sou · GTB362d2 · 2006-01-01 00:00:00 — När det däremot gäller near video on demand (NVOD), som inne- bär att samma program sänds ut parallellt med t.ex. tio minuters tids- förskjutning, är förhållandena annorlunda. I detta fall sänds samma program ut till alla med tiominutersintervaller, varför beställaren aldrig behöver vänta tills programmet skall börja. Det är inte så att tittaren bestämmer när programmet skall börja och någon verklig interaktivitet är det därför inte fråga om. Enligt 2 kap. 1 § RTVL krävs det tillstånd enligt nämnda lag för att sända ljudradio- eller TV-program med hjälp av radiovågor på frekvens under 3 gigahertz. Tillståndsplikten är motiverad av att tillgången på frekvensutrymme för radiosändningar är begränsad. Däremot är trådbundna sändningar liksom sändningar av ljudradio- eller TV- program via satellit eller genom radiosändning på frekvenser över 3 gigahertz tillståndsfria. Inte heller krävs tillstånd för sändningar av sökbar text-TV som sker från radiosändare som används för andra sändningar med stöd av tillstånd enligt radio- och TV-lagen eller för sändningar som är särskilt anpassade för syn- eller hörselskadade och som äger rum under högst från en sådan radiosändare. Den sistnämnda bestämmelsen tar främst sikte på sändning av radio- tidningar (prop. 1995/96:160 s. 158). Enligt 2 kap. 2 § RTVL är det regeringen som meddelar tillstånd att sända TV-program samt att sända ljudradioprogram till hela landet eller till utlandet. Regeringen meddelar också tillstånd till lokala digitala ljudradiosändningar. Tillstånd att sända närradio och lokalradio meddelas enligt andra respektive tredje stycket av Radio- och . Därutöver har Radio- och , enligt lag- rummets fjärde stycke, en möjlighet att meddela tillstånd att sända TV-program eller ljudradioprogram som inte är närradio eller lokal- radio . Utredningen har i delbetänkandet Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39) lagt fram