sou · GTB340 · 2006-01-01 00:00:00 — Konferensen riktade sig i första hand till kommuner och myndigheter och det främsta syftet var att sprida kunskap om mi- noritetslagstiftningen samt att påbörja en dialog med berörda kommuner och myndigheter rörande ett förvaltningsområde för finska språket. Utredningen har även tagit fram en egen hemsida (/finskaspraket) som lades ut på nätet . Hemsidan har innehållit information på finska och svenska bl.a. om utredningens arbete, nuvarande lagstiftning, fö- rarbeten samt information som riktat sig direkt till sverigefinnarna. Hemsidan har mött stort intresse och den har varit välbesökt. har i sin kritik mot den svenska minoritetspolitiken påtalat bristen på tillförlitlig statistik rörande antalet individer som tillhör de nationella minoriteterna i . I förs inga re- gister över enskildas modersmål och det går inte heller på något annat sätt att utröna vilka individer som ingår i de nationella minoriteterna.4 Det är således ett reellt problem att hitta de perso- ner som tillhör den sverigefinska minoriteten, ännu svårare att få fram vilka behov de har. För att kunna nå den sverigefinska all- mänheten i regionen har utredningen därför valt att använda sig av de sverigefinska nätverk bestående av organisationer m.fl. som finns. Detta har varit ett viktigt instrument för att fånga upp en- skilda individers synpunkter och att föra en dialog om minoritets- frågorna. Sverigefinska media har också spelat en mycket viktig roll genom sin rapportering av utredningens arbete. Genom medias rapporte- ring har enskilda fått kunskap om utredningens uppgift och frågan om en utvidgning av förvaltningsområdet för finska. Ett av den svenska minoritetspolitikens mål är att stärka mino- riteternas möjligheter till inflytande i frågor som berör dem. Det fortsatta arbetet med utvecklandet av den svenska minoritetslag- stiftningen måste därför, enligt min mening, ske i nära samarbete med representanter för de nationella minoriteterna och minorite- terna måste ges ett reellt inflytande. På det sättet har också utred- ningen arbetat. Denna viktiga demokratiaspekt, som också kommer till uttryck i ramkonventionens bestämmelser, måste genomsyra det fortsatta arbetet och de nationella minoriteternas faktiska be- hov måste beaktas på ett tydligare sätt . Den särskilde utredaren och huvudsekreteraren har haft ett antal möten med representanter för sverigefinska intresseorganisationer, bl.a. Sverigefinländarnas delegation, , och Sverigefinska pensionärsför- bundet. Ett flertal möten har hållits för den sverigefinska allmän- heten i samarbete med bl.a. sverigefinska intresseorganisationer, finskspråkiga verksamhet, Finskt språk- och kul- turcentrum vid samt Forum för nationella minoriteter i (NAMIS) vid . Syftet med mötena har varit att informera om utredningens arbete och föra en dialog om minoritetspolitiken i syfte att fånga in synpunkter och önskemål bland sverigefinnar rörande ett utvidgat förvaltningsom- råde. Möten har hållits i , , , , , och . 4 Enda undantaget är vallängderna till sametingsvalen som innehåller uppgifter om åtminstone en del av den samiska befolkningen i . Sametingslagen (1992:1433) 1 kap 2 § samt 3 kap 3 § En enkätundersökning har genomförts bland sverigefinnar i re- gionen. Syftet med undersökningen var att få fram en bild av sveri- gefinnarnas behov och önskemål för en utvidgning av nuvarande förvaltningsområde. Enkäten har distribuerats bl.a. genom sverige- finska organisationers nätverk, , sverigefinska sko- lor och förskolor, modersmålslärare m.fl. Enkäten har även funnits tillgänglig på utredningens hemsida. Ett mycket stort antal enkäter skickades ut och sammanlagt 4 910 enkätsvar har kommit in. Mot bakgrund av de svårigheter som finns i att nå den sverigefinska mi- noriteten, har utredningen sett det som mycket positivt att så många personer velat delta i enkätundersökningen. Utredningen har även låtit genomföra ett antal djupintervjuer bland sverigefinnar. Arbetet har