sou · GTB379 · 2006-01-01 00:00:00 — Vem får jaga och fiska? Historia, folkrätt och miljö Delbetänkande av Jakt- och fiskerättsutredningen SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Till statsrådet och chefen för Regeringen beslutade att tillkalla en utredare för att se över några jakt- och fiskefrågor i renskötselområdet. förordnade statsrådet f.d. general- sekreteraren som särskild utredare. Sakkunniga och experter biträder utredningen. Sakkunniga är departementsrådet () och ämnesrådet (). Experter är förbundsordföranden (), gårdsbrukaren (), ren- ägaren (), chefsjuristen (Skogsindustrierna), generalsekreteraren (Sportfiskarna), handläggaren (Världsnaturfonden), f.d. förbundsordföranden (), ombudsmannen () och programchefen (Lantbruksuniver- sitet). () deltog i utredning- ens arbete fram . Hon ersattes då av marknadschefen . Hovrättsassessorn och näringshandläggaren är sekreterare respektive biträdande sekreterare i ut- redningen. Utredningen publicerade ett delbetänkande, Vem får jaga och fiska ? Rätt till jakt och fiske i lappmarkerna och på renbetesfjällen. I detta lämnade professorn och f.d. justitierådet , f.d. hovrättsrådet , jur. samt chefsjuristerna / och förbundsjuristen i fri- stående rättsutlåtanden sin syn på frågan om jakt- och fiskerätten i området. Avsikten var att rapporterna skulle utgöra ett viktigt diskussionsunderlag. Utredningen har inhämtat ytterligare rapporter om historia, folkrätt och miljö. Docenten i historia, har skrivit en rapport om Jakt och fiske i och västra under . (professor i internationell rätt och föreståndare för ), (jurist och ledare för ) och (kansliråd i ) har skrivit varsin folk- rättsligt inriktad rapport om samernas rätt till jakt och fiske. Slut- ligen har docenten och handläggaren , Världsnaturfonden WWF skrivit en rapport om ut- hålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna inom renskötsel- området. Vi publicerar dessa rapporter i detta delbetänkande. Syftet är att sprida kunskap om viktiga förutsättningar för våra kommande förslag. Dessa kommer alltså att publiceras i vårt slutbetänkande . Jakt och fiske i och västra Av , docent i historia Giller och snaror ...................................................................... Småvilt och rovdjur.................................................................. Svenskt folk i .................................................. Få tvister nybyggare-samer ..................................................... Källor och litteratur ................................................................. Ursprungsfolkens markrättigheter och kulturella rättigheter enligt internationell rätt ............................... Av , professor i internationell rätt vid och föreståndare för Medlem av FN:s underkommission för främjande och skydd av mänskliga rättigheter och FN:s Mänskliga rättigheter och icke-diskriminering på lika Särskilda bestämmelser för minoriteter i de inter- nationella instrumenten och i tidigare rättspraxis.................. Individuella rättigheter och grupprättigheter......................... Några sammanfattande kommentarer..................................... Jakt och fiske i ett globalt perspektiv ............................ Av , kansliråd i Samernas rätt till jakt och fiske enligt folkrätten ............ Av , jurist och ledare för Samernas traditionella områden .............................................. Samiska jakt- och fiskerättigheter som en del av skyddet för den samiska kulturen.......................................................... Samisk egendomsrätt till jakt och fiske .................................. Urfolksrättigheter under utveckling....................................... Sammanfattning och avslutande kommentarer...................... Uthålligt nyttjande av jakt- och fiskeresurserna inom Av docent och , 5.1 Fjällens och de fjällnära områdenas ekosystem...................... Ekosystemen – fördelningen av land- och 5.2 Mänsklig påverkan på renskötselområdets ekosystem.......... 