sou · GTB354d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Av kriminal- vårdens redovisning om drogsituationen framgår att antalet grundliga visitationer av belagda bostadsrum inte ökat, snarare minskat något (26 dagars intervall) (27 dagars intervall) på slutna anstalter. På öppna anstalter hade en viss minskning skett (45 dagars intervall) till 2003 (51 dagars intervall). Kriminalvårdens förklaring till detta är att den högre beläggningen fått till följd att antalet visitationer per belagt rum blev lägre än trots ett ökat antal visitationer (Kriminalvårdens redovisning om drogsituationen 2003). Fynden av narkotika är enligt kriminalvårdens redovisning få i förhållande till antalet genomsökta bostadsrum. återfanns narkotika i 211 av 53 000 genomsökta rum, vilket mot- svarar av de genomsökta rummen. I de övriga lokalerna återfanns narkotika i 247 av 52 000 visiterade lokaler (0,). Det kan såvitt kommittén kan förstå bero på att visitationer av bostadsrummen sker förhållandevis sällan och att den narkotika 3 Jfr Kriminalvårdens redovisning om drogsituationen (KROD) 2003 s. 36. som kommer in förbrukas snabbt. Det förekommer också att in- tagna förvarar narkotika i kroppens håligheter. Narkotikan kan då endast återfinnas om kroppsbesiktning sker. Även om de fynd av narkotika som gjorts med nuvarande visitationsfrekvens varit få är det viktigt att kriminalvården har möjlighet att undersöka såväl bostadsrummen som andra delar av anstalten och de intagnas tillhörigheter i syfte att hålla anstalterna fria från otillåten egendom. Visitationer är nödvändiga också för att förhindra att de intagna får tillgång till andra otillåtna föremål, t.ex. pengar eller mobiltelefoner och annan teknisk utrustning som medger kommunikation med omvärlden. Det ökade antalet intagna bör vidare, enligt kommitténs mening, medföra en reell ökning av antalet visitationer, i vart fall på anstalter eller avdelningar där det ofta förekommer narkotika och andra otillåtna föremål. På motsvarande sätt som föreslagits gälla för kroppsvisitation, kroppsbesiktning och provtagning föreslås att undersökning av intagnas bostadsrum och tillhörigheter får ske i den omfattning regeringen eller kriminalvården bestämmer. Även här skall det vara den allmänna risken ur ordnings- och säkerhetssynpunkt för en viss grupp intagna som skall vara avgörande för hur regelbundet sådana undersökningar skall ske. 18.9Användning av fängsel vid förflyttning inom anstalt Kommitténs förslag: Bestämmelsen att fängsel får användas vid förflyttning inom en anstalt om det är nödvändigt av säkerhetsskäl överförs till den nya lagen. En intagen får, enligt 42 § KvaL, beläggas med fängsel inom en anstalt om det är nödvändigt av säkerhetsskäl vid förflyttning inom anstalten. Paragrafen är tillämplig även vid transport eller annan vistelse utanför anstalt. En intagen får som nämnts i avsnitt 16.2.13 även beläggas med fängsel för att betvinga ett våldsamt uppträdande enligt 23 § KvaL. När det gäller möjligheten för kriminalvården att använda fängsel vid förflyttning inom anstalt har kommittén inte fått anledning att föreslå någon ändring av gällande regler. Denna åtgärd skall som närmare utvecklas i förarbetena till bestämmelsen endast vidtas när starka skäl talar för det (prop. 1994/95:124 s. 37). Det kan vara fallet om en intagen är särskilt rymningsbenägen eller om man skall förflytta en intagen som är avskild eller placerad på säkerhetsavdelning inom anstalten. En bedömning skall dock göras i varje enskilt fall om det finns behov av fängsel i en sådan situation. Här kan erinras om att fängsel får användas endast i begränsad omfattning enligt de Europeiska fängelsereglerna. Enligt artikel 39 är användningen av kedjor och järn förbjudet. Handfängsel, tvångs- tröjor och andra kroppsfängsel skall aldrig användas som bestraffning. De skall enligt regeln inte användas över huvud taget annat än under följande förutsättningar: a)om det är nödvändigt som försiktighetsåtgärd mot rymning eller