utförts av professor och vid Finskt språk- och kulturcentrum vid . Utredningen har tolkat direktivens begrepp Stockholms- och som ett område som omfattar i vart fall , , samt . Ut- gångspunkten för utredningens arbete har därför varit ett geogra- fiskt område som omfattar 53 kommuner. Utredningen har valt att besöka ett antal kommuner inom detta område för att föra en dia- log om kommunernas beredskap för en eventuell utvidgning av förvaltningsområdet för finska språket. I samband med kommun- besöken har utredaren och huvudsekreteraren träffat kommunsty- relserepresentanter från , , , , , , , och . Besök har även gjort i kommun i syfte att infor- mera kommunstyrelsen om utredningens arbete. Vidare har utreda- ren och huvudsekreteraren träffat samtliga landshövdingar i , , och län. Utredningen har begärt att få in skriftliga yttranden från samt- liga kommuner, länsstyrelser och landsting i de fyra berörda länen samt berörda domstolar och myndigheter. Vidare har yttranden begärts från , och samtliga kommuner i som ingår i nuvarande för- valtningsområden. Utredaren och huvudsekreteraren har även besökt i och fört diskussioner rörande erfarenheterna från nuvarande förvaltningsområde tillsammans med landshövdingen, delar av arbetsgrupp för förvaltningsområdena samt representanter för sverigefinska intresseorganisationer i regionen. Utredaren och huvudsekreteraren har även besökt och träffat sverigefinnar i den lokala sverigefinska föreningen. Utredaren, huvudsekreteraren och en av experterna har besökt och träffat den finska minoritetsombudsmannen, re- presentanter för och det finska diskutera minoritetsskydd och språklag- stiftning. Utredningen har även presenterat och diskuterat sitt uppdrag vid i anordnad av hög- skola, , seminariet Språklag och verklighet – Tvåsprå- kighet i dagens och , , anordnad av Hana- holmens kulturcentrum Esbo, , seminarium om skydd för de nationella minoriteterna anordnad av , , samt seminarium om nationella minoriteter anordnat av kommun, . I slutskedet av arbetet med delbetänkandet har utredningen sam- rått med företrädare för samtliga nationella minoriteter som haft möjlighet att lämna synpunkter och diskutera förslagen. I direktiven anges bl.a. att utredaren har att bedöma behovet hos enskilda sverigefinnar av en sådan utvidgad lagstiftning. Enligt min mening måste ordet behov tolkas mot bakgrund av minori- tetskonventionernas syften och den svenska minoritetspolitikens mål. Målet för den svenska minoritetspolitiken är att ge skydd för de nationella minoriteterna och stärka deras möjligheter till infly- tande, samt stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Det handlar således inte om att enskilda individer skulle vara tvungna att tala minoritetsspråket i kontakter med myndighe- ter och andra av den anledningen att de inte behärskar svenska språket. Utgångspunkten för arbetet har således varit vilka behov sverigefinnar har i förhållande till dessa mål: Vilket skydd behöver den sverigefinska minoriteten för att åta- gandena i konventionerna skall uppnås? Vad krävs för att minoritetens möjligheter till inflytande stärks på ett sätt som anges i ramkonventionen? Vilket stöd krävs för att det finska språket hålls levande i på ett sätt som åsyftas i minoritetspråkskonventionen? I nuvarande lagstiftning anges termen sverigefinne för en av de grupper som erkänt som nationell minoritet. definierade inte vilka som skall anses ingå i grup- pen. Se även diskussion under avsnitt 2.2 rörande minoritet. Med sverigefinne avses i detta betänkande i varaktigt boende personer som talar finska och ättlingar till dessa. Det kan således vara finskspråkiga personer som invandrat till från och deras ättlingar. Ättlingarna behöver inte behärska finska språ- ket för att kunna definiera sig som sverigefinnar. Med finlandssvenskar avses personer boende i som har svenska som modersmål, samt även personer med svenska som modersmål som flyttat till från och deras ättlingar. Med termen sverigefinländare