sou · GTB354 · 2006-01-01 00:00:00 — Beslut skall också fattas när någon återförs i enlighet med ett villkor om verkställighet här. Om det krävs för att verkställigheten skall kunna ske här får den ansvariga myndigheten i samband med beslutet meddela de föreskrifter som behövs eller överlämna åt åklagare att göra framställning till tingsrätten om att en ny påföljd skall bestämmas. I sistnämnda fall skall rätten bestämma en frihetsberövande påföljd som motsvarar den utländska påföljden. Frihetsberövanden som föregått domen skall beaktas. Den nya påföljden får inte vara strängare än den utländska påföljden. När påföljden i skall verkställas eller kan antas komma att verkställas som fängelse är KVS ansvarig myndighet. Om någon ny påföljd inte skall bestämmas skall det beslutas att verkställigheten genast skall påbörjas. Genom en hänvisning till reglerna i internationella verkställighetslagen (1972:260) gäller ifråga om verkställigheten vad som är föreskrivet om verkställighet av påföljd som ådömts genom svensk domstols lagakraftägande dom. Har en ny påföljd bestämts skall verkställigheten påbörjas så snart domen vunnit laga kraft, om inte annat förordnats. Eftersom det är fråga om ett svenskt avgörande blir svenska verkställighets- regler tillämpliga. En svensk arresteringsorder får utfärdas av åklagare. Efter lagakraftvunnen dom skall åklagaren pröva om förutsättningar för återförande av den dömde för verkställighet i det andra landet är uppfyllda, om sådant villkor ställts. Skall återförande ske är det KVS som skall se till att verkställigheten av påföljden överförs till den andra medlemsstaten, att personen förs dit och att den andra staten underrättas. Polisen kan lämna erforderligt biträde. Om en begäran om överlämnande enligt en svensk arresteringsorder har avslagits på den grunden att den andra medlemsstaten övertar verkställigheten av påföljden skall KVS se till att verkställigheten överförs till den andra staten. 4.4Straffrättsligt samarbete inom EU fördrag om Europeiska unionen () lades grunden för ett närmare samarbete i inrikes och rättsliga frågor. Samarbetet omfattar bl.a. straffrätt, inbegripet vissa frågor rörande verkställighet av straffrättsliga påföljder. För beslut på EU- nivå i straffrättsliga frågor krävs än så länge att alla medlemsländer är överens. Samarbetet ligger således fortfarande inom EU:s s.k. tredje pelare. Med den nya konstitution som är tänkt att träda i kraft – om samtliga medlemsländer godkänner den – skall dock pelarstrukturen avskaffas och fler beslut kunna fattas med kvalificerad majoritet, inte minst inom området för straffrättsligt samarbete. I den nya konstitutionen blir vidare den stadga om grundläggande rättigheter som EU beslutade en del av fördraget. Innehållet i denna stadga motsvarar i huvudsak det i , men omfattar också sociala och ekonomiska rättigheter. Enligt konstitutionen skall EU också ansluta sig till . har presenterat en grönbok (KOM 2004-334) om tillnärmning, ömsesidigt erkännande och verkställighet av straffrättsliga påföljder i EU. inne- håller inte några konkreta förslag till nya regler inom EU. Syftet med grönboken är att analysera om nationella skillnader i fråga om påföljderna utgör ett hinder för att skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa samt för rättsligt samarbete. Avsikten är dock inte att föreslå en likriktning av samtliga straffrättsliga påföljder inom EU. Kommissionen vill istället kartlägga de skillnader som kan få negativa konsekvenser och de gränser som måste läggas fast för att ett europeiskt rättsområde skall kunna genomföras. Kommissionen anser att det kan krävas en harmonisering av påföljder för att undvika att brottslingar väljer att etablera sig i en medlemsstat där de inte lagförs eller får ett lindrigare straff. Inom vissa områden konstaterar kommissionen att det är svårt att tänka sig en tillnärmning. Det gäller t.ex. regler om permission och frigång (day release). Man kan dock tänka sig att ta initiativ till EU-regler i bl.a. följande fall. Livstidsstraff skulle kunna avskaffas eller ändras inom EU. Kommissionen hänvisar till de olika ländernas praxis och att livstidsstraffet i vissa länder kan bli kortare än ett tidsbestämt straff i ett land som saknar livstidsstraff. Livstidsstraffen skulle kunna tidsbestämmas till som högst 20–eller omprövas med jämna mellanrum. Användningen av vissa alternativa påföljder kan främjas genom informations- och erfarenhetsutbyte på EU-nivå samt riktlinjer för god praxis. Man kan också tänka sig att föreslå minimiregler för påföljdens varaktighet, villkor, kontroll och sanktioner för misskötsamhet. Även frågan om hur brottsoffers intressen skall beaktas kan ingå. Kommissionen anser vidare att det är nödvändigt med en tillnärmning av medlemsstaternas regler om som villkorlig frigivning kan komma ifråga. Förutom minimitiden skulle en sådan tillnärmning kunna reglera kriterier för beviljande av villkorlig frigivning, förfarandet, villkor för övervakningen, prövotidens längd, sanktioner vid misskötsamhet, rättssäkerhets- garantier och hur brottsoffrens intressen skall tillvaratas.