förflyttning under förutsättning att fängslet tas bort när fången uppträder inför domstol eller administrativ myndighet om denna ej beslutar annat, b)av medicinska skäl på ordination av tjänsteläkaren och under dennes tillsyn, c)på styresmannens order, om annan kontroll misslyckas, för att skydda en fånge från att skada sig själv eller andra eller för att förebygga allvarlig skada på egendom. I sådana fall skall styres- mannen genast samråda med tjänsteläkaren och meddela överordnad myndighet. För fängsel som är tillåtna enligt artikel 39 skall, enligt artikel 40, typ och användningssätt bestämmas i lag eller annan författning. Sådana fängsel får inte användas än som är absolut nödvändigt. Liknande begränsningar finns i FN:s standardminimi- regler för behandling av intagna. Kommitténs förslag: En intagen får fotograferas när han eller hon anländer till anstalten. Om den som har fotograferats förändras till utseendet efter fotograferingen eller om det annars finns särskild anledning till det får nytt fotografi tas. Ett fotografi av en intagen skall förstöras när det inte längre behövs och senast när straffet är helt verkställt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om fotografering av en viss eller vissa grupper intagna och om hur ofta sådan fotografering skall ske. Under kommitténs arbete har uppmärksammats att det finns behov av att fotografera intagna. Enligt kommittén är det viktigt att kriminalvården har möjlighet att t.ex. vid in- eller utpassering i anstalt kontrollera att personen i fråga är den som han eller hon utger sig för att vara. På en mindre anstalt fungerar denna kontroll redan på grund av personalens kännedom om de intagna. Även på en större anstalt där det finns ett stort antal intagna är det viktigt att det finns möjlighet att kontrollera de intagnas identitet. Enligt kommitténs mening bör kriminalvården i detta syfte ha möjlighet att fotografera alla intagna. kan det visa sig finnas behov för kriminalvården att identifiera en person på ett säkrare sätt t.ex. genom att ta fingeravtryck eller biometriska avtryck av ansiktet. får det dock anses tillräckligt att kriminalvården får möjlighet att fotografera intagna i syfte att upprätthålla ordning och säkerhet i anstalten. Nytt fotografi föreslås få tas på intagen som efter foto- graferingen förändras till utseendet eller om det annars finns särskild anledning till det. Bestämmelserna föreslås utformade med regeln i 28 kap. 14 § och förordningen (1992:824) om fingeravtryck m.m. som förebild. Även i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll finns bestämmelser om detta. Ett fotografi av den intagne skall förstöras så snart det inte längre behövs. Kriminalvården får antas ha behov av ett foto av den intagne under hela straffverkställigheten eftersom den intagnes vill- korliga frigivning kan komma att förverkas ända fram till dess att strafftiden gått till ända. Mot denna bakgrund föreslås att fotot skall förstöras senast när straffet helt har verkställts. Kommittén har uppmärksammats på att polisen behöver få till- gång till ett aktuellt fotografi på en intagen som rymt eller fritagits från en anstalt. Under vilka förutsättningar kriminalvården får utlämna ett fotografi på en intagen till polisen är emellertid en fråga som får utredas utifrån polisens behov. Den frågan ligger därför utanför kommitténs uppdrag. Kommitténs bedömning: Kriminalvården får övervaka intagna genom allmän kameraövervakning. Kriminalvården använder kameraövervakning på vissa avdelningar för att kunna kontrollera de intagna där. Det sker på s.k. observationsavdelningar, där intagna som är avskilda är placerade. Det används när s.k. punktbevakning inte anses nöd- vändig. Kameraövervakningen används i syfte att ge de intagne skydd för sin egen säkerhet under avskildhetsplaceringen. Men den är även ett skydd för personal som skall öppna för den intagne. Kameraövervakning används även i korridorer, kulvertar, slussar och i entréer i anslutning till vissa andra