sou · GTB3104d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Vi får en känsla av att de vet mer än de vill säga, men vi får åka därifrån utan mer information. Vi åker tillbaka till hotellet, och vill ha ett möte för att gå igenom en tänkbar artikel och bilder , klockan är då 24:00. Telefonen ringer oavbrutet efter det att vi vidarebefordrat upp- gifterna om till och . Telefonen kommer hädanefter att ringa alla tider , sex timmars tidsskillnad och sedan sex timmars tids- skillnad gör att alla är vakna väldigt olika tider, endast korta stunder då jag verkligen behöver ostörd sömn stänger jag av signalen, dock inte telefonen. Vi går igenom materialet till artikeln och efter några textkorrige- ringar godkänner vi det för publicering, somnar dock in med oro för eventuella konstiga rubriksättningar, någonting som journalis- ten inte har inflytande över. Vi bestämmer oss för att börja med att besöka svenska ambassaden och UD i nära flygplatsen för att försöka få mer information, (som vi träffade i Krabi) berättade att hon skulle hjälpa till där , det känns skönt med en kontakt in i maskineriet. Vi tar en taxi till Resort där UD och ambassaden har sitt högkvarter. är en lyxresort, det är inte speciellt många besökare där när vi anländer. Det känns nästan som ett hån mot alla inblandade, borde inte alla springa omkring och vara uppjagade? I stället går folk omkring och samtalar och dricker kaffe. har anlänt och håller på att installera sig. Då får vi dagens första chock, och de andra finns inte med på någon av UD:s saknadelistor! efter de första anmäl- ningarna hemma i finns inte namnen i och då vet vi de facto att de rapporterats från mer än ett håll. Vi anmäler dem igen så att vi vet att de finns rapporterade som saknade till en UD-representant på plats. Vi gör fruktlösa försök att få mer klarhet om , vart hon finns och om vi har en möjlighet att eventuellt få hennes stoft med hem. Vi får veta att är upprörd över att det funnits officiella dödslistor utan att de har varit inblandade och att från och med nu läggs locket på när det gäller flöde av ny information. Det var dagens andra chock, tankar snurrade; om de inte är offi- ciellt listade i , kommer då att leta efter dem? Kommer deras fall att hamna mellan stolarna i byråkratin? Jag får tag i en präst från som förstår vårt di- lemma, han är till stort stöd och lovar att ordna så vi får ut- tömmande information från någon tjänsteman. Efter en timmes väntan får vi informationen, vi förstår att det inte är någon risk att de kommer att glömmas bort men att processen kan bli mycket lång. Vi känner att byråkrati och empati borde stå angivna i någon ordbok som motsatsord. sedan vi kom ner känner vi verklig hopplöshet. Kan vi från och med nu göra någon skillnad eller tillåtas göra någon skillnad? Vi samtalar mer med , hon är bedrövad över situationen och har själv fått skäll för att hon agerat mer som medmänniska än byråkrat. Vi får ytterligare ett möte inlagt med från UD, för att se om vi kan få någon hjälp med norrman-spåret och om vi kan lokalisera . Vid 19:00 tiden får vi mötet, hon beklagar att vi fått vänta, hon har inte tid att hjälpa oss med det norska spåret men tycker att vi ska fortsätta på egen hand, ingen vet var finns. Vi får med andra ord ingen mer information. Nedslagna åker vi tillbaka till hotellet, intar en nyårsbuffé som lämnar mycket att önska. Inför tolvslaget beger vi oss upp till där vi träffar Per och . och jag kommer överens om att försöka boka om transferflyget till tidigare. ska vi besöka sjukhusen i en sista gång. Därefter tänker vi bege oss upp till för att göra en ceremoni för våra anhöriga. Träffar Roelien, hon kontaktar Aek som ska möta oss i . Roelien skjutsar in oss till stan, jag tar hand om ombokningen av biljetterna och får plats på en flight till 16:15 . Roelien och har begett sig av för att besöka sjukhusen. Jag beger mig till norska ambassaden på , har tidigare fått kontakt med den mystiske efterträdare . Väl på ambassaden