avses både finskspråkiga och svenskspråkiga personer som flyttat till från och deras ättlingar, dvs. både sverigefinnar och finlandssvenskar boende i . Detta betänkande har innehållsmässigt delats upp i två delar. I för- sta delen av betänkande (avsnitt 1–7) behandlas nuvarande minori- tetspolitiska system och de utvärderingar och erfarenheter som finns om nuvarande system. Förslag till åtgärder för att komma till rätta med brister i detta system lämnas. Nedan ges en kort beskriv- ning av de olika avsnitten. I avsnitt 2 behandlas de nationella minoriteternas roll som en del av det svenska kulturarvet och erkännandets betydelse för minori- teterna och minoritetsspråkens ställning i . Vidare diskute- ras definitionen av begreppet minoritet och minoritetsspråk. Hur har dessa begrepp definierats i minoritetskon- ventioner och hur har tolkat begreppen? De nationella mi- noritetsspråken sätts in i ett större språkligt sammanhang och ho- ten mot språkens fortlevnad beskrivs. Tecken på revitalisering av minoritetsspråken i , dvs. att språken återerövrar mark som varit förlorad, tas även upp. I avsnitt 3 beskrivs åtaganden rörande de nationella mi- noriteterna. Språkets roll som en grundläggande rättighet diskute- ras. Vidare behandlas internationellt skydd av minoriteter och in- nehållet i konventioner rörande minoriteter. I avsnitt 4 behandlas implementering av konventionså- tagandena. Nuvarande svensk minoritetsspråklagstiftning gås i ge- nom och även fördelning av statliga medel för minoritetspolitiken. Därefter redogörs för och kommenteras de utvärderingar som gjorts av nuvarande förvaltningsområden. Vidare redovisas syn- punkter, bl.a. från minoriteter, kommuner samt Svenska språk- nämnden, som framkommit under utredningens arbete. Avsnitt 5 beskriver kritik mot implemen- tering av konventionsåtagandena. I avsnitt 6 analyseras bemötandets och attityders betydelse för implementeringen. Därefter lämnas förslag på åtgärder som skulle stärka implementeringen av konventionsåtagandena. I avsnitt 7 lämnas förslag på skolområdet som är av betydelse för de nationella minoritetsspråkens fortlevnad. I betänkandets andra del (avsnitt 8–14) behandlas de frågor som rör specifikt den sverigefinska minoriteten och möjligheten att ut- vidga förvaltningsområdet för finska. I avsnitt 8 görs en historisk tillbakablick av det finska språkets närvaro i . Problemet med att beräkna antalet sverigefinnar beskrivs och slutligen redovisas synpunkter som inkommit från . I avsnitt 9 redovisas de synpunkter som framkommit rörande sverigefinnarnas behov och intresse av ett utvidgat förvaltningsom- råde för finska. De åtgärder som utredningen vidtagit för att samla in uppgifter redovisas särskilt. Avsnitt 10 behandlar kommuners, domstolars, myndigheters m.fl. beredskap för att hantera en utvidgning av förvaltningsområ- det för finska. I avsnitt 11 gör en samlad bedömning av förutsättningarna för att utvidga förvaltningsområdet. Förslag till geografisk avgränsning av förvaltningsområdet lämnas. Olika åtgärder som skulle kunna underlätta en utvidgning av förvaltningsområdet tas också upp. I avsnitt 12 diskuteras finska språkets betydelse för . I avsnitt 13 redovisas konsekvensanalyser. I avsnitt 14 lämnas författningskommentarer. 2Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande 2.1Minoritetsspråken – en del av det svenska kulturarvet Tanken med detta inledande avsnitt är att sätta in de nationella mi- noriteterna i ett större samhälleligt och språkligt sammanhang och ge en bild av minoritetsspråkens betydelse för det svenska samhäl- let, minoriteterna själva och för de enskilda individer som talar dessa språk. har det funnits språkliga minoriteter inom det geografiska område som utgör . Samerna fanns i redan innan de nuvarande nordiska staterna växte fram och bl.a. finska har talats i . Minoritets- språken har haft en undanskymd och underordnad roll i det svenska samhället och har de motarbetats öppet av majo- ritetssamhället. Den