sou · GTB327 · 2006-01-01 00:00:00 — De ursprungliga målen har numera kompletterats, bl.a. genom skapandet av den inre marknaden med fri rörlighet för alla typer av varor och produkter. Den gemensamma marknaden för fiskprodukter består huvud- sakligen av tre delar: Gemensamma saluföringsnormer för produkter avseende färskhet, storlek, vikt, presentation, förpackning och märkning. Frivilliga sammanslutningar av fiskare, s.k. producent- organisationer. Producentorganisationerna har skapats för att stabilisera marknaden för fiskprodukter och skydda fiskarna mot plötsliga förändringar i efterfrågan på fisk. Bland annat har ett prisstödsystem införts i vilket minimipriser för fisk fastställs. Producentorganisationerna ger också fiskarna ekonomisk ersättning för fisk som de inte kan sälja. I finns fyra av godkända producent- organisationer; Hallandsfiskarnas producent-organisation, Matfiskodlarnas producentorganisation, Producentorganisa- tionen Gävlefisk och Fiskares . Regler för handel med länder som inte är medlemmar i . 3.4.4Förbindelser med tredje land EU:s agerande i regionala och internationella organ och forum för fiske bestäms inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. EU samarbetar och förhandlar för medlemsstaternas räkning med sådana regionala och internationella organ samt med länder som inte är medlemmar i unionen om vad, var, när och hur fiske får bedrivas på deras vatten. Förhandlingarna sker i syfte att få med så många länder som möjligt i försöken att bevara fiskeresurserna men också i syfte att säkerställa fiskerättigheter för medlemsländernas räkning i tredje länders fiskezoner. EU är medlem i ett antal olika regionala och internationella organ, t.ex. i Nordostatlantiska fiskeri-kommissionen (NEAFC), Organisationen för fisket i nordvästra (NAFO), Inter- nationella för (IBSFC), Allmänna kommissionen för fiske i (GFCM) och Internationella kommissionen för bevarande av tonfiskbestånden i (ICCAT). Gemenskapen är också medlem i livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) som behandlar fiskerifrågor på global nivå. För är framför allt IBSFC och NEAFC av betydelse. Sedan , , och blev medlemmar i har dock betydelsen av IBSFC minskat. är den enda förhandlingsparten som inte är medlem i EU. De olika diskuterar hur IBSFC ska avvecklas. Målet för svensk fiskeförvaltning är en ekologiskt hållbar förvaltning av fiskeresurserna inom ramen för EU:s gemensamma fiskeripolitik och en tillämpning av de av fastställda miljökvalitetsmålen så att: den biologiska mångfalden bevaras och återskapas, ett livskraftigt och ekologiskt hållbart fiske och vattenbruk kan utvecklas, och fisk av god kvalitet är tillgänglig för konsumenterna. försöker påverka innehållet i den gemensamma fiskeri- politiken så att det utvecklas i en sådan riktning som bedömer är mest förenlig med målet om biologisk mångfald, livskraftig och hållbar utveckling samt tillgång till fisk av god kvalitet. och regeringen har i detta sammanhang särskilt uttalat att ska verka för en striktare och effektivare tillämpning av den gemensamma fiskeripolitiken så att den negativa utvecklingen för vissa fiskbestånd som t.ex. torsk- och ålbestånd kan hävas, att miljömål för fisket bör utvecklas, att mellanstatliga regionala fiskeriförvaltningar bör komma till stånd i havsområden där sådana inte finns och att det internationella samarbetet på fiskets område också bör präglas av en effektiv förvaltning och en hållbar utveckling. Vidare skall fiskeripolitiken säkra en ansvarsfull förvaltning av bestånden, främst genom förbättring av övervakning och kontroll, användning av mer selektiva redskap samt minskning av bifångst och kasserad fångst. En reduktion av produktionshöj- ande subventioner skall ske för att uppnå en bättre balans mellan fiskekapacitet och ett långsiktigt hållbart utnyttjande av fiske- resurserna. (Regeringens skrivelse 2001/02:152, bet. 1997/98:JoU9, s. 17–18, prop. 1997/98:2 s. 9, 12 och 15 och prop. 2004/05:1, utgiftsområde 23, s. bedriver också en politik för att stärka det svenska kust- och insjöfisket. 