sou · GTB369 · 2006-01-01 00:00:00 — Diskriminering förekommer också på arbetsplatserna, intygar många och menar att de med utländsk bakgrund betraktas som opålitliga, korkade, inkompetenta och kriminella av sina svenska kollegor. Svårigheterna att få jobb leder oftast till funderingar om hur könsmässiga, klassmässiga och etniska maktrelationer ser ut i det svenska samhället, men också om vilka valstrategier som fordras för att få anställning. Den invandrade befolkningen och deras barn utför olika strategiska val för att undvika att hamna i diskrimine- rande situationer. Att positioneras som invandrare i det svenska samhället innebär också att förstå den sociala verkligheten utifrån en tolkning av en underordnad position, som regleras genom sam- mankopplingen mellan kön, klass och etnicitet. Det står klart för många människor med sådana erfarenheter att diskriminering är en del av den sociala verklighet de konfronteras med i olika situationer. Många accepterar att diskriminering finns och försöker hitta olika strategier för att undvika den, som till exempel att byta namn. Andra förstår att diskrimineringen finns men accepterar inte att själva hotet av att bli diskriminerad ska tvinga dem att byta namn och på så sätt acceptera den underord- ning, som man sätts in i på grund av ens etnicitet, religion eller hudfärg. Diskriminering drabbar inte bara vissa grupper i samhället. Den får också konsekvenser när samhället organiseras utifrån etnisk till- hörighet. Nyckelposter inom skolan, medierna och företagen ges för det mesta till människor från en redan privilegierad grupp, i detta fall personer med vit medelklass bakgrund. Grupper som utesluts på grund av etnisk tillhörighet har därför ingen eller liten representation i dessa yrkeskårer. Flera deltagare berättar hur individens kompetens jämförs och mäts med individens etniska bakgrund. Skillnaden är att den svenska bakgrunden anses som en självklar del av kompetensen, medan en annan typ av etnisk bakgrund ifrågasätter själva kompe- som individen innehar. I tror många svenskar med icke utländsk bakgrund att arbetsmarknaden är rättvis och ickediskriminerande. Deltagarna tycker att denna föreställning i sig kan försvåra arbetet som syftar till att motverka diskriminering. Det ställs också krav på skärpt lag- stiftning mot dem som rekryterar arbetskraft, för att komma till rätta med osanna och diskriminerande föreställningar vid anställ- ningar. Deltagarna menar att den etniska diskrimineringen på arbetsmarknaden till viss del kan förklaras med svenskars vilja att vara så lika varandra som möjligt, tror många. Kvinnliga deltagare berättar om stora problem med att få jobb på grund av att de bär slöja. De säger att de tror på integrationen, men att de inte ställer upp på den till vilket pris som helst. Som en av deltagarna illustre- rar, hon skulle aldrig gå med på att färga håret även om hon ser att blonda människor får fler fördelar. Det kallar jag inte integration utan påtvingad assimilering, förklarar en annan deltagare i . Det skulle underlätta mycket om svenskarna erkänner att det finns diskriminering, anser deltagarna. Förnekandet av diskrimine- ringen blir en diskriminering i sig. Några deltagare tycker att har byggt ett apartheidsystem. Meriter spelar ingen roll, språk spelar ingen roll. Utseende spelar ingen roll. Det är bara, jag vet inte, blod. Jag vet inte hur många generationer tillbaka de kräver för att man ska bli accepterad som svensk. Det är det som är problemet. De har lyckats bygga upp ett apartheidsystem, där folk från andra kulturer eller andra minorite- ter inte kan komma in. Uppfattningen att diskriminering går genom fenotypiska drag, utländsk brytning eller efternamn är för många deltagare en själv- klar del av den förståelse man har av det svenska samhället. Det gör det ännu svårare för dem att tänka sig att de blir full- ständigt accepterade, som en naturlig del av den svenska gemen- skapen. Så länge denna gemenskap uttrycks i etniska