sou · GTB354 · 2006-01-01 00:00:00 — Om det behövs för att minska risken att den övervakade begår nya brott skall Kriminalvården kunna meddela en särskild föreskrift om att den övervakade skall delta i särskilt anordnad verksamhet (programverksamhet). Kriminalvården skall kontrollera om den dömde uppfyller sina skyldigheter och följer villkoren för övervakningen. Kontrollen skall bland annat ske genom kontaktsamtal och rapporter från stödpersonen samt genom inhämtande av uppgifter från andra myndigheter m.fl. Om den dömde inte följer sina skyldigheter under övervakningen får Kriminalvården meddela varning, förlänga övervaknings- och prövotiden, meddela eller ändra särskilda föreskrifter om vad som skall gälla under övervakningen eller meddela villkor om skyldig- heten att hålla kontakt med övervakaren och stödpersonen. Kan sådan åtgärd inte anses tillräckligt ingripande får Kriminal- vården förverka villkorligt medgiven frihet, dock . Består misskötsamheten av nya brott skall i första hand domstol avgöra om villkorligt medgiven frihet skall förverkas enligt bestämmelserna i 34 kap. . Krävs det vid skyddstillsyn mer ingripande åtgärder skall Kriminalvården begära att åklagare för talan om omvandling av skyddstillsynen till annan påföljd. Nuvarande möjlighet att omhänderta den dömde skall finnas kvar. Kriminalvården skall överta övervakningsnämndernas befogenhet att fatta sådant beslut. Enligt den nuvarande kriminalvårdslagstiftningen har den dömde omfattande möjligheter att begära beslut i enskilda frågor och att överklaga de besluten. Det finns inte bara flera olika besluts- och prövningsinstanser utan också olika överinstanser till samma första instans. Detta ger ett svåröverskådligt system, vilket är till nackdel för inte minst för den som vill överklaga ett visst beslut. Utgångs- punkten för kommittén är att systemet med beslutsfattande och överklagande inom skall förenklas och göras mer enhetligt som de dömdas rättssäkerhet garanteras. Kommitténs förslag om en mer individuellt anpassad verkställig- het innebär att Kriminalvården måste göra många bedömningar. Ett sådant system kräver rättssäkerhetsgarantier för att undvika risken för orättvisor och godtycke. En sådan garanti är att den dömde har möjlighet att överklaga för denne negativa beslut. Det finns emellertid även andra sätt att tillvarata rättsäkerheten. Det förhållandet att beslut fattas på lämplig nivå av personer med tillräcklig kunskap och kompetens kan ses som en rättssäkerhets- garanti, liksom möjligheter till omprövning av beslut. fungerande tillsyn av reglernas tillämpning och god insyn i verksamheten stärker rättssäkerheten. Kommittén vill understryka att det är av vikt att det finns en effektiv tillsynsorganisation i vart fall inom och att representanter för allmänheten bör ingå i denna. Beslut skall fattas av Kriminalvården Kommittén föreslår att Kriminalvården skall fatta i princip samtliga beslut som rör verkställigheten av en kriminalvårdspåföljd. Med en sådan ordning finns det enligt kommitténs mening goda förut- sättningar att skapa en enklare och mer enhetlig beslutsgång . Det är också Kriminalvården som är den instans som har bäst kunskap om den dömde och om aktuella förhållanden. Att besluten fattas där är därför en förutsättning för att det skall bli en effektiv och lämplig verkställighetsplanering. När det gäller möjligheterna att överklaga beslut har kommittén haft som utgångspunkt att beslut som framstår som särskilt ingripande eller begränsande utöver vad som normalt kan anses följa av den kriminalvårdspåföljd som verkställs skall kunna överklagas. Övriga beslut skall, i den mån annat inte följer av , inte få överklagas. Det skall uttryckligen framgå av lag vilka beslut som får överklagas. Kommittén förslår också att möjligheten att överklaga s.k. normbeslut, dvs. sådana beslut som inte avser särskilda fall och som överklagas till regeringen, avskaffas. Beträffande frågan om vilken eller vilka instanser som skall pröva överklagbara beslut från Kriminalvården anser kommittén att det inte kan anses vara en lämplig och sannolikt inte heller en konventionsenlig lösning att låta övervakningsnämnderna eller vara sista instans beträffande beslut, som enligt konventionen skall prövas av domstol. Allmän domstol eller allmän förvaltningsdomstol måste således vara slutinstans för i vart fall en del kriminalvårdsbeslut. Redan enligt nuvarande lagstiftning prövar de allmänna förvaltningsdomstolarna många kriminalvårdsbeslut. Kommittén anser att det framstår som direkt olämpligt att låta de allmänna domstolarna pröva dessa beslut. Däremot finns det inte några starka skäl som talar mot att allmän förvaltningsdomstol prövar även sådana kriminalvårdsbeslut som prövas vid allmän domstol. Det är således möjligt att få till stånd ett