sou · GTB310 · 2006-01-01 00:00:00 — SOU 2005:10 Förutsättningar för att inkludera fler gaser än koldioxid i handelssystemet Utsläpp av metan från olika verksamheter Procent av totala utsläpp Källa: nationella rapport enligt EU:s övervakningsmekanism 2005 Metangas uppstår vid förbränning av fossila bränslen huvudsakligen inom transporter, bostäder/service och inom industrin. Till skillnad från koldioxidutsläppen varierar metanutsläppen från förbränning beroende exempelvis på vilken förbränningsteknik som används.6 Det går därför inte att använda en enhetlig faktor för relationen mellan insatt bränsle och de metanutsläpp som uppstår vid för- bränning. Dessa utsläpp kan minskas genom att förbränningen minskas eller att det sätt på vilket förbränningen sker förändras. Utsläppen av metan från jordbruket kommer från idisslande djur7 samt i mindre utsträckning från gödselhantering. Dessa utsläpp är relativt svåra att åtgärda. Förutom att minska antalet idisslare kan metanutsläppen minskas genom att ha högproducerande djur samt genom en förbättrad lagring och täckning av stallgödsel. I sam- manhanget bör poängteras att en minskning av antalet idisslare i jordbruket skulle påverka det svenska målet att bevara öppna land- skap negativt. Avfallssektorns metanutsläpp uppkommer genom den nedbryt- ning som sker när organiskt avfall läggs på deponi. Denna sorts ut- släpp kan i princip minskas genom att antingen mindre mängder organiskt avfall deponeras, avfallsförbränningen ökar eller metan- gasen återvinns i ökad utsträckning. 6Utsläppen av koldioxid är däremot oberoende av förbränningsteknik och beror endast på bränslets kolinnehåll. Omvandlingsprocessen från bränslen till värme kan emellertid ske med varierande verkningsgrad, dvs. man kan få ut olika mängd nyttigheter med olika tekniker. 7Gräsätare har hjälp av mikroorganismer att bryta ner cellväggarnas cellulosa som utgör en stor del av näringsinnehållet i gräset. Den metan som bildas i vommen på kon rapas upp. Med en normal foderstat kan en ko bilda ca metan . Det är många fak- torer som påverkar hur mycket metan som bildas, t.ex. foderintag, typ av kolhydrater, för- hållandet grovfoder/kraftfoder, fodrets finfördelning och tillskott av fett. Det är dock svårt att dramatiskt minska metanproduktionen genom t.ex. ändrad utfodring. Den effektivaste åtgärden är att minska antalet nötkreatur, dvs. att ha högproducerande djur för att däri- genom kunna producera en given mängd mjölk eller kött med så få djur som möjligt. Förutsättningar för att inkludera fler gaser än koldioxid i handelssystemet 4.2.2Dikväveoxid (lustgas) Dikväveoxid (N2O), bildas huvudsakligen vid nedbrytning av or- ganiska ämnen och vid förbränning. Förutom klimatpåverkan (GWP-värdet är 310) har dikväveoxid även viss påverkan på ozon- skiktet. Uttryckt i koldioxidekvivalenter uppgick utsläpp av dikväveoxid till 8,1 2003, dvs. av landets totala utsläpp av växthusgaser. I är utsläppskällorna för- bränning inklusive transporter, jordbruket och industriprocesser. Se tabell 4.3 nedan. Utsläpp av dikväveoxid (lustgas) från olika verksam- heter Procent av totala utsläpp Källa: nationella rapport enligt EU:s övervakningsmekanism 2005 Utsläpp av dikväveoxid genom förbränning av fossila bränslen sker framför allt inom industrin, transporter och bostäder/service. De största utsläppen står industrin för. Liksom för metangas gäller att utsläppen inte följer automatiskt av mängden bränsle som används vid förbränningen, eftersom mängden dikväveoxid som bildas bl.a. beror på vilken förbränningsteknik som används. Om industrins förbränningsanläggningar skulle beläggas med kvotplikt för utsläpp av dikväveoxid vore det önskvärt att anläggningarna differentiera- des med hänsyn till förbränningsteknik för att kunna fastställa ut- släppens storlek. Inom jordbruket sker utsläppen genom att dikväveoxid avgår från marken och från gödselhantering, såväl handels- som stallgödsel. Eftersom det är kväveomsättningen i marken som orsakar avgången av