sou · GTB3108 · 2006-01-01 00:00:00 — Med hänvisning till vad som har anförts kan N:s oaktsamhet således inte betecknas som grov. Hennes yrkande skall därför bifallas. Tillgrepp av kontokort ur bil (ärende nr 1999-1675) Bakgrund, yrkande och inställning A besökte en anhörig på ett sjukhus i . Han parkerade sin bil på sjukhusets parkeringsplats. I bilen förvarade han sin jacka, som bl.a. innehöll hans . Bilen var låst och larmad. När han återkom till bilen visade det sig att någon brutit sig in i bilen och stulit jackan. Stölden inträffade mellan och 12.15. Det visade sig senare att någon hade tagit ut sammanlagt från hans konto med hjälp av kortet. A yrkade att banken skulle ersätta honom med motsvarande belopp. Han ansåg att han inte förlorat Praxis från domstol och kortet genom oaktsamhet. Inte heller ansåg han sig ha fått svar på hur tjuven kunnat komma över koden till kortet. Banken bestred yrkandet och hävdade att kortet hade förlorats genom grov oaktsamhet. Kortet hade lämnats kvar i en parkerad bil som inte stått under uppsikt. Nämndens majoritet (nämndens ordförande, vice ordförande, tretton avdelningsordförande samt tre övriga ledamöter) fann att A förlorat kortet genom grov oaktsamhet och att hans yrkande därför inte kunde bifallas. Majoriteten hänvisade härvid till i huvudsak de skäl som majoriteten anfört i det refererade ärendet 1999- 2533. Tre avdelningsordförande och tre övriga ledamöter ansåg att A inte förfarit grovt oaktsamt och att hans yrkande därför bort bifallas. Minoriteten hänvisade härvid till i huvudsak de skäl som anfördes i en skiljaktig mening av två avdelningsordförande i det refererade ärendet 1999-2533. Tillgrepp av kontokort ur bil (ärende nr 1999-0533) P:s bankkort stals ur hennes parkerade bil. P hade deltagit i en begravning som pågick –13.15, då hon återkom till bilen. Hon ringde genast och anmälde förlusten. Någon hade dock hunnit ta ut med hjälp av hennes kort. P yrkade ersättning av banken för den uttagna summan. Hon ansåg att hon hade anmält förlusten så snart hon upptäckte den. Hon ifrågasatte hur ett så stort belopp kunnat tas ut. Detta framgick enligt henne inte av kortvillkoren. Banken ansåg att P förlorat kortet genom grov oaktsamhet och anförde i huvudsak följande. Kortet hade lämnats utan uppsikt på parkeringen intill kyrkogården. Av kortvillkoren framgår att banken har rätt att bestämma vilket belopp som högst kan tas ut . Vid bestämmande av beloppsgränsen har Praxis från domstol och banken haft att ta hänsyn både till önskemål om säkerhet och krav på tillgänglighet och service. Nämndens majoritet (nämndens ordförande, vice ordförande, fjorton avdelningsordförande och tre övriga ledamöter) fann att P förlorat sitt kontokort av grov oaktsamhet och att hennes yrkande därför inte kunde bifallas. Majoriteten hänvisade härvid till i huvudsak de skäl som majoriteten anförde i det refererade ärendet 1999-2533. Majoriteten tillade att det av de för kortet gällande allmänna villkoren framgår att banken har rätt att bestämma vilket belopp som högst får tas ut per tidsperiod, varför någon erinran mot det debiterade beloppet inte kan göras. Två avdelningsordförande och tre övriga ledamöter ansåg att P inte förlorat kortet genom grov oaktsamhet och att hennes yrkande därför skulle bifallas. Minoriteten hänvisade härvid till i huvudsak de skäl som anfördes i en skiljaktig mening av två avdelnings- ordförande i det refererade ärendet 1999-2533. Tillgrepp av kontokort ur bil (ärende nr 1999-0677) Bakgrund, yrkande och inställning M besökte partihallarna i för att hämta blommor. Hon skulle hämta en stor kartong och lämnade sin väska kvar i bilen, skymd av blommor. Hon låste bilen medan hon rusade in och hämtade kartongen. När hon efter bara kom tillbaka hade någon brutit sig in i bilen och stulit hennes väska, där bl. a. hennes bankomatkort fanns. Hon spärrade kortet , men uttag på sammanlagt hade då redan hunnit göras. Hon yrkade ersättning av banken med motsvarande belopp. M hävdade