. Representanterna för polisen och kriminalvården är överens om att den nuvarande regleringen av uppgiftsutbytet mellan myndig- heterna skapar osäkerhet och att det finns behov av lagändringar. Kriminalvården har dock framhållit att sådana ändringar måste göras så att det inte uppstår en konflikt med den behandlingsinriktade delen av kriminalvårdens verksamhet. Förbättrade möjligheter att utbyta uppgifter får inte innebära att polisen rutinmässigt bedriver allmän spaning utan inriktning på någon viss brottslig verksamhet på anstalterna. När det gäller uppgifter om att någon anställd inom kriminal- vården kan vara en säkerhetsrisk, uppger kriminalvården och polisen att sådana uppgifter kan komma fram på två sätt. Några ytterligare frågor kring utbyte av uppgifter i rättsväsendet intagen på anstalten, dels från andra anställda. Det kan vara intressant att lämna sådana uppgifter till polisen. Normalt uppstår dock inte sådana uppgifter i den personaladministrativa verksamheten. Polisen har uppgett att den i sin verksamhet kan få fram uppgifter som rör anställda inom kriminalvården. När det gäller sådan information är det viktigt för polisen att det finns en tydlig struktur för att vidare- befordra den.