enhetligt system endast om det är förvaltningsdomstolarna, som överprövar Kriminalvårdens beslut i verkställighetsfrågor. Kommittén finner därför att det är de allmänna förvaltningsdomstolarna som skall vara slutinstans för Kriminalvårdens verkställighetsbeslut. När det gäller övervakningsnämnderna och anser kommittén att nämnderna i sig fungerar bra och ger utrymme för god insyn i Kriminalvårdens arbete. Kommittén har emellertid föreslagit att de beslut som fattas av övervaknings- nämnderna som första instans i stället skall meddelas av Kriminal- vården. Detta innebär en stor förändring för nämnderna. Även om de i stor utsträckning skulle komma att pröva samma slag av ärenden blir det fråga om en överprövning av Kriminalvårdens beslut. Enligt kommitténs mening är det emellertid mindre lämpligt att överklagande prövas av en myndighet som inte är fristående i förhållande till den som fattat beslutet även om det sedan finns möjlighet att överklaga till domstol. Av än större betydelse är emellertid det krav på snabb domstolsprövning av frågor om frihetsberövande som följer av . Om övervakningsnämnden skall pröva Kriminalvårdens beslut om omhändertagande medför detta en fördröjning av domstols- prövningen. En sådan fördröjning kan inte anses godtagbar. bör vidare beaktas att det enligt kommitténs förslag blir än färre ärenden för att pröva. Kommittén har även funnit att inte kan vara slutinstans för beslut där det krävs domstolsprövning. Kommittén anser inte heller att det framstår befogat med de kostnader som den nödvändiga förändringen av nämndernas organisation skulle kräva. Behovet av insyn i Kriminalvårdens verk- samhet kan vidare tillgodoses såväl genom att nämndemän deltar i förvaltningsdomstolens beslutsfattande som genom särskilda till- synsinsatser inom . Ett enhetligt och snabbt beslutssystem med goda möjligheter till tydlig praxisbildning går endast att genomföra om Kriminalvårdens beslut får överklagas direkt till förvaltningsdomstol. Kommittén finner därför att övervakningsnämnderna och skall upphöra. När det gäller handläggningen av kriminalvårdsmål skall särskilda regler garantera en snabb prövning av de ärenden som avser särskilt ingripande åtgärder och innefattar frihetsberövande. För att bibehålla den insyn i Kriminalvårdens verksamhet som övervakningsnämnderna och har inneburit skall nämndemän ingå i rätten vid prövningen av bl.a. villkorlig fri- givning, förverkande av villkorligt medgiven frihet och upphävande av olika utslussningsåtgärder. Kommittén föreslår också att den dömde skall ha rätt till offentligt biträde i de fall en sådan rätt finns samt i samband med prövning av villkorlig frigivning. Vidare skall den dömde ha rätt till muntlig förhandling i de mest ingripande ärendena. Det skall som huvudregel krävas prövningstillstånd för prövning av kriminalvårdsmål i kammarrätten. Beslut om att en intagen inte skall villkorligt friges efter två tredjedelar av strafftiden samt beslut om förverkande av villkorligt medgiven frihet anser kommittén dock att skall prövas av kammarrätt utan ett sådant tillstånd. Enligt kommitténs förslag skall Kriminalvårdens beslut som regel överklagas till den länsrätt inom vars domkrets den anstalt, det häkte eller det frivårdskontor är beläget där den dömde var inskriven när det första beslutet i ärendet fattades. Det finns två undantag från den enhetliga besluts- och instans- ordning som kommittén har föreslagit. Det ena är att frågan om omhändertagande skall prövas av allmän domstol och inte förvaltningsdomstol när åklagaren väckt talan om undanröjande av skyddstillsyn. Det andra är att regeringens möjlighet att fatta och överpröva beslut om kontakter med omvärlden och vistelser utanför kategorier dömda med hänsyn till rikets säkerhet och liknande behålls oförändrad. Ekonomiska konsekvenser och ikraftträdande Enligt kommitténs bedömning kommer förslagen sammantaget inte att medföra någon ökning eller minskning av samhällets kostnader. Bestämmelserna beräknas kunna träda i kraft . The Commission has been instructed to prepare a proposed new Prison and Other Correctional Treatment Act, which is also to regulate the implementation of all sanctions implemented by the Prison and . The task included making a comprehensive review of the substance of the existing regulatory framework and the framing and language of the legislation. The Commission was instructed to give special consideration to issues relating to how implementation can be adapted in order to prevent relapses into crime at the same time as complying with the requirements for security and the need to protect society. A general basis for the work of the Commission has been to make use of the individuals own willingness to change. The Commission was instructed to consider how implementation can be