2003/04:51, bet. 2003/04:MJU13, rskr. 2003/04:186.) Enligt betänkandet och propositionen ska kust- och insjöfisket och vattenbruket utvecklas och stärkas inom ramen för en ekologisk, ekonomiskt och socialt hållbar utveckling så att verksamheterna bidrar till en ekonomiskt och socialt hållbar utveckling av landsbygden. För att kust- och insjöfisket ska kunna främjas krävs enligt och regeringen bl.a. att det utarbetas en långsiktig strate- gi för forskningen inom fiskeområdet så att kunskapen om de bestånd som är av betydelse för kust- och insjöfisket ökar. Beslut som fattas för att förvalta fiskebestånden ska utformas på ett sådant sätt att eventuella negativa effekter för kustfisket mildras. Lokal eller regional samförvaltning bör utvecklas och tillträde till och fördelning av fiskeresursen ska användas i ökad utsträckning och på ett sådant sätt att kust- och insjöfisket stärks. Principer och modeller för att i högre utsträckning fördela kvoterade bestånd bör utvecklas och tillträdet till fisken kan t.ex. begränsas genom att yrkesfiskelicenser utfärdas endast för en viss typ av fiske eller genom omstruktureringsplaner för den svenska flottan. Tekniska åtgärder såsom reglering av fiskeredskap, fiskemetoder, tillfälliga stopp och fredade områden kan och bör också användas för att skapa ändamålsenliga regleringar anpassade efter lokala och regio- nala förhållanden och till stöd för kust- och insjöfisket. Mot bakgrund av riktlinjerna för kust- och insjöfisket och vattenbruket har ett antal uppdrag lagts ut som ska ge underlag för ett fortsatt arbete i linje med riktlinjerna. har bl.a. fått i uppdrag att samordna minst fem pilotprojekt med lokal/regional samförvaltning av fiske och att utreda möjligheterna att minska skadorna på fisk och redskap av säl och skarv. Myndigheten har också fått i uppdrag att utarbeta ett rapporteringssystem för det småskaliga kustfisket, modeller för närsalttillskott för tillstånds- givning inom vattenbruket och utveckling av fisketurismen. Projekten ska redovisas . 4.1Alla har rätt att fiska Det är i princip tillåtet för alla att fiska i allmänt vatten så länge endast rörliga fiskeredskap (nät, långrev, ryssja, bur, handredskap, håv) används och så länge max sex redskap används samtidigt.1 Med allmänt vatten avses vatten som inte är enskilt vatten. Som huvudregel är vattnet i havet inom från fastlandet eller från öar som är större än enskilt vatten. I sjöarna i finns både enskilt och allmänt vatten. Sedan reformen om det s.k. fria handredskapsfisket genom- fördes i är det dessutom tillåtet för var och en att fiska med handredskap2 på enskilt vatten längs hela den svenska kusten – alltså även inom från fastlandet. Vidare får var och en fiska med handredskap i , , , och i . Fiske får i dessa vatten ske från strandkanten eller från båt men båten får under pågående fiske inte framföras med hjälp av motor, åror eller på något annat liknande sätt. Även på vissa andra inlandsvatten än de ovan nämnda sjöarna är det tillåtet att fiska med vissa redskap. Rätten att fiska med fasta redskap (fiskebyggnad och fiskredskap med ledarm om redskapet är fastsatt vid bottnen eller stranden och avses stå kvar i , t.ex. laxfällor och ålbotten- garn) är förbehållen yrkesfiskarna och personer som fiskar på vatten de själva äger eller har nyttjanderätt till på annat sätt, t.ex. genom arrende (med stöd av enskild rätt). Rätten till fiske med annat redskap än handredskap är begränsad till svenska medborgare såvida fisket inte bedrivs med stöd av enskild rätt. 1Vidare gäller vissa ytterligare begränsningar för fiskeredskapen, t.ex. ett maximalt antal kro- kar och en högsta tillåtna sammanlagda längd på nät m.m. 2I vissa enskilda vatten omfattar frifiskerätten även fiske med andra redskap än handredskap, t.ex. rörliga redskap som skötar och sillnät. 