dikväveoxid från marken kan gödsling, som förstärker kväve- omsättningen, även bidra till att öka utsläppen från marken. Ut- släppen av dikväveoxid från jordbruket kan framför allt minskas genom minskad gödselanvändning. Också utsläppen av dikväveoxid från industriprocesser är relate- rade till gödselanvändning. Den övervägande delen (år Förutsättningar för att inkludera fler gaser än koldioxid i handelssystemet 1998)8 av dessa utsläpp härrör från produktion av salpetersyra som är en insatsvara vid tillverkning av handelsgödsel. Ofullständigt halogenerade fluorkarboner (HFC-föreningar) är ett samlingsnamn för ett flertal olika gaser, vars GWP-värden varierar mellan 140 och 11 700. Fluorkarboner används huvudsakligen som kylmedium i kylanläggningar, där tidigare de ozonnedbrytande fre- onerna användes.9 Fluorkarboner används även som drivgas, i lös- ningsmedel för rengöring, i expansionsmedel och vid tillverkning av isoleringsmaterial och plastprodukter. Uppgifterna om utsläppens storlek varierar kraftigt beroende på beräkningsgrund, vilket har att göra med att fluorkarboner vanligen används som en komponent i produkter och därför inte släpps ut direkt i atmosfären. Gaserna ifråga kommer dock förr eller senare att släppas ut i atmosfären såvida de inte tas om hand och förstörs. Man kan därför tala om potentiella utsläpp snarare än faktiska utsläpp. I nationella rapportering enligt EU:s övervak- ningsmekanism 2005, som används för rapporteringen till , anges utsläppen ha uppgått till 0,8 Mton koldioxidekvivalenter, vilket syftar på en beräkning av de faktiska utsläppen. Även perfluorkarboner (PFC) är ett samlingsnamn för flera gaser, vars GWP-värden varierar mellan 6 500 och 9 200. Perfluorkarbo- ner bildas som biprodukt vid produktion av aluminium och an- vänds vid tillverkning av halvledare, som rengöringsmedel samt i brandskyddssystem och brandsläckare. Liksom fluorkarboner an- vänds perfluorkarboner, om än i mindre utsträckning, även till att ersätta ozonnedbrytande ämnen. De svenska utsläppen uppgick till 0,3 Mton koldioxidekvivalenter. 8SOU 2000:45 Handla för att uppnå klimatmål!, s. 158. 9Användningen av de ozonnedbrytande ämnena regleras i Montrealprotokollet och förord- ning (EG) 2037/2000. Förutsättningar för att inkludera fler gaser än koldioxid i handelssystemet Svavelhexafluorid (SF6), som har GWP-värdet 23 900, används huvudsakligen i tyngre elektriska komponenter som högspän- ningsbrytare samt vid gjutning av magnesium. Svavelhexafluorid används även bl.a. som skyddsgas i lättmetallindustrin och som bullerisolering i fönster. Liksom för HFC-föreningar är det problematiskt att mäta ut- släppen av svavelhexafluorid beroende på att de används som en komponent i produkter och därmed inte direkt släpps ut i atmo- sfären. De faktiska utsläppen beräknas ha varit mindre än 0,1 Mton koldioxidekvivalenter. Användningen av svavelhexafluo- rid uppgick till 2,1 Mton koldioxidekvivalenter. 4.3Hur regleras dikväveoxid (lustgas) och metan ? I detta avsnitt redogörs för hur regleringen av utsläppen av dikvä- veoxid och metan sker . Denna skiljer sig i flera avseenden från regleringen av de fluorerade gaserna, vilka huvudsakligen används som beståndsdelar i produkter. De fluorerade gaserna behandlas därför för sig, i det nästföljande avsnitt 4.4. Eftersom förutsättningarna för handel med utsläppsrätter varie- rar mellan olika sektorer sker beskrivningen av regleringen av di- kväveoxid och metan sektorsvis. Transportsektorn, som står för en mycket liten andel av utsläppen av dessa gaser, utelämnas dock vid denna genomgång.10 Den viktigaste regleringen av industrisektorn på europeisk nivå är IPPC-direktivet.11 Enligt IPPC-direktivet skall nationella myn- 10Utsläppen av dikväveoxid från transporter ökar som följd av att fordonsparken till stor del består av bilar utrustade med katalysatorer och att trafikarbetet med sådana fordon ökar. Den här typen av utsläpp är enligt inte särskilt lämpade att inkludera i handelssystemet men de skulle kunna omfattas av skärpta krav inom det befintliga systemet för typgodkännande av bilar på EU-nivå. Förslag om detta har tidigare lagts fram inom ramen för ECCP – – men har ännu inte fullföljts. 