termer finns det ingen plats för jämlikhet mellan den svenska majoritetsbefolk- ningen och de så kallade invandrarna. Egen bostad är av central betydelse för de flesta människor. Fakto- rer som inkomst och preferenser kan påverka valet av boende. Men det är ingen självklarhet för många i invandrade befolkning och deras barn, att själva få välja var och hur de vill bo. Personer med utländsk bakgrund bor vanligtvis där andra som har utländsk bakgrund bor. Inte för att de särskilt vill det utan för att när de en gång flyttade dit, har det visat sig svårt att flytta där- ifrån. Det finns en rad hinder som stoppar dem från att få tag på bostad någon annanstans, förutom att hyresvärdar och politiker dirigerar dem dit. Servicen till de boende är dessutom sämre i om- råden, som präglas av människor med utländsk bakgrund, och det ger invånarna anledning att tro sig vara andragradens medborgare. Marginaliserade och stigmatiserade områden stämplas oftast som platsen där de andra bor, segregerade, arbetslösa, delvis arbetande inom lågstatusyrken, kriminella etcetera. Marginaliserade och stig- matiserade områden har blivit det geografiska förkroppsligandet av samhällets avvikare. Detta är oftast ett resultat av oavsiktliga hand- lingar, som inte syftat till att diskriminera. Deltagarna kan ge många exempel på hur svårt det är att få lägenhet om man är arbetslös utan fast inkomst, har ett utländskt namn eller fel ursprung. Det är samma förhållanden i som i och . Några deltagare vittnar om oro för att flytta in i svenska områden på grund av rädsla för att bli trakasse- rade. Andra berättar hur beroende de är av det utbredda andra- handsboendet i storstäderna. I ghetton mot sin vilja Personer med utländsk bakgrund tilldelas lägenheter i områden där många som har utländsk bakgrund redan bor. De har svårt att få tag på bostäder någon annanstans på grund av olika diskriminerande mek- anismer. En av många föreställningar om varför invandrade personer och deras barn koncentreras till förorterna är att de vill bo nära sina landsmän. Denna föreställning hos fastighetsägare och politiker an- vänds ofta som ett skäl till att hänvisa och tillhandahålla bostäder efter etnisk bakgrund. Det är den allmänna meningen bland del- tagarna i hearingen om bostäder. Det är en myt att invandrare själva väljer att bo ihop. Istället är pro- blemet att det är svårt att få tag på en lägenhet som invandrare, vilket gör det omöjligt att flytta. (Man i ) Till en början kanske väljer många som just har migrerat till att bo där de har vänner eller släkt. Men det är egentligen bara en övergångsfas, konstaterar deltagarna. När man flyttar till stan eller när man har kommit till så bor man oftast i ett invandrartätt område. Men så kanske man lär sig språket, och man börjar tänka att man vill slå sig fram i det här samhället. Jag vill ha ett jobb, jag vill ha ett hus kanske. Men om man inte får jobb får man inget lån på banken och du kan inte köpa något hus. Det är det som gör det så odrägligt att man känner att vad man än försöker göra så finns den här barriären. (Kvinna i ) Det kanske är så till en början, men de som söker sig bort efter en period det är helt enkelt omöjligt för dem, mycket beroende av eko- nomiska skäl. (Man i ) Den etniska boendesegregationen kan ses i skenet av en diskrimi- nerande arbetsmarknad, som inte ger individerna möjligheter till eko- nomisk självständighet. Den som inte får jobb hänvisas i sin tur till särskilda bostadsområden. En diskriminerande arbetsmarknad utveck- lar bostadsområden organiserade efter etniska principer. Jag tror att man som invandrare går igenom olika perioder. Jag kan känna igen mig i det där att man vill vara bland de sina när man precis kommer till . För att man måste få reda på hur allt fungerar. Man känner den här otryggheten och osäkerheten. Men sedan när man vill vidare, när man skaffat sig kunskaperna för att klara sig, går det inte att komma framåt. Det går inte att flytta ut från ett ghetto