5.3 Uthålligt nyttjande av vilt och fisk ......................................... Generellt om uthålligt nyttjande ................................. Teori och praktik .......................................................... Maximum Sustained/Sustainable Yield – MSY (maximal uthållig avkastning)...................................... Kvot, ansträngning eller tröskelbeskattning? 5.4 Produktionens och avkastningens storlek.............................. 5.5 Jaktens och fiskets påverkan på rödlistade arter .................. 5.6Hur kan man åstadkomma ett uthålligt nyttjande av vilt och fisk i renskötselområdet? Förslag till åtgärder som kan åstadkomma ett uthålligt nyttjande av vilt och fisk inom ren- 5.7 Förslag till litteratur............................................................... 1Jakt och fiske i och västra under 300 år Av , docent i historia Man har ålagt historien uppgiften att fälla domar över det förflutna för att vägleda samtiden till gagn för kommande tider. Föreliggande arbete har inte vågat ta på sig så betydande uppgifter. Det vill bara tala om hur det egentligen var. Det är svårt att fastställa omfattningen av jakt och fiske i inland . Lösryckta uppgifter ger sällan vederhäftig historisk kunskap. Först finns någorlunda konti- nuerlig information från tillförlitliga observatörer. En viktig källa är landshövdingarnas femårsberättelser.1 De är sammanställda på basis av uppgifter från tjänstemän, kronofogdar och andra. finns också årsredogörelser baserade på skogstjänste- männens uppgifter.2 Den grundläggande studien är fortfarande innehållsrika jakt och fiske från 1910.3 Fiskets betydelse kan knappast överskattas. Det bedrevs huvud- sakligen med nät och not och var helt avgörande för en stor del av befolkningen.4 Landshövding efter landshövding betonar att fisket är absolut oundgängligt för överlevnaden i , särskilt för fattigare samer och nybyggare.5 1Från 1820 till 1905 finns landshövdingarnas redogörelser för länens tillstånd tryckta i Bidrag till offentliga statistik (BiSOS) serie H. För del är de nyutgivna som och , 1999 samt Industrisamhällets, 2000. Femårsberättelserna anges i fortsättningen enbart med LF, länsbokstav och årtal (t ex LF BD 1885). 2BiSOS, serie Q. Citeras i fortsättningen som SS samt årtal. 3Omtryckt i faksimil 1983 4Redan under senare delen av 1500-talet bytte samerna i sitt pälsverk mot bland annat ansenliga mängder hampa. 5Se t ex LF BD 1822, 1828 Jakt och fiske i och västra under 300 år För del var omdömena mer återhållsamma. Lands- hövdingens rapporter kan sammanfattas med det var bättre förr.6 Anledningen till det försämrade fisket ansågs vara flottningen och dess anläggningar samt hänsynslöst fiske under lek- tiden. Men det är tveksamt om fiskets roll var annorlunda i än i . i propagerar intensivt för fiskodling och kan ha nedvärderat det naturliga fiskets betydelse av den anledningen. Det bör också understrykas att tvister om fiskevatten är relativt vanliga i domböckerna fram till mitten av 1800-talet.7 Jakt – eller snarare fångst – bedrevs vanligen med hjälp av giller, flakar, falltaksfällor, fångstbås, nät, fångstgropar, självskott, tänger och saxar. Särskilt vanliga var snaror som kunde sättas ut i oerhörda mängder. Dessa fångstredskap hade en långt större betydelse än lodbössorna. Det mest eftertraktade viltet var sällsynt. Vildren förekom bara fläckvis efter mitten av . fanns den bara kvar i små bestånd i och längst uppe i nordligaste var i stort sett utjagad i hela området redan i början av 1800-talet.9 Älg fanns förmodligen i i forntiden, men inte . Då förekom älghudar i skinnhandels- registren enbart hos Ångermanna lappar, dvs. i nordligaste manland.10 I hittar man notiser om älghudar i dom- böcker under senare delen av 1600-talet.11 Enstaka älgar kan ha strövat längre upp i , men några bestånd fanns inte där förrän . Ett problem för älgen var att man kunde ränna ikapp den på ski- dor under snörika vintrar, särskilt om det bildats skare. 