sou · GTB354d3 · 2006-01-01 00:00:00 — I uppdraget ingick att föreslå förändringar som behövs i administrationen, organisationen, regelverket eller inom andra relevanta områden och att beakta internationella förhållanden. Utredarens förslag vad gäller definitionen av högriskfångar beskrivs nedan i avsnitt 19.4.2. 19.3Jämförelse med andra länder I uppdrag ingick att beakta erfarenheter för att förhindra rymningar i andra med jämförbara länder. När det gäller bl.a. förändringar i fångpopulationen, och förekomsten i anstalt av organiserad brottslighet, vapenanvändning, gisslan- taganden, våld, hot och mutförsök, otillåtna mobiltelefoner samt förekomsten av rymning eller fritagning under transporter i andra jämförbara länder hänvisas till nyssnämnda betänkande, s. 91 f. Kommittén har valt att här begränsa beskrivningen till de regler som gäller för intagna som är placerade med förhöjd säkerhet i och . Enligt den norska straffegjennomføringsloven kan en intagen om det med hänsyn till säkerheten är nödvändigt placeras på en avdelning med särskilt hög säkerhet. Fängelse kan annars genomföras i fängelse med hög säkerhetsnivå (slutet fängelse), i fängelse med låg säkerhetsnivå (öppet fängelse), i overgangsbolig (dvs. i ett halvvägshus), utanför fängelse med särskilda villkor eller som villkorligt frigiven. Lagen är uppbyggd så att kontrollen är högst på avdelningar med förhöjd säkerhet och minskar efter hand som den intagne förflyttas till fängelse med lägre säkerhetsnivå, overgangsbolig, vistelser utanför anstalt och under villkorlig frigivning. Plats med särskilt hög säkerhet En intagen som placerats på en avdelning med särskilt hög säkerhet kan förflyttas till ett slutet fängelse om det inte finns säkerhetsskäl som talar mot förflyttningen och det inte finns anledning anta att den intagne kommer att undandra sig verkställig- heten. Kriminalomsorgen skall ompröva om en intagen som är placerad i en avdelning med särskilt hög säkerhetsnivå skall över- föras till ett slutet fängelse med högst sex månaders mellanrum. När det gäller kontakter med omvärlden i form av besök, brevkontakt och telefon gäller följande särskilda regler för intagna som är placerade på en avdelning med förhöjd säkerhet. På en avdelning med förhöjd säkerhet får offentlig försvarare, myndighetsrepresentanter, diplomater eller konsulära represen- tanter undersökas genom användande av tekniskt hjälpmedel eller hund (27 § tredje stycket). Sådan undersökning beträffande dessa kategorier får i övrigt inte ske. Brev till och från intagna i en avdelning med förhöjd säkerhet skall kontrolleras. På en avdelning med förhöjd säkerhet kan de intagna även bli hänvisade till att brevväxla på ett språk som personalen behärskar. Samma regel gäller vid elektronisk kommunikation (30 §). Besök till intagna i en avdelning med för- höjd säkerhet skall vara kontrollerade och deras telefonsamtal skall vara avlyssnade. Detta kan jämföras med att kontroll av brev, besök och telefonsamtal annars: skall ske på ett fängelse med hög säkerhetsnivå men att det kan underlåtas om det inte finns säkerhetsmässiga skäl som talar mot det, får ske på ett fängelse med låg säkerhetsnivå och på ett overgangsbolig om det är nödvändigt med hänsyn till säkerheten. Sammanfattningsvis kan konstateras att den norska lagen är uppbyggd så att olika regler gäller för kontakter med omvärlden beroende på vilken säkerhetsnivå den fängelsedömde för tillfället verkställer fängelsestraff på. Plats med särskilt hög säkerhet När det gäller lämnas en beskrivning av den finska regeringens förslag till ny fängelselag (RP 263/2004rd). Enligt 5 kap. 1 § i förslaget skall det i ett fängelse finnas avdelningar som är olika med avseende på graden av övervakning och verksamheten. När fångar placeras på avdelningar skall planen för strafftiden, fångarnas individuella egenskaper, ålder, deras förmåga att uppfylla sysselsättningsplikten samt upprätthållandet av ordning och säkerhet i fängelset, fångarnas eller andra personers