avdelningar där det bedöms vara nödvändigt i säkerhetshänseende. Kriminalvårdens kameraövervakning regleras av lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning. Kameraövervakning av intagna som inte sker i gemensamma besöksrum riktar sig inte mot allmänheten och kräver därför inte tillstånd enligt nämnda lag. Av lagen följer dock att upplysning om allmän kameraövervakning skall lämnas genom tydlig skyltning eller på något annat verksamt sätt4. Om ljud kan avlyssnas eller tas upp vid övervakningen skall särskild upplysning lämnas om detta. Upplysningsskyldigheten inträder när övervakningsutrustningen sätts upp. JO har i ett beslut från (JO 2004/05 s. 129) förklarat sig dela KVS uppfattning att intresset av kameraövervakning under dessa förutsättningar väger tyngre än hänsynen till den intagnes integritet. En förutsättning är dock att användningen av kameraövervakningen inte kommer i konflikt med 4 Sådan upplysning behöver inte lämnas för anläggning som förklarats utgöra skyddsobjekt enligt lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar. reglerna om intagnas rätt till anonymitet. Särskilt gäller detta placeringen av monitorn vid kameraövervakning av en observa- tionscell. JO förutsatte i det nämnda fallet att myndigheten på ett verksamt sätt upplyser den som vistas i observationscellen om övervakningen. Begreppet allmän kameraövervakning avser enligt 1 och 2 §§ lagen därom såväl optisk övervakning med kamera som separata anordningar för avlyssning eller upptagning av ljud som i samband med användning av övervakningskamera används för person- övervakning. Inom ramen för bestämmelserna i lagen om allmän kameraövervakning har kriminalvården således möjlighet att övervaka intagna med kamera och – om det bedöms nödvändigt – med därtill hörande avlyssningsutrustning. Som framgår av lagen om allmän kameraövervakning skall övervakningen ske med tillbörlig hänsyn till enskildas personliga integritet och skälen för kontrollen skall väga tyngre än de intagnas behov av integritet. Tillräckliga skäl för allmän kameraövervakning får, som ovan framgått, anses finnas om den intagne är avskild och det behövs för att skydda denne. Behovet av allmän kamera- övervakning får även anses väga tyngre än hänsynen till den intagnes integritet om det är nödvändigt för att förhindra att intagna planerar rymning eller fortsätter begå brott i anstalt. En sådan risk kan allmänt sett antas finnas för en intagen som är placerad på plats med särskilt hög säkerhet, se avsnitten 19.4.2– 19.4.3. Som regel måste allmän kameraövervakning, som inte sker för att skydda den intagne från att skada sig själv, kunna begränsas till gemensamhetsutrymmena. I kriminalvårdens utredning om rymningen från KVA Kumla konstateras bl.a. att de intagna hade kunnat kommunicera med varandra genom att ropa till varandra från sina bostadsrum. KVS har upplyst kommittén om att det finns behov av att kunna avlyssna intagna både i bevissäkringssyfte om någon demolerat en avdelning men också av säkerhetsskäl. Det gäller framför allt intagna på isoleringsavdelning, SKI-avdelning och på säkerhets- avdelning. Enligt kommitténs bedömning bör utredning med anledning av misstanke om brott ske inom ramen för en förundersökning. Det är således polis och åklagare som skall ansvara för detta arbete. Det finns emellertid behov för kriminalvården att avlyssna intagna på framför allt nämnda avdelningar för att kunna upprätt- hålla ordning och säkerhet på anstalten. Intagna kan t.ex. diskutera med varandra om de skall övermanna personalen när den kommer in på avdelningen. Enligt kommitténs bedömning bör det emellertid finnas mycket tungt vägande skäl för att intagna skall få avlyssnas med hjälp av teknisk utrustning utan samband med besök och utan samband med allmän kameraövervakning. Det finns möjlighet till avlyssning, som inte är hemlig om det sker i samband med användning av övervakningskamera för person- övervakning (jfr avsnitt 18.11). Denna möjlighet bör, enligt kommitténs