att hon inte hade förvarat koden tillsammans med kortet. Tjuven måste enligt M ha knäckt koden. Banken bestred yrkandet och menade att M förlorat kortet genom grov oaktsamhet och anförde i huvudsak följande. M hade lämnat kortet utan uppsikt i bilen medan hon hämtade varor. Uttagen hade gjorts utan att något misslyckat försök förekommit. Detta visade att gärningsmannen måste ha haft tillgång till koden, då det är i det närmaste uteslutet att rätt kod kan ha slagits in slumpvis. Praxis från domstol och Nämndens majoritet (nämndens ordförande, vice ordförande, sju avdelningsordförande samt tre övriga ledamöter) ansåg att M förlorat kortet genom grov oaktsamhet och att hennes yrkande därför inte kunde bifallas. Majoriteten hänvisade härvid till i huvudsak de skäl som majoriteten anförde i det refererade ärendet 1999-2533. Tre reservationer antecknades. Skiljaktiga meningar avseende utgången Fyra avdelningsordförande och tre övriga ledamöter ansåg att M inte förlorat kortet genom grov oaktsamhet och att hennes yrkande därför bort bifallas. De hänvisade härvid till i huvudsak de skäl som tre avdelningsordförande och tre experter anförde i en skiljaktig mening i det refererade ärendet 1999-2533. Två avdelningsordförande ansåg också att M inte förlorat kortet genom grov oaktsamhet och att hennes yrkande därför bort bifallas. De hänvisade härvid till i huvudsak de skäl som anfördes i en skiljaktig mening av två avdelningsordförande i det refererade ärendet 1999-2533. Skiljaktig mening avseende motiveringen Tre avdelningsordförande var skiljaktiga såvitt avsåg motiveringen av beslutet och anförde följande. Endast den omständigheten att M i samband med lastning har lämnat kvar sitt kontokort i en handväska i en låst bil kan enligt vår mening inte anses innebära att M har förlorat kortet genom grov oaktsamhet. Vi finner emellertid att följande omständigheter också bör beaktas. Av utredningen framgår att tillgreppen i M:s bil ägde rum mellan och 07.00 samt att de obehöriga uttagen från hennes konto gjordes i bankomat mellan och 07.16. Den som gjorde dessa uttag måste ha haft tillgång till M:s personliga kortkod, PIN-koden. Enligt vår mening måste kortkoden betraktas som en del av kortet; utan kod kan kortet inte utnyttjas på det sätt som är avsett. Koden är således lika betydelsefull som den information som finns lagrad på kortets magnetremsa. Den lapp med upplysning om aktuell kod som kortinnehavaren får i samband med att kortet tillställs honom eller henne Praxis från domstol och skall enligt kortvillkoren förstöras. En anteckning om koden får enligt kortvillkoren inte heller förvaras tillsammans med kortet. Enligt vad som upplysts från både bransch- och konsumenthåll är det omöjligt för en utomstående att med hjälp av informationen på kortet utröna den ifrågavarande kortkoden. M har inte kunnat lämna någon rimlig förklaring till hur tjuven har kunnat känna till hennes kod. Det finns därmed inte någon annan förklaring till detta förhållande än att M har förvarat inte bara kontokortet utan även en anteckning om koden i handväskan och att tjuven utan svårighet har kunnat förstå att koden tillhörde det aktuella kontokortet. Genom att förvara kort och kod på detta sätt har M – i förening med omständigheterna i övrigt – enligt vår mening visat en sådan oaktsamhet att hon inte kan undgå betalningsansvar för de obehöriga uttagen. Tillgrepp av kontokort från bostad (ärende nr 1999-1705) Bakgrund, yrkande och inställning E blev mellan och bestulen på två bankkort. Korten stals ur en jackficka. Jackan tillhörde hennes man och den hängde i hallen till deras lägenhet i . E uppgav att dörren till lägenheten antagligen av förbiseende hade varit olåst . Både E och mannen hade varit vakna eftersom barnen hade varit sjuka. Lägenheten ligger på femte våningen i fastigheten. Ytterdörren till fastigheten är låst och kan bara öppnas med nyckel. Mannen upptäckte att plånboken och korten var borta när han kom till arbetet . Åtta uttag om tillsammans