trygghet och förhindrandet av brottslig verksamhet beaktas. Män och kvinnor skall hållas på separata boavdelningar. I ett fängelse kan genom beslut av av säkerhetsskäl inrättas en avdelning som är isolerad från den övriga anstalten (säkerhetsavdelning). Rättigheterna för fångar som placerats på en säkerhetsavdelning får begränsas på de grunder som anges i lagen i den utsträckning som placeringen nödvändigtvis kräver (5 kap. 5 §). En fånge kan placeras på en säkerhetsavdelning om det finns grundad anledning att misstänka att fången 1.som gärningsman eller delaktig gör sig skyldig till ett brott som avses i 50 kap. 1, 2 eller 4 § § strafflagen, 2.gör sig skyldig till något brott för vilket det föreskrivna straffet är fängelse , 3.rymmer eller försöker rymma, eller 4.är föremål för fritagningsförsök. En fånge kan också placeras på säkerhetsavdelning om han eller hon allvarligt äventyrat säkerheten i fängelset eller om placering är motiverad för att fångens egen trygghet skall garanteras (5 kap. 6 §). Vistelsen på en säkerhetsavdelning får inte fortgå längre än nödvändigt. Ett beslut om placering av en fånge på en säkerhets- avdelning och grunderna för beslutet skall omprövas minst . Fången skall underrättas om grunderna för placeringen på säkerhetsavdelningen om underrättelsen inte även- tyrar någon annans trygghet eller försvårar brottsutredningen (5 kap. 7 §). När det gäller sysselsättning gäller att fångar som placerats på säkerhetsavdelning skall ges tillfälle att uppfylla sysselsättnings- plikten i aktiviteter som lämpar sig för säkerhetsavdelningen Plats med särskilt hög säkerhet (8 kap. 3 §). Deltagande i fritidsverksamhet kan förbjudas eller begränsas om fången har placerats på en säkerhetsavdelning (11 kap. 2 §). Särskilda regler gäller för brevväxling och telefonsamtal på säkerhetsavdelningar (12 kap. 8 §). Andra brev än brev mellan intagna och tillsynsmyndigheten från fångar på en säkerhets- avdelning får läsas om det i enskilda fall finns skäl till detta. I övrigt gäller vanliga regler för granskning av brev. Ett villkor för använd- ning av telefon i fråga om fångar som befinner sig på en säkerhets- avdelning är att fången samtycker till att hans eller hennes samtal kan spelas in utöver att de avlyssnas. I övrigt skall de vanliga bestämmelserna gälla vid avlyssning av telefonsamtal. Den rätt som en fånge annars har att träffa andra besökare än nära anhöriga eller andra närstående eller ombud kan begränsas om det finns grundad anledning att misstänka missbruk (13 kap. 1 §). Sammanfattningsvis kan konstateras att i den finska regeringens förslag till ny fängelselag gäller samma regler för intagna på säkerhetsavdelning som för andra intagna. De särregler som finns förutsätter ett ställningstagande i varje enskilt fall. 19.4.1Behov av särregler för högriskfångar Kriminalvården har ett ansvar för att de intagna inte rymmer eller fritas eller gör sig skyldiga till brott under verkställigheten i anstalt. För alla intagna gäller därför att bedömningen av lämplig placering ur säkerhetssynpunkt måste ske på ett sådant sätt att kravet på samhällskydd inte åsidosätts. Det gäller även i vilken mån en intagen skall ha möjligheter till kontakter med andra intagna och med personer utanför anstalten i form av brevväxling, besök, telefonsamtal och vistelser utanför anstalten. I detta sammanhang är det viktigt att beakta att antalet intagna med långa strafftider ökar. Det gäller inte minst de livstidsdömda, som var 39 och är 130 stycken. Andelen narkomaner har ökat och bedöms cirka hälften av de intagna vara narkotikamissbrukare. Intagna med psykiska problem och störningar är vanligt. Det är också mer vanligt med kriminella gängbildningar och en alltmer avancerad organiserad och internationaliserad brottslighet. Plats med särskilt hög säkerhet reglerna måste med hänsyn härtill generellt vara utformade så att de förhindrar en alltmer svårhanterlig grupp intagna från att fortsätta brottslig verksamhet eller från att avvika