bedömning, vara tillräcklig för att kriminalvården skall kunna upprätthålla ordningen och säkerheten på anstalten. Tilläggas kan att det är kriminalvårdens sak att tillse att bostads- rummen håller en sådan byggnadsteknisk standard att det inte är möjligt för intagen att trots ett beslut om avskiljande från gemensamheten med andra intagna kommunicera med andra intagna genom att ropa till dem från sitt rum. Kommitténs bedömning: Elektronisk övervakning i anstalt bör regleras i lag. Förslag till hur en sådan bestämmelse skall vara utformad bör lämpligen lämnas först efter det att kriminal- vården redovisat sitt uppdrag om försöksverksamhet till reger- ingen. I regeringens proposition Ökad användning av intensivövervakning med elektronisk kontroll (prop. 2004/05:34) har regeringen bland de lagförslag som överlämnas till för prövning gjort bedömningen att kriminalvården bör ges i uppdrag att pröva hur den teknik som används vid intensivövervakning med elektronisk kontroll kan användas i anstalt (a. prop. s. 36). När det gäller tekniken hänvisas till beskrivningen i avsnitt 4.2 i nämnda propo- sition. Vid remissbehandlingen av den promemoria som låg till grund för propositionen hade KVS uttalat att den anser att användningen av elektronisk övervakning i anstalt bör ha lagstöd. Datainspek- tionen förordade en författningsreglering för att personuppgifter skall kunna behandlas som ett led i övervakningen. Kriminalvården planerar att använda elektronisk övervakning bl.a. på intagna som placeras på den uppförda KVA . Det är en öppen anstalt och vid den är elek- tronisk övervakning avsedd att användas som ersättning för personalövervakning. Det är också på utslussningsenheter med självförvaltning som regeringen anser att elektronisk övervakning i anstalt är särskilt intressant. Uppdraget skall redovisas . Som kommittén anfört inledningsvis i avsnitt 18.1 bör kontroll- åtgärder som innebär ett inte obetydligt ingrepp i den intagnes integritet vara reglerade i lag. Enligt kommitténs mening bör därför elektronisk övervakning av intagna ha lagstöd. Kommittén anser att utformningen av en bestämmelse om elektronisk övervakning i anstalt bör prövas först efter det att KVS redovisat sitt uppdrag till regeringen. Först då finns tillräcklig utredning för att ta ställning till under vilka förutsättningar elektronisk övervakning bör få ske. Försöksverksamheten inleddes och redovisningen till regeringen kommer därför att ske efter det att kommittén överlämnat sitt betänkande. Av 29 a § KvaL följer att KVS, om det är nödvändigt för att upprätthålla säkerheten vid en viss sluten anstalt får, besluta att samtliga personer som passerar in i anstalten skall kroppsvisiteras (allmän inpasseringskontroll). Syftet med allmän inpasserings- kontroll skall vara att söka efter otillåtna föremål. Skriftliga meddelanden får inte granskas. Beslut om allmän inpasserings- kontroll får, enligt bestämmelsens andra stycke, avse högst i taget. KVS får vidare enligt bestämmelsens tredje stycke i enskilda fall medge undantag från allmän inpasseringskontroll, om det finns särskilda skäl för det. En liknande bestämmelse finns vad gäller häkten i 11 § lagen om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Kommitténs förslag: Om det är nödvändigt för att upprätthålla ordningen och säkerheten vid en viss anstalt får kriminalvården besluta att samtliga personer som passerar in i anstalten skall kroppsvisiteras (allmän inpasseringskontroll). Syftet med allmän inpasseringskontroll skall vara att söka efter otillåtna föremål. Skriftliga meddelanden får inte granskas. Beslut om allmän inpasseringskontroll får gälla tills vidare eller om det är tillräckligt begränsas till . Möjligheten att i enskilda fall medge undantag från kontrollen tas bort. Kriminalvården får använda de uppgifter som framkommer vid allmän inpasseringskontroll i det säkerhets- och återfalls- förebyggande arbetet. Bestämmelsen om allmän inpasseringskontroll trädde i kraft . Genom den har