svenska staten bedrev en aktiv assimileringspolitik där grundtanken var att det inte fanns ut- rymme för andra språk än svenska i det område som utgör . Begreppen assimilation eller assimilering används för att beskriva den process genom vilken en grupps kulturella särart försvinner eller överges i mötet med majoritetssamhället. Till skillnad från in- tegration, där olika gruppers särart inte betraktas som ett hinder för inträde i samhällslivet, är assimileringen framtvingad av krav på anpassning till dominerande normer av socialt beteende.1 Professor talar om minoritetsspråkens hi- storiska osynlighet. Grupper som avvek från majoritetsbefolk- ningen bl.a. samer, tornedalingar och utsattes för ett starkt assilimilerings- eller likriktningstryck och synsättet ledde till ett förnekande av eller bortseende från den kulturella mångfald som 1 Att assimilera betyder att göra lika. Att integrera betyder att ta upp och passa in i ett sam- manhang. Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande under århundraden karakteriserat landet.2 Den dominerande poli- tiska inställningen var att invandrare och minoriteter skulle assimi- leras. Ett vanligt argument var att ett flerspråkigt och mångkultu- rellt samhälle leder till social splittring och allmän rotlöshet som äventyrar den nationella sammanhållningen.3 Den bedrivna assimileringspolitiken kan åskådliggöras genom följande exempel. Undervisningsspråket i skolor var med få undantag finska och läroböckerna var finskspråkiga. Därefter skedde en successiv övergång till helt svenskspråkig undervisning. utgick statsbidrag för inrättande av s.k. statsskolor med det villkoret att undervis- ningen helt skulle äga rum på svenska. Ingen undervisning i eller på finska/meänkieli fick förekomma i statsskolorna. I vissa skolor förbjöds barnen att tala sitt eget språk under skoldagen och föräld- rarna uppmanades att tala svenska med barnen. övergick huvudmannaskapet för de då 90 statsskolorna till kommunerna. Formellt upphävdes därmed även förbudet mot undervisning i eller på finsk/meänkieli, men i praktiken fortsatte förbudet på många håll. Ett annat exempel på assimileringspolitiken var att , som drevs med statsmedel, inte fick för- medla finskspråkig litteratur , trots att majoriteten av fol- ket enbart talade finska och många både finska och svenska.4 Assimileringspolitikens negativa effekter på berörda grupper har bl.a. beskrivits av professor : Alla psykologer torde i stort sett vara överens om att människor har följande grundläggande behov, som måste tillfredsställas för att hon inte skall lida av psykologisk skörbjugg, nämligen trygghet, gemen- skap och uppskattning. Modersmålets roll som trygghetsskapande faktor – bland andra trygghetsskapande faktorer – har betonats av många forskare. Berövas man liksom norrbottensfinnarna5 sitt mo- dersmål, förlorar man denna trygghetsfaktor och den kan inte omedel- bart övertas av ett annat språk (svenska). Språket spelar en mycket stor roll för gruppidentiteten. Fråntas man språket, kan detta störa grupp- sammanhållningen (gemenskap med den finskspråkiga gruppen och t.o.m. med de egna familjemedlemmarna). Får man lära sig att ens eget språk (finska) är mindre värt än majoritetsspråket (svenska), lär man 2Kenneth Hyltenstam (red): sju inhemska språk – ett minoritetsspråksperspektiv (1999) s 11– 3Ingegerd , , : Likvärdighet i en skola för alla – Historisk bakgrund och kritisk granskning, (2002) s 138 4Karl : Meänkieli som hemspråk i skolan i , (red): Mer än ett språk – En antologi om två- och trespråkigheten i norra (1997) s 5Med norrbottensfinska avses det man kallar meänkieli. (1997) s 224–225 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande sig att man själv inte är uppskattad. I alla dessa tre avseenden kunde norrbottensfinnarna drabbas redan i skolan – om inte tidigare – av den bryska övergången till svenskt språk. Jag har träffat vuxna norr- bottensfinnar (nu och äldre) och vuxna barn till invand- rade som uppgett