hade gjorts mellan –04.53 . E yrkade att banken skulle ersätta henne för uttagen. Banken bestred yrkandet och hävdade att kortet hade förlorats genom grov oaktsamhet. Banken ansåg att man inte haft bostaden och kortet under uppsikt då man till största delen hade sovit. Nämndens majoritet (nämndens ordförande, vice ordförande, elva avdelningsordförande samt fem övriga ledamöter) biföll M:s yrkande. Majoriteten hänvisade härvid till samma skäl som Praxis från domstol och anfördes av majoriteten i det refererade ärendet 1999-2533, dock att det sista stycket skulle formuleras enligt följande. Den enda omständighet i detta fall som avviker från ett normalt aktsamt beteende är att lägenhetens ytterdörr av förbiseende lämnats olåst. Nämnden finner emellertid att denna omständighet inte ensam kan utgöra sådana mera försvårande omständigheter som krävs för att grov oaktsamhet skall anses föreligga. Mot den bakgrunden finner nämnden att det inte finns anledning att frångå den ovannämnda normalbedömningen i fall av detta slag. Nämnden finner således att kontokortet inte kan anses ha förlorats genom grov oaktsamhet. Två reservationer antecknades. Skiljaktig mening avseende utgången Tre avdelningsordförande och en övrig ledamot ansåg att E:s yrkande inte bort bifallas och att sista stycket i nämndens bedömning bort utformas på följande sätt. De omständigheter som i detta fall avviker från ett normalt aktsamt beteende är att lägenhetens ytterdörr av förbiseende lämnats olåst under en hel kväll och natt och att kortet förvarats i ett ytterplagg i lägenhetens hall direkt innanför den olåsta ytterdörren. Under en stor del av den tid då kortets förvarats på detta sätt har familjen sovit. Även om en fastighets ytterport är låst måste man räkna med att åtskilliga personer – både boende och andra – har tillträde till trappuppgången i ett flerfamiljshus. Nämnden finner att de förhållanden under vilka kortet förvarats sammantaget får anses utgöra sådana mera försvårande omständigheter som krävs för att grov oaktsamhet skall föreligga. Mot denna bakgrund finner nämnden att det finns anledning att frångå den ovannämnda normalbedömningen av fall där kontokort förvarats i vederbörandes bostad. Nämnden finner således att kontokortet får anses ha förlorats genom grov oaktsamhet. E:s yrkande kan därför inte bifallas. Skiljaktig mening avseende motiveringen Två avdelningsordförande var skiljaktiga avseende motiveringen och hänvisade härvid till i huvudsak de skäl som anförts i en skiljaktig mening av två avdelningsordförande i det refererade ärendet 1999-2533. Praxis från domstol och Tillgrepp av kontokort ur handväska (ärende nr 1999-2023) Bakgrund, yrkande och inställning A åkte spårvagn i tillsammans med sin sexåriga dotter. Förutom handväska hade hon ytterligare en väska och två kassar med sig. Det var ont om plats i vagnen varför hon tog sin dotter i knät. Väskorna ställde hon nedanför sätet och handväskan mellan fötterna. När hon skulle gå av upptäckte hon att handväskan var borta. Hon ringde spårvägen och bad att man skulle leta efter hennes väska. Det dröjde ganska länge innan hon fick besked att personalen på spårvagnen inte kunnat hitta hennes väska. Hon försökte sedan ringa sin bank, men fick inget svar. Hon uträttade sedan ett viktigt ärende på innan hon åkte hem. Väl hemma ringde hon och spärrade kortet. Det visade sig senare att någon hade tagit ut från hennes konto med hjälp av bankkortet, som legat i handväskan. Uttagen hade skett efter det att stölden skedde. A menade därför att hon inte hade hunnit spärra kortet hur hon än hade agerat när hon insåg att hon hade blivit bestulen. A yrkade ersättning av banken för det uttagna beloppet. Banken bestred yrkandet och hävdade att A förlorat kortet genom grov oaktsamhet genom att lämna sin handväska utan uppsikt i en miljö med mycket folk i rörelse och stor stöldrisk. Banken ansåg vidare att A hade försummat att anmäla förlusten efter det att hon upptäckte förlusten, då det dröjde