från verkställigheten. Mot denna bakgrund kan man fråga sig om det i det nya regel- verket finns behov av ytterligare särregler för vissa särskilt samhällsfarliga intagna. ställde sig samma fråga och kom i sitt betänkande fram till att den dåvarande särbehandlingen enligt 7 § tredje stycket KvaL skulle behållas. Regeringen tog ställning i frågan i propositionen Ändringar i kriminalvårdslagstiftningen, m.m. (prop. 1997/98:95) och gjorde bedömningen att den formella kategoriseringen enligt 7 § tredje stycket KvaL skulle ersättas med en regel om särskilda villkor. Någon annan ändring av regleringen av säkerhetsavdelningar föreslogs inte än att begreppet säkerhetsavdelning skulle ersätta det tidigare begreppet specialavdelning. Enligt nuvarande regler finns särregler för vissa intagna vad gäller möjligheten att ställa särskilda villkor för placering och vistelser utanför anstalt (se ovan 7 § tredje stycket KvaL) och regler om inskränkt gemensamhet och särskild övervakning för intagna på säkerhetsavdelning (3 och 20 a § § KvaL). Kommitténs förslag till ny lag skiljer sig i ett mycket väsentligt avseende från det nuvarande regelverket genom att den nya lagstiftningen förutsätter att regeringen eller efter delegation kriminalvården får möjlighet att meddela närmare föreskrifter för hur ingående kontrollen skall vara för en viss grupp intagna. Som närmare utvecklats i kapitel 16–18 och 27 har regeringen eller, efter delegation, kriminalvården möjlighet att med stöd av respektive regel om kontroll av intagna eller deras bostadsrum och tillhörigheter, om gemensamhet med andra intagna och om kontakter med omvärlden i form av brev, besök och elektroniska meddelanden samt genom vistelser utanför anstalt möjlighet att besluta om vilka åtgärder som är motiverade för en viss grupp intagna. Avgörande blir den risk som finns ur ordnings- eller säkerhetssynpunkt beträffande en viss grupp intagna. Dessa regler är tillämpliga även på intagna för vilka det föreligger särskilda risker för rymning eller fritagning eller för vilka det föreligger påtaglig risk för allvarlig brottslighet under verkställig- heten. Det av kommittén föreslagna förmånssystemet bygger dessutom på att intagna för vilket det finns påtaglig risk för återfall i brott eller som missköter sig allvarligt kommer att befinna sig på Plats med särskilt hög säkerhet grundnivån i förmånssystemet, se avsnitt 11.3.2. På grundnivån kommer endast vistelser utanför anstalt av särskilt ömmande skäl att beviljas och på grundnivån är utgångspunkten att den intagnes kontakter med omvärlden är kontrollerade. När det gäller intagna för vilka risken för fortsatt brottslig verksamhet eller för rymning eller fritagning bedöms vara särskilt hög finns det dock anledning att ha särskilda arrangemang vad gäller säkerhet och kontroll inte bara beträffande kontrollen av besök och möjligheten till vistelser utanför anstalt. Det behövs även vad beträffar t.ex. möjligheten till allmän kameraövervakning och direktövervakning samt behovet av särskilt därför lämpad personal. Som beskrivits ovan innehåller såväl den nya norska lagen som den finska regeringens förslag till ny fängelselag regler om placering på plats med förhöjd säkerhet eller säkerhetsavdelning och sådan placering har i viss utsträckning även getts en särskild betydelse för den intagnes möjligheter till bl.a. kontakter med omvärlden. Enligt kommitténs mening är den särbehandling som det blir fråga om så ingripande att den bör ha uttryckligt stöd även i den nya lagen (jfr prop. 1980/81:1 s. 33 ang. behovet av lagreglering av säkerhetsavdelningar). Enligt nuvarande regler skall beslut om hur ett besök eller telefonsamtal skall få ske prövas i varje enskilt fall, även när det gäller intagna på säkerhetsavdelning (jfr JO 1991/92 s. 127). Detta är enligt kommitténs mening inte en ändamålsenlig ordning. Det måste anses tillräckligt att det görs en riskbedömning inför beslutet att placera en intagen på en plats med särskilt hög säkerhet. Beslutet