sou · GTB341 · 2006-01-01 00:00:00 — I två på varandra följande studier har jag utarbetat en metodologi för att återupprätta dessa kunskaper och visa att skild- ringar av rasism inte är efterkonstruktioner. Personliga skildringar är reflekterande verklighetstolkningar som baseras på heuristiska slutledningar utifrån allmänna kunskaper och på en heuristik av rationella jämförelser – med ickerasistiska situationer (diskontinu- itet) och med andra former av diskriminering (kontinuitet). De som diskrimineras drabbas ofta av känslor av smärta, ilska, eller maktlöshet, något som utgör ett starkt incitament för att grundligt undersöka det inträffade innan man avgör att det är diskriminering och vidtar åtgärder – ofta med risk för vedergällning. historia vittnar om hur rädslan för bestraffning leder till tvivel och ett strategiskt val av tidpunkt för en reaktion. Forskningen har upprepade gånger visat att noggranna observationer snarare är regel än undantag i situationer då det föreligger en misstanke om diskri- minering (Dummett, 1973; Essed, 1990a, 1991; Feagin och Sikes, 1994; och , 1998). Därmed inte sagt att det inte finns tillfällen då man kan göra ett felaktigt omdöme och tycka sig se diskriminering där det inte finns någon. Längre fram kommer vi att se att en allmän kunskap om vad som är att förvänta under nor- mala omständigheter – det vill säga icke-rasifierade omständig- heter – är en förutsättning för att kunna inse när någonting går snett. Kunskap om när saker och ting går snett oberoende av ras är relevant för att kunna inse att en orättvisa skulle kunna vara ickerasistisk. Slutligen kan det inte uteslutas att männi- skor i strategiskt syfte spelar på vitas känslighet för att bli ankla- gade för rasism genom att mot bättre vetande göra just detta. Att bringa skildringar av rasism ställer en mängd infor- mation till förfogande som annars skulle vara osynlig för forskar- blickar. I ett projekt om vardagsrasism på ett så kallat integrerat sydafrikanskt universitet – detta var – prövade vi metoden att noggrant lyssna och fråga om iakttagelser av rasism för att på så vis uppdaga om det fanns någon dold rasism på just det universitet som menade sig ha en antidiskriminatorisk policy. En rasmässigt skiftande grupp studenter – svarta, färgade, asiater och vita – blev ombedda att intervjua svarta medstudenter om deras erfarenheter på . Som förberedelse för inter- vjuerna fördjupade sig studenterna i litteratur om rasism eftersom läraren ville att de skulle besitta tillräckliga allmänna kunskaper om rasism innan de tilläts ägna sig åt fältarbete. Studenterna instruera- des att få fram utförlig information om upplevelser av rasism. Tan- ken var att locka den intervjuade till att berätta så mycket som möjligt om det i detalj (Louw-Potgieter, 1989:311) genom att undvika snabba anklagelser om överkänslighet och i stället fokusera på att ställa icke-ledande frågor och sondera efter såväl uppenbara som dolda tecken på rasism. Skildringen skulle vara intervjuperso- nens egen rekonstruktion av den händelse som hon eller han hade upplevt som ett uttryck för rasism. Jag hade introducerat denna metod tidigare i två projekt om vardagsrasism i och Neder- länderna, men den hade inte testats i något annat sammanhang eller med skiftande intervjuare (Essed, 1984, 1990a, 1991). Varje redo- görelse analyserades två gånger, först av intervjuaren och sedan av projektledaren. Resultaten var avslöjande. För det första bekräftade projektet hypotesen att vardagsrasism kan ses som ett generiskt begrepp. För det andra verkade det som att intervjumetoden – att skapa maxi- malt med utrymme för de intervjuade att kontextualisera och klä upplevelserna i sina egna ord och enligt sitt eget omdöme – begrän- sade inverkan av intervjuarens rasbakgrund på intervjusituationen. Alla intervjuare, oavsett hudfärg och kön, fick fram liknande histo- rier. De fann att de intervjuade svarta studenterna tenderade att testa alla andra möjligheter och hypoteser