kriminalvården fått en möjlighet att vid en sluten anstalt besluta om kroppsvisitation av samtliga personer som passerar in i en anstalt. Bestämmelsen omfattar kriminalvårdspersonal, uppdragstagare och andra yrkeskategorier som utför en del av sina arbetsuppgifter vid anstalten samt andra personer som av någon anledning har tillträde till anstalten. Intagna omfattas dock inte. Efter de uppmärksammade rymningarna och fritagningarna fram fattade KVS beslut om allmän inpasseringskontroll vid de åtta största anstalterna. Bestämmelsen, som således har införts i syfte att förbättra säkerheten i anstalterna föreslås bli överförd till den nya lagen. När det gäller bestämmelsens tillämpningsområde hänvisas därför till vad som anförts vid bestämmelsens införande (prop. 2003/04:3, 2003/04:JuU07). Några ändringar är dock motiverade i syfte att effektivera bestämmelsens tillämpning. Som ovan angetts får beslut om allmän inpasseringskontroll avse högst i taget. Kommittén anser att detta är för att göra en bedömning av om tillräckliga och bestående förändringar av säkerhetsläget har inträffat vid den aktuella anstalten. Hoten mot säkerheten i de slutna anstalterna har som framgått bl.a. av de uppmärksammade rymningarna och fritag- ningarna blivit allvarligare. För de anstalter som har platser med särskilt hög säkerhet torde det vara en självklarhet, att alla som passerar in i anstalten skall kunna kroppsvisiteras rutin- mässigt i syfte att förhindra att otillåtna föremål tas in i anstalten. Det skall således inte behövas ett beslut i varje enskilt fall om att det finns skäl att kroppsvisitera en viss besökare. Med hänsyn till att det förekommit att personal tagit in t.ex. mobiltelefoner till intagna bör det också finnas möjligheter att på anstalter med platser med särskilt hög säkerhet rutinmässigt kroppsvisitera inte bara besökare utan också personal och andra personer som passerar in i anstalten. Kommittén vill framhålla att detta också stärker skyddet för de anställda eftersom det finns en inte oväsentlig risk att de annars utsätts för hot eller andra påtryckningar om att föra in otillåten egendom. Till detta kommer att införsel av narkotika i anstalter förekommer i en på vissa håll ganska utbredd omfattning (jfr regeringens uttalande i prop. 2001/02:91 58 f.) och att detta är ett problem för kriminalvården. Allmän inpasseringskontroll ger kriminalvården en effektiv kontrollmöjlighet vad gäller införsel av otillåtna föremål. Det är mot angiven bakgrund nödvändigt att skärpa kontrollen vid vissa anstalter i det avseendet att beslut om allmän inpasserings- kontroll bör kunna gälla tillsvidare eller om det är tillräckligt, . Kontroll får endast genomföras vid inpasseringen. Man kan givetvis fråga sig om kontroll även skulle få genomföras vid utpassering. Ställningstagande till om detta är en angelägen skydds- åtgärd bör, enligt kommitténs mening, anstå till dess att regeln om allmän inpasseringskontroll varit i tillämpning . Då finns tillräckligt underlag för att ta ställning till behovet av att utvidga kontrollmöjligheten till att gälla även vid utpassering. En följd av att kommitténs förslag skall vara organisations- oberoende är att regeln inte längre skall vara begränsad till slutna anstalter. Kravet på att ett beslut om allmän inpasseringskontroll skall fattas endast om det är nödvändigt för att upprätthålla säkerheten vid anstalten innebär att det i praktiken inte blir någon skillnad i förhållande till vad som gäller . Vid en öppen anstalt torde det som regel aldrig finnas anledning att besluta om allmän inpasseringskontroll. Detta på grund av att det aldrig kan bli aktuellt att placera intagna för vilket det föreligger en sådan säkerhetsrisk som kan motivera en allmän inpasseringskontroll på dagens öppna anstalter. Ingen besökare kan tvingas att genomgå kroppsvisitation. En vägran innebär dock att personen i fråga inte får passera in i anstalten. Syftet med kontrollen skall vara att söka efter otillåtna föremål. Med otillåtet föremål