om placering på sådan plats skall sedan i sig innebära en sådan hårdare grad av kontroll av den intagne som här nämnts. Med denna utgångspunkt kommer kommitténs förslag till lagreglering för högriskfångar att i viss mån skilja sig från den nuvarande. Här kan tilläggas att kommitténs uppdrag är begränsat till att gälla verkställigheten av kriminalvårdspåföljder. Kommittén har därför inte haft anledning att gå in på frågan om särskilda regler istället skulle fastställas av domstol genom någon form av för- ordnande om särskild verkställighet (jfr Straffverkställighet för vissa långtidsdömda m.m., Ds Ju1987:14). Plats med särskilt hög säkerhet Kommitténs bedömning: En högriskfånge är en intagen för vilket det föreligger en påtaglig risk för rymning eller fritagning eller en påtaglig risk för att han eller hon fortsätter med brottslig verksamhet av allvarligt slag under verkställigheten. Den grupp som skall särbehandlas ingår i den grupp för vilken man uppställer särskilda villkor. Den nuvarande regeln om särskilda villkor för placering och vistelser utanför anstalt var direkt tillämplig på 1 587 intagna (eller ), dvs. det antal intagna som dömts till fängelse i lägst . Regeln ger dessutom möjlighet att be- stämma särskilda villkor för intagen som dömts till fängelse i lägst om det finns särskilda skäl. hade 1 av de inskrivna i anstalt fängelsestraff på 1–. De särskilda villkoren innebär i sig endast att den intagnes verkställighet inleds på sluten anstalt och att den intagnes möjligheter till vistelser utanför anstalt är kraftigt inskränkta . Placeringen på sluten anstalt innebär med dagens regler att kontrollen av de intagna, deras bostadsrum och deras kontakter med omvärlden är mer ingående än om de varit placerade på en öppen anstalt. Enligt dagens regler skall dock en prövning göras i varje enskilt fall och det förhållandet att den intagna uppfyller kriterierna för särskilda villkor innebär därför inte någon generell begränsning i dennes kontakter med omvärlden vad gäller brev- växling, besök och telefonsamtal. Kravet på en säker verkställighet måste givetvis vägas mot intresset av att de intagna under verkställigheten får möjlighet att anpassa sig till samhället och att man i möjligaste mån bör undvika de skadliga följderna av ett fängelsestraff. Den grupp som skall särbehandlas när det gäller kontrollen i anstalt och kontakter med omvärlden måste av såväl humanitära som ekonomiska skäl därför avse en mycket mer begränsad krets än den grupp för vilken särskilda villkor kan uppställas. Historiskt har den grupp som skall särbehandlas definierats på olika sätt i regeln om placering resp. regeln om särskilda villkor i 7 § tredje stycket KvaL och i reglerna om avskiljande och placering på Plats med särskilt hög säkerhet säkerhetsavdelning i 20 och 20 a §§ KvaL, jfr beskrivningen ovan i avsnitt 19.1. Här kan även nämnas att den intagnes strafftid och risken för rymning eller fortsatt brottslig verksamhet av allvarligt slag hade betydelse för tidpunkten för villkorlig frigivning fram till dess att reglerna om villkorlig frigivning ändrades . I utredningen om säkerhetsanstalt bedömer KVS att den grupp som kan komma i fråga för s.k. säkerhetsplats (placering på säkerhetsanstalten Saltvik eller övriga säkerhetsavdelningar) uppgår till cirka 60 intagna. Det är enligt KVS intagna för vilket det föreligger en förhöjd risk för våldsamma rymningar och fritag- ningar eller en hög risk för fortsatt grov brottslighet under verkställigheten. Det kan, enligt KVS, även vara fråga om intagna som är våldsbenägna eller på annat sätt stör ordningen. Enligt bör utgångspunkten för att en intagen skall underkastas de särskilda restriktioner som det innebär att placeras på en säkerhetsavdelning eller annan liknande avdelning vara att samhällsskyddet kräver det. Enligt utredaren måste samhället skyddas mot att grovt kriminella personer rymmer från en anstalt eller fritas med hjälp utifrån. Vidare, menar han, måste samhället skyddas mot att