innan de bedömde att en aktörs handlingar var rasistiska (Louw-Potgieter, 1989:313). För- fattaren konkluderar att dessa bevis står i skarp kontrast till stere- otypen att svarta är så besatta av rasism att de tolkar välmenande beteenden som rasistiska. Det metodologiska värdet av personliga skildringar har att göra med utveckling av kompetens rörande utty- dandet av betydelser och mening, genom noggranna läsningar av observationer av diskriminering i vardagen. Vikten av att lyssna och vara lyhörd, som föreståndarinnan på , understry- ker den emotionella intelligensens roll (, 1995, 1998) när man har att göra med vardagsrasism. Till skillnad från den biträ- dande föreståndaren hindrades hon av sin yrkesmässighet från att dra den förhastade slutsatsen att det inträffade kunde vara vad som helst men inte rasism. Erfarenhet är ett centralt begrepp i studiet av vardagsrasism. Per- sonliga skildringar av rasism placerar såväl berättarna som deras upplevelser i den sociala kontext som är deras vardag. De tillför detaljer till händelserna och ger dem en särprägel, samt inbjuder berättaren att omsorgsfullt skildra sina svårfångade upplevelser av rasism. Att upplevelser av rasism är en relevant informationskälla beror på att rasism ofta tar sig dolda uttryck och på att den förne- kas och förmildras av grupper i maktposition. På annat håll har jag utförligt diskuterat en metod för att systematiskt analysera skild- ringar av rasism i och i (Essed, 1988, 1991). Personliga skildringar, verbalt rekonstruerade erfarenheter av rasism, omfattar sannolikt (delar av) följande information: kontext (var hände det, när, vilka var inblandade? ); komplikation (vad gick snett? ); utvärdering (var det rasism? ); argumentation (varför tror du att det var rasism? ); och reaktion (vad gjorde du åt saken?). Låt oss tillämpa detta på hotellincidenten i . Den här kategorin innehåller information om de deltagande aktö- rerna, samt tiden, platsen och de sociala omständigheterna för rasismens händelseförlopp: Ett blandat par registrerar sig på Presi- dent Hotel. En vit manlig receptionist handhar registreringen. Den här delen av skildringen säger något om vad som gick snett; vad som var oacceptabelt. I just det här fallet vägrade receptionis- ten att registrera den mörka kvinnan och reagerade med misstro på att en vit man och en mörk kvinna skulle dela rum. För att förstå varför detta var oacceptabelt behöver man kunskap om hur det borde ha gått till: Det är meningen att receptionisten ska skriva in bägge namnen i datorn om han blir ombedd – och det är inte meningen att hon eller han ska ifrågasätta, än mindre ogilla, ett parförhållande. läggs komplikation efter komplikation till den rasism som redan är verksam; lögner om telefonsamtalet, ett ohövligt bemötande av min kollega när hon ringer mig förgäves, och en nattföreståndare som uppför sig illa och blir aggressiv när vi kritiserar hotellet för rasdiskriminering. Berättelsen tyder på att detta var ett fall av rasism, även om inga hänvisningar till hår- eller hudfärg förekommit. Argument behövs för att förklara varför komplikationerna uppfat- tas som former av vardagsrasism. I den dolda rasismens kontext är detta den mest intressanta kategorin eftersom den behandlar frå- gan: Varför trodde du att det som skedde var diskriminering? Det är inom ramen för denna kategori som den hypotetiska bedömningen att specifika handlingar är utslag av rasism görs möj- lig, försvarbar eller acceptabel, även i de fall då de framstår som icke-rasifierade vid en första anblick. Ett relevant argument kan vara att komplikationerna som vi har identifierat äger kontinuitet – efter apartheid är fortfarande överkänsligt för blandade par. Det finns en kontinuitet i situationerna – under apartheid kunde en mörk kvinna öppet väg- ras tillträde till ett exklusivt (vitt) hotell och även om ett sådant nekande är förbjudet kan personalen fortfarande bemöda sig om att göra ens vistelse oangenäm. Det kan finnas en kontinuitet