avses föremål som är straffbara att inneha eller som enligt kriminalvårdens anstalts- eller ordningsföreskrifter är otillåtna på den aktuella anstalten. Enligt kommitténs mening kan det finnas anledning att i vissa fall också ha en rutinmässig kontroll av innehållet i skriftliga meddelanden. Som angetts ovan är det viktigt att kriminalvården på ett effektivt sätt kan motverka fortsatt kriminell verksamhet och förhindra planering av fritagning och rymning. Detta talar för att utvidga syftet med inpasserings- kontrollen till att även gälla utredning om sådana planer. Med hänsyn till att det inte är praktiskt möjligt att rutinmässigt läsa brev som införs av besökare har kommittén dock valt att inte utvidga syftet med inpasseringskontrollen i detta avseende. Brev, för- sändelser och skriftliga meddelanden som lämnas till anstalts- personal för vidarebefordran till den intagne får granskas enligt de särskilda bestämmelserna om granskning av brev m.m., se vidare avsnitt 17.1.2. Brev, försändelser och skriftliga meddelanden kan även bli föremål för granskning när de återfinns i den intagnes bostadsrum, se vidare avsnitt 18.8.2. Kontrollen skall inte göras mer omfattande än nödvändigt. I stor utsträckning kan den inskränka sig till en undersökning med hjälp av metalldetektor eller annan teknisk anordning. Det kan dock finnas föremål som inte kan upptäckas med hjälp av teknisk utrustning. Bestämmelsen innefattar därför alla de undersöknings- metoder som innefattas i begreppet kroppsvisitation, t.ex. att genomsöka den kontrollerades kläder och föremål som han eller hon bär med sig. Skriftliga meddelanden får dock inte granskas. En besökare som har med sig ett skriftlig meddelande kan dock nekas inträde. Till detta kommer att överlämnandet av eller ett försök att överlämna ett skriftligt meddelande till en intagen kan få till följd att den intagne inte tillåts få fler besök av personen i fråga. Beroende på innehållet i meddelandet kan överlämnandet av detta också medföra misstanke om främjande av en intagens flykt eller i vart fall för medhjälp, försök eller förberedelse därtill. Meddelandet kan vidare bli förverkat enligt den i avsnitt 21.2.3 föreslagna bestämmelsen. I vissa situationer kan det förhållandet att den intagne mottagit försändelsen också vid en helhetsbedömning av den intagnes uppförande leda till att den intagne flyttas ned till grundnivån i förmånssystemet. Enligt kommitténs mening saknas anledning att bibehålla möjligheten att i ett enskilt fall medge undantag från allmän inpasseringskontroll. Undantaget har inte tillämpats och det måste anses tillräckligt att kriminalvården har möjlighet att upp- häva ett beslut om allmän inpasseringskontroll när förutsättningar för sådan kontroll inte längre föreligger. En bestämmelse bör införas liknande den vid övrig granskning av den intagnes kontakter med omvärlden som innebär att kriminal- vården får använda de uppgifter som framkommer vid allmän inpasseringskontroll i det säkerhets- och återfallsförebyggande arbetet. 18.15Undersökning av fordon som passerar in i anstaltsområdet Kommitténs förslag: Om det är nödvändigt för att upprätthålla ordning och säkerhet får ett fordon och de föremål som finns i fordonet undersökas i anslutning till att fordonet passerar in i eller ut ur en anstalt. Syftet skall vara att söka efter i anstalt otillåtna föremål, intagen som försöker rymma eller annan person som otillåtet försöker ta sig in i eller ut ur anstalten. Skriftliga meddelanden får inte granskas. Kriminalvården får använda de uppgifter som framkommer vid kontrollen i det säkerhets- och återfallsförebyggande arbetet. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om hur kontrollen generellt skall utformas och i vilken omfattning sådan kontroll skall ske. Under kommitténs arbete har uppmärksammats att det av säkerhetsskäl kan vara motiverat för kriminalvården att undersöka fordon som passerar in i anstaltsområdet t.ex. för att transportera varor till och från anstalten.