när man vill. Man sitter kvar. Det är så det blir diskriminering för mig. (Kvinna i ) Att bo kvar länge i en stadsdel, som karaktäriseras just för att de flesta har utländsk bakgrund, blir en hämsko, var den allmänna uppfattningen bland deltagarna i . Man flyttar när man kommer in i arbetslivet. De som stannar är de som har jobbigast att komma in i arbetslivet. Det är ett tecken på att man blir stämplad där man bor. (Man i ) Vi diskuterade hur man har tänkt sig att man ska kunna göra bostads- karriär. Det diskuteras från politikers håll hur man ska kunna göra det. Men då är det märkligt att man ska göra den inom förorten. (Kvinna i ) Många av deltagarna ifrågasätter det rimliga i att människor med utländsk bakgrund och deras barn, när de försöker få en bättre bostad, ändå förväntas hålla sig inom förorterna. En kvinna från berättar hur hon försökt att flytta för att försöka få in sina barn på en skola, där barnen kan tala svenska. Jag bor i och alla mina barn går på och det är en katastrof inte själva skolan eller lärarna, men för att alla är invandrare så dom kan inte bra svenska de pratar som jag, inte riktig svenska. Jag vill flytta, fem, ville jag flytta från . Jag satt bara vid telefonen, jag går runt till alla fastigheter, när de ser mig direkt jag vet att dom har lägenheter, jag vet att de har lediga lägen- heter, tyvärr vi har inte, tyvärr vi har inte och jag gråter när de säger tyvärr jag gråter, direkt jag gråter Jag vill flytta mina barn från . De kan ingenting, de har drömmar som jag. Jag vill att dom studerar på universitet och så, jag kan inte lämna dom på . (Kvinna i ) Som en annan deltagare i påpekade och sammanfattade en del av diskussionen: Jag undrar om man kan diskutera frågan separat från arbetsmarknaden. Det finns andra diskrimineringar. Så länge vi är utanför samhället så är det väldigt svårt att hitta den bästa lösningen. Jag vill inte byta mitt namn. Jag vill inte byta min hårfärg. Jag vill inte göra massa saker för att kunna flytta. Jag behåller min integritet som människa. Plus att kunna ha mina rättigheter som individ. Vem gäller demokratin för? De som är vita? De som har arbete? De måste erkänna att det är som hon sa, det finns ett apartheidsystem. Det måste finnas någon form av forum där folket kan komma med sina diskrimineringsberättelser. (Kvinna i ) Deltagare från DO, som var jurister och handläggare på DO och som handlagt många ärenden, som har kommit in till DO och handlat om diskriminering på bostadsmarknaden på grund av den sökandes etniska bakgrund och som deltog i Stockholm-hearing- arna, menade att en av de värst drabbade grupperna är romer. Från DOs horisont så ser vi mest att det är romer som har problem. För dom finns aldrig bostäder, det tycks alltid vara just nu finns inga bostäder åt dig, tyvärr, oavsett hur länge dom har stått i kö. (Repre- sentant från DO ) En del av deltagarna manar till motstånd mot den påtvingade bostadssegregationen: Men det värsta är att samla vissa grupper i ett ghetto, det är det värsta. Att invandrare samlas på ett ställe, det kan jag inte acceptera. tycks det vara ett lotteri att över huvud taget få tag på bostad. Bostadsbolagens tjänstemän tilldelar lägenheter efter eget gottfinnande, menar deltagarna. Kriterierna för vem som ska få bostad är så vagt utformade, att det lämnas stort utrymme för gottfinnande. Ett av kraven är att den sökande ska passa in med de andra hyresgästerna, vilket förstärker den etniska boendesegrega- tionen. är det en ren slump vem som tilldelas lägenhet, vittnar en deltagare i om. Jag har jobbat på ett av landets största fastighetsbolag. När man ska hyra ut en lägenhet, och det är eller Zenabs tur, blir det diskussion. Handläggaren går till chefen och säger jag tror Zenab är arbetslös, men hennes inkomst går vid gränsen. Sedan beror det på hur chefen mår, om han eller hon är pigg den dagen, har mycket att göra eller är stressad, kanske säger nej fy f-n, låt det vara, vi har så många besvär, inte en till. (Man