sou · GTB398 · 2006-01-01 00:00:00 — För att avgöra om en yrkesgrupp skall omfattas av en behörighets- reglering har vi utgått från de kriterier som används inom humanmedicinen för att bedöma om en yrkesgrupp skall omfattas av bestämmelser om legitimation. De kriterier som vi framförallt har beaktat vid bedömningen är yrkesrollens innehåll, utbild- ningens nivå och internationella förhållanden. Med yrkesrollens innehåll avses bredden och självständigheten i yrkesrollen, före- komsten av direkt kontakt med djur och djurägare samt risknivån vid felbehandling. Utöver veterinärerna föreslår vi att två nya yrkesgrupper skall omfattas av bestämmelser om legitimation, nämligen djursjuk- vårdare och hovslagare. För djursjukvårdarnas del föreslår vi att den nuvarande djursjukvårdarexamen från Lantbruksuniver- sitet skall ligga till grund för legitimationen, medan det för hovslagarnas del skall finnas en examen som hovslagare med olika utbildningsbakgrund skall kunna genomgå. Vi föreslår att de yrkesgrupper som kan erhålla legitimation också i samband därmed som huvudregel får ett skydd för yrkestiteln. Även får alltså endast den kalla sig veterinär som har legitimation för yrket. För yrkesgruppen djursjukvårdare föreslår vi att yrkestiteln för den som har legitimation skall vara djursjuksköterska. För att inte göra ett alltför stort ingrepp i näringsfriheten föreslår vi i fråga om hovslagare att yrkesgruppen undantas från detta titelskydd fram . Fram till dess får dock endast den som har legitimation kalla sig legitimerad hovslagare. Vi anser att det finns skäl att införa någon annan form av behörighetsreglering som ett komplement till bestämmelserna om legitimation. För yrkesgrupper som inte omfattas av legitimations- bestämmelser föreslår vi att det, liksom på humansidan, skall införas en reglering i form av särskilt skyddad yrkestitel. anser vi att endast yrkesgruppen husdjurstekniker bör omfattas av denna reglering. Möjlighet för yrkesutövare med legitimation inom humanmedicin att godkännas för arbete inom djurens hälso- och sjukvård Det förekommer att yrkesutövare som har humanmedicinsk utbildning arbetar inom djurens hälso- och sjukvård. Dessa yrkesutövare med specifik kompetens inom ett visst område, t.ex. sjukgymnastik eller tandvård, utgör i många fall ett viktigt komplement till veterinärer och annan personal. För att personer från sådana yrkesgrupper skall kunna ha bättre möjligheter att utöva verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård, föreslår vi att den som har sådan utbildning, skall kunna ansöka om godkännande för arbete inom djurens hälso- och sjukvård. Det grundläggande kravet skall enligt vårt förslag vara att yrkesutövaren har legitimation för yrket inom hälso- och sjukvården. Därutöver skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om ytterligare krav på utbildning eller erfarenhet. Godkännandet skall kunna förenas med villkor, exempelvis i fråga om djurslag eller begränsning till vissa åtgärder som yrkesutövaren får vidta. skall pröva frågor om godkännande och den som har fått ett godkännande skall, när han eller hon utövar verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård, tillhöra djurhälso- personalen och därmed ha ansvar för sina arbetsuppgifter samt stå under tillsyn på samma sätt som den som har legitimation för yrke inom djurens hälso- och sjukvård. Djurhälsopersonalens ansvar och skyldigheter De yrkesutövare som tillhör djurhälsopersonalen skall ha ett eget ansvar för sina arbetsuppgifter. Detta medför bl.a. att en sådan yrkesutövare endast utför arbetsuppgifter som han eller hon har kompetens för och att yrkesutövaren inser sina egna kompetens- begränsningar. Det innebär vidare en skyldighet för yrkesutövaren att hänvisa djurägaren till någon annan om djurets tillstånd kräver speciell behandling som yrkesutövaren inte själv behärskar. Arbetsuppgifterna skall utföras i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet. Detta innebär att den som tillhör djurhälsopersonalen skall beakta såväl det vetenskapliga underlaget som den kliniska erfarenheten av metoden i fråga. Detta innebär inte att man kan ställa samma krav på alla som är verksamma inom djurens hälso- och sjukvård, den enskilde yrkesutövarens handlande i ett enskilt fall måste bedömas mot bakgrund av dennes utbildning, kompetens och erfarenhet. Inom denna ram skall han eller hon emellertid utföra sitt arbete på ett sådant sätt att arbetsinsatserna motsvarar de uppställda kraven. För att kunna fullgöra denna skyldighet krävs det bl.a. att yrkesutövaren fortlöpande upprätthåller och kompletterar sina kunskaper och färdigheter genom exempelvis fortbildning. Arbetsuppgifterna skall kunna delegeras till någon annan som tillhör djurhälsopersonalen och som har kompetens att utföra