upplevelsen om modersmålet som något ne- gativt i den helsvenska skolan. Detta gjorde att det låste sig för dem redan vid de första kontakterna med skolmiljön. Därefter kunde de inte få ett finskt ord över sina läppar. Dessa sagesmän förlorade sitt modersmål redan tidigt i skolan.6 Ett annat exempel kan ges rörande samiska barns skolgång i norra . Barn till renskötande samer gick i s.k. nomadskolor. invigdes den första nomad- skolhemmet i . De renskötande samerna kunde inte välja skolform, utan de hade en skyldighet att skicka sina barn till no- madskolan. var det endast renskötande samers barn som gick i nomadskola. De bofasta samernas barn gick i den vanliga skolan. De samiska barnen bodde på hemmen under långa tidsperi- oder och många barn hade bara möjlighet att åka hem på loven. Trots att skolan var en samisk skolform fick barnen inte lära sig samiska i skolan. Det samiska språket blev ett språk som talades med skolkamrater och i barnens hemmiljö. Det officiella språket var svenska som talades på skolhemmet och i klassrummet. I en del fall fanns det samisktalande lärare, men inte på alla nomadskolor. Ellacarin Blind har intervjuat personer som gått i nomadskolan un- der 1950–70-talen. En av de intervjuade personerna beskriver sin skolgång i nomadskolan: Det skulle ha varit vår rättighet att få lära oss samiska i nomadskolan säger , som kan samiska. Hon kan dock inte skriva på samiska och läser dåligt. Hon är en av de många samiska vuxenanalfabeter som inte har fått lära sig skriva och läsa på sitt modersmål. Det känns bit- tert, säger . Jag har tänkt mer och mer på det, ju äldre jag blir. Skolan har tagit ifrån mig mitt språk, menar hon. Jag ser artiklar på samiska, men jag kan inte läsa dom. Känner mig handikappad när jag inte kan läsa. Det känns som om något är borttaget från mig. Mina andra syskon kan inte heller läsa och skriva på samiska. Vi talar sa- miska sinsemellan, skulle aldrig falla oss in att tala svenska med var- andra. Samerna borde få rätt till att få undervisning i samiska på dag- 6 : Den norrbottenfinska språkfrågan – En återblick på halvspråkig- hetsdebatten (1990) återgiven i (1997) s 193 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande tid, anser . Det känns som om jag skulle vilja gå ut och skrika utanför , säger hon i intervjun.7 Efter skedde en stor förändring. Kravet på social och ekonomisk jämlikhet blev ett viktigt politiskt mål. Denna jäm- likhetssträvan kom även att omfatta förhållandet mellan svenskar och invandrare. En acceptans av kulturell och språklig mångfald började växa fram i . En invandrar- och senare integrationspolitik, vars syfte varit att värna om etnisk och kulturell mångfald, har bedrivits och den har bl.a. omfattat långtgående språkstöd till elever med annat modersmål än svenska. De nationella minoriteternas behov, som inte nödvändigt- vis sammanfaller med invandrarnas behov, har dock varit delvis osynliga i sammanhanget . Hyltenstam beskri- ver det på följande sätt: Besluten om hemspråksundervisning fattades främst med tanke på in- vandrarnas förhållanden, men bestämmelserna kom genom att de for- mulerades utifrån språk (annat språk än svenska) snarare än befolk- ningsgrupper även att omfatta de traditionella minoriteterna. Ingen diskussion fördes om att särskilda åtgärder skulle kunna vara motive- rade ur språkpolitisk synvinkel för bevarandet av de språk som talats inom landet av dessa befolkningsgrupper.8 fattade riksdag det historiska be- slutet att erkänna fem grupper som nationella minoriteter (prop. 1998/99:143 Nationella minoriteter i , bet. 1999/2000:KU6, rskr. 1999/2000:69). Dessa minoriteter är samer, tornedalingar, sverigefinnar, romer och judar. erkändes samiska (alla varieteter9), finska, meänkieli (kallades tidigare även för tornedals- finska), chib (alla varieteter) och jiddisch som landsdels- eller minoritetsspråk i . Samtliga etniska grupper som getts status som nationell minoritet har funnits i och de nationella minoritetsspråken har talats i parallellt med svenska språket . Genom beslut valde även att ratificera Euro- parådets europeiska stadga om landsdels- eller minoritetsspråk10 7Ellacarin Blind: Språkförtryck i nomadskolor? Fyra före detta elever berättar i , (red): Låt mig ha kvar mitt språk (2003) s 63 8Hyltenstam (1999) s 12 9Varietet används inom språkvetenskapen som en generell beteckning för en språkform oavsett om denna betraktas som ett separat språk eller en dialekt inom ett språk. 