i ) En kvinna från berättar att det tog för hennes granne att få lägenhet i stan. Då hade de bott i . För svenskar skulle det inte ta att flytta, tror hon. Många deltagare i säger att människor med utländsk bak- grund ofta hamnar i lägenheter i , eller i Linero i . Det finns inget annat alternativ. När man är invandrare och vill ha en lägenhet måste man ta emot det som det kommunala fastighetsbolaget erbjuder. (Kvinna i ) I grupp diskuterades denna problematik och påpekades att makthavare ofta placerar etniska grupper i samma område för att de tror att människor med samma etniska bakgrund vill bo ihop. Man skulle sagt stopp. Så här många invandrare ska bo där och så här många svenskar ska bo där. Man borde ha blandat. Då hade vi haft ett bättre samhälle. (Kvinna i ) Det är en utbredd uppfattning bland deltagarna att segregation inte är ett val som görs av personer med utländsk bakgrund. Det är inte de som väljer att koncentreras till förorterna. Hyresvärdar omdirigerar aktivt folk med olika kulturell bakgrund, typ araberna till araberna. De pratar så mycket om segregation och säger att det bara är invandrare som bor i . Men när jag kom 1984 och sökte min första lägenhet, så sade de att den enda plats som finns för mig var . Så de har skapat det själva. De pratar så mycket om segregation, men vi kunde inte bo någon annanstans. Jag tror inte har förstått riktigt vad dom skapat, när man har skapat den här segregationen framför allt i storstäderna. (Man i ) I fanns uppfattningen att bostadsbolagen inte bara nöjer sig med att titta på den bostadssökandes inkomst utan också undersöker vilken sorts person det är. När det gäller vissa bostadsområden beror det egentligen inte på in- komsten. Vissa bostadsbolag, oavsett storlek eller om det är statliga, kommunala eller privata bolag, tittar på vem personen är. Vad är det för en person som ska få lägenheten i exempelvis ? Man tillåter inte vem som helst att få lägenhet där. (Kvinna i ) En del har även blivit utsatta av bostadsrättsföreningar, som inte har godkänt dem som lämpliga köpare och de fick inte den lägenhet de ville köpa. Att bo i förorter och stadsdelar som karaktäriseras av boende med invandrarbakgrund ger de boende en negativ stämpel, som föror- sakar ytterligare problem, tycker deltagarna. De områden som vi hänvisas till är väldigt stigmatiserande. När du kommer ut ur ghettot, när du säger till någon att du kommer från , så finns det en hel påse med fördomar. För det första är du kanske lite kriminell, för det andra har du konstiga traditioner. (Kvinna i ) Deltagarna menar också att man klumpar ihop alla, som på ett eller annat sätt betraktas som avvikare eller problemfolk, som en del- tagare uttrycker det. De som inte är normala, bögar, handikappade och invandrare, de ham- nar i . (Man i ) Boendet i marginaliserade och stigmatiserade områden har konse- kvenser även för ungdomar, som bor och går i skola i dessa områ- den. En del ungdomar berättar om sina erfarenheter av att gå i skola i dessa områden: Ett exempel, som jag upplevde på högstadiet, var att vi inte kunde få praoplatser. För att när vi sa att vi kom från den högstadieskolan i det invandrartäta området så ville dom inte ha oss. Man får en stämpel som man inte kan göra sig av med. (Kvinna i ) Deltagarna har bittra erfarenheter av att bli kategoriserade som mindervärdiga. Kommer man från marginaliserade och stigmatise- rade områden tillhör man en annan sorts människor, enligt delta- garna: En gång alltid Ser den nya hyresvärden att du har bott i tidigare, så kommer du inte att få bo någon annanstans. Bor du i är du den lägsta av lägsta. Då är du ingenting. Bor du i villa är det kanske annorlunda. Men bor du i är du slummens slum. Då ska du göra precis som de tycker. (Man i ) Men det råder delade meningar om det är svårare att få arbete, för att man bor i en förort, eller om det är för att man är invandrare, eller helt enkelt för att båda formerna redan är en del av en struktu- rell