arbetsuppgiften. Den som delegerat uppgiften ansvarar för sin bedömning av mottagarens förmåga att utföra uppgiften medan mottagaren har ansvaret för hur han eller hon utför arbets- uppgiften. I lagen införs också bestämmelser om djurhälsopersonalens skyldighet att föra journal och om vad som skall iakttas vid utfärdande av intyg samt om skyldighet att iaktta tystnadsplikt. Enligt förslaget skall också den som i enskild verksamhet är medhjälpare till någon som tillhör djurhälsopersonalen omfattas av tystnadsplikten. Begränsningar i rätten att behandla djur I den föreslagna lagen införs bestämmelser om begränsningar i rätten att behandla djur. Bestämmelserna omfattar yrkesverk- samhet inom djurens hälso- och sjukvård som inte utförs av Under utövande av sådan verksamhet skall det vara förbjudet att utföra operativa ingrepp eller ge injektioner till djur eller att utföra andra behandlingar som kan orsaka ett inte obetydligt lidande. Det skall också vara förbjudet att behandla allvarliga smittsamma sjukdomar samt att behandla djur under allmän bedövning. Den som utan att vara djurhälsopersonal utövar yrkesmässig verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård skall kunna straffas om han eller hon vidtar någon av de förbjudna åtgärderna. Även om den utförda behandlingen inte är förbjuden, skall yrkesutövaren straffas om de åtgärder som vidtas skadar eller framkallar fara för skada på djuret, detta oavsett om skadan eller faran beror på olämplig behandling eller på att djuret inte får adekvat vård i rätt tid. Alla som tillhör djurhälsopersonalen skall stå under tillsyn av och länsstyrelserna. skall ha ett samordnande ansvar medan ansvarsfördelningen i övrigt bestäms av regeringen. För att tillsynen skall kunna bedrivas på ett effektivt sätt behöver tillsynsmyndigheterna effektiva verktyg. I lagen införs en skyldighet för djurhälsopersonalen att lämna ut handlingar m.m. som tillsynsmyndigheten behöver i sin tillsyn. Tillsynsmyndig- heten får vid vite förelägga djurhälsopersonal att lämna ut det som begärs. Om någon som tillhör djurhälsopersonalen bryter mot lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får tillsynsmyndigheten vid vite förelägga yrkesutövaren att rätta till missförhållandena. Sanktioner vid förseelser i yrkesutövningen Vi föreslår att om någon som tillhör djurhälsopersonalen åsidosätter sina skyldigheter i yrkesutövningen, så skall han eller hon kunna bli föremål för ett disciplinförfarande inför en ansvarsnämnd, varvid motsvarande system som gäller för veterinärerna skall tillämpas. Det skall således kunna bli fråga om dels disciplinpåföljd i form av erinran eller varning samt dels återkallelse av legitimation eller annan behörighet. Vi anser dessutom att det finns skäl att införa ett slags mellansteg, nämligen en möjlighet att föreskriva en treårig prövotid för fortsatt behörighet, om en legitimerad yrkesutövare har varit oskicklig vid utövningen av sitt yrke eller på annat sätt visat sig olämplig för yrket. Bestämmelsen om möjligheten att återkalla en legitimation skall kompletteras med två nya grunder, dels en som innebär att legitimationen skall återkallas om den legitimerade själv begär det och dels en som innebär att den skall återkallas om den som står under prövotid begår ny förseelse. Vi föreslår att den nuvarande Veterinära verksamhet utvidgas så att ärenden beträffande all djurhälso- personal prövas av samma nämnd och att nämndens namn ändras till och sjukvård. Vi föreslår att antalet ledamöter utökas från fem till sju ledamöter. Liksom nu är fallet skall ordföranden vara eller ha varit ordinarie domare och två ledamöter skall vara veterinärer. Övriga ledamöter skall utses bland personer som har erfarenhet från området för djurens hälso- och sjukvård och bland personer med insikt i djurhållning samt bland personer som kan anses företräda allmänhetens intressen. Vi anser att tillsynsmyndigheten även fortsättningsvis skall ha rätt att anhängiggöra ärenden om disciplinpåföljd hos ansvars- nämnden, medan vi föreslår att den legitimerade yrkesutövarens arbetsgivare inte längre skall ha denna rätt. kan dessutom den som har lidit skada av veterinärens yrkesutövning anmäla sådana ärenden. För att bättre spegla den tolkning av vilka som med stöd av den bestämmelsen har rätt att få ärenden prövade, föreslår vi att uttrycket ersätts med ägaren eller annan som har det eller de djur som saken gäller i sin vård. Utbildning för renägare som skall kastrera ren En särskild fråga som vi har haft att bedöma är om rätten att kastrera ren utan att veterinär anlitas skall finnas kvar. Vi anser att det inte är möjligt vare sig att förbjuda sådana ingrepp eller att kräva att veterinär alltid anlitas vid kastreringar. Däremot anser vi att ingreppet skall ske under lokalbedövning. Vi föreslår därför