6LF Z 1843–1905 7Att gå igenom alla domböcker för och är ett gigantiskt arbete. finns dock så pass mycket återgivet i rättegångsinlagor och forskarrapporter att man kan bilda sig en ganska god bild av de allmänna förhållandena. 8Se karta ur , Bilaga 1. Med försvunnen eller utrotad menas här att arten inte förekom i bestånd som fortplantade sig i området. 9Den sista bävern i ansågs ha dödats vid utanför 1867 eller 1868. 1910, s 211 10Observationen gjordes i samband med ett arbete om Lule där alla skattelängder för granskades. 11Dombok , 1680, RA Jakt och fiske i och västra under 300 år sjönk samman av utmattning sköt man den eller slog ihjäl den med en yxa. Jakten på skidor medförde att älgbestånden varierade kraf- tigt. I var det ont om älg . var den talrik, men efter den stora snövintern 1860–61 i stort sett utrotad.12 beskrivs tillgången som riklig och 1876 konstaterar att älgjakten på skidor minskar år för år och ersätts av jakt med hund under lovlig tid.13 Älgens invandring i Norr- och är tämligen väl doku- menterad av länsstyrelserna och skogsstyrelsen.14 visade sig de första älgarna i socken. Från i och från rapporteras livskraftiga bestånd 1875 och 1876.15 Men –78 var snörik och huvuddelen av stammen utplånades av tjuvjakt. Det ledde till en fridlysning 1879. Efter en stark tillväxt av älgbeståndet upphävdes fridlys- ningen 1887. Åren närmast därefter var snörika och älgstammen började åter krympa. Därför beslutades om en ny fridlysning 1895. Den varade till 1900. Därefter kan älgstammen betraktas som stabil i hela . I uppehöll sig en fast stam älgar mellan älv och Ängesån 1872. fanns älgen dessutom i och socknar. Fridlysning påbjöds 1879. Den första älgen i redovisas 1880, då fanns också två älgar i samt ett bestånd i . rapporteras att stammen växte i samt att älg hade setts i och i socknar. Älgen uppgavs vara allmänt spridd från kusten ända upp i fjällandet 1893 då fridlysningen upphävdes i Norr- botten. Myndigheterna klagade ständigt över att respekten för jaktlagar och förordningar i stort sett var obefintlig i och Jämt- land. Trots det fälldes ett inte obetydligt antal tjuvjägare i domstol . Främst blev de gripna på grund av att de angavs av grannar och bekanta. fanns särskilda älg- poliser. På länsnivå och i socknarna bildades allt fler jaktvårds- föreningar och framåt. De utsåg frivilliga upp- syningsmän, som fick myndigheternas stöd för att bekämpa tjuv- jakten. Dessutom utfäste landsting och socknar belöningar till dem som avslöjade tjuvjakt på älg. 12Ekman 1910, s 32 13SS 1870, 1876 14LF BD och AC 1870–1905, SS 1878–1891 15SS 1875, 1876 Jakt och fiske i och västra under 300 år I sina femårsberättelser behandlar landshövdingarna respektive näring. Som sådan ger de inte småviltsjakten särskilt högt betyg. Tillgången på småvilt var mycket ojämn. Detta måste man hålla i minnet när man möter enstaka sifferuppgifter om att enorma mäng- der fraktats till marknader på olika håll. Året därpå kunde hönsfågel och hare vara praktiskt taget försvunna från markerna. Men under goda fågelår [i ] hängiver sig i stort sett hela den man- liga befolkningen åt och fångst, skriver landshövdingen i 1890.16 Med fångst menas här främst snarning. Men flera landshövdingar understryker att näringen inte är beständig. Tillgången på småvilt är ojämn även , men växlingarna kan ha varit större när jakten inte reglerades och enorma mängder snaror sattes ut under fågelåren. börjar en viss sportjakt förekomma. I särskilt fick den tämligen stor omfattning mot slutet av seklet.17 såldes en hel del ripa till utlandet under goda år. Till fraktades fågel via Norge.18 Landshövdingen i Norr- botten påpekar 1890 att ripfångsten kan vara en avsevärd förvärvs- källa men förhållandena är långt ifrån konstanta och landshöv- dingen i anser att tillgången på vilt är mycket med avseende på de stora arealer det rör sig om.19 Jakten på