diskriminering. Det verkar som om det inte spelar någon roll var man bor egentligen. Man [som invandrare] får inget arbete ändå. (Man i ) Uppfattningen om att boendet inte spelar någon roll för om man får arbete eller inte accepteras inte av andra deltagare. Den grup- pens deltagare menar att deras stigmatiserade bostadsområden inte påverkar enbart deras chanser att få arbete på ett negativt sätt, utan också deras möjligheter inom andra samhällsområden. Det är just om man bor i en förort som man får dåligt rykte. Jag kan inte hålla med om att det inte spelar roll var du bor. När jag ringer till ett ställe kan dom inte höra varifrån jag kommer, om jag är invandrare eller inte. , när jag var ung, svarade jag och kallades aldrig till intervju. I och med att du bor i en förort, som har många sociala problem, så blir du också ett problem fastän du är jätteskötsam och studerar på . Det blir diskriminerande när du försöker flytta ifrån den här miljön. Du kommer ingen vart. Du har jättesvårt att få köpa bostadsrätt exempelvis. (Man i ) Svag personlig ekonomi är en stötesten för mångas flyttplaner. De flesta hyresvärdar kräver fast lön av sina boende, vilket i sin tur fordrar att man är anställd någonstans. Det utesluter många perso- ner med utländsk bakgrund, eftersom arbetslöshet, tidsbegränsade jobb och obetalda praktikjobb är särskilt vanligt bland dem. Delta- garna gör kopplingar mellan boende och ekonomiska villkor, som i sin tur påverkar boendets andra val också: Man har inget jobb. Om man inte har betalat någon räkning och ham- nar hos kronofogden är det kört. Det är inte bara kört med lägenheter utan till och med att hyra film. Det påverkar alla dina möjligheter att röra dig som en vanlig medborgare. (Man i ) Det diskuteras att det inte spelar någon roll om man fyller andra viktiga krav, som till exempel att ha varit skötsam och inte ha någon betalningsanmärkning hos hyresvärden, man är chanslös ändå. Även för dem som inte har betalningsanmärkningar är det helt omöj- ligt att få bostad. Det går inte, för du har inget jobb. Ingen kan ge dig referenser. (Kvinna i ) Deltagarna menar att villkoren för att ha arbete och för att kunna få ett boende på andra orter än marginaliserade och stigmatiserade områden, det som i första anblicken verkar neutralt, drabbar perso- ner med invandrarbakgrund mer än andra. Har man inget jobb, har man inget boende heller. Man kan inte flytta någonstans om man är arbetslös. Det kan verka neutralt, men det är uteslutande i högre grad för invandrare än för svenskar, eftersom fler invandrare är arbetslösa. (Man i ) Ekonomiska krav blir alltså ett sätt att diskriminera invandrade individer och familjer. Fastighetsägare kräver fast lön och ibland räcker inte ens det. Lönen ska vara på en viss nivå för att den sökande ska komma i fråga. När det sätts upp sådana inkomstgrän- ser uppstår ännu ett hinder. Det är ju en sån subtil, tjusig diskriminering. De flesta som kommer från en annan plats har naturligtvis ingen inkomsthistoria och har inte så lätt att skaffa sig en bättre inkomst. Då hamnar de i områden som tillåter lägre gränser. (Kvinna i ) En del grupper benämnde inkomstgränsen som ett talande exempel på strukturell diskriminering mot personer med invandrarbakgrund, eftersom de flesta inte får ett bra jobb och en bra inkomst som flyttar dem över inkomstgränserna. Följande citat från fokusgruppdiskuss- ionerna i är ett exempel. Det stora problemet är ju annars den strukturella diskrimineringen i form av inkomstgränser, som man sätter upp för att du ska få en lägenhet på en viss plats. Och det är ju en sån subtil, tjusig diskrimi- nering så atteftersom de flesta som kommer från en annan plats så har ju naturligtvis ingen inkomsthistoria och har så väl jag vet inte så lätt att skaffa sig en bättre inkomst. Och hamnar man på de områ- den som tillåter lägre gränser. (Kvinna i ) Det krävs även höga inkomster för att få köpa lägenheter, som görs om till bostadsrätter, vilket en man i fick