innan detta gjordes. Banken framhöll att uppgift om rätt spärrnummer finns bl.a. i telefonkatalogen och det hade därför varit lätt för A att spärra kortet väsentligt tidigare än vad som skedde. Nämndens majoritet (nämndens ordförande, vice ordförande, tretton avdelningsordförande och tre övriga ledamöter) ansåg att A:s yrkande borde bifallas och hänvisade därvid till i huvudsak de skäl som anfördes av majoriteten i det refererade avgörandet 1999-2533. Majoriteten anförde härtill att man inte kunde finna att det fanns några mera försvårande omständigheter som kan medföra att grov oaktsamhet skulle föreligga. A kunde därför inte Praxis från domstol och anses ha förlorat kortet genom grov oaktsamhet. Härutöver anförde majoriteten följande. I ärendet är emellertid också en annan fråga aktuell. Enligt bestämmel- serna i 34 § konsumentkreditlagen är kontohavaren betalningsskyldig för obehöriga uttag också om hon förlorat kortet och inte efter upptäckten anmält förlusten hos banken. A har anmält förlusten av kontokortet först drygt två och efter det att hon upptäckte förlusten. Omständigheterna i fallet är sådana att det framgår att hon haft möjlighet att göra det tidigare. Enligt nämndens mening kan hon därför inte anses ha uppfyllt kravet på att anmäla förlusten hos banken. Hon är därför i princip skyldig att svara för den förlust som uppstått till följd av obehöriga uttag på kontot. En särskild fråga är emellertid om denna skyldighet att svara för de obehöriga uttagen på kontot omfattar alla obehöriga uttag som skett före förlustanmälan eller bara sådana som hade kunnat förhindras om förlustanmälan hade skett i rätt tid. Bestämmelsen i 34 § konsument- kreditlagen begränsar enligt sin ordalydelse inte kontohavarens ansvar till obehöriga uttag som skulle ha kunnat förhindras om förlustanmälan skett i rätt tid. Den begränsar inte ens ansvaret till sådana uttag som skett sedan kontohavaren upptäckt att kontokortet kommit ur hennes besittning. I den juridiska litteraturen har emellertid framförts uppfattningen att en sådan begränsning rimligen måste gälla (jfr /, Konsumentkrediter, 1993, s. 320). Vid sin bedömning av ärendet i denna del finner nämnden anledning att beakta vilket intresse den ifrågavarande lagbestämmelsen måste anses vara avsedd att skydda. Lagregeln syftar utan tvekan till att förhindra att obehöriga uttag sker efter den tidpunkt då en i rätt tid gjord förlust- anmälan kommit banken till handa. Däremot kan lagregeln inte skydda mot obehöriga uttag som skett . Med hänsyn till vad som anförts finner nämnden att kontohavarens betalningsskyldighet enligt den nu angivna lagregeln inte rimligen kan avse andra obehöriga uttag än sådana som skulle ha kunnat förhindras om förlustanmälan hade skett i rätt tid. Omständigheterna i A:s fall är sådana att samtliga obehöriga uttag skett att inte något av dessa uttag skulle ha kunnat förhindras om förlustanmälan hade skett i rätt tid. På grund av det anförda finner nämnden att A inte är betalningsskyldig för de obehöriga uttag som har gjorts på hennes konto. Tre reservationer antecknades. Praxis från domstol och Skiljaktig mening avseende utgången – grov oaktsamhet En övrig ledamot ansåg att A:s yrkande inte bort bifallas med hänvisning till i huvudsak följande skäl. Spårvagnar och andra allmänna kommunikationsmedel är platser där det typiskt sett föreligger förhöjd risk för stölder och där det är rimligt att kräva att särskilda åtgärder vidtas för att motverka denna stöldrisk. I fråga om handväskor som innehåller kontokort, kontanter och andra värde- föremål torde det på sådana platser vara ett normalt aktsamt beteende att man har väskan eller kortet under ständig uppsikt eller kontroll, t.ex. genom att man håller handväskan i handen, hänger den över axeln eller förvarar plånbok eller kort i en ficka. A har inte vidtagit någon sådan åtgärd utan tvärt om ställt ifrån sig väskan på golvet i spårvagnen på ett sådant sätt att hon uppenbarligen inte haft någon uppsikt eller