adapted to the individual without setting aside the need to protect society and to consider in this respect how to achieve a more developed system for positive and negative reinforcement to enhance the ability to influence the conduct of sentenced persons. The Commission has further been instructed to consider how to strengthen the perspective of preventing recidivism for the alternative sanctions and forms of implementation with respect to conditions, control and influence. Supplementary directives have enabled the Commission to make proposals that entail changes in the date for conditional release. The Commission recommends that provisions on implementation of sentences to imprisonment, probation and community service be dealt with in a single act, the Prison and Other Correctional Treatment Act. The provisions of this Act have been framed in such a way as to be organisationally independent. This means that they can be applied even if the Prison and becomes an agency – as has been recommended in a recently adopted referral from . The new Act is constructed in such a way that the Government or, by delegation, the Prison and , will be able to notify general directives on the privileges or restrictions in various privileges that are to apply for a particular group or groups of prisoners. According to the Prison and Other Correctional Treatment Act, the Prison and shall take measures to prevent the sentenced person committing new crimes. The Act also includes a general proportionality rule that means that control and coercive measures may only be used if they are reasonably proportionate to the intended purpose of the measures. Less intrusive measures are to be applied, if available. Working together with other agencies The Commission considers that the normalisation principle should continue to serve as a guideline in matters relating to the division of responsibility between the Prison and and other agencies. No special legal provision is proposed therefore. should accordingly be mainly responsible for employment-promotion measures. The Commission proposes that the municipalities take over responsi- bility for theoretical adult education for those who are serving a prison sentence but who are outside the prison in various forms to facilitate reintegration. The public health service should continue to be available for those serving a prison sentence. This should not prevent the Prison and paying for certain care and treatment. If a prisoner needs dental treatment, this should be provided in the first place at regular dental clinics and paid for in principle in the same way as for other persons entitled to health care. The Commission recommends that the Prison and be responsible for costs in connection with contract treatment until the end of the alternative term of punishment and that the social services bear the costs of subsequent care measures. The responsibility of the social welfare committees for social and financial assistance should, in principle, continue to include per- sons sentenced to sanctions implemented by the Prison and . This should not be an impediment to the Prison and providing support and assistance within the framework of its tasks. Books, magazines and other media for recreation and education should be available at all prisons to complement the public libraries. The Prison and should endeavour to work together with the public libraries and to ensure that the interests of sentenced persons are taken into account when plans are drawn up for municipal and county council public library services for the general public and adult students. According to the proposed Act, the Prison and shall work together with other agencies to facilitate the prisoners adjustment in society. According to the Commission, it is particularly important that there is continuous collaboration between the Prison and and agencies in the social services, and the health service. The Prison and shall also endeavour to enable the sentenced person to contact representatives of other public bodies, which can undertake measures and inputs during and after enforcement of sentence. The Prison and should further follow up and keep itself informed to the greatest possible extent about measures taken by other agencies during the period of enforcement and provide information which may be important for the handling of matters by the other agency within the framework of the rules on public access to documents and confidentiality. The Commission recommends that an enforcement plan should be established for all those serving a sanction implemented by the Prison and . The enforcement plan is to be produced in collaboration with other agencies. The enforcement plan should provide a summary description of the course of enforcement