4.1.1Gränsen mellan yrkesmässigt fiske och fritidsfiske Med yrkesmässigt fiske avses fiske som bedrivs med stöd av en yrkesfiskelicens. Det räcker dock att en person på ett fiskefartyg har fiskelicens. Samtliga medarbetare i ett fiskelag behöver således inte ha egen licens. Utländska fiskare som fiskar här med särskilt tillstånd att bedriva yrkesmässigt fiske på svenska vatten (svenskt sjöterritorium eller i svensk ekonomisk zon) omfattas också av termen yrkesmässigt fiske. De utländska fiskare med särskilt tillstånd som avses är sådana som med stöd av internationella överenskommelser fiskar i svenska vatten utan att vara etablerade inom det svenska fisket. Någon enhetlig definition av fritidsfiske finns inte men med sådant fiske avses huvudsakligen fiske som bedrivs för rekreation och där fångsten är avsedd för det egna behovet och inte för försäljning. Även om fritidsfisket karaktäriseras av att det sker för eget behov finns det i inga begränsningar i rätten att sälja fisk. Detta innebär att även fritidsfångad fisk kan säljas. Mellan kategorierna yrkesmässigt fiske och fritidsfiske finns även en grupp fiskare som fiskar längs kusten och i insjöar med stöd av enskild rätt. Sådant fiske kan ibland utföras i sådan om- fattning att det närmast är fråga om yrkesfiske men klassificeras trots det inte som yrkesmässigt fiske (i lagens mening) eftersom det inte kräver någon yrkesfiskelicens. gäller viss rapporteringsskyldighet för allt fiske om fångsten säljs. Se 7 kap. 1 § 2 st. föreskrifter (FIFS 2004:25) om resurstillträde och kontroll på fiskets område. 4.1.2Vem får bli yrkesfiskare? Yrkesfiskelicens kan beviljas den för vars försörjning fisket är av väsentlig betydelse, om fisket har väsentlig anknytning till svensk fiskerinäring. För att fisket ska anses vara av väsentlig betydelse för försörj- ningen ska i normalfallet intäkten av fisket inte understiga netto ett halvt och brutto två basbelopp. (är basbeloppet .) För den som bedriver fiske som binäring till anställning eller annan verksamhet ska bruttoinkomsten från fisket utgöra SOU 2005:27 Svenskt fiske av den fiskandes samlade inkomst av tjänst och näringsverksamhet. För att en fiskare ska anses ha väsentlig anknytning till svensk fiskerinäring ska han eller hon normalt sett landa minst hälften av sin totala fångst, i värde räknat, i . Alternativt ska hälften av hans eller hennes fiskefärder utgå från en svensk hamn eller så ska minst hälften av deltagarna i hans eller hennes fiske vara bosatta i . Utöver yrkesfiskelicens krävs fartygstillstånd för att få fiska yrkesmässigt i havet med fartyg som är längre än . För fiske i tredje lands vatten, på internationellt vatten utanför fiskezon eller ekonomisk zon och vid fiske på vissa områden eller efter vissa arter krävs dessutom vissa särskilda tillstånd. Tillstånden meddelas av . Bestämmelser om yrkesfiskelicens, fartygstillstånd och de ovan nämnda särskilda tillstånden finns i 6, 13 och 30 §§ fiskelagen (1993:787), 2 kap. 19–20 §§ förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen, och 2–4 kap. före- skrifter (FIFS 2004:25) om resurstillträde och kontroll på fiskets område. 4.2Svensk fiskerinärings storlek och omsättning Svensk fiskerinäring omfattar i huvudsak fyra olika verksamheter; import och export av fisk och fiskprodukter. Fiskerinäringen har även betydelse för andra näringar, t.ex. varvs- och förpackningsindustrin och transportnäringen. Sifferuppgifterna som anges här nedanför i kapitlet är baserade på statistik som publicerats. De är inte alltid jämförbara med varandra eftersom innehållet i vissa av de använda definitionerna varierar. I vissa fall bygger siffrorna på uppskattningar men där detta är fallet anges det särskilt. Svenska yrkesfiskare fångar runt fisk till ett försäljningsvärde i det första ledet om ca 1,1–1,. (Fakta om svenskt fiske och fiskkonsumtion, statistik , , s. 6–9.) I konsumentledet uppgår det årliga värdet på svensk fisk och fiskprodukter till och den årliga konsumtionen överstiger fisk. (, A. och , L., Fiskets historia och ekonomiska betydelse, artikel i skogs- och lantbruksakademiens