småvilt gav extrainkomster, men utan tillsats av fett var det magra småviltet knappast någon eftertraktad föda. Det vanliga var att man kokade soppa på det och i bästa fall kunde lägga i lite potatis eller några klimpar av mjöl. redovisar länsstyrelserna utbetalade skottpengar för rovdjur. Man kan anta att statistiken är tämligen rättvisande eftersom jägarna knappast ville gå miste om inkomsten. Några inskränkningar i rätten att jaga rovdjur fanns inte i det om- råde som angår oss här, det bör närmast ha betraktats som en plikt.20 redovisas följande siffror för de tre länen sammanslagna.21 Då dödades 384 björnar, 148 vargar, 148 lo- djur, 636 järvar och 7 424 rävar. Till detta skall läggas 5 588 herme- liner i Norr- och samt 2 551 rovfåglar i . 17LF AC 1900, LF Z 1905 19LF BD 1890, LF Z 1905 20Ekman 1910, passim. 21Perioden –1860. Redovisad i LF BD 1860, LF AC 1860, LF Z 1880 Jakt och fiske i och västra under 300 år från rovdjur kunde ge en vacker extraslant, men någon näring var jakten knappast. jagade de stora rovdjuren inten- sivt för att skydda renhjordarna.22 Räv, mård och jagades för skinnen skull. Dessutom gav ekorrskinn inkomster. Men päls- djursjakten var ändå relativt obetydlig jämfört med storhetstiden under andra hälften av 1500-talet.23 Den äldsta samhällsorganisation vi känner till hos samerna brukar kallas siida-samhället. Det bestod av ett antal byområden där famil- jerna utnyttjade olika resurser beroende . Ett byråd beslutade om vilka som skulle få vistas inom byns gränser och var respektive familjegrupp skulle fiska, jaga etc.24 När kronans fogdar började agera i blev de enskilda familjerna skatteobjekt. Till att börja med angavs vilka fiskevatten respektive same skattade för. Fiskskatten blev sedan en schablon- summa.25 Lappbyn blev skatteenhet 1695 och samerna fick själva fördela skatten inom byn. gjorde kustbönderna långa fiskefärder upp mot fjällen. De kunde vistas ett 20-tal mil in i i någon månad.26 Detta betraktade samerna som ett intrång. Inte heller kronan var särskilt trakterad av böndernas fjällfiske. Den tidens härskare såg helst att var och en ägnade sig åt sin egen näring. Omkring 1560 mångfaldigades skatten för böndernas fiske i fjällträsk. Det gjorde att fiskefärderna blev färre. Tendensen för- stärktes då missväxter och knektutskrivningar ledde till folkbrist i kustlandet.27 Undantaget var där böndernas fiske i fjällsjöarna fortsatte i större skala några decennier in på 1700-talet.28 De sjöar som låg i gränstrakterna mellan kust- bygd och var föremål för ständiga tvister. Detta ledde till att lappmarksgränsen drogs upp i mitten av 1700-talet.29 22Se till exempel LF BD 1852 24Lundmark 1982, s 67 ff 25Se dock den inventering som gjordes i 1609. Lapp- marken 1609:5, RA 26Göthe 1929, s 1 (); 1956, s 33 (); Hultblad 1968, s 158 f (Lule ); Arell 1977, s 127 ff () 27Göthe 1929, s 4 ff 28Arell 1977, s 127 ff, s 144 ff, s 164 ff 29En undersökning av lappmarksgränsens tillkomst och betydelse lämnades till Gränsdrag- för renbetesområdet 25/2 2005. Jakt och fiske i och västra under 300 år När den svenska häradsrätten började döma i döp- tes samernas familjeområden till lappskatteland.30 Dessa lappskatte- land utgjorde ett system för landbesittning och landindelning inom lappbyns ram. Rätten till landet var tämligen stark och kunde jäm- ställas med böndernas skattemannarätt. Men systemet var med nöd- vändighet flexibelt på grund av renskötselns instabilitet. fick samen så kallad inrymning på sitt skatteland av häradsrätten och hade ensamrätt till jakt och fiske på landet.31 Många tvister om fiskerätt samer emellan finns registre- rade i domböckerna. Mellan skattelanden kunde det finnas allmän- ningsområden. Där var jakt och fiske fritt för så kallade sprintar- lappar, dvs. samer utan skatteland. Från omkring 1700 ville ta hela kontrollen över lappskattelanden. Häradsrätten kämpade emot, men fick ge upp vid seklets slut. Sedan började lappskattelanden