intagna planerar och styr brottslig verksamhet inifrån anstalten eller begår brott där (se nämnda betänkande s. 137 f.) Han anser inte att urvalet skall begränsas till intagna som är dömda till fängelse och som därför passerar riksmottagningen. Att den intagne dömts för brott av mycket allvarligt slag till ett långt fängelsestraff behöver inte nödvändigtvis innebära att en placering med förhöjd säkerhet är nödvändig. kan en intagen med ett relativt kort fängelse- straff utgöra ett väl så allvarligt hot mot säkerheten. Utredaren gör bedömningen att omkring 100–150 intagna är i behov av placering på anstalter eller avdelningar med särskilt hög säkerhet. Kravet på samhällsskydd kan allmänt sägas vara högre beträffande intagna med långa strafftider än för intagna med korta strafftider. Skälet till detta är att intagna med långa strafftider har en större benägenhet att vilja rymma. Men det innebär inte att det skulle vara motiverat med särregler för alla långtidsdömda. Kravet på samhälls- skydd är särskilt tydligt beträffande intagna med längre strafftider som ägnar sig åt organiserad eller systematisk kriminell verksamhet. Plats med särskilt hög säkerhet Det kan gälla grov narkotikabrottslighet men det kan även gälla all- varliga förmögenhetsbrott och brott med internationell anknytning. Utgångspunkten bör därför, enligt kommitténs mening, vara att det är de intagna för vilket det finns en påtaglig risk för rymning eller fritagning eller de intagna, för vilket det finns en påtaglig risk att de fortsätter med brottslig verksamhet av allvarligt slag under verkställigheten som skall betraktas som högriskfångar och som skall vara placerade på en plats med särskilt hög säkerhet Den lagtekniska lösningen behandlas i följande avsnitt. Det överens- stämmer i princip med definitionen av intagna som kan placeras på säkerhetsavdelning. kan en intagen för vilket det finns en rymnings- eller fritagningsrisk endast placeras på säkerhetsavdelning om det också finns en risk för återfall i allvarlig brottslighet (20 a § första stycket jämförd med 20 § andra stycket KvaL). Om det finns en risk för återfall i brottslig verksamhet av allvarligt slag under vistelsen i anstalt är det emellertid i sig tillräckligt för placering på säkerhetsavdelning (20 a § andra stycket KvaL). I den nya lagen föreslås att det skall räcka med antingen en risk för rymning alternativt fritagning eller en risk för allvarlig brottslig verksamhet under verkställigheten för att placering på plats med särskilt hög säkerhet skall bli aktuell. Fängelsestraffets längd kommer givetvis att vara en viktig faktor vid bedömningen av den risk som beskrivits här. Med en begräns- ning till visst minimistraff finns en risk att man inte kan särbehandla en samhällsfarlig intagen som på grund av låg ålder eller den aktuella brottsligheten dömts till ett kortare straff än fängelse . Enligt kommitténs mening finns det därför inte tillräckligt tungt vägande skäl för att i lag ha kvar en begränsning fängelse för att särbehandling skall bli möjlig. har samma principiella inställning även om den i sin argumentation utgår från regeln om särskilda villkor och det där angivna minimistraffet på fängelse (se betänkandet s. 139). Med hänsyn till de kraftiga begränsningar i kontakten med omvärlden som en placering på en plats med särskilt hög säkerhet innebär bör sådan placering endast bli aktuell om det är nödvändigt för att förhindra en rymning eller fritagning eller att den intagne fortsätter med kriminell verksamhet i anstalt. Till skillnad från vad KVS kommit fram till i utredningen om säkerhetsanstalt anser kommittén därför inte att sådan placering skall kunna aktualiseras Plats med särskilt hög säkerhet enbart på den grunden att den intagne är våldsam eller på annat sätt allvarligt stör ordningen. Problemet med intagna som är våldsamma och ordningsstörande är framför allt att de inte klarar av den gemensamhet med andra intagna som gäller på normalavdelningar. Enligt kommitténs mening