finns fortfarande ingen mer infor- mation att hämta, får dock tala med norska som lovar att forska i fallet med norrmannen som hittat . och har varit i och och vi besöker Vachira Hospital som sista stopp. Vi får veta att alla överlevande västerlänningar numera är transporterade till , hela Phang-Nga provinsen skall vara tömd. Vi möter upp med Aek och startar vår färd mot för att genomföra ceremonin. Når ganska snabbt fram till en korsning söder om , polisen har stängt av vägen och vi får göra en omväg för att nå norrifrån. Vi vill gärna göra ceremonien innan mörkret faller och klockan tickar, här skymmer det snabbt när det väl sätter igång. När vi når Takua Pa får vi besked om att ett efterskalv på 7.0 har inträffat och tar kontakt med för att få det bekräftat, och ifall vi kan åka till riskfritt. besöker vi sjukhuset i , ingen ny information att hämta där. Vi får beskedet att den troligtvis inte orsakat någon ny våg men att vi bör vara försiktiga. När vi når håller mörkret på att falla, vi går ned genom mot stranden. Passerar en grupp människor, thailändska räddningsarbetare som blir välsignade av munkar efter dagens arbete, ljus och rökelser är tända. På stranden placerar vi ljus i sanden, har vissa problem med att tända alla ljus då en kvällsbris drar in från havet. Fotograferar ljusen och dröjer vid havet och tänker på våra kära, meningslösheten i det som hänt och förbannar havet som orsakat oss denna smärta. Famlar oss tillbaks till platsen där Aek väntar med bilen, vi åker tysta tillbaks mot . Vi intar en enkel måltid tillsammans med Aek och därefter passerar vi Roeliens hem, tackar henne för allt, och åker sedan till hotellet, klockan är 23:00. Vi bestämmer med Aek att han ska hämta upp oss dagen därpå, vi behöver göra några ärenden i innan vi reser till . Ringer några telefonsamtal innan vi ska sova, telefonen ringer, det är från . Det sitter en grupp på 30-40 personer och verifierar inlämnade uppgifter. Personen undrar om är min bror eller om är min syster. Uppgivet drar jag all information igen, jag frågar sedan om det finns några nya upp- gifter, berättar att vi befinner oss i och letar. Jo, vänta lite säger hon, jag har sett någon med namnet Jämtlid, en skall finnas i säkerhet hos i ! Håret reser sig över hela kroppen, kan det vara sant? Hon säger dock att det finns motstridiga uppgifter. Jag ber henne att kolla så mycket hon kan och återkomma, ett hopp har tänts, tänk om vi kunde ha med oss åtminstone en familjemedlem hem. Hon säger att hon snart går av sitt pass men skall delegera upp- giften vidare. ringer en annan person och säger, tyvärr, uppgifterna stämde inte. Från helvetet till himmelen och tillbaka , vem är det som leker med våra hopp och känslor? Jag ber dock om tillåtelse att själv kontrollera med , med hänvisning till . Har försökt nå men har inte lyckats. Besöker Internetcafét för att kolla lite andra saker, försöker igen att nå . En mycket vänlig representant kollar igenom våra uppgifter, ingen föräldralös pojke finns kvar hos dem. Aek dyker upp 11:30, vi åker till stan och gör lite ärenden, äter lunch och åker därefter till flygplatsen. Det känns underligt att lämna , särskilt efter nattens surrealistiska samtal. Anländer till med ambitionen att besöka de större sjuk- husen men efter att ha talat med och svensk och norsk ambassadpersonal som finns utposterade på flygplatsen be- stämmer vi att först besöka svenska ambassaden och därefter Skandinaviska kyrkan. Vi får informationen att är de som har gjort det stora arbetet med insamling av namn och kontroll av stadens sjukhus. Först tog UD över ansvaret för listor och sjukhuskontroll. Checkar in på ett hotell vid flygplatsen, slänger in väskorna och ut igen. in med taxi till ambassaden. När taxichauffören hör vårt ärende så säger han att han omöjligt kan ta betalt för resan, vi blir oerhört rörda och accepterar givetvis gåvan. har detta underbara folk visat sin medkänsla och hjälpsamhet. Under taxifärden blir jag uppringd av som