i beteendet hos samma aktör – i det här fallet har vi ingen kunskap om uppträdandet hos just denne receptionist gentemot andra mörka gäster. Det är inte osannolikt att kön också spelade en roll, att den första receptionisten tog mig för en tillfällig flickvän och vägrade behandla mig som en vanlig hotellgäst av den anledningen. Med detta i beaktande kan utvärderingens utfall bli att situationen ses som bekönad rasism. Man kan också finna en kontinuitet i beteendet hos den övriga personalen med samma profil – i detta fall vita män. En annan vit manlig receptionist ljuger för att skyla över deras försumlighet och ytterligare en vit man, nattföreståndaren, är ohövlig. Det ohövliga beteendet återfinns också på andra sidan könsgränsen; från telefonoperatörens sida, en kvinna vars rasbak- grund är okänd för oss. Jämförelser av diskontinuitet i förhållande till andra (ickerasis- tiska) situationer är också ett användbart instrument. Denna heu- ristik ställer frågan: Hur borde servicen ha varit i en icke-rasifierad situation? Eller; känner du till liknande situationer (hotellvistelser) där rasism inte har varit ett problem? Hur såg det ut i det fallet? Före vår vistelse på hade vi bott på ett av Möven- pickhotellen. Personalhierarkierna följde det traditionella färg- schemat: vita i ledningen, färgade, asiater och svarta som service- och receptionspersonal, samt svarta i köket. Men servicen var oklanderlig. Ett vänligt bemötande av kunden var den givna rikt- linjen för alla, från servitriser till föreståndare. några bilder på väggen som avspeglade en sympati för f.d. president regim var föreståndaren som vi talade med mottaglig för vår kritik. Han förklarade att Bothas residens låg runt hörnet, att denne ofta besökte deras restaurang och att det till och med hade varit han som öppnat hotellet , när han fortfa- rande var president. Det hade setts som alldeles för konfrontato- riskt och obekvämt att ta bort alla bilder på en gång. Enligt före- ståndaren hade de redan tagit ner ett antal och resten skulle bort i samband med en omfattande och nära förestående renovering. När denna artikel skrevs, , hörde jag av en kollega som just hade bott på samma hotell att det endast fanns en bild av kvar. Som det ovanstående visar tycks personalen, trots de uppenbara kvarlevorna efter apartheidsystemet som avspeglas i rangordningen och hotellets inredning, vara kompetent nog att undvika rasdiskriminering i den dagliga kontakten med hotellets gäster. En annan relevant jämförelse av kontinuitet har att göra med lik- artad diskriminering (marginalisering av en mörk grupp som den vita gruppen sätts i centrum) men i en annorlunda situa- tion. I det här exemplet handlar det dock inte om ett hotell, utan en restaurang inom gångavstånd från . som det missade telefonsamtalet blev vi tvungna att tillrättavisa en ung vit servitris på restaurangen för att hon rik- tade sig till min partner, serverade honom först, och endast tillta- lade mig genom honom. Det här brottet mot könskutymen var, milt uttryckt, ett tecken på bristande respekt. Slutligen visar också det faktum att kollegan som försökte ringa mig genast kände igen samma gamla vita chauvinism att det finns en kontinuitet mellan hennes erfarenhet av och andra upplevelser. Individer är aktörer i en maktstruktur. Makt kan användas för att reproducera rasism, men den kan också användas för att bekämpa den. Omedelbara emotionella effekter av rasism kan inkludera ilska, frustration eller känslor av maktlöshet. Det har visat sig att människor som utsätts för rasism reagerar på en rad olika sätt; de säger ifrån, förblir tysta, ignorerar rasismen, arbetar hårdare för att motbevisa den, ber böner, tar till våld eller tränger bort minnet (McNeilly et al., 1996). I det sydafrikanska exemplet säger vi ifrån och ställer hotellets ledning inför utmaningen att åstadkomma hållbara förbättringar. Skildringens kategorier har inte enbart kvalitativt värde. De har också använts som bas för kvantitativ datainsamling (McNeilly et al., 1996; et al., 1997). Den första kategorin, kontexten, skildrar det spektrum av situationer där diskriminering förekom- mer. Den andra kategorin, komplikationen, rymmer information om diskrimineringens mönster. I kvantifierad form erbjuder den sista kategorin, reaktionen, upplysningar om förekomsten av pro- tester, vem som engagerar sig i aktioner mot rasism, samt vilka åtgärder som varit framgångsrika och varför. Så snart man inser att rasförtryck är någonting inneboende i den sociala ordningen blir det uppenbart att det verkliga rasdramat inte handlar om rasismen i största allmänhet, utan om det faktum att rasism är ett vardagsproblem. När rasismen förmedlas i till synes normala rutinmässiga praktiker, vilket vi har sett tidigare, kan det bara tolkas som att den ofta inte känns igen eller inte erkänns, än mindre problematiseras. Om man ska avslöja rasismen i systemet är det ingen mening med att bekämpa individer; att fråga sig om han eller hon är rasist. Vad som är relevant är att fokusera på när, var och hur rasismen verkar i vardagslivet, det vill säga hur och när vanliga situationer blir rasistiska situationer. Det som jag vill göra gällande är att det inte finns någon strukturell rasism utan vardags- rasism. Vi måste analysera tvetydiga rasliga meningar, avslöja dolda strömningar och rent allmänt ifrågasätta det som anses normalt eller acceptabelt. Detta måste ske på alla samhällsnivåer och såväl inom som utanför institutionerna. I linje med detta ingår vardagsrasismen alltid i en strukturell kontext. Även om de kan tyckas vara isolerade handlingar leder protester mot rasismens intrång i våra vardagsliv till en avgörande förändring, eftersom motverkandet av vardagsrasism innebär en utmaning av rasmässig ojämlikhet över huvud taget. Det har klar- lagts att människor med alla tänkbara bakgrunder kan lära sig att känna igen och utmana rasism i vardagen. Att lyssna uppmärksamt på berättelserna från dem som utsätts för rasism är avgö- rande för att kunna förnya vår kollektiva kunskap om rasism, en kunskap som kan vara nödvändig för motverkandet av dess ytt- ringar i vardagslivet. Jag vill tacka för hans värdefulla kommenta- rer av ett tidigare utkast till den här artikeln. Översättning från engelskan: (1978) The survival of Domination. Inferiorization in Everyday Life. , J, och Giesen, B. (1987) From reduction to linkage: The long view of the micro – macro debate, i J, , B. Giesen, R. Münch, och N. Smelser (eds.) The Micro – Macro Link. : , s. 1– 42. (1989) Eurocentrism. Angelou, M. (1970) I Know Why the Caged . Benokraitis, N. V. (ed.) (1997) Subtle Sexism. Current Practice and for Change. Thousand Oaks, CA: . , R. F. (1997) When good intentions are not enough, i N.V. Benokraitis (ed.) Current Practice and for Change. Thousand Oaks, CA: , s. 95– 116. , och , C. (1967) . Cose, E. (1993) The Rage of a Privileged Class. das Gupta, T. (1996) Racism and Paid Work. : Garamond Press. Dericotte, T. (1997) The . An Interior Journey. (ed.) (1974) Understanding Everyday Life. Routledge & Kegan . Dummet, A. (1973) A Portrait of English Racism. Harmondsworth, UK: Penguin. Ellison, R. ([1952] 1972) The Invisible Man. : Vintage Books. Essed, P. (1984) Alledaags Racisme [Everyday Racism]. Amster- dam: (1988, Baarn/: Ambo/Novib.) Essed, P. (1988) Understanding verbal accounts of racism. TEXT 8, 1:5– 40. Essed, P. (1990a) Everyday Racism: Reports from Women in Two Cultures. Claremont, CA: . Essed, P. (1990b) Against all odds: Teaching against racism at a university in South . 1, 1.41– 56. Essed, P. (1991) Understanding Everyday Racism: An Interdiscipli- nary Theory. , CA: . Feagin, J. (1992) The continuing significance of racism: Discrimi- nation against black students in white colleges. 