11Rådets direktiv /61/EG av om samordnade åtgärder för att före- bygga och begränsa föroreningar. Detta direktiv samt dess förhållande till handelsdirektivet och den svenska regleringen beskrivs utförligt i rapporten med utsläppsrätter – fören- lighet med krav. T. och I. , vid , . Förutsättningar för att inkludera fler gaser än koldioxid i handelssystemet digheter fastlägga villkor för verksamhetens drift. Särskilt vanligt är det med gränsvärden för maximala tillåtna utsläpp av olika ämnen. Det finns inget som hindrar att industriers utsläpp av dikväveoxid och metan regleras med stöd av IPPC-direktivet. Genom handels- direktivet har en ändring införts i IPPC-direktivet i syfte att und- vika en konflikt mellan olika rättsliga styrmedel.12 Ändringen inne- bär att myndigheterna inte skall fastställa gränsvärden för utsläpp av sådana gaser som ingår i handelssystemet, såvida inte gaserna ifråga orsakar betydande lokala föroreningar. Till skillnad från kol- dioxid kan dikväveoxid och metan ge upphov till lokala förore- ningar. Uppgifter saknas om att IPPC-direktivet i hittillsvarande tillämpning skulle ha använts för att reglera utsläppen av dikväve- oxid eller metan. I den mån sådana villkor finns torde de inte ha meddelats i syfte att minska klimatpåverkan, utan just för att för- hindra lokala föroreningar. På nationell svensk nivå regleras industrisektorn framför allt genom och dess tillståndsordning. imple- menterar IPPC-direktivet, och skiljer sig inte från direktivet på något väsentligt sätt vad gäller regleringen av industrianläggningar. I rapporten från juridiska institutionen vid betvivlas att någon större miljönytta kan uppnås genom att be- gränsa industrins utsläpp av dikväveoxid och metan. Åtgärder som syftar till att begränsa dessa utsläpp riskerar att komma i konflikt med den inom svenskt miljöarbete etablerade strävan att – med hjälp av gränsvärden – söka minska de utsläpp av kväve- oxid (NOx) och svaveldioxid som uppstår vid förbränning av fos- sila bränslen i industrin.13 Således kan vissa åtgärder som syftar till att minska lokal miljöpåverkan från förbränningsprocesser medföra ökade utsläpp av dikväveoxid. Ett annat exempel är att det bildas dikväveoxid vid icke-katalytisk rening som används för att minska kväveoxidutsläppen. Vidare ökar eventuellt utsläppen av dikväve- oxid när man går över från användning av rosterpannor till fluidise- rad bädd, en övergång som i övrigt anses fördelaktig ur miljö- synpunkt. 12Artikel 26 handelsdirektivet. 13PM av E. , , . Förutsättningar för att inkludera fler gaser än koldioxid i handelssystemet Jordbruket står för mer än hälften av totala utsläpp av de fem övriga växthusgaserna, mätt i koldioxidekvivalenter, och är därmed den enskilda sektor som står för de största utsläppen av dessa gaser. På europeisk nivå saknas miljörättslig lagstiftning som riktar sig direkt till jordbruket. Exempelvis omfattas inte jord- bruksverksamhet av IPPC-direktivet.14 Sektorn hanteras i stället av den gemensamma jordbrukspolitiken (Common Agricultural Policy, CAP). Under det senaste årtiondet har ett större mått av miljöhänsyn tagits in i detta system. På svensk nivå omfattas jordbruket däremot av regelsystem. Den tidigare lagen om skötsel av jordbruksmark upp- hörde att gälla vid införande . Skötsellagens bestämmelser om miljöhänsyn i jordbruket har ersatts av 12 kap. 7– 10 §§ . Dessa bestämmelser innebär huvudsakligen att regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer ges befo- genhet att utfärda föreskrifter om hänsyn till natur- och kultur- värden, begränsningar av antalet djur, försiktighetsmått för gödsel- hanteringen m.m. Detta har skett främst genom förordning (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket. Därutöver finns en stor mängd föreskrifter från av vilka en