kunskap om när han separerade från sin sambo. När det gäller att köpa sig en hyresrätt, så är bankerna väldigt kräsna vad det gäller att låna ut pengar till invandrare även om man har jobb. Jag kommer ihåg när jag skiljde mig från min [svenska] flickvän och skulle köpa ut henne. Jag fick inte låna trots att jag hade jobb. Hon fick bli min borgenär för att jag skulle kunna låna pengar och betala henne! (Man i ) Många anser att den enda möjligheten för personer med utländsk bakgrund att få bostad är att köpa hyreskontrakt svart. Vissa delta- gare hävdar att tjänstemän inom olika fastighetsbolag förmedlar lägenhetskontrakt mot mutor. Utländskt namn ett problem Flera deltagare vittnar om hur svårt det är att få bostad om man har ett utländskt klingande namn eller tillhör någon annan nationalitet än den svenska. Det är ett förhållande som liknar ordningen på arbetsmarknaden. En har helt enkelt svårare att få bostad än . En erfarenhet, som diskuterades under hearing, berättades av en deltagare, som ställt sig i alla tänkbara köer för en bostad. Man märkte ju att alla köer inte är köer, utan man skrivs upp i köer och sedan så väljer de ut vilka i kön som ska få bostad. Självklart är det aldrig dem med utländska namn. Och man blir bemött så också när man ringer. Jag försökte dra ut på det, prata och liksom få den här människan att ha det gött och sen säga att jag heter . Men ändå hur mycket jag än gjorde så sa dom bara X? och va?. Så jag ringde dem aldrig mer. Jag började bli desperat när det hade gått . Så jag tänkte, jag säger att jag heter . Jaha, då? Jag sa nej men att jag kallas , men jag fick ändå gå dit och träffa dem och så fick jag rummet. (Man i ) Den etniska barriären är högre än det klassmässiga, menar många deltagare. Plenumet i diskuterade bl.a. kopplingen mellan boende och arbetsmarknad och de problem, som man möter när man har ett utländskt namn: Man anser om båda två, ens namn och ens boende, alltså både på arbetsmarknaden och när det gäller boendet, båda dom har två punk- ter, att ens namn är viktigt när det gäller att söka jobb och och när det gäller att söka boende, om man får det eller inte. (Man i ) Diskrimineringen på bostadsmarknaden tar sig olika uttryck bero- ende på vilken nationalitet eller etnisk bakgrund man har. En delta- gare säger, att det är meningslöst att fylla i nationalitet om man kommer från . Då får man aldrig någon lägenhet. Fastig- hetsbolagen selekterar i förväg vilka de ger lägenheter till. Jag pratade med mina kollegor. Vi satt i matsalen. Då sa en av dem som flyttat från till , som blev anställd efter mig, att hon blev erbjuden lägenhet i . Jag har sökt i . De har aldrig erbjudit mig någon lägenhet. Så satt de alla och lyssnade på mig och sa det är inte sant. Jo, det är sant. Hon hade alltså bara sökt en gång och så fick hon komma samma vecka och välja mellan tre olika lägenheter i ! (Man i ) Som tidigare påpekats av deltagare från , finns det en tydlig och accepterad diskriminering mot romer från hyresvärdar- nas sida. Oro för trakasserier eller faktiska trakasserier är erfarenheter, som personer med utländsk bakgrund upplevt när de har försökt att bo i ett svenskt område. En del invandrade personer drar sig för att flytta till sådana områden på grund av rädsla för trakasserier. inte riskera att få sneda blickar eller utsättas för olika former av rasism, förklarar de. Det kan vara tvättludd i tvättmaskinen eller en söndersparkad pap- perskorg. Fast hennes barn är små får de alltid skulden för allting. (Kvinna i ) Trakasserier och diskriminering mot personer med invandrarbak- grund i svenska områden, som deltagarna kallar dessa bostadsom- råden, är inte för alla en självklar anledning till att personer med invandrarbakgrund väljer att leva i marginaliserade och stigmatise- rade områden. Trots dessa trakasserier vill man ändå flytta från de marginaliserade och stigmatiserade områdena. så tror jag, att vi inte skulle vara så välkomna i ett svenskt bostadsområde heller.