att den som inte är veterinär och som skall kastrera ren måste genomgå en utbildning, motsvarande den som djurägare genomgår för att veterinärer skall få delegera läkemedelsbehandling till djurägaren. Till någon som har genomgått utbildningen skall en veterinär kunna tillhandahålla lokalbedövningsmedel inför ingreppet. Förslagen om djurhälsopersonalen innebär en ökad samhällsnytta eftersom de leder till en effektivare och säkrare vård vilket innebär bättre djurhälsa, ökat djurskydd och en lägre risk för den som anlitar någon som tillhör djurhälsopersonalen. Av förslagen kommer inrättandet av nya behörighetsreglerade yrken att innebära kostnader i form av ökad administration för och ökade kostnader för länsstyrelsernas tillsynsverksamhet. Regulation of professional activity within the field of animal health care exists today in the form of provisions on qualifications (e.g. for veterinary surgeons and farriers), and on animal protection, communicable disease control and food safety. Our main task has been a comprehensive review of this field and, in the light of this review, to propose regulations defining future qualifications and responsibilities for occupational groups in animal health care, other than veterinary surgeons. The need for change Our review of the legislation governing veterinary surgeon qualifications shows that, in several respects, there is a need for change. This is largely because veterinary surgeons are not the only professionals involved in animal health care today. On the contrary, a growing number of occupational groups are involved in the treatment and care of animals, within established veterinary medicine, as well as complementary medicine. However, the legislation governing animal health care is not well adapted to activities within this field today. For example, it provides veterinary surgeons with scope for delegation of duties to other staff. Although it is common for members of other occupational groups independently to perform duties within animal health care, there is no regulation of their responsibilities. is the exercise of their profession or occupation subject to any inspection by the authorities, and there are no provisions on disciplinary action or other sanctions in cases of malpractice. Furthermore, the need for a clear and comprehensive regulation of activities within animal health care has increased as a result of Swedish membership of the EU. Within the Community, legislation governing occupational groups must not be such that it presents an obstacle to people coming from one and entering into professional activity in another. Animals do not only receive treatment within established veterinary medicine. Animal owners, as well as those practising complementary methods, also perform health care and treatment on animals. Today, such activities are restricted in certain respects, concerning surgical operations, injections and serious communicable diseases. Despite this, incidences occur in which people without sufficient knowledge do treat animals. The most serious shortcoming that we have found is that existing regulations place responsibility on the owner of the animal, whereas the person performing the actual treatment can rarely be held responsible. We have therefore found that there is a need to regulate new occupational groups, to introduce regulations on professional responsibility and the possibility of delegating duties, as well as on inspection of professionals and on sanctions in cases of malpractice. We have also found that the provisions restricting the right to treat animals need to be made more stringent. General basis for the work In order to decide how to set up regulations governing veterinary activities, it is necessary to establish the objectives of such activities. Veterinary surgeons are, however, in a range of fields with different objectives. The major portion of veterinary work is conducted within the field of animal health care. This refers to activities that involve examination or treatment by performing or prescribing measures aiming to prevent, establish, alleviate or cure diseases in animals, injuries to them or other comparable conditions. This does not include the activities of veterinary surgeons within the field of laboratory animal research or slaughterhouse inspection, for example. Legislation in the field of animal health care should aim at achieving good animal health status and at contributing to meeting societys requirements concerning animal protection, communicable disease control and food safety. Future provisions governing the qualifications and responsibilities of the occupational groups dealing with animals should build on these principles. Modelled on human medicine, the main proof of qualification within animal