del behandlar miljöaspekter på verksamheten. Jordbruksverksamhet är i övrigt föremål för pro- cessuella tillståndsregler. Vissa större verksamheter kräver tillstånd för miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. . För djur- hållning gäller tillståndsregler eller anmälningsplikt beroende på verksamhetens storlek. För odling av jorden finns ingen tillstånds- eller anmälningsplikt enligt . Jordbrukets gödselanvändning anses bidra till utsläpp av dikväve- oxid dels genom att öka kväveomsättningen i marken som resulte- rar i att mer dikväveoxid avgår från jordbruksmarken, dels genom att dikväveoxid avgår från gödslet i sig.15 Hanteringen av stallgödsel finns reglerad i förordningar och myndighetsföreskrifter i syfte att minska läckage till omgivningen. Dessa föreskrifter syftar dock inte till att minska avgången av dikväveoxid, utan det är annat läckage som åsyftas. När det gäller handelsgödsel har möjligheten att införa 14Däremot påverkas jordbruket av vissa generella miljörättsliga instrument, såsom reglerna för biologisk mångfald och kemikaliehantering. 15SOU 2000:23 Förslag till svensk klimatstrategi, s. 488. Förutsättningar för att inkludera fler gaser än koldioxid i handelssystemet ett kvotsystem diskuterats.16 I sammanhanget bör noteras att det redan finns ett ekonomiskt styrmedel som syftar till minskad an- vändning av handelsgödsel. Enligt lag (1984:409) om skatt på göd- selmedel är tillverkare och importörer skyldiga att betala en avgift för varje kilo kväve som gödslet innehåller. Lagen anses emellertid ha haft begränsad effekt på användningen av handelsgödsel i jord- bruket.17 I gemenskapsrätten finns ett relativt omfattande system för regle- ring av avfallshantering. Ramdirektivet från 197518 behandlar vissa övergripande frågor om vad som skall anses utgöra avfall, förplikt- elser för medlemsstaterna att söka minska avfallsmängderna och ta hand om uppkommet avfall m.m. Särskilda typer av avfallshante- ring regleras genom ett antal olika direktiv, av vilka här främst di- rektivet om deponering19 är av intresse. Direktivet om deponering av avfall har det uttalade syftet att minska utsläppen av metangas för att bekämpa den globala upp- värmningen.20 Det är antaget under artikel 175 i EG-fördraget, vil- ket innebär att medlemsstaterna som huvudregel har möjlighet att vidta strängare åtgärder. Minskningen av metangasutsläpp skall ske genom minskad deponering av biologiskt nedbrytbart avfall samt genom införande av krav på deponigaskontroll. På svensk nivå regleras avfallsfrågor i 15 kap. . Vad gäller avfallsdeponier finns närmare bestämmelser i förordning (2001:512) om deponering av avfall, vilken genomför gemenskaps- direktivet på området. har valt att fasa ut deponeringen av organiskt avfall än vad som stadgas i direktivet om deponering av avfall. Enligt förordningens 9 § är deponering av utsorterat brännbart avfall förbjudet. Detta förbud trädde ikraft . utvidgades förbudet enligt 10 § till att omfatta allt organiskt avfall, med vissa undantag. Vid brist på kapa- citet att behandla avfallet har länsstyrelserna möjlighet att meddela dispens från förbuden. 16SOU 2000:45, s. 159. 1994/95:75 Vissa livsmedelspolitiska åtgärder vid ett medlemskap i , s. 47. 18Rådets direktiv /442 av om avfall, EGT 1975 nr. L 194 s. 39. 19Rådets direktiv /31 av om deponering av avfall, EGT 1999 nr. L 182 s. 1. Förutsättningar för att inkludera fler gaser än koldioxid i handelssystemet låtit göra av deponeringsförbuden visar bl.a. att mängden brännbart avfall med dispens har minskat som avfallsförbränningen har byggts ut.21 Deponi- gas skall i enlighet med direktivet insamlas och i möjligaste mån användas för energiutvinning. 