from the start until the sentence has been completely served. Furthermore, the plan should include the measures that are to be undertaken during enforcement, dates for when this is to take place and who is to undertake the measures. The plan should clearly state what is expected of the sentenced person and the goals that he or she is to endeavour to achieve. The sanctions that may be imposed in the event of misconduct should also be clearly stated in the plan. The enforcement plan is to be established as soon as possible after the judgment has attained legal force. If the sanction pro- posed is probation, a preliminary plan is to be prepared before the main proceedings. If contract treatment may be considered, the enforcement plan is to be established before the main proceedings in the criminal case. The sentenced person is to be informed about the meaning of the implementation plan. Consultations shall also take place with the sentenced person to find out his or her needs and points of view on the measures and goals. Before the plan is adopted, the sentenced person shall have an opportunity to make a statement on the contents. The Prison and is to design enforcement in accordance with the agreed plan. When circum- stances so require, minor departures may be made from the plan. The sentenced person is to be obliged to comply with the plan. The enforcement plan is to be reviewed at regular intervals if there is reason to do so. The new Act does not include the concepts of closed and open prisons. The categorisation into different security categories is to be made in an ordinance or regulations. The Prison and decides furthermore how different prisons are to operate. The provisions in the Intensive Supervision by Electronic Control Act (1994:451) are to be transferred to the new Act. This form of enforcement is to be called short-term electronic tagging. It is clarified in the Act that short-term electronic tagging may not be granted if there is an evident risk that the sentenced person will commit new crimes, evade serving the sentence, or engage in other misconduct. A sentence of imprisonment shall normally be served in prison. The starting point is to be that prison placement is to be made under as free conditions as possible taking into consideration the needs for good order and security. In placement, consideration shall be given to the need of the prisoner for a particular kind of work, particular education or training, and the prisoners need for a suitable planning for release and closeness to his home to the extent permitted by considerations of good order and security. Otherwise, it is proposed that the rules on placement of young persons and women shall, in principle, be transferred unchanged to the new Act. The rules on the possibility of having infants with the prisoner at the prison are to be made gender-neutral. Places with particularly high security Prisoners for whom there is a risk for attempts being made to set him or her free, escape or continued criminal activity of a serious kind during enforcement may be placed at locations with an especially high level of security. According to the Act, these prisoners may be kept under a particularly high level of control and may be separated or partly from the company of other prisoners. General rules for the contacts of these prisoners with the outside world and for their control may, as applies to other prisoners, be provided in regulations notified by the Government or, after delegation, by the Prison and . Prisoners must show consideration for prison staff and for fellow prisoners and shall obey the rules in force at any particular prison. A prisoner shall also comply with the enforcement plan. The Prison and should continue to develop the forms for and content of self-management. Prisoners are to be provided with opportunities for appropriate occupation in the form of work, education/training or other activity that facilitates adjustment to society and also otherwise decreases the risk of him or her committing new offences. The Commission considers that the requirement for appropriate occupation requires that the range of work and studies in prison be improved, that occupation can be provided to the prisoner for a programme time of 40 hours, and that the occupation be designed as far as possible in accordance with the needs and prerequisites of each prisoner. The new Act does not include any special rule on a duty to participate in occupations. However, a prisoner must take part in the occupation specified in the enforcement plan to be able to be considered for certain privileges. A prisoner who does not take part in the designated occupation does not have the right to be in the company of other prisoners and may therefore be locked in the