betraktas som krono- jord, innehavarnas särskilda rättigheter försvagades och försvann efterhand. I samband med gruvdriften väck- tes tanken att lösa transportproblemen genom att svenskt folk fick bosätta sig i . I myndigheternas ögon var ett lapp- skatteland orimligt stort jämfört med en vanlig bondes ägor. Där- för ansågs det fullt i sin ordning att samen fick avstå odlingsbara delar till nybyggare. Maj:t utfärdade och 1695 kungörelser för att locka folk från kustbygden att bosätta sig som odlare i Lappmarken.32 Villkoren var ganska obestämt utformade. Myndigheterna trodde att samer och nybyggare kunde samexistera utan konflikter efter- som de skulle ägna sig åt skilda näringar. Samerna hade en så stark rätt till sina skatteland att de inte såg det som ett hot att nybyggare fick bruka smärre, odlingsbara delar av landet. 30En redogörelse för lappskattelandens historia lämnas till för renbetesområdet 31/5 2005. Frågan behandlas mer ingående i boken som beräknas utkomma . 31Inrymning kunde också kallas immission eller införsel. I sin vidaste mening innebar det att en myndighet satte någon i besittning av något (oftast jord). Ordet i sig anger inte vilken typ av rättighet mottagaren fick, det berodde på vilken myndighet som gjorde inrymningen och på vilka villkor. 32Tryckta i Poignant , s 33 f, s 35 f Jakt och fiske i och västra under 300 år Förordningarna gav varken jakt- eller fiskerätt åt nybyggarna. Myndigheterna underströk att dessa rättigheter var samernas och att nybyggarna skulle ägna sig åt jordbruk och nötboskapsskötsel. I den mån de ville jaga och fiska fick de försöka komma överens med samerna. Landshövdingen i skriver 1722 att nybygga- ren inte får utan lappmannens vilja bruka mera, än vad som han till åker och äng upprödjat och det som skattelappen dessutom i skog och vatten honom tillåter.33 Detta verkar ha fungerat ganska bra. Tvister mellan samer och nybyggare om fiske (eller jakt) före- kommer knappast och första . Kustböndernas fiske i drogs däremot ganska ofta in- för häradsrätten. Även om landshövdingarna började hävda att lappskattelanden var kronojord ifrågasatte de inte samernas överordnade jakt- och fiskerätt.34 skriver 1739 att nybyggare och samer skall försöka samsas om fisket i Lapp- marken. Men om de därom intet kunna åsämjas, kan intet betagas ägaren, nämligen lappmannen dess ägande rättighet, såvida lapp- landet intet är övergivet.35 skriver samme lands- hövding att nybyggarna inte skall ägna sig för mycket åt jakt och fiske vilket näringssätt dock allena lappmännen tillhörer.36 Även den inflytelserika Direktionen för ecklesiastikverk underströk att jakt och fiske enligt plakaten 1673 och 1695 endast tillhörer lappmännen.37 Angående förhållandena i presenterades ett mycket stort material av parterna i det så kallade Skattefjällsmålet. Någon forskning som går utöver detta material har det inte funnits utrymme för här. Samerna på skattefjällen hade av allt att döma samma rättighet till jakt och fiske som samerna i . Uti- från det omfattande utredningsmaterialet drog 1981 slutsatsen att samerna hade ensamrätt till fiske på skattefjällen års lag. Jakt nämns inte uttryckligen i dokumenten, men man får anta att detsamma gällt för den.38 33Göthe 1929, s 327 34Det enstaka undantaget var landshövding som 1726 hävdade att lapp- skattelanden är skattejord. Han blev genast tillrättavisad av , som på- pekade att enligt dess mening var kronojord. Protokoll A I a, Vol 134. 