4.4Hur regleras de fluorerade gaserna ? Förordningen 1995:555 om HFC (ofullständigt halogenerade flu- orkarboner) ger möjligheter att föreskriva om försiktighetsmått och kunskapskrav samt de åtgärder i övrigt som behövs för att hindra utsläpp av HFC från kyl-, värme- och klimat- anläggningar samt från fasta brandsläckningsanordningar. Natur- vårdsverket har utfärdat sådana föreskrifter som särskilt vad gäller kyl-, värme- och klimatanläggningar innehåller detaljerade före- skrifter om konstruktion, tillverkning, installation, ombyggnad, konvertering, innehav, brukande, underhåll, kontroll och omhänder- tagande av kyl- och värmepumpanläggningar som innehåller HFC. Bestämmelserna torde ha bidragit till att minska utsläppen från dessa anläggningar i . presenterade kommissionen ett förslag till för- ordning som syftar till att minska utsläppen av de fluorerade växt- husgaserna inom EU.22 Utsläppen av fluorerade gaser inom EU uppgick till 65 Mton koldioxidekvivalenter, vilket utgjorde av de totala utsläppen av växthusgaser. Kommissionens prognoser anger att utsläppen kan förväntas öka till 98 Mton koldioxidekviva- lenter om inga åtgärder vidtas, vilket skulle motsvara mellan av de totala prognostiserade utsläppen av växthusgaser. De åtgärder som föreslås i förordningen förväntas minska ut- släppen av de fluorerade gaserna med nästan en fjärdedel av de pro- gnostiserade utsläppen för . Kommissionen förväntar större minskningar till följd av åtgärderna under efterföljande period eftersom en del av reglerna kommer att få genomslag först då. Utan åtgärder skulle utsläppen av de fluorerade gaserna öka kraftigt . Enligt delegationen bör uppmärksamhet ägnas åt huruvida minskningarna under förordningen är tillräckliga. 21Naturvårdsverket, Uppföljning av deponeringsförbuden. 22Förslag till och Rådets förordning om vissa fluorerade växthusgaser, KOM(2003) 492 slutlig. Förutsättningar för att inkludera fler gaser än koldioxid i handelssystemet De fluorerade gaserna är kraftfulla och har i många fall mycket lång livslängd i atmosfären. Generellt kan sägas att den föreslagna förordningen fokuserar mer på övervakning och minskade utsläpp från utrustning och pro- dukter än på att minska utsläppen genom att premiera användning av alternativ till de använda gaserna. I den föreslagna förord- ningen föreskrivs fyra huvudsakliga sätt att minska utsläpp av fluo- rerade gaser på ett kostnadseffektivt sätt. 1.Förbättrad inneslutning av fluorerade gaser. 2.Rapporteringskrav för att förbättra övervakningen av utsläpp. Producenter, importörer och exportörer av fluorerade gaser måste rapportera om sin verksamhet till kommissionen. Syftet är att kunna jämföra siffrorna med medlemsstaternas rapporter till UNFCCC:s23 sekretariat om utsläppsnivåer. 3.Begränsning av utsläppande och användning på marknaden i de fall inneslutning inte är möjlig eller användning av fluorerade gaser är olämplig. Detta innebär att användning av fluorerade gaser inom vissa användningsområden förbjuds med olika tidsfrister. Utfasning av HFC-134a i luftkonditioneringssystem i nya fordon. Utsläppen av HFC-134a från luftkonditioneringssystem i bilar inom EU förväntas enligt kommissionens uppskattningar öka från 1,4 Mton koldioxidekvivalenter till 20 2010 om inga åtgärder vidtas. Åtgärder för att minska dessa utsläpp utgör därför en huvudpunkt i förslaget till förordning. Europarlamentet genomförde sin första läsning av förslaget. Par- lamentets ändringsförslag innebär inga omvälvande förändringar jämfört med kommissionens förslag. Rådet enades om en gemensam ståndpunkt som innebär att reglerna för utfas- ning av HFC från luftkonditioneringsanläggningar i bilar får en annan utformning och att tidpunkterna för utfasning senareläggs. Vidare flyttas bestämmelserna till direktivet om typgodkännande av fordon. Även i övrigt innebär rådets gemensamma ståndpunkt vissa förändringar jämfört med kommissionens förslag. Bl.a. före- slås en delad rättslig grund mellan artikel 175 och artikel 95 i för- 23 ramkonvention om klimatförändringar . Förutsättningar för att inkludera fler gaser än koldioxid i handelssystemet draget samt förändringar i bestämmelserna om handhavande, inne- slutning av gaserna och om översyn av förordningen. 