är det tillräckligt om kriminalvården har möjlighet att helt eller delvis avskilja en intagen som är våldsam eller stör ordningen från gemensamheten med andra intagna, se vidare avsnitt 16.2.11. Dessutom kan kriminalvården tillämpa restriktiva regler för intagna som befinner sig på grundnivån i förmånssystemet. Kommittén ser inte något skäl till att införa en strängare kontroll av dessa intagnas kontakter med omvärlden än vad som blir följden av att en misskötsam intagen kommer att vara kvar på grundnivån i förmånssystemet, se avsnitt 11.3.2 eller som kan bli följden av ett beslut om avskiljande. Avslutningsvis bör tilläggas att det givetvis endast är den grupp intagna som det ur samhällsskyddssynpunkt är absolut nödvändigt att hindra att de fritas, rymmer eller begår nya brott av allvarligt slag som skall placeras på plats med särskilt hög säkerhet. När det gäller riskbedömningen hänvisas till vad kommittén anfört i avsnitt 7.2.2. Se även avsnitt 7.1.2 och bilaga 3. Kommitténs förslag: En intagen skall placeras på plats med särskilt hög säkerhet om det är nödvändigt för att förhindra att han eller hon fritas, rymmer eller fortsätter med brottslig verksamhet av allvarligt slag under verkställigheten. Sådan placering skall innebära att den intagne blir helt eller delvis avskild från gemensamheten med andra intagna. Sådan placering skall vidare innebära att den intagne hålls under särskilt hög kontroll. Beslut om placering på plats med särskilt hög säkerhet skall omprövas . Om den intagne är helt avskild från gemensamheten med andra intagna skall avskiljandebeslutet omprövas enligt vad som föreslagits i avsnitt 16.2.13. Det är regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer som meddelar föreskrifter om i vilken utsträckning intagna på en plats med särskilt hög säkerhet skall kontrolleras. Reglerna rörande säkerhetsavdelning slopas. Plats med särskilt hög säkerhet Man kan i och för sig ifrågasätta lämpligheten i att placera särskilt rymningsbenägna eller farliga brottslingar tillsammans på en säkerhetsavdelning eller säkerhetsanstalt. Redan det förhållandet att det inrättas särskilda avdelningar för dessa intagna kan i sig tänkas skapa eller i vart fall öka behovet av dem. Det skulle då bero på att toleransnivån sänkts och benägenheten att använda sig av avdelningarna blir större. Behovet av säkra anstaltsplatser har emellertid blivit särskilt framträdande efter de uppmärksammade rymningar och fritagningar som genomfördes från de mest slutna anstalterna inom svensk kriminalvård. Behovet av att kunna placera intagna, för vilka risken för fortsatt brottslig verksamhet eller avvikelse bedöms vara särskilt hög, under säkra förhållanden har, som ovan angetts, föranlett regeringen att ge KVS i uppdrag att lämna förslag till en ny säkerhetsanstalt och gett en särskild utredare i uppdrag att lämna förslag på hur rymningar och fritagningar inklusive gisslantagningar kan förebyggas. Till detta kan anföras att det är ett problem vad beträffar säkerhetsarrangemangen för intagna som är placerade på en plats med förhöjd säkerhet som inte finns i en säkerhets- avdelning. Om den intagne inte är placerad i en säkerhetsavdelning innebär det att den intagne har möjlighet att kommunicera med omvärlden via andra intagna på avdelningen. Det förhållandet att en intagen har kontrollerade besök eller avlyssnade telefonsamtal och inte har möjlighet till permissioner är inte en tillräcklig säkerhets- åtgärd om den intagne har fortsatt möjlighet att ha kontakt med intagna som får ha okontrollerade besök, får telefonera utan att någon avlyssnar samtalet eller som får ha obevakade permissioner eller andra former av vistelser utanför anstalt. Mot denna bakgrund finner kommittén att kriminalvården måste ha tillgång till särskilt säkerhetspräglade anstaltsplatser för det allra tyngsta klientelet. Säkerhetsavdelningarna och andra platser med förhöjd säkerhet fyller en viktig funktion när det gäller att verkställa straffet för dessa intagna.