kontroll över den och därför inte heller märkt när den tillgripits. Nämnden anser därför att hon får anses ha förlorat kortet genom grov oaktsamhet. Hennes yrkande kan därför inte bifallas. Överröstad i detta avseende delar jag den reservation som två andra övriga ledamöter gör om hur de tre sista styckena i nämndens bedömning bort utformas. Skiljaktig mening avseende utgången – sen spärranmälan Två övriga ledamöter ansåg att A:s yrkande inte bort bifallas med hänvisning till i huvudsak följande skäl. En särskild fråga är om skyldigheten att svara för de obehöriga uttagen på kontot omfattar samtliga obehöriga uttag som skett före förlustanmälan eller bara sådana som hade kunnat förhindras om förlustanmälan skett i rätt tid. Någon sådan begränsning i kontohavarens ansvar framgår dock inte av 34 §. I förarbetena (prop. 1991/92:83 s. 144) framhålls att bestämmelsen i sak överensstämmer med 24 § konsument- kreditlag och det hänvisas därför till de uttalanden som gjordes i proposition 1976/77:123 s. 190 f. Där anförs tvärtom att om anmälan inte sker efter upptäckt blir kontohavaren – under förutsättning att detta föreskrivits i kontoavtalet och med den begränsning som följer av paragrafens andra stycke – betalningsansvarig för alla de belopp som genom obehörig användning av kontokort har påförts kontot. Mot detta klara uttalande kan bestämmelsen inte tillämpas på ett sådant sätt att en ytterligare förutsättning för ansvar införs. Mot bakgrund härav finner nämnden att A bör vara betalningsskyldig för samtliga obehöriga uttag som gjorts med hennes kort från förlusten till dess anmälan skett. Hennes yrkande kan därför inte bifallas. Praxis från domstol och Skiljaktig mening avseende motiveringen Två avdelningsordförande var skiljaktiga såvitt avsåg viss del av motiveringen av beslutet och anförde. Av utredningen framgår att A förlorade sin handväska med kontokortet under en spårvagnsfärd. Det var många människor på spårvagnen, det var stökigt och folk knuffades. Hon satt med sin dotter i knät och hade förutom sin handväska att ta hand om en väska med träningskläder och två kassar. Det framgår mot denna bakgrund att hennes handlingsalter- nativ när det gällde att ta hand om handväskan var ytterst begränsade. Det låter sig sägas att hon t.ex. borde ha förvarat den hängande över axeln. Med hänsyn till förhållandena tedde sig kan vi inte med någon grad av säkerhet bedöma att det hade varit ett säkrare förvaringssätt för kontokortet, t.ex. med tanke på risken att det kunde bli stulet av en ficktjuv. Vi kan därför inte heller anse att hennes beteende har avvikit från vad som kan vara allmänt förekommande. Slutsatsen i denna del är att A inte har förlorat kortet genom oaktsamhet. I frågan om A anmält förlusten i rätt tid och om hon skall svara för uttag som inte skulle ha kunnat förhindras om förlustanmälan hade gjorts i rätt tid delar vi majoritetens bedömning. avgjorde fem ärenden i plenum. Nämnden bestod vid dessa avgöranden av nämndens ordförande, vice ordförande, sexton avdelningsordförande samt sex övriga ledamöter. Samtliga ärenden gällde i första hand frågan om huruvida kontohavaren hade förlorat kontokortet genom grov oaktsamhet, men vissa andra frågeställningar kom också att diskuteras. Förlust av kontokort ur bakficka (ärende nr 2000-4837) Bakgrund, yrkande och inställning N gjorde ett bankomatuttag. Bakom honom vid automaten stod två okända personer. Efter uttaget stoppade han ned kort och pengar i bakfickan på sina byxor och gick till en taxi som väntade på honom. Han hade bl.a. på sig kavaj och en lång tung oljerock som gick långt ned på låren. När han kom hem upptäckte han att kortet var borta. Så fort han kom in i sin bostad ringde han för att spärra kortet. Praxis från domstol och dock att någon redan hunnit göra tre uttag på tillsammans Han yrkade att banken skulle ersätta honom för de uttagna beloppen. Banken bestred yrkandet på den grunden att N ansågs ha förlorat kortet genom grov oaktsamhet och anförde i huvudsak