fortfarande brottas med informationen, lämnar alla uppgifter , är inte förvånad längre över inkompetensen hos UD:s handhavande av saknade uppgifterna. Blir mottagen på ambassaden av en rädd kvinna som under hela vårt samtal håller sig innanför en glaslucka trots att vi är de enda besökarna. Vi går igenom deras listor, ingen av våra släktingar finns inskrivna på stadens sjukhus och tillförlitligheten skall vara stor. Med tanke på vad vi upplevt borde vi vara skeptiska. Men dessa listor har kyrkan arbetat med och det duger för oss. Vi frågar även om specifika fall och får träffa en ung kvinna som har hand om sådana ärenden, hon kommer ut till oss i rummet och hälsar, hon säger att hon lider med oss efter det att vi har framfört vårt ärende. Hon har dock ingen ytterligare informa- tion men säger att det troligtvis är som vi misstänker, att är död. Sedan tillägger hon att hon inte är stolt över att arbeta på UD med tanke på hur allt har skötts och att den kritik vi levererat är berättigad. Det känns skönt att få träffa en byråkrat med mänskliga drag, att inte behöva bli betraktad som mindre vetande. Vi får stora kramar och beger oss vidare till Skandinaviska Kyrkan. Där får vi träffa präster och stödpersoner från och . Det norska paret lovar oss ett möte med norska ambassaden för att i sin tur försöka få till ett möte med (äntligen får vi veta hela namnet på denna skuggfigur). Vi pratar även med en man som rör sig fritt i am- bassadkretsar som lovar att forska för vår räkning, om det finns information som hemlighållits för oss. Vi har mött så många vänliga människor, (volontärer och thai- ländare) under denna resa, tänk om svenska officiella medarbetare haft ett uns av dessa människors förmåga! Då hade vi kunnat åter- vända hem med en större förvissning om att få veta sanningen om våra kära. Vi enas om att höras av vid 11:30 . Sedan tar vi en bit mat med och , vandrar runt i , tar en taxi tillbaka till hotellet, ringer lite sam- tal och går till sängs. Vi träffar och . Vi kan tyvärr inte få något möte med norska ambassaden. har dock tagit ännu en kon- takt med norska och mailat en kopia av brevet till mig, vi får väl se vad det kan ge. Mannen med insideinformation på ambassaderna meddelar att vi nog ligger inne med mer information än vad ambassaden själv har. Vi vet inte om vi skall skratta eller gråta. Vi har gjort vad vi har kunnat, förhoppningsvis kommer vi att få mer information från de kontakter vi genererat efter det att vi återvänt hem. Jag har rest en hel del men inte varit i förut, tråkigt att den första resan skulle bli av denna anledning, jag förstår varför min bror älskar , med tanke på naturen och människorna. För egen del känns det som att det tar ett tag innan jag kan åter- vända. För att kunna skingra tankarna så accepterar vi erbjudande om en guidad rundtur i . vitill hotellet för att duscha och bege oss till flygplatsen. Det är med blandade känslor vi åker tillbaka till , längtar efter min familj som har, som så många andra hemma i , stöttat oss under denna resa. Undrar hur det här kommer att påverka mig personligt. För tillfället känner jag mig fortfarande rätt stark men svackorna kommer allt oftare, skall dock försöka komma ihåg alla goda råd jag fått av stödpersonerna i . Känslor och tankar från en mamma, farmor och svärmor där livet kommer att gå vidare men på ett mycket annorlunda sätt På blev allting för alltid annorlunda -04 kl 8 00 blev vi väckta av telefonen. Det är vår sons svärföräldrar som undrar om vi hört nyheterna. De säger att det hänt en naturkatastrof i . Vi rusar upp för att se om det sägs något på nyheterna i TV. Där får man ganska lugnande besked, att man inte tror att det saknas mer än 10-talet svenskar. Oron stiger för varje timme som vi ej hör något från våra kära. Vi för- söker komma i kontakt med UD och . Inget vet något . Sedan är karusellen igång! efter katastrofen gick all ilska, energi och kraft åt att få våra kära barn och barnbarn på en saknadlista. Ingen kan i