22, 4:546– 78. Feagin, J. R. och Sikes, M. (1994) Living with Racism. : Beacon Press. Frankenberg, R. (1993) , Race Matters. The Social Construction of Whiteness. Fulani, L. (ed.) (1988) The Psychopathology of Everyday Racism and Sexism. (ed.) (1990) Anatomy of Racism. (1993) Racist Culture. Philosophy and the Politics of Meaning. (1995) Emotional Intelligence. (1998) Working With Emotional Intelligence. Hecht, M. (ed.) (1998) Communicating Prejudice. Thousand Oaks, CA: . Human, L. och van Schalkwyk, C. (1998) Communicting racism and sexism: An exploratory study in two South African organisations. Bestuursdinamika 7, 1:53– 75. Husband, C. (1991) Race, conflictual politics, and anti-racist social work: Lessons from the past for action in the 90s. Project Steering group. Setting the Context for Change. : CCETSW; s. 46– 73. , J., , T. N., , D. R., Torres, M., Sellers, L. och , K. (1996) Racism and the psychical and mental health status of African Americans: A thirteen year national panel study. Ethnicity and Disease, 6, /Spring: 132– 53. ([1968] 1988) Report of the National Advisory Commission on Civil Disorders. : Pantheon Books. Kuzwayo, E. (1985) Call Me a Woman. : The Womens Press. (1988) . The Policy and Diplo- macy of Racial Discrimination. , CO: Westview Press. (1998) The Evolution of International Human Rights. La Veist, T. A (1996) Why we should continue to study racebut to do a better job: An essay on race, racism, and health. Eth- nicity & Disease 6, /Spring: 21-9. (2000) The salience of race in everyday life: shopping experiences in black and white neighbor- hoods. Work and Occupations, 27, 3:353– 76. Lipman-Blumen, J. (1994) The existential bases of power relation- ships: The gender role case, in H. L. Radke och H. J. stam (eds.) Social Relations in Theory and Practice. : , s.108– 35. Lorde, A. (1982) . A New Spelling of My Name. Trumansburg, NY: The Crossing Press. Louw-Potgeiter, J. (1989) racism: An application of Esseds analysis in a South African context. guage and Social Psychology 8:307-19. Luckmann, T. (ed) (1978). Phenomenology and Sociology. Har- mondsworth, UK: Penguin. McGary, H. (1999) Race and Social . McNeilly, M. D., , N. B., Armstead, C. A., , R., Corbett, M., , , , C. F. och Lepisto, E. (1996) The perceived racism scale: A multidimensional assessment of the experience of white racism among African Americans. Ethnicity & Disease, 6, /Spring: 155-67. OBrien, J. och , J. (eds.) (1998) Everyday Inequalities. Razack, S. (1998) Looking in the . Gender, Race and Culture in Courtrooms an Classrooms. : Univer- sity of Press. Romero, M. (1997) , gendered and racialized institu- tions in higher education: Everyday life of academia from the view of Chicana faculty. Race, Gender & Class 4,2:151-73. Ronai, C R., Zsembik, B. A. och Feagin, J. (eds.) (1997) Every- day Sexism in the Third Millenium. Shaha, M. (1998) Racism and its implications in ethical-moral rea- soning in nursing practice: A tentative approach to a largely unexplored topic. Nursing Ethics 5,2: 139.46. (1987) The Everyday World as Problematic. Solomos, J. (1989) Race and Racism in Contemporary . Lon- don: . , Y och Feagin, J. (1998) Double Burden. and Everyday Racism. Armonk, NY: M. Twine, F. (1998) Managing everyday racisms: The anti-racist practices of white mothers of African-descent children in , i J. OBrien och J. (eds.) : Blackwell, s. 237– 51. (1993) Denying racisms: Elite discourse and racism, i J. Wrench och J. Solomos (eds.) Race and Migration in Western Europe. : , s.179– 93. R., Yu, Y. och , J. (1997) Racial differences in physical and menthal health. Socioeconomic status, stress and discrimination. 