följande. Genom att ha kortet löst i en byxbaksficka hade han inte förvarat kortet på ett acceptabelt sätt. Det var troligt att han förlorat kortet och att de obehöriga uttagen därefter skett genom att de okända personer som stod bakom honom i bankomatkön hade registrerat hans kod och tillgripit hans bankkort ur byxfickan. På grund av den bristande förvaringen hade N förlorat kortet genom grov oaktsamhet. Nämnden ansåg att N inte förlorat kortet genom grov oaktsamhet och att hans yrkande därför skulle bifallas. Som skäl för beslutet anförde nämnden följande. Ärendet gäller vilket ansvar en kontohavare har för uttag som gjorts obehörigen från kontohavarens konto i banken med hjälp av ett kontokort som kontohavaren förlorat. Bestämmelser av betydelse för bedömningen av den frågan finns i 34 § konsumentkreditlagen (1992:830). Dessa bestämmelser innebär, såvitt är fråga i detta ärende, att ett avtalsvillkor som innebär att en kontohavare skall vara betalnings- skyldig för ett belopp som har påförts kontot genom att ett kontokort har använts av någon obehörig person får göras gällande endast om kontohavaren genom grov oaktsamhet har förlorat kortet. Ett avtals- villkor av nu berört slag finns i det kontoavtal som N tecknat med banken. Bestämmelserna i 34 § konsumentkreditlagen gäller formellt bara i konsumentkreditfall men anses analogt tillämpliga också på kontokort som inte är knutna till en kredit (se prop. 1991/92:83 s. 93 och 144). Det saknar därför betydelse huruvida N:s kontokort är kopplat till en kredit eller ej. N skall således anses ansvarig för de obehöriga uttag som skett med hans kontokort endast om han förlorat kortet genom grov oaktsamhet. I förarbetena till 34 § konsumentkreditlagen anges bl.a. att det bör krävas mera försvårande omständigheter för att grov oaktsamhet skall anses föreligga, eftersom kontokort i regel är avsedda att lättillgängligt kunna medföras i olika sammanhang. Som exempel på sådana omständigheter som kan vara mera försvårande anges i förarbetena att kontokortet har lämnats kvar i ficka, väska, fordon e.d. som inte stått under uppsikt (se prop. 1976/77:123 s. 191). Praxis från domstol och I det nu aktuella fallet har N, efter att ha använt kortet i en uttagsautomat, lagt kortet löst i bakfickan på sina byxor varefter han färdades i taxi till sin bostad. Han hade därvid också på sig en kavaj och en tung lång oljerock som gick långt ned på låren. När han vid framkomsten till bostaden skulle betala för taxiresan, upptäckte han att kortet var borta. Banken har inte ifrågasatt N:s uppgifter om omständigheterna kring hur kortet förlorats. Enligt nämndens mening kan den som bär på sig ett kontokort inte sägas ha lämnat kvar kortet utan uppsikt (jfr vad som anförts om uttalanden i förarbetena till 34 § konsumentkreditlagen). En utgångspunkt för nämnden är därför att den som burit kortet på sig vid förlusten normalt inte kan anses ha förlorat kortet genom grov oaktsamhet. Det kan emellertid inte uteslutas att det i ett enskilt fall kan föreligga sådana omständigheter att det finns anledning att frångå den normala bedömningen av vad som får anses vara grovt oaktsamt. Vad som återstår att undersöka är därför om det i N:s fall kan föreligga några sådana omständigheter. Den enda omständighet som avviker från ett normalt aktsamt beteende är att han förvarade kortet i en bakficka på sina byxor. Den omständigheten kan emellertid enligt nämndens mening inte ensam anses utgöra någon sådan mer försvårande omständighet som krävs för att grov oaktsamhet skall anses föreligga. Mot den bakgrunden finner nämnden att det inte finns anledning att frångå den ovan nämnda normalbedömningen i fall av detta slag. Nämnden finner därför att N inte har orsakat förlusten av kontokortet genom grov oaktsamhet. Hans yrkande skall därför bifallas. Tillgrepp av kontokort i samband med tågresa (ärende nr 2000- 6972) Bakgrund, yrkande och inställning N:s kontokort stals i samband med en tågresa. Hans sambo skulle åka tåg.