10European Charter for Regional or Minority Languages, , ETS No. 148, SÖ 2000:3 Nationella minoriteter - från historisk osynlighet till erkännande (minoritetsspråkskonventionen), se bilaga 3, och ramkonventio- nen om skydd för nationella minoriteter11 (ramkonventionen), se bilaga 4. Utgångspunkten för den nuvarande svenska minoritetslag- stiftningen är de skyldigheter åtagit sig genom ratifice- ringen av konventioner. Varje stat som ratificerar mi- noritetsspråkskonventionen väljer vilken skyddsnivå man ger re- spektive språk (se även nedan avsnitt 3.3.3). har i allmänhet valt den lägsta skyddsnivån. I propositionen uttryckte regeringen även att de vidtagna åtgärderna skulle ses som ett första steg mot en samlad minoritetspolitik.12 Detta uttalande kan, enligt min mening, tolkas som att de åtgär- der som vidtogs 2000 närmast var att se som en miniminivå och att tanken var att man skulle bygga vidare på de minoritetspolitiska åtgärderna. Från minoritetshåll har man uppfattat att ytterligare åtgärder skulle komma . Denna inställning uttrycktes tydligt av företrädare för de nationella minoriteterna under Er- känd- konferensen i 1–, där samtliga nationella minoriteter fanns representerade. , som utredde frågan om anslutning till minoritetskonventioner, framhöll bl.a.: Vi anser att bör ratificera minoritetsspråkkonventionen för samiska, för finska inklusive meänkieli samt för chib som hi- storiska minoritetsspråk i . Ett viktigt skäl för detta är att de historiska landsdels- eller minori- tetsspråken är en värdefull del av och kulturhisto- riska arv och som sådana har de rätt till, och behov av stöd och skydd för att kunna fortleva. Ett annat viktigt skäl är att de som använder de historiska landsdels- eller minoritetsspråken har framfört starka öns- kemål om ett officiellt erkännande av sina språk som historiska lands- dels- eller minoritetsspråk. betonas i många olika sammanhang värdet av den kulturella mångfald som invandringen till har lett till. Samiska, finska och chib och de kulturer som hänger samman med språken har funnits i under många och bidragit till en historisk, kulturell och språklig mångfald. Det är därför nödvändigt att dessa hi- storiska språk erkänns och uppmärksammas som en del av det mång- kulturella . bör därför ratificera minoritetsspråkskon- ventionen för samiska och finska inklusive meän kieli samt för chib, för att på det sättet ge de historiska minoritetsspråken ett uttalat 11Framework Convention for the Protection of National Minorities, , ETS No. 157, SÖ 2000:2 1998/99:143 Nationella minoriteter i s 30 Nationella minoriteter – från historisk osynlighet till erkännande stöd och skydd så att de kan fortleva som en viktig del av det svenska kulturarvet och samhället av i dag.13 De nationella minoriteterna är etniska, religiösa eller språkliga grupper med uttalad samhörighet som utgjort mino- riteter i . De har aktivt värnat om den egna gruppens kultur och språk så att dessa kulturer och språk utgör en levande del av det svenska samhället. Grupperna har dessutom en till antalet icke dominerande ställning i förhållande till resten av befolkningen. De nationella minoriteternas kultur och språk är en del av det svenska kulturarvet och det finns ett värde i att bevara dem. I propositionen angavs: Ett pluralistiskt och genuint demokratiskt samhälle bör ge utrymme för minoriteter som har en annan kultur, religion eller ett annat mo- dersmål. Förekomsten av nationella minoriteter och minoritetsspråk i har berikat vårt land.