4.5Hur mäts utsläppen och hur stor är osäkerheten? En väsentlig utgångspunkt för bedömningen av om handelssyste- met skall utökas med gaser i tillägg till koldioxid är den nogrannhet med vilken utsläppen kan mätas. Som en andra bedömningsgrund kommer sedan om kostnaderna för att få en viss mätnoggrannhet uppvägs av de kostnadsfördelar som kan uppnås genom att ta med ytterligare en växthusgas i handelssystemet. Det finns i princip två olika sätt att få information om storleken på utsläppen av växthusgaser. Med den direkta ansatsen mäts de faktiska utsläppen med någon form av mätutrustning. Ett exempel på den direkta ansatsen är när utsläpp mäts kontinuerligt i rökgaser från skorstenar i stora förbränningsanläggningar. Med den indirekta ansatsen beräknas utsläppen utifrån s.k. emis- sionsfaktorer. Denna metod utnyttjas för huvuddelen av utsläppen av växthusgaser. Metoden innebär att utsläppen beräknas som en aktivitet mätt på lämpligt sätt multiplicerat med en emissions- faktor. Exempelvis beräknas utsläpp av koldioxid från förbränning av lätt eldningsolja som den totala bränsleanvändningen * värme- värdet * emissionsfaktorn för lätt eldningsolja. Utsläpp av metan från mjölkkor beräknas som antalet mjölkkor * emissionsfaktorn för mjölkkor. I EU:s handelssystem kommer företrädesvis den indirekta ansat- sen att användas. Den direkta ansatsen med kontinuerlig mätning får dock användas om verksamhetsutövaren kan visa att den ger bättre noggrannhet än den indirekta. Olika typer av osäkerheter existerar vid mätningar av utsläpp av växthusgaser. När den indirekta ansatsen utnyttjas för att beräkna de faktiska utsläppen finns osäkerheter dels vid framtagningen och användandet av aktivitetsdata, dels vid användningen av emissions- faktorer. rapporterade utsläppssiffror för klimatpåverkande gaser till för år 2003.24 Förutom de beräknade utsläppen från olika källor finns också i rapporten en redovisning av osäkerheten i siffrorna. Ett problem med att inkludera alla växthusgaser i handelssystemet är 24 (2004), Sweden´s National Inventory Report 2004. Förutsättningar för att inkludera fler gaser än koldioxid i handelssystemet den varierande tillförlitligheten i mätningarna av utsläppen. Vi kommer i de följande avsnitten att redovisa osäkerheten i mät- ningar av växthusgaserna. Koldioxid är den växthusgas som har den minsta mätningsosäkerheten. I de tabeller som redovisas nedan är enheten gigagram koldioxid- ekvivalenter, vilket motsvarar tusentals ton. Tabellerna följer IPCC:s indelning av utsläppskällor och utgår från den s.k. nivå 1- metoden för beräkning av osäkerheten.25 För att uppfylla bestäm- melserna i Kyotoprotokollet genomförs ett arbete med att för- bättra säkerheten i utsläppsstatistiken. Arbetet innebär bl.a. att me- toderna för beräkningarna förbättras, t.ex. genom att nya emis- sionsfaktorer införs eller genom att statistikunderlaget i form av aktivitetsdata förbättras. behöver ett nationellt system för rapportering och inventering av växthusgaser finnas på plats i enlighet med EU:s bestämmelser.26 Men även efter att detta arbete genomförts kommer osäkerheter att kvarstå särskilt när det gäller utsläppen av andra växthusgaser än koldioxid. 4.5.1Osäkerhet i beräknade utsläpp av metan I tabell 4.4 redovisas de samlade utsläppen för metan i . 25Det finns olika nivåer för att beräkna osäkerheten på. Nivå 1-metoden är den enklare och baseras på beräkningar av utsläpp och osäkerhetskoefficienter för aktivitetsdata och emis- sionsfaktorer. Osäkerhetskoefficienterna baseras i flera fall antingen på expertbedömningar eller på de värden som finns publicerade i IPCC Good Practice Guidance (2004, s. 13). arbetar med att förbättra säkerheten i utsläppsrapporteringen och därmed även i beräkningarna av osäkerheten. Arbetet beräknas vara klart . 26Enligt Kyotoprotokollet skall det finnas på plats . Förutsättningar för att inkludera fler gaser än koldioxid i handelssystemet Rapporterade utsläpp av metan i samt beräknad osäkerhet Mobil och stationär förbränning Metan från idisslande djur Totalt (CO2-ekvivalenter)