living accommodation during the programme time, etc. if the Prison and Probation Service considers it appropriate. A prisoner who does not participate in the designated occupation may not as a rule have access to any means of payment for various expenses at the prison. Some payment is normally to be made to a prisoner who takes part in the designated occupation, to a person who is or partly unable to take part in occupation and to a prisoner, who cannot take part in occupation due to lack of employment opportunities. Payment to a person who cannot participate in occupation shall only be made if this is not due to the prisoner. Payment shall in any case not be made if the prisoner receives the equivalent payment in another way. The Commission recommends that a part of the payment that the prisoner is to receive from the Prison and may be retained in certain circumstances to pay for destroyed property. Payment which is due to a prisoner sentenced to expul- sion may also be retained to pay for the prisoners home journey. Personal possessions and related matters The Commission recommends that substantial limitations be placed on the prisoners possibility of having means of payment and personal possessions at prisons and of carrying out financial transactions with one another at the prison. It is recommended that a prisoner not have access to other funds in prison than those earned during the stay in prison or which the prisoner has received instead of such payment. Property shall be provided by the Prison and . A prisoner may have private possessions of a simpler kind if there is no risk that possession will jeopardise good order or security at the prison or the intended purpose of the treatment that the prisoner is undergoing. The Prison and shall only under certain circumstances keep property for the prisoner. It is further proposed that the Prison and may sell or destroy property left behind at the prison by the prisoner after a period of three months after the prisoner has been released from the prison. The Commission proposes that the Prison and be able to confiscate property found in the prison, which may not be possessed by the prisoner. Confiscation shall not take place if it is evidently inequitable. The confiscation rule is subsidiary and is not to be applied if confiscation takes place due to a provision in another law. The Act includes provisions on taking care of property, on handling of confiscated property and on early sale or destruction of property. A prisoner shall be given the opportunity to take part in suitable leisure activities to the extent that it is possible taking into consideration good order or security at the prison or the prisoners need for treatment. Prisoners shall be given an opportunity to spend at least one hour a day out-of-doors unless very special difficulties prevent this. The rules in the proposed Act are substantially the same as in the existing legislation. To the extent that it is possible taking into consideration good order and security at the prison and the prisoners need of treatment, the prisoner should have opportunities to follow events in the outside world through newspapers, magazines and other publications, radio and television and in other ways. A prisoner who wishes to exercise his or her religion at a prison shall be given the opportunity to do so to the extent possible taking into consideration good order and security. Association with other prisoners The main rule in the new Act shall continue to be that the prisoner shall be in the company with other prisoners during both the programme time and free time. The special circumstances that apply at prisons means that it is necessary to have rules that make it possible to separate prisoners from one another when required by good order and security. The need to separate prisoners from other prisoners will probably decrease slightly due the introduction of a privilege system. The existing rules on separation of a prisoner from the company of other prisoners are, in principle, transferred unchanged to the new Act. The Commission recommends, however, that it shall be easier to separate a prisoner from the company of other prisoners if the prisoner refuses to take part in designated occupation and when order and security so require. In the latter case, it also applies to a prisoner who cannot be linked to the event, which occasioned the decision on separation. There shall not either be a requisite of a minimum sentence of two years imprisonment for it to be possible to separate a prisoner from the company of other prisoners due to plans to escape or that others are planning to set him or her free or the risk of relapse into criminal activity of a serious kind. The prisoners contacts with the outside world