health care should be a licence. As a rule, this licence should involve protection of the professional title and, for some occupational groups, an exclusive right to the profession or occupation. When assessing whether a certain occupational group should be subject to provisions on certification, licences or other qualification regulations, the same criteria as those used at present for similar assessments within human health care should be applied. However, allowance must be made for the craftsmanship characterising certain occupations in veterinary medicine, which has no equivalent in human health care. As is the case within human health care, there is also a need to introduce other levels of qualification regulation in addition to provisions on licences. With regard to the occupational groups that could be subject to regulation of qualifications, our point of departure has been that any kind of regulation of a profession or other occupation constitutes a guarantee from the authorities that the licensed professional or tradesperson has the required skills. A fundamental requirement is therefore that the activities of a regulated profession are in all essentials based on scientific knowledge. Since complementary medicine per definition is not yet based on scientific knowledge, we consider that the state should not guarantee such activities in any form. New Act on Professional Activities within the Field of Animal Health Care Veterinary legislation in force contains rules regulating the qualifications required to exercise the profession, the duties of veterinary surgeons, inspections, sanctions and the procedures of . We consider that this is very much to the purpose, and that it should be maintained that these provisions are covered by one single piece of legislation. Our proposal is that other occupational groups should be regulated. We have found it inappropriate to maintain the legislation on veterinary surgeons and to create similar legislation for other groups. Instead we hold that all professions and occupational groups in the field of animal health care should be covered by the same legislation. For this reason we propose that the Act on Veterinary Qualification is repealed and that a new Act is introduced, containing provisions on the qualifications and responsibilities of all regulated occupational groups. Its title should be Act on Professional Activities within the Field of Animal Health Care. The new Act is intended only to apply to activities within the field of animal health care. This means, for example, that veterinary surgeons serving as meat inspectors are not covered by this legislation. According to our proposal a comprehensive term is introduced for the professions and occupational groups covered by the legislation, namely animal health personnel. The fundamental provisions on the duties, responsibilities, sanctions and inspection covered by the legislation should be the same for all animal health personnel. In addition to provisions on the activities of animal health personnel, there will also be provisions on restrictions to the right to treat animals for individuals who are not animal health personnel, but who are within animal health care. Regulation of veterinary nurses, farriers and insemination and animal breeding technicians In order to determine whether an occupational group should be regulated, our point of departure has been the criteria used for that purpose within human health care. The criteria that we have taken into account in the assessment are mainly the content of the profession or trade, the level of education and the international situation. The content refers to the scope of the activity and its degree of autonomy, the frequency of direct contact with animals and animal owners, as well as the level of risk in cases of malpractice. In addition to veterinary surgeons, we propose that the provisions on licences should cover two new groups, veterinary nurses and farriers. The basis of the licence for veterinary nurses will be a degree in veterinary nursing from Sciences, while in the case of farriers there will be an exam that can be taken by farriers with several different kinds of training. We propose that, as a rule, the groups able to obtain a licence will also be granted protection of their professional titles. As is the case today, the professional title of veterinary surgeon will be reserved for licensed individuals. In addition only licensed veterinary nurses will be allowed to use this professional title. In order not to interfere excessively with freedom of trade, we propose that the title farrier will be not be protected until after the year 2015. However, until then only those who have obtained a licence can call themselves licensed farrier. We see the