sin vildaste fantasi förstå alla samtal vi hade med UD , för att inte tala om alla gånger vi inte kom fram. Tack att vi kunde ringa när vi inte kom fram till UD. De kunde åtminstone trösta och förstå oss. För att återgå till UD, så var det hopplöst att komma fram . Sedan när callcentret öppnade var det åtminstone någon som svarade. gick vi upp för att börja ringa, för att vara säkra på att få prata med någon innan kvällen. Vår dotter skulle vara kontaktperson för oss enligt önskemål från UD. Hon lämnade alla uppgifter på våra saknade. Då trodde vi naturligtvis att de blev registrerade. När hon ringer nästa gång för att kolla om det hänt något nytt, och ber UD att bekräfta att namn och födelsedata stämmer, då får hon till svar att hon finns med som saknad i stället för anhörig. Vi blir naturligtvis frustrerade då det inte stämmer, så vi fort- sätter ringa, för att kolla att uppgifterna stämmer. Ena gången när vi ringer kan dom inte kolla uppgifterna för dom skriver på post-it- lappar, säger någon. Nästa gång är lapparna inlåsta och hon som har nyckeln är nog på toaletten. Tro det om ni vill, men detta är sant. Skulle ni vilja bli bemötta på detta sätt i sorg och kris? Kulmen var nyårsaftons morgon svensk tid. Då ringer jag igen för att kolla att våra kära fanns med på saknadlistan. Oron fanns där , hur skulle någon kunna finna våra nära om de ej var ordentligt registrerade som saknade? Namn och födelsedata var rätt, men när hon skulle bekräfta närmaste anhörig och kontaktperson så var det ett namn på en person som vi visserligen kände, som kommer från vår stad och är ungdomskamrat med vår son, men som är bosatt i . Hur i hela världen kunde han bli närmaste anhörig till våra kära? Hon kunde inte ge något svar på detta. Jag krävde telefonnummer till personen i fråga. Fick hans mobil- nummer. Han blev bestört när jag berättar att han blivit registrerad som närmaste anhörig. Han berättar att han genom en kompis fått reda på att vår son med familj saknades i , han har då mejlat in vår son som saknad för att försöka hjälpa oss. Tycker ni inte att det är skrämmande att någon helt utomstående blir närmast anhörig? Min sambo blir så upprörd och förtvivlad så han ringer upp UD även han och ber att få prata med någon högre chef. Blir lovad att någon skall ringa upp. Att vi inte kollapsade fattar vi ej . visste vi fortfarande inte om våra barn och vårt barnbarn var ordentligt registrerade. Detta händer 2005 i detta IT-samhälle. Tänk om hade fått hjälpa till från första början. Det ringde upp en högre ansvarig chef som bad om ursäkt. Vi blev lovade en skriftlig ursäkt från UD. Åtta måna- der har gått. Än har det ej kommit någon. gör det detsamma. Vi är inte förvånade men besvikna hur UD skött hela denna historia. När jag skriver detta har vi fått våra kära identifierade, och alla är hemkomna efter 8 månaders väntan på vårt älskade barnbarn. kommissionen har gjort ett fantastiskt arbete. Vi ber till gud att alla skall få hem sina kära. 1 Bilaga till formulär 81, brev 24. 2 Formulär 77. 3 Intervju 23. 4 Brev 58. 5 Intervju 60. 6 Formulär 92. 7 Brev 58, intervju 133. 8 Intervju 113. 9 Formulär 104. 12Intervju 31 och 124. 19Intervju 31 och 124. 20Intervju 24, brev 22. 31Bilaga till formulär 81, intervju 80. 36Intervju 113 och 119. 39Intervju 136, brev 22. 43Brev 25 och 22. 50Intervju 90 och 13. 58Intervju 92 och 17. 66Formulär 95, intervju 92. 70Intervju 113 och 92. 72Intervju 133 och 108. 74Brev 1 och 21. 79Intervju 69, formulär 74. 83Intervju 17 och 48. 84Intervju 17 och 92. 85Ölander, C., och himlen var oskyldigt blå, 2005. 86Intervju 92, , C., a.a. 90Intervju 129 och 48. 99Utfrågning , formulär 23. 101Intervju 5 och 59, brev 58 105Bilaga till intervju 62, intervju 60 och 52. 116Intervju 134, formulär 41. 117Formulär 34 och 43. 118Ölander, C., a.a. 122Formulär 16 och 120. 124Formulär 49 och 90. 125Intervju , utfrågning . 126Intervju 31 och 137. 131Intervju 31 och 137. 134Intervju 59 och 131. 138Intervju , utfrågning . 140Intervju 124, formulär 52 och 95. 165Intervju 56 och 131. 166Utfrågning Nayiaha Sorot . 171Intervju 56 och 11. 176Intervju 69 och 90. 178Intervju 67 och 3. 181Formulär 114, brev 20. 182Intervju 32, formulär 71, brev 47. 183Intervju 70, brev 47. 191Ölander, C., a.a. 195Intervju 59 och 85. 199Intervju 69, 56, 30, 35 och . 200Intervju 69, 56, 30, 35 och 203Bilaga till intervju 70. 206Formulär 140, brev 11. 207Intervju 25 och 146, brev 11. 208Intervju 32, 114 och 146. 210Intervju 22, brev 11. 213Bilaga till intervju 67. 215Bilaga till intervju . 216Bilaga till intervju . 217Intervju 122 och 146. 219Intervju 17 och 92. 221Intervju 69, 56, 30, 35 och 223Intervju 69, 56, 30, 35 och 224Intervju 79 och 99. 225Intervju 4 och 25. 226Formulär 34, brev 45. 227Ölander, C., a.a. 228Intervju 79, brev 47. 233Intervju 30, 35, 56, 69 och . 234Bilaga till intervju , brev 11. 245Intervju 68, , C., a.a. 246Intervju 124, 67 och 138. 247Intervju 56, 69, 30, 35 och . 250Bilaga till intervju 62. 251Bilaga till intervju . 252Intervju 56, 69, 30, 35 och . 254Intervju 56, 69, 30, 35 och . 255Utfrågning , intervju 68. 258Ölander, C., a.a. 259Intervju 124 och 31. 269Intervju 31 och 124, , C., a.a. 271Ölander, C., a.a. 272Ölander, C., a.a. 273Intervju 31 och 124. 274Intervju 120, formulär 53. 276Ölander, C., a.a. 277Ölander, C., a.a., intervju 31 och 124. 278Intervju 31 och 124. 282Bilaga till intervju 67. 283Intervju 138 och 4. 287Bilaga till intervju 67. 288Brev 12, intervju 25. 300Intervju 121 och 74. 306Intervju Per Kågeby . 313Intervju 9, 60 och 62. 314Brev 8, intervju 60. 315Bilaga till intervju 62. 317Intervju Per Kågeby . 321Intervju 136 och 47. 324Bilaga till intervju 107. 327Intervju 136 och 107. 331Intervju 113 och 67. 334Intervju Per Kågeby , intervju 107 och 115. (Andra personer uppger ett antal om ca 100 personer, medan intervju 108 uppger att antalet var 300.) 344Intervju 136, brev 40. 347Intervju och bilaga 107. 353Bilaga till intervju 107, intervju 115, brev 40, utfrågning . 354Intervju Per Kågeby . 357Intervju Per Kågeby . 358Intervju Per Kågeby och intervju 77. 361Bilaga till intervju 62 och intervju 122. 366Brev 2 och 10. 368Intervju 122 och 93. 375Intervju 106 samt bilaga. 392Intervju 140, brev 19. 394Intervju 113, formulär 137. 401Formulär 129, 131, 127 och 14. 402Formulär 47, intervju 47. 403Formulär 150, intervju 113 och 119. 406Formulär 136, 76, 37, 21 och 111. 407Formulär 57 och 85, intervju 140 och 66. 412Intervju 66 och 5. 415Intervju 6 och 140, brev 26. 416Intervju 5 och 138. 417Intervju 31 och 124. 423Intervjue140 och 5. 427Bilaga till brev 51. 434Intervju 31 och 124. 435Intervju 102, 46 och 127. 437Intervju 73, 33 och 18. 439Intervju 58 och 40. 440Intervju 18, formulär 46. 442Intervju 19 och 52. 443Intervju 19, brev 3. 444Brev 5, intervju 66. 448Intervju 48 och 40. 449Intervju 73 och 33. 456Brev 26 och 5. 464Intervju 69, 56, 30, 35 och . 465Intervju med bilaga 37. 466Intervju 133, brev 81 och formulär 99. 471Intervju 101, formulär 150 och 99. 476Formulär 74 och 120. 479Intervju 24 och 129. 481Intervju Per Kågeby , intervju 25 och 28, brev 12. 485Bilaga till intervju 107. Kommissionen för utvärdering av nationell krishanteringsförmåga med anledning av Beslut vid regeringssammanträde . Naturkatastrofen i innebär en påfrestning för hela vårt samhälle som det tidigare i modern tid inte ställts inför. En oberoende kommitté skall utvärdera vårt samhälles förmåga att hantera de påfrestningar som naturkatastrofen i inneburit och på vilket sätt de erfarenheterna kan tas tillvara. Utvärderingen skall ske i form av en medborgarkommission. Den skall särskilt belysa hur riksdag, regering och de centrala myndigheterna, inklu- sive och utlandsmyndigheterna, hanterat denna situation. En jämförelse skall göras med hur andra länder har hanterat situationen. Erfarenheter skall även hämtas från hur vårt samhälle hanterat andra svåra påfrestningar . Kommittén skall aktivt inbjuda enskilda som berörts av kata- strofen att dela