sou · GTB323d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Dessa förhållanden ger emellertid inte klart besked om den av utredningen föreslagna definitionen i 2 kap. 4 a § träffar torv eller inte. Oavsett hur det härmed förhåller sig är det rimligt att i lagtexten uttryckligen undanta torvbränslen från energiskatt och koldioxidskatt och därigenom undvika oönskade effekter. Genom att ge uttryck åt detta undantag i den nationella lagstiftningen uppnås dessutom överensstämmelse med artikel 2.3 i energiskatte- direktivet. Undantaget åstadkoms genom tillägg av en ny femte punkt i förevarande paragraf. Det bör noteras att undantaget inte medför att torvbränslen undantas från svavelskatt. Svavelskatt skall således även fortsättningsvis tas ut för torvbränslen i enlighet med 3 kap. 1 §. I första stycket punkten 1 byts 4 kap. 12 b § ut mot 4 kap. 15 §. Ändringen sker till följd av att beteckningen på 4 kap. 12 b § byts ut mot 4 kap. 15 § för att ge utrymme till en ny 4 kap. 14 §. Paragrafen är oförändrad i sak, men omnumreras från 12 a till 13 §. Skälet till det är främst att förekomsten av 12 a och 12 b §§ omöjliggör ett infogande av en paragraf mellan dessa två paragrafer. Eftersom 12 b §, som behandlar institutet lagerhållare, avviker något från de andra bestämmelserna under , vilka behandlar skattskyldighet, bör den bestämmelsen även fortsättningsvis vara placerad sist i 4 kap. Genom att om- numrera 12 a och 12 b §§ kan detta uppnås som en ny 14 § kan infogas. Paragrafen är ny och anger att den som förbrukar avfall för uppvärmningsändamål är skattskyldig. Paragrafen hänvisar till den nya 2 kap. 4 a § vari den nya skattepliktiga produkten definieras. Detta innebär att skattskyldighet även åvilar den som förbrukar annat material än avfall för uppvärmningsändamål, naturligtvis under förutsättning att det innehåller fossilt kol. Paragrafen är oförändrad i sak, men omnumreras från 12 b till 15 §. För skälen bakom denna förändring, se kommentaren till 13 § ovan. De två hänvisningarna till 4 kap. 12 a § i punkten 4 ersätts med hänvisningar till 4 kap. 13 § eftersom den förra paragrafen nu har fått en ny beteckning. I paragrafen, som är ny, anges att skattskyldigheten för den som är skattskyldig enligt den nya 4 kap. 14 § inträder när avfallet för- brukas för uppvärmningsändamål. Detta innebär att avfallets användning som bränsle har omedelbar betydelse såväl för vem som är att betrakta som skattskyldig som för frågan om skattskyldig- hetens inträde. Ett nytt tredje stycke läggs till i bestämmelsen. Syftet är att lagfästa de krav som ställs i allmänna råd om beskattning av bränslen enligt lagen (1994:1776) om skatt på energi (RSV 2002:18) för att en kraftvärmeanläggning skall få komma i åtnjutande av skattebefrielsen enligt 6 a kap. 1 § 7. Skälen bakom denna lagreglering anges ovan i avsnitt 6.7. Såsom där redovisas kan kravet komma att formuleras annorlunda beroende på fortsatt utredningsarbete inom såväl denna utredning som . Någon förändring i sak avses inte utan endast att dessa krav skall komma till uttryck i lagen. Paragrafen är ny och grundar rätt till skattebefrielse för farligt avfall som förbränns i en högtemperaturanläggning, vars huvud- sakliga syfte är att destruera avfall. Skälen bakom denna skattebefrielse utvecklas under avsnitt 6.8. Eftersom 2 kap. 4 a § anger skatteplikt för avfall, utöver vad som redan föreligger enligt 2 kap. 1, 1 a, 3 och 4 §§ omfattar skatte- befrielsen i bestämmelsen inte det avfall som redan är skattepliktigt enligt t.ex. 2 kap. 3 §. Det rör sig här företrädesvis om avfalls- /spilloljor som enligt vad som föreskrivs i avfallsförordningen (2001:1063) också är farligt avfall. Dessa oljor skall således även fortsättningsvis beskattas. Bestämmelsen utgör den s.k. 0,8-procentsregeln som är en nedsättningsregel. Syftet med möjligheten till nedsättning är att energiintensiv verksamhet i skall kunna hävda sig i internationell konkurrens. För att komma ifråga för nedsättning måste koldioxidskattebelastningen, efter det att reduceringen ner till utnyttjats, vara av företagets sammanlagda försäljningsvärde. Det överskjutande skattebeloppet får i sådant fall sättas ned till . Samtliga bränslen utom bensin och högbeskattad olja får beaktas vid beräkning av företagets skattebelastning. Bestämmelsens formulering medför att även det nya skattepliktiga bränslet i 2 kap. 4 a §, utgör underlag för beräkning av eventuell skattenedsättning. Det nedsatta skattebeloppet måste i genomsnitt uppfylla energiskattedirektivets minimiskattenivåer (jfr prop. 2004/05:1, s. 219 f.). För avfallets innehåll av fossilt kol finns emellertid inte någon minimiskattesats att ta hänsyn till. Såsom utredningen resonerat i avsnitt 6.10 ovan bör den skattepliktiga delen av avfallet av konkurrensskäl inte undantas från tillämpning av 0,8- procentsregeln. Med denna argumentation som utgångspunkt är det, likaledes av konkurrensskäl, rimligt att inte låta den koldioxidskatt som belastar avfallet kunna sättas ned till noll. En lägsta nivå bör därför fastställas i enlighet med vad som gäller för övriga, harmoniserade, bränslen. Vid bestämmande av denna nivå finner utredningen det lämpligt att snegla på den minimiskattenivå som gäller för eldningsolja. Skattesatsen för eldningsolja är emellertid uttryckt i kubikmeter, och skatten på avfallets innehåll av fossilt kol tas ut per ton. Detta innebär att en omräkning får ske. Enligt Svenska motsvarar volymen i en kubikmeter eldningsolja 4LS viktmässigt . En genomsnittlig miniminivå för ett ton av avfallets innehåll av fossilt kol kan då beräknas till , vilket motsvarar eldningsoljans lägsta nivå om per kubikmeter. Mot bakgrund av det ovan sagda kompletteras tredje stycket i paragrafen med att ange att koldioxidskattenivån för det nya skattepliktiga bränslet efter nedsättning måste uppgå till .