need to introduce some kind of regulation of qualifications complementing the provisions on licences. For occupational groups not covered by these provisions, we suggest that, as is the case in human health care, a regulation should be introduced prohibiting the use of the professional title of certain occupations. At the present time, we hold that only insemination and animal breeding technicians should be covered by this provision. A possibility for licensed practitioners to be approved for activities in animal health care Already today some professionals with training in human medicine are involved in animal health care. They may have a specific qualification within a certain field, e.g. physiotherapy or dental care, and in many cases they provide an essential complement to veterinary surgeons and other personnel. In order to enable these professionals to be within animal health care, we propose that provisions are introduced allowing licensed practitioners within the field of human health care to apply for approval to serve within the field of animal health care. Under our proposal, the basic requirement should be that the professional is a licensed practitioner within human health care. In addition, the Government or government agency designated by the Government should issue regulations on further requirements as regards training or experience. It should be possible to attach certain conditions to the approval, such as a limitation in species or to certain measures. will examine applications and decide on approvals. Those who are approved will be regarded as animal health personnel when performing duties within animal health care, and hence be responsible for their duties and subject to inspection in the same way as those licensed for animal health care. The responsibilities and duties of animal health personnel The occupational groups belonging to animal health personnel should have a professional responsibility for their duties. This requires that they only perform duties for which they are competent and that they realise the limitations to their qualifications. Consequently, this entails a duty to refer the owner of an animal to another professional if its condition requires treatment for which the professional is not qualified. Duties should be exercised according to scientific knowledge and established experience, which means that all animal health personnel must take into account both the scientific basis and the clinical experience of the method in question. However, this does not mean that the same requirements apply to all those working in animal health care; the persons activities in individual cases must be assessed in the light of her or his training, qualifications and experience. Within this framework, however, she or he must perform her or his duties in such a as to meet the stipulated requirements. In order to fulfil this duty, the professional must maintain and supplement his or her competence by undertaking continuing professional training and development. It will be possible to delegate duties to another member of animal health personnel who is competent to perform them. Whoever delegates a duty is responsible for his or her assessment of the receivers ability to perform it, while the receiver is responsible for the in which it is performed. Into the legislation are also introduced provisions on the obligations for animal health personnel to keep records, on rules to be observed when issuing certificates, and on professional secrecy. According to the proposal, assistants to animal health personnel in private employ are also subject to professional secrecy1. 1 Anyone in public employ is subject to the Public Secrecy Act. Restrictions on the right to treat animals In the proposed legislation provisions are introduced concerning restrictions on the right to treat animals. These provisions apply only to professional activities within the field of animal health care not performed by animal health personnel. While engaged in such activities, it will be illegal to perform surgical operations on animals, to give injections or to perform other treatments that could cause not inconsiderable suffering. It will also be illegal to treat serious communicable diseases, and to treat animals under general anaesthesia. Persons who are not members of animal health personnel and who are involved in professional activity within animal health care shall be guilty of an offence if she or he performs any of these illegal measures. Even if the treatment given is not illegal, the performer of the treatment is guilty of an offence if the animal is harmed or put at risk during the treatment, regardless of whether the harm or danger is due to unsuitable treatment or to the lack of timely and adequate care.