med sig av sina erfarenheter av hur samhället förmått möta deras behov av hjälp och stöd. Kommittén skall mot bakgrund av sin utvärdering peka på eventuella behov av föränd- ringar av organisation, rutiner för samverkan, styrning, informa- tionsfrågor och övriga rutiner för krishantering, i syfte att stärka beredskapen och samhällets förmåga att hantera sådana händelser som drabbar ett stort antal svenskar utanför vårt land. En kraftig jordbävning inträffade utanför . På richterskalan uppmättes den till 8,9. De enorma vågor som följde efter skalvet drabbade ett mycket stort område i . Påfrestningarna på de drabbade länderna i regionen är ofattbart stora, och betydande insatser från omvärlden krävs för att minska lidandet och klara återuppbygg- naden. Naturkatastrofen drabbade även de många svenskar som vistades i regionen. Även vårt samhälle har därigenom ställts inför frågor och problem som vi svårligen kan överblicka och förutse. Redan står dock klart att följderna av naturkatastrofen är en av de absolut största påfrestningar som vårt land ställts inför i modern tid. Katastrofen har inneburit att de centrala statsorganen och de centrala myndigheterna, inklusive och utlands- myndigheterna, har ställts inför stora utmaningar när det gäller sin krishanteringsförmåga. För dem som mist en anhörig, skadats eller på annat sätt personligen drabbats av katastrofen är dessa insti- tutioners förmåga att hantera krisen, allt ifrån det inledande akuta skedet till de långsiktiga följderna, en fråga av största vikt. För att bl.a. samordna myndigheternas insatser och för att inrätta en funktion för kontakter med anhöriga till katastrofens offer har regeringen inrättat Rådet för stöd och samordning med anledning av naturkatastrofen i (dir. 2005:1). Det finns därjämte anled- ning att också noggrant utvärdera och dra lärdomar av hur naturkatastrofen i har hanterats. Samhällets krishantering bygger på att den aktör som har ansvar för en verksamhet under normala förhållanden också har mot- svarande ansvar vid kriser. Förmågan att hantera kriser innebär bl.a. att den ansvarige skall kunna leda, samordna, samverka, informera och agera under ett krisförlopp. Större kriser är komplexa och påverkar många delar av samhället, där bl.a. myndigheter, kommuner, frivilligorganisationer och före- tag är berörda i konsekvenshanteringen. För att berörda aktörer skall kunna agera koordinerat och effektivt krävs en tvärsektoriell samordning mellan olika sektorer och olika nivåer. Regeringen ansvarar för denna samordning. Krishanteringsförmågan bygger på en struktur med sektors- och områdesansvar. Områdesansvaret innebär att det finns ett organ som kan verka för inriktning, prioritering och samordning av åtgärder i en krissituation. Områdesansvaret finns på lokal, regional och nationell nivå. Kommunen, och regeringen är områdesansvariga organ på respektive nivå. att det finns ansvariga myndigheter som genomför förebyggande och förberedande insatser utifrån en analys av befintliga risker och sårbarheter inom viktiga samhällssektorer. Således har t.ex. Social- styrelsen ansvaret på hälso- och sjukvårdsområdet och ansvaret när det gäller elförsörjningen, se förord- ningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap. Regeringen har det övergripande ansvaret för samhällets insatser i händelse av stora påfrestningar och för samhällets beredskap och förmåga att hantera sådana situationer. är ansvaret så fördelat att det inom varje departement bör finnas en förmåga och resurser att vid allvarliga krissituationer, som har sitt ursprung inom det egna ansvarsområdet, även kunna samordna andra berörda departement. Försvarsdepartementet ansvarar enligt förordningen (1996:1515) med instruktion för för förvaltningsärenden om beredskap och därmed sammanhängande frågor. Försvarsdepartementet stödjer departementen i frågor om krishantering. För utrikesrepresentationen finns särskilda föreskrifter om beskickningars uppgifter vid bl.a. naturkatastrofer.