20/7 1726, f 4633-4635, RA Se även 1929, s 319 1929, s 415 1929, s 423 38Nytt Juridiskt Arkiv (NJA) 1981: 235 Jakt och fiske i och västra under 300 år En ny och betydligt mer detaljerad nybyggesförordning för Lapp- marken utfärdades 1749.39 Där fortsatte myndigheterna att visa sin avoga inställning till nybyggarnas jakt och fiske. Paragraf 8 inleds med att nybyggares vidlyftiga fikande och farande i skogarna efter vilt [] har mycket hindrat Jordens och Landets upp- odlande. Lappallmogen skattar för sådant och nogsamt med- hinner, att fånga och skjuta allt det vilt, som under namn av dyrare skinnvaror kommer. Nybyggare har hädanefter sig ej vidare därmed att befatta än allenast inom från deras hemvist. Inte ens i förhållande till andra nybyggare fick nybyggaren tillägna sig något enskilt ägande rättighet till något djur- och fågelfänge [] utan nyttja det gemensamt. Men var och en som tog upp ett nybygge skulle där fiskevatten finnas, äga frihet, att fiska till hus- behov(§ 14). Förordningen innebar inte att samerna förlorade någon jakt- och fiskerätt, inte ens inom den halvmil som låg närmast nybygget. hade nybyggare fått fiska enbart efter tillstånd av den som innehade lappskattelandet. kunde nybyggaren få rätt att fiska till husbehov inom halvmilen med stöd av förordningen, men någon ensamrätt fick han inte. Allt skulle ske utan intrång i samens rätt.40 Fiskets skulle enbart vara ett stöd till nybygget, särskilt under fri- hetsåren då själva anläggningsarbetet ägde rum. Men odlingsintresset vägde tyngre än jakt och fiske. Den ofta refererade striden om i socken är ett illu- strativt exempel.41 Vid sjön hade en skogssame sitt huvudviste. Där fanns också två nybyggare. Samen anmälde nybyggarna för intrång i hans fiske . Häradsrätten gav samen rätt. Sedan ville nybyggarna bygga en kvarn vid bäcken som rann ut i sjön och därefter dika ut sjön för att vinna . Då segrade jordbruksintresset, sjön sänktes, fisket förstördes och samen tvingades flytta sitt huvudviste till annan plats. vann nybyggarna i regel de mål där de kunde hänvisa till jordbruksintresset. 39Tryckt i Poignant , s 37 ff 40Dombok 1750, 1751. Se även 1929, s 404 f. 41Den grundläggande framställningen är 1956, s 231 ff Jakt och fiske i och västra under 300 år i fick inte den välordnade utform- ning som var kronans avsikt. Därför kan det vara missvisande att ställa beteckningen nybyggare mot beteckningen same efter 1749. Det är långt ifrån säkert att alla som betalade lappskatt var samer som levde på renskötsel. Många samer synade in ett nybygge på sitt lappskatteland, men fortsatte att betala lappskatt. Efter frihetsåren förekom det inte sällan att renskötaren/nybyggaren betalade både lappskatt och nybyggesskatt. Då var det lättare att skydda området från intrång av andra. Det var inte ovanligt att en same hade nötboskap och viss odling på sitt lappskatteland innan han insynade ett nybygge.42 En annan variant var att en renskötare som insynat ett nybygge fortsatte med enbart renskötsel utan att bry sig om sina plikter som nybyggare. (Då skulle han förlora nybygget, men tillsynen och tillämpningen av föreskriften var sällan särskilt nog- grann.) Far och son kunde bruka ett område tillsammans för både ren- och nötboskapsskötsel. Fadern stod för lappskatten, sonen för nybyggesskatten. Nybyggarnas största tillgång var ofta en ren- hjord. skötte de den själva, ibland fanns den som skötes- renar hos någon annan. Så kallade fiskarlappar kunde vara tämligen fast bosatta. De var dessutom ofta initiativtagare till nybyggen. Först slog de sig ned vid en givande fiskesjö, sedan kunde de skaffa sig några getter och kanske en ko samt successivt bygga hus. Efter en period på kanske 10–insynades området som ett nybygge.43 I skogtrakterna fanns knappast några nybyggen som inte hade renar och knappast några lappskatteland utan viss odling och/eller nötboskap. Att de administrativa beteckningarna långt ifrån alltid motsvara- de verkligheten bekräftas av specialjordeboken 1825.44 För skriver kronofogden: Öde lämnade , för vilka nybyggare numera betala lappskatt, finnes inom alla socknar. För Umbyns lappby antecknar han: Består av 20 stycken , av vilka endast fyra innehavas av lappar, men de övriga av nybyggare, mest i socken, och vilka till- sammans med lapparna erlägga [skatt] . 42Se till exempel 1833, s 210, 246, 404 43Exemplen bygger på 1956, s 9, 112, 210 ff Lappmarkerna, RA. Jakt och fiske i och västra under 300 år