2, 3:335– 51. (1990) and the Politics of Difference. , NJ: . Ett teoretiskt perspektiv i analysen av diskriminering i Föreställningar om ras och rastillhörighet har och har haft högst påtagliga konsekvenser för individers liv, vare sig det handlar om privilegier associerade till vithetens hegemoni eller diskriminering och exkludering av dem som definieras som icke-vita. Det här ka- pitlet ämnar presentera begreppet rasifiering och argumentera för dess användbarhet för att förstå nutida former av diskriminering i . Generellt står begreppet rasifiering för kategoriseringar, tankemodeller och associationer som gör rangordningen mellan människor till ett naturligt inslag i såväl sociala relationer som maktstrukturer. Rasifieringsprocesser är associerade till en essen- tialistisk människosyn som legitimerar den sociala rangordningen utifrån en föreställning om människors väsenskilda och oföränder- liga olikheter utifrån kulturella och/eller utsseendemässiga till- skrivningar. Begreppet rasifiering har lyfts fram av forskare som har insett etnicitetsperspektivets tillkortakommande när det gäller att förklara differentierade etniska identiteter. har analy- ser utifrån detta perspektiv varit mindre benägna att befatta sig med den ideologiska kontinuiteten mellan å ena sidan det rasbiolo- giska tänkandet som präglade och legitimerade den koloniala ex- pansionen, som även kan observeras i ett globalt perspektiv, och å andra sidan kulturrasistiska argument som bidrar till margi- naliseringen av invandrade personer, särskilt de från utomeuro- peiska länder. Den förståelseram som lämpar sig för analysen av de relationer som producerar de maktasymmetrier som exkluderar människor från grundläggande medborgerliga rättigheter utifrån rasistiska fö- reställningar finns i socialkonstruktivism och i den antirasistiska teorin (critical race theory). Det betyder att varken ras eller rasism tillmäts ett essentiellt värde utan fokus ligger på sociala praktiker, handlingar, normer och tillskrivningar som gör föreställningar om ras till effektiva särskiljande mekanismer. Rasifieringsprocesser måste således förstås inom ramen för interaktionen mellan meka- nismer som verkar för en artikulering av samhällets värdesystem, institutioner och vardagspraxis inom ett nationellt specifikt ras- regelsystem (2002). Begreppet rasregelsystem innebär att varje nationalstat bygger sin egen rasistiska ordning beroende på den historiska kontext som denna process utspelas under. Denna modell materialiseras i samhällsinstitutionerna genom en uppsätt- ning skrivna och oskrivna regler som bortom de gemensamma ide- ologiska grunderna i rasism, sexism och klassförtryck, är nations- specifika (2002). Det förefaller rimligt att se rasifiering mer som ett teoretiskt perspektiv än som en sammanhängande teori. Snarare än en teori finns det flera teorier om rasism och rasifiering. Inträdet av be- greppet rasifiering i både den interna och den externa akademiska debatten om rasism var en viktig milstolpe för förståelsen av ojäm- likhetsskapandet i samtida samhällen inte minst därför att dess grammatiska form indikerar aktion, process, skapande. (1997) Ändelsen ering står just för något som görs. Rasindelningar, rasdiskriminering och rasistiska stigmatiseringar, utgör alla före- teelser som förstås utifrån detta perspektiv som sociala praktiker utförda inom ramen för en samhällelig ordning. Detta skifte i fokus på typ av fenomen har flera konsekvenser: Om det är något som görs, måste man ställa sig frågan hur går detta till och genom vilka aktörer och med vilka följder för in- divider och samhälle? Det måste finnas särskilda mekanismer inom idéernas fält och i samhällets genomgripande maktstrukturer som möjliggör dessa handlingar. Rasifiering utgör inte ett isolerat fenomen utan opererar simul- tant på flera samhällsområden. Det går att påverka processen, förhoppningsvis få den att upp- höra, genom både politisk vilja och politiska handlingar. Olika uppfattningar om rasifiering Ordet rasifiering utgör en översättning av engelskans racializa- tion.1 Rasifiering (racialization) har definierats som: ...those processes by which social relations between people have been structured by the signification of cultural and biological attributes in such a way as to define and construct differentiated social collectivities as race collectivities. (, 1996, s 136–137) Den tydligaste och tidigaste operationaliserade definitionen som finns i litteraturen presenteras av , som refererar till rasifiering som