tidskrift, 2001, nr 140:10, s. I den senaste utgåvan av Fakta och siffror om GFP, grundläggande information om den gemensamma fiskeripolitiken, Europeiska gemenskaperna som publicerades (alltså före , , , , , , , , och inträde i EU – EU15) framgår följande jämförande uppgifter. Svensk fiskerinäring är den sjätte största inom EU om man ser till fångstvolymen. Ser man däremot till antalet fiskefartyg och antalet fiskare är den tionde respektive elfte största fiske- nationen inom EU. står för av EU:s totala fångster och den svenska fiskeflottan utgör av EU:s fiskeflotta om man räknar i antal fartyg. Vissa enskilda länder – och – fångar mer fisk än alla länder i EU tillsammans. EU:s fiskeflotta omfattar omkring 90 000 fartyg och det finns uppskattningsvis ca 300 000 fiskare inom gemenskapen. Inom EU är , och Förenade och (härefter förkortat ) de största producenterna, sett till volym. står för så mycket som en fjärdedel av EU:s fångster. står för en knapp femtedel och för av EU:s totala fångstvolym. De totala fångsterna inom EU minskar, liksom i resten av världen, på grund av att vissa fiskbestånd har fiskats ner kraftigt. som volymerna landad fisk i EU har minskat under 2000- talet har värdet på fångsten ökat. Genomsnittpriset på fiskprodukter i EU har därmed stigit. Den svenska fiskeflottan består av ca 1 600 fartyg och ca 1 900 licensierade yrkesfiskare. (årsredovisning för , s. 29–30.) Fartygen ägs normalt sett av fiskare som själva deltar i fisket. Medelåldern hos fiskarna är förhållandevis hög och kåren består nästan enbart av män. Medianåldern var 2004. Av de licensierade fiskarna är hemmahörande i . (årsredovisning för , s. Den historiska utvecklingen av svenskt fiske visar på en generell minskning av antalet yrkesfiskare och fartyg. har antalet fiskare minskat med ; från mer än 20 000 fiskare till knappt 2 000 fiskare . Antalet fartyg i fiskeflottan har också minskat drastiskt. som antalet yrkesfiskare och fiskefartyg har minskat har fångsterna ökat. landade svenska fiskare ca fisk och ligger de totala landningarna på runt fisk. Produktiviteten i fisket har alltså ökat markant. Utvecklingen är framför allt ett resultat av införandet av ny teknik och en modernisering av fiske- flottan. Beståndssituationen och den globala utvecklingen med höga krav på ekonomisk avkastning och en ökad specialisering har gynnat de större och mer flexibla fiskefartygen så att dessa har vunnit terräng i förhållande till de mindre fartygen. Antalet stora fartyg () har knappt minskat medan flottan av små och medelstora båtar () har mer än halverats. 2003/04:51, s. 9, 59, 62–63 och Stigberg, D., Svensk fiskerinäring – effektivitet, stöd och kontroll, i Fisk och Fusk – Mål, medel och makt i fiskeripolitiken, Rapport från Expert- gruppen för studier i offentlig ekonomi, Ds 1997:81, s. Trots att de små och medelstora båtarna drabbats hårdast av förändringarna består den svenska fiskeflottan fortfarande till övervägande del av mindre fartyg. av flottan består av fartyg som är . (Fiskarkårens struktur samt fiskeflottans storlek och sammansättning 2001, informerar, Finfo nr 2002:7.) Vattenbruket sysselsätter omkring 600 personer i . Av dessa arbetar ungefär hälften med odling av fisk, kräftor och musslor för direkt konsumtion. Fisk och kräftor odlas även bl.a. för utsättning i vattendrag för att kompensera vissa skador i de akvatiska ekosystemen. I matfiskproduktionen odlas främst regnbåge – vilk- en står för av den totala produktionen värdemässigt – men även lax, , ål, öring, kräftor, musslor och ostron före- kommer. Det sammanlagda värdet av det som produceras inom vattenbruket beräknades uppgå till ca . (Vattenbruk 2003, officiella statistik, statistiska meddel- anden JO 60 , och prop. 2003/04:51, s. Vattenbruksnäringen är internationellt en av de snabbast växande matproducerande näringarna. fackorgan för jordbruk, skog och fiske (FAO) uppskattar vattenbrukets andel av den totala fiskproduktionen i världen till . Vattenbrukets betydelse förväntas fortsätta att öka. FAO bedömer att vatten- bruksproduktionen kommer att överstiga världs-produktionen av kött och bedöms vattenbruket stå för hälften av all konsumtionsfisk. Trots den för vattenbruket så gynnsamma inter- nationella utvecklingen präglas det svenska vattenbruket av stagnation. Enligt regeringen har bristande lönsamhet på grund av tillståndskrav, svag försäljningsorganisation och hård konkurrens av länder med bättre naturliga förutsättningar för vattenbruk, bidragit till den svaga utvecklingen. 2003/04:51, s. I fiskberedningsindustrin styckas, fileas, saltas, torkas, kokas, röks, konserveras, fryses eller bearbetas på annat sätt fisk och skaldjur till olika produkter. I beredningsindustrin arbetar omkring 2 000 personer vilka är anställda i såväl svenskägda som utlandsägda före- tag. (Fakta om svenskt fiske och fiskkonsumtion, statistik , , s. I finns endast en anläggning som arbetar med beredning av fisk för fiskmjöls-, olje-, eller foderproduktion. Anläggningen finns i på . Övriga beredningsföretag, ca 170 stycken, bereder konsumtionsfisk. Företagen omfattar allt från stora företag som t.ex. konserverar fisk till enmansföretag som t.ex. röker fisk. Den övervägande delen, av företagen, är enmansföretag. En dryg tiondel av företagen har en personalstyrka på från 20 personer till upp till mer än 50 personer. (Uppgifter från ). Den svenska fiskberedningsindustrin är nära förbunden med utrikeshandeln av fisk och fiskprodukter. Industrin är beroende av tillgång på importerade råvaror som den exporterar en stor del av de produkter som tillverkas. 1999/2000:1, utgifts- område 23, s. 19–20.) 4.2.4Import och export av fisk och fiskprodukter är nettoimportör av fisk. importerade fisk och fiskprodukter till ett ungefärligt värde av och exporterade fisk och fiskprodukter för . De länder vi importerar mest ifrån är och men vi importerar även fisk och fiskprodukter från andra länder, bl.a. från , , och . De vikti- gaste marknaderna för svensk export är , , , , och . En stor del av handeln är lax som endast passerar gränser för att trans- porteras vidare till andra länder. (, A. och , L., Fiskets historia och ekonomiska betydelse, Kungliga skogs- och lantbruksakademiens tidskrift, 2002, 140:10, s. 15 och Fakta om svenskt fiske och fiskkonsumtion, statistik , , s. 51–55 samt uppgifter från ). Utrikeshandeln med livsmedel och jordbruksråvaror är liten i förhållande till den totala utrikeshandeln med varor, av importen och av exporten. Fisk och fiskprodukterna står dock för en förhållandevis stor del av den totala importen och exporten av livsmedel. Produkterna står för ungefär en sjättedel respektive en femtedel av utrikeshandeln med livsmedel. (Fakta om svenskt fiske och fiskkonsumtion, statistik , , s. 38–39.) 4.3.1Ett fiske med stor geografisk spridning Det svenska fisket har en stor geografisk spridning. Fiske sker i inlandsvatten (sjöar och vattendrag), längst hela den svenska kusten (i , och ), i och EU- ländernas vatten i , , och , på det fria havet i och i grönländska vatten. har ett tjugotal svenska fartyg fiskat på sådant internationellt vatten som inte ingår i något annat lands ekono- miska zon. (Kommissionens rapport om övervakning av medlems- staternas genomförande av den gemensamma fiskeripolitiken 2000– 2002, KOM [2004] 849 slutlig, , s. Merparten av de svenska fångsterna från det yrkesmässiga fisket kommer från havet och från fiskbestånd som vi förvaltar gemensamt med andra länder. av de yrkesmässiga fångsterna omfattas av kvoter. 2003/04:51, s. 25 och Kom- missionens rapport om övervakning av medlemsstaternas genom- förande av den gemensamma fiskeripolitiken 2000–2002, KOM [2004] 849 slutlig, , s. 4.3.2Fiske sker för konsumtion och för industriella ändamål Fisken som fångas och landas används för två olika ändamål: konsumtion (mänsklig), och industriella ändamål (tillverkning av olika produkter som t.ex. fiskmjöl, fiskolja eller foder). Cirka en tredjedel av den fångade fisken gick till konsumtion medan resterande två tredjedelar gick till industrin för att nyttjas för andra ändamål än humankonsumtion (s.k. foderfisk). Foderfisket har alltså stor betydelse volymmässigt sett. Men tittar man på värdet av fångsterna är konsumtionsfisket mest bety- delsefullt. Konsumtionsfisket står för ca tre fjärdedelar av det totala värdet av fångsterna medan foderfisket står för en fjärdedel. (Saltsjöfiskets fångster , officiella statistik, sta- tistiska meddelanden, JO 55 , 2004 och Det yrkesmässiga fisket i sötvatten 2003, officiella statistik, statistiskt meddelande JO 56 , 2003.) Fisket efter foderfisk har ökat kraftigt . Andelen foderfisk av den totala fångstvolymen har varierat från knappa till . har nivån stabiliserats på omkring två tredjedelar av den totala fångstvolymen. 2003/04:51, s. De fem volymmässigt viktigaste arterna för är sill/ström- ming, skarpsill, torsk, blåvitling och tobisfiskar. SOU 2005:27 Svenskt fiske Yrkesfiskets fångster 2003, artfördelning Torsken är den ekonomiskt viktigaste fisken. Torsken stod för nästan en fjärdedel av det totala ekonomiska värdet av fångsterna. Fångstvolymerna av torsk har successivt minskat men landningsvärdet har trots det hållit sig relativt . 2003/04:51, s. Foderfisken (till vilka blå- vitling, tobis och ibland även sill/strömming och skarpsill3 hör) stod också för ungefär en fjärdedel av värdet. Andra fiskarter som är viktiga från ekonomisk synpunkt är sill/strömming (som säljs för konsumtionsändamål), havskräfta, nordhavsräka och makrill. De sistnämnda arterna står tillsammans för ungefär en tredjedel av det totala ekonomiska värdet. (Saltsjöfiskets fångster , officiella statistik, statistiska meddelanden, JO 55 , 2004 och Det yrkesmässiga fisket i sötvatten 2003, officiella statistik, statistiskt meddelande JO 56 , 2003.) 3 Sill/strömming fiskas för såväl konsumtions- som industriella ändamål. 4.3.3Den övervägande delen av fångsterna landas i ett begränsat antal svenska hamnar samt utomlands Det finns i vissa fall bestämmelser som reglerar var den fisk man fiskar ska landas. Sill och makrill från och torsk- landningar som överstiger vissa volymer får endast landas i vissa särskilt utpekade hamnar. För övriga fångster kan fisken i princip landas var som helst. Hur många olika hamnar eller landningsplatser som i praktiken kan användas och används som landningsplatser råder det delade meningar om. Detta kan delvis bero på att det inte finns någon enhetlig terminologi på området. Det finns ingen exakt definition av vad som avses med en hamn och en landningsplats men i vart fall är det klart att en hamn kan omfatta mer än en landningsplats. Enligt de uppgifter som utredningen har tagit del varierar möjlig- heterna att landa fisk mellan ett hundratal hamnar till ca 3 000 landningsplatser. Bara i och finns t.ex. ett 70-tal hamnar där fisk landas. Några mönster över landningarna av fisk kan dock urskiljas trots den stora osäkerheten om antalet möjliga ställen att landa fisk på. Landningar som sker i är koncentrerade till Västra Göta- land, , , och län om man ser till de kvantiteter som landas. Hamnarna i dessa län svarar för av volymen och av värdet av alla landningar i . (Fiske- riverkets rapport, Strategiska svenska fiskehamnar och landnings- platser, , s. 8 och prop. 2003/04:51, s. Fisk som är avsedd för industriella ändamål (dvs. för att beredas till fiskmjöl, olja eller foder) landas på , i , , och och transporteras sedan för beredning till – den enda svenska berednings- industrin för industriell fisk – eller i . (Kommissionens rapport om övervakning av medlemsstaternas genomförande av den gemensamma fiskeripolitiken 2000–2002, KOM [2004] 849 slutlig, , s. Fisk som är avsedd för humankonsumtion landas i flera olika hamnar och transporteras sedan till köpare eller återförsäljare av fisk. Stora mängder fisk landas i hamnar i andra länder, framför allt i danska hamnar. landades nästan två tredjedelar () av den totala ilandförda fångsten i utländska hamnar. SOU 2005:27 Svenskt fiske