sou · GTB3111d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Bestämmelsen innebär att det införs en ny huvudregel i svensk autonom rätt, nämligen att utländska, lagakraftvunna avgöranden i frågor om föräldraansvar gäller i utan att något särskilt förfarande behöver anlitas. Vad som avses med ett avgörande framgår i 7 §, och grunder för att vägra erkännande finns i 8 §. Det krävs således att avgörandet har vunnit laga kraft. Begreppet laga kraft finns emellertid inte i alla rättsordningar. Vad som avses är dock att avgörandet inte kan angripas med hjälp av ordinarie rättsmedel. Även interimistiska beslut av en utländsk myndighet kan anses lagakraftvunna. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.5.1. Bestämmelsen definierar vad som avses med ett avgörande. Av första stycket följer att domar och beslut som har meddelats av en domstol eller av en annan myndighet omfattas av definitionen. Enligt andra stycket skall ett avtal som har ingåtts vid ett domstolsförfarande jämställas med ett avgörande. Detsamma gäller om överenskommelsen har godkänts av en administrativ myndighet. Bestämmelsen innebär att en rent privaträttslig handling eller överenskommelse inte gäller i . Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.5.2. Bestämmelsen innebär att erkännande av ett utländskt avgörande får vägras under vissa omständigheter. Precis som enligt är vägransgrunderna fakultativa. Av den första punkten följer att erkännande får vägras om den utländska myndighet som meddelat avgörandet inte grundade sin behörighet på att barnet hade hemvist i den staten, eller, om barnets hemvist inte kan fastställas, barnets vistelse, eller att det annars fanns skälig anledning att talan prövades i det landet. Detta är ett utslag för grundtanken att det är den myndighet som är närmast barnet som har bäst förutsättningar att pröva en fråga som rör barnet. Precis som när det gäller 3 § är det inte fråga om att allmänt godta vistelsestatens behörighet. Det är endast när barnets hemvist inte kan fastställas som vistelsestatens behörighet godtas. Genom att den utländska myndigheten också kan ha haft annan skälig anledning att pröva talan ges bestämmelsen flexibilitet. Den andra punkten och den tredje punkten rör situationer där barnet eller den person som hindras från att utöva föräldraansvar inte har fått möjlighet att komma till tals eller yttra sig. Dessa punkter har sin motsvarighet . I den andra punkten nämns att avgörandet meddelats i strid med grundläggande svenska förfaranderegler. Valet av terminologi tar sikte på att det utländska avgörandet inte behöver ha meddelats i enlighet med ett svenskt rättegångsförfarande. För det fall avgörandet har meddelats av en myndighet är det i stället motsvarande förfaranderegler som får utgöra grunden för bedömningen. Av den fjärde punkten och den femte punkten följer att erkännande får vägras om avgörandet är oförenligt med ett av- görande som senare har meddelats i eller om avgörandet är oförenligt med ett senare utländskt avgörande som uppfyller kraven för erkännande i . Det skall också noteras att erkännande får vägras om det skulle strida mot s.k. ordre public med hänsyn tagen till barnets bästa att erkänna avgörandet, se 20 § och avsnitt 12.3.9. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.5.3. Bestämmelsen handlar om beslut om erkännande och om icke- erkännande av utländska avgöranden. Den har sin motsvarighet i artikel 24 (se avsnitten 9.2.2 och 9.5.2). är behörig domstol. Hovrättens avgörande kan på sedvanligt sätt överklagas till . Trots att ett utländskt lagakraftvunnet avgörande gäller i utan prövning (se 6 §) kan en berörd part hos få en uttrycklig bekräftelse om ett lagakraftvunnet avgörande som har meddelats i en utländsk stat erkänns eller inte. Det kan t.ex. finnas behov av att få prövat om svenska myndigheter accepterar en statusskapande åtgärd som inte är verkställbar. Förfarandet är detsamma som det som gäller i fråga om ett utländskt avgörandes verkställbarhet (13–17 §§). Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.6.2. Enligt det första stycket skall en svensk myndighet avvisa en begäran om ett avgörande i en fråga om föräldraansvar, för det fall det redan pågår ett förfarande i ett annat land som kan leda till ett motstridigt avgörande. Detta gäller om det kan antas att avgörandet i det utländska förfarandet kommer att erkännas i (jämför 6–8 §§). I stället för att avvisa begäran får den svenska myndigheten förklara målet eller ärendet vilande i avvaktan på att avgörandet i det utländska förfarandet vunnit laga kraft. Andra stycket innehåller en undantagsregel. Trots att det pågår ett utländskt förfarande om samma sak, och ett framtida avgörande kan antas bli gällande i , får begäran prövas under förut- sättning att det finns särskilda skäl och det är till barnets bästa. Det kan t.ex. finnas särskilda skäl om det utländska förfarandet drar ut . Barnets bästa skall alltid vara avgörande vid bedömningen. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.7.1. Även om utländska avgöranden som huvudregel skall erkännas, innebär det inte att de blir direkt verkställbara i . Förut- sättningarna för verkställbarheten följer av denna paragraf. För att ett utländskt avgörande som gäller i skall kunna verkställas här, måste det först förklaras verkställbart. Redan genom att det utländska avgörandet skall gälla i följer att förut- sättningarna för att avgörandet skall erkännas här i landet måste vara uppfyllda (t.ex. att avgörandet har vunnit laga kraft och att det inte föreligger någon vägransgrund, se 6–8 §§). För att avgörandet skall kunna förklaras verkställbart här krävs därutöver att avgörandet är verkställbart i den stat där det har meddelats. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.7.1. Av bestämmelsen framgår att skall vara behörig domstol att pröva en ansökan om verkställbarhet av ett utländskt avgörande i ett s.k. exekvaturförfarande. Hovrättens avgörande kan på sedvanligt sätt överklagas till . 13–17 §§) motsvarar i stort sett det som gäller för avgöranden enligt (se avsnitt 9.5.3). Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.7.1 med hänvisning till avsnitt 9.5.3. I första stycket anges vilka handlingar som skall ges in till , nämligen avgörandet i original eller bestyrkt kopia och bevis på att avgörandet har vunnit laga kraft. Eftersom begreppet laga kraft inte finns i alla rättsordningar kan det vara problematiskt för en part att ge in bevis om det. Om parten emellertid inte kan presentera godtagbar bevisning som utvisar att avgörandet inte kan angripas med hjälp av ordinarie rättsmedel, kan ansökan inte bifallas. Det är bara de viktigaste handlingarna som anges särskilt i lagtexten. I andra stycket framgår att hovrätten får förelägga sökanden att inkomma med ytterligare handlingar om hovrätten anser att det finns behov av det. Hovrätten kan t.ex. i ett visst fall anse att det behövs ett bevis om att avgörandet är verkställbart i den stat där det meddelades. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.7.1 med hänvisning till avsnitt 9.5.3. I bestämmelsen anges att handlingarna som ges in till skall vara översatta till svenska om inte hovrätten anser att det är obehövligt. Så kan t.ex. vara fallet när det gäller handlingar som är skrivna på danska, norska eller engelska. Det kan också vara så att hovrätten inte anser att det är nödvändigt att samtliga handlingar i ett verkställbarhetsmål behöver översättas. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.7.1 med hänvisning till avsnitt 9.5.3. Av bestämmelsen framgår att en verkställbarhetsansökan inte får bifallas utan att ansökan har kommunicerats med motparten. Motsatsvis följer att en ansökan får avslås utan föregående kommunikation. Det står sökanden fritt att återkomma med en ny ansökan efter ett avslag. Om det inte på förhand framstår som helt klart att ansökan skall avslås, utan att förekomsten av en vägrans- grund behöver utredas, finns dock anledning att kommunicera ansökan. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.7.1 med hänvisning till avsnitt 9.5.3. Enligt bestämmelsen kan hovrätten medge verkställbarhet för hela avgörandet eller för delar av det. Ett avgörande kan innehålla flera ställningstaganden om föräldraansvar, kanske med avseende på olika frågor eller parter och det är tänkbart att det inte är aktuellt eller att det inte finns förutsättningar för verkställbarhet i förhållande till samtliga ställningstaganden. Hovrätten kan självmant medge delvis verkställbarhet. En berörd part kan också framställa en sådan begäran. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.7.1. Bestämmelsen har sin motsvarighet i artiklarna 25 och 27 . Första stycket ger uttryck för att hovrätten inte får ompröva förutsättningarna för det utländska avgörandet eller avgörandet i sak. Det innebär t.ex. att hovrätten inte får ompröva de omständigheter som ligger till grund för en bedömning av hemvist, såsom en uppgift om hur barnet har vistats i den stat som har meddelat ett avgörande. Om avgörandet omprövas tappar huvudregeln, att utländska avgöranden skall erkännas och kunna verkställas här, sin funktion. I andra stycket förtydligas att omprövningsförbudet inte lägger hinder i vägen för hovrättens prövning av förutsättningarna för verkställbarhet. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.7.2. Efter det att hovrätten har förklarat ett avgörande verkställbart gäller enligt första stycket att verkställighet skall ske enligt de bestämmelser som gäller för ett svenskt avgörande i en motsvarande fråga. Av andra stycket framgår att en föreskrift om tvångsmedel i avgörandet inte skall tillämpas. Ett utländskt förordnande om t.ex. vite skall alltså inte verkställas i . Däremot kan det i vissa fall bli aktuellt att förordna om ett svenskt tvångsmedel i samband med verkställigheten, t.ex. med tillämpning av bestämmelserna om vite i 21 kap. 3 § . Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.8. I paragrafen finns en definition av hemvist som överensstämmer med den definition som finns lag (7 kap. 2 §) och lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden (19 §). Vid tillämpningen skall dock särskild hänsyn tas till att det är barnets hemvist som är avsett. Det ligger då i sakens natur att barnets faktiska förhållanden bör ges en särskild tyngd vid bedömningen. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3.9. Den innehåller ett sedvanligt förbehåll om att en bestämmelse i utländsk lag inte får tillämpas, och att ett utländskt avgörandet inte gäller i , om det skulle strida mot svensk ordre public. Även i detta avseende skall bedömningen ske med hänsyn tagen till barnets bästa. Utredningens överväganden finns i avsnitt 14. I den första punkten framgår att lagen träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Den andra punkten gäller bestämmelserna i 3 och 4 §§ som reglerar svenska myndigheters behörighet att ta upp frågor om föräldraansvar i vissa fall när barnet har hemvist utomlands samt i samband med äktenskapsmål. De nämnda bestämmelserna medför inte att den behörighet som svensk myndighet hade i en fråga som anhängiggjorts innan lagen trädde i kraft går förlorad. Den tredje punkten innebär att ett ärende om föräldraansvar som anhängiggjorts före ikraftträdandet skall prövas enligt äldre bestämmelser. Den nya lagvalsregeln i 5 § skall alltså inte tillämpas på mål och ärenden som tagits upp enligt äldre bestämmelser. Den fjärde punkten innebär att bestämmelserna om erkännande och verkställighet i 6–9 och 11–18 §§ inte skall tillämpas i förhållande till utländska avgöranden som har meddelats före lagens ikraftträdande. 16.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap Utredningens överväganden finns i avsnitten 12.3.3.3 och 12.4.3.1. Bestämmelsen är ändrad på så sätt att den inte längre ger behörighet att ta upp en fråga om vårdnad, utan bara frågor om underhåll, i ett äktenskapsmål. Möjligheten att under vissa förut- sättningar ta upp en fråga om vårdnad, boende och umgänge i ett äktenskapsmål regleras i stället i den föreslagna lagen om inter- nationella föräldraansvarsfrågor, liksom i II-förordningen och . Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.4.3.2. Bestämmelsen är ändrad på så sätt att den inte längre ger behörighet att fatta interimistiska beslut om vårdnad, boende och umgänge. Behörigheten att fatta sådana beslut följer i stället av II-förordningen och . Den materiella förutsättningen följer av utredningens förslag till bestämmelser i de kompletterande lagarna till II- förordningen och . 16.4Förslaget till lag om ändring i 6 kap. 4 § andra stycket Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.4.3.3. I bestämmelsen regleras möjligheter att registrera en anmälan om gemensam vårdnad som antingen kommer via socialnämnden eller som lämnas direkt till . Ändringen innebär att kravet på att barnet är folkbokfört i har ersatts med ett krav på att barnet skall ha hemvist i . För att hemvist skall anses föreligga krävs att barnet bedöms ha hemvist här enligt tillämpliga internationellt privaträttsliga instrument, dvs. Vidare krävs inte längre att barnet och föräldrarna är svenska medborgare. Ändringarna utesluter inte möjligheten att vända sig till social- nämnden och få ett avtal om vårdnad m.m. godkänt (se 6 kap. 6 , 14 a och 15 a §§ ). 11 kap. 1 § tredje stycket och 25 § tredje stycket samt 16 kap. 2 § tredje stycket Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.4.5.1 (jämför också avsnitten 12.4.2.2, 12.4.4.1 och 12.4.4.2). Ändringen i 11 kap. 1 § innebär att tredje stycket med hänvisningar till 4 kap. 3 § lag och lagen om god man för ensamkommande barn har upphävts. Ändringarna i 11 kap. 25 § tredje stycket och 16 kap. 2 § tredje stycket innebär att det i bestämmelserna hänvisas till den internationella behörighet som följer dels av II-förordningen, dels av lagen om 1996 års , i stället för de tidigare hänvisningarna till lag och lagen om god man för ensamkommande barn. Någon ändring i sak i övrigt har inte gjorts. 16.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar Utredningens överväganden finns i avsnitt 7.10.4.4. Ändringen innebär ett tillägg i paragrafen och rör länsrättens sammansättning i frågor avseende hanteringen av artiklarna 8 och 9 och av artikel 15 II-förordningen om överföring av behörighet. Innebörden är att en fråga enligt de angivna artiklarna får avgöras av en lagfaren domare, utan nämnd. 16.6Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 9 kap. 15 § Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.3.2. Paragrafen har ändrats. Ändringen innebär att sekretess gäller hos domstol även i mål och ärenden enligt II-förordningen och enligt lagen om 1996 års . De uppgifter för vilka sekretess kan gälla avser enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. För sekretess gäller att en part begär det och det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. Det är inte säkert att en part är medveten om uppgifter som ges in från en utländsk myndighet till en svensk domstol, och någon begäran om sekretess från en part för det fall uppgiften kommer från en utländsk myndighet krävs därför inte. Det krävs dock fortfarande att det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. Bestämmelsen har också ändrats redaktionellt för att bli mer lättläst. 16.7Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:394) med kompletterande bestämmelser till II- förordningen Utredningens överväganden finns i avsnitten 12.4.2.2 och 12.4.3.2. Bestämmelsen är ny och ersätter de upphävda bestämmelserna i 3 kap. 12 § och 4 kap. 3 § första stycket lag. För att det även fortsättningsvis skall finnas stöd för att besluta interimistiskt i fråga om vårdnad m.m. och förmynderskap utan pågående mål i huvudsaken, i de fall då internationell behörighet föreligger enligt artikel 20 II-förordningen, finns en hänvisning till 6 kap. 20 § (avseende vårdnad, boende och umgänge) och en hänvisning till 10 kap. 16 § (i fråga om förmynderskap). Bestämmelsen utesluter inte interimistiska beslut i övrigt, t.ex. i fråga om godmanskap och åtgärder inom social- tjänsten, då internationell behörighet föreligger. När det gäller sistnämnda frågor finns redan materiella bestämmelser som kan tillämpas när behörighet föreligger enligt II-förordningen. 16.8Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.4.4.2. Bestämmelsen har ändrats och av paragrafen följer efter ändringen att lagen innehåller bestämmelser om god man i vissa fall för den som är . Det tidigare andra stycket, som innehöll en hänvisning till 4 kap. 3 § lag, är upphävt. Det skall framhållas att lagen inte reglerar frågor om internationell behörighet för svensk myndighet utan blir tillämplig först när det finns svensk behörighet på grund av någon inter- nationellt privaträttslig bestämmelse. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.4.4.2. Paragrafen är ändrad. Ändringen i första stycket innebär en viss utvidgning av skyddet för barn. Genom ändringen blir lagen tillämplig på barn som inte har hemvist i , i stället för som tidigare enbart i förhållande till barn som är utländska medborgare eller statslösa, och barnets medborgarskap saknar således betydelse. På detta sätt omfattas även barn som är svenska medborgare och det har inte heller någon betydelse om ett barn har dubbla medborgarskap. Ändringen i andra stycket följer av ändringen i första stycket. Genom att lagen är tillämplig även på barn som har svenskt medborgarskap är tillämpningen beroende av när barnet får hemvist i i stället för som tidigare, till tidpunkten då barnet får uppehållstillstånd här. Bedömningen av barnets hemvist enligt paragrafen sker utifrån tillämpligt internationellt privaträttsligt instrument. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.4.4.2. Paragrafens första stycke är ändrat. Ändringen innebär, liksom ändringen i 2 §, att tillämpningen av paragrafen styrs av att barnet får hemvist i i stället för när det beviljas uppehållstillstånd. Frågan om barnets hemvist i får bedömas på sätt som anges i kommentaren till 2 §. Föräldraansvar och skydd av barn i Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall lämna förslag om ett svenskt tillträde till om behörighet, tillämplig lag, er- kännande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn. Utredaren skall föreslå de författningsändringar som en svensk anslutning till konventionen ger anledning till. En central fråga för utredaren är att ta ställning till om konventionen bör införlivas med svensk rätt genom inkorporering eller transformering. Utredaren skall vidare föreslå de kompletterande bestämmelser som behövs till den nya II-förordningen om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000. I utredarens uppdrag ingår att föreslå vilken myndighet som bör utses till centralmyndighet enligt och II-förordningen. En strävan har varit att skydda och stärka barnets roll och rättigheter i samhället. Konventionen om barnets rättigheter, antagen av , slår fast viktiga principer, bl.a. att barnets bästa skall komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn och att barnet är bärare av de minimirättigheter som räknas upp i konventionen. Människors ökade rörlighet påverkar även barnens situation. Arbete pågår i olika internationella organisationer för att bättre ta till vara barns intressen i gränsöverskridande situationer. deltar aktivt i detta arbete. för internationell privaträtt har behandlat frågor som rör barn . återfinns en reglering av de mest centrala internationellt privaträttsliga frågorna i förhållande till barn i tre konventioner som utarbetats inom : om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn (), om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner samt Haag- konvention. har tillträtt de två förstnämnda konven- tionerna. är anslutning till aktuell. Bakgrunden till denna konvention är en påbörjad revision av om myndigheters behörighet och tillämplig lag i frågor om skydd för underåriga. Projektet övergick successivt till att bli mer självständigt och antogs den nya konventionen. Ingen av EU:s medlemsstater har anslutit sig till . Med hänsyn till att vissa bestämmelser i konven- tionen påverkar förhållanden som regleras i den s.k. II- förordningen (se nedan) är behörigheten i de frågor som behandlas i delad mellan medlemsstaterna och gemen- skapen. Endast stater kan dock f.n. ansluta sig till konventionen. Europeiska unionens råd (rådet) bemyndigade därför medlemsstaterna att i gemenskapens intresse underteckna konventionen. , jämte andra medlemsstater, gjorde så . Rådet har därefter förberett ett nytt beslut som kommer att uppmana medlemsstaterna att vidta de åtgärder som krävs för att ansluta sig till konventionen, om möjligt före . Avsikten är att medlemsstaterna i samband med en anslutning skall avge en förklaring som ger företräde för gemenskapsrättens tillämpliga interna regler om erkännande och verkställighet av domar. reglerar behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet samt samarbete mellan konventions- staternas myndigheter i sådana frågor med internationell anknyt- ning som rör föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn. Den omfattar såväl privat- som offentligrättsliga åtgärder, bl.a. frågor om vårdnad, umgänge, förmynderskap och omhändertagande av barn. Till konventionen finns en förklarande rapport. Konventionen består av en ingress och sju kapitel. I kapitel I anges konventionens mål och tillämpningsområden samt definieras grundläggande begrepp, bl.a. begreppet föräldraansvar. Där klar- görs också att konventionen tillämpas på barn . Kapitel II behandlar vilket lands myndigheter som är behöriga att vidta åtgärder som gäller skyddet för barnets person och egendom. Huvudregeln är att det är myndigheterna i den stat där barnet har sitt hemvist. När det gäller flyktingbarn och barn vilkas hemvist inte kan fastställas, är myndigheterna i den stat där barnet vistas behöriga. Särskilda behörighetsregler gäller när ett barn olovligen förts bort eller hålls kvar och när ett mål om äktenskapsskillnad pågår. I kapitel III finns bestämmelser om tillämplig lag. Huvudregeln är att de behöriga myndigheterna tillämpar den egna statens lag, dvs. lex fori, vid alla åtgärder som rör barn, men vissa undantag gäller. Tilldelning eller fråntagande av föräldraansvar direkt på grund av lag, dvs. utan något särskilt beslut om det, regleras av lagen i den stat där barnet har hemvist. Tilldelning eller fråntagande av föräldraansvar genom en överenskommelse eller en ensidig rättshandling, utan ingripande av rättslig eller administrativ myndighet, regleras av lagen i den stat där barnet hade hemvist då den för frågan avgörande handlingen ägde rum. Föräldraansvar som föreligger enligt lagen i den stat där barnet har hemvist består efter en ändring av hemvistet till ett annat land. Om barnet får ett nytt hemvist, skall tilldelning av föräldraansvar direkt på grund av lag till en person som inte redan har föräldraansvar regleras enligt den nya hemviststatens lag. Kapitel IV innehåller regler om erkännande och verkställighet. Huvudregeln är att de åtgärder som en behörig myndighet i en konventionsstat beslutat om eller vidtagit till skydd av barnet skall erkännas och verkställas i alla andra konventionsstater. Erkännande får vägras endast på vissa i konventionen angivna grunder. Verkställighet skall ske i enlighet med lagen i verkställighetsstaten, med beaktande av barnets bästa. Kapitel V reglerar samarbetet mellan konventionsstaterna. Varje konventionsstat skall utse en centralmyndighet som i de enskilda fallen skall samarbeta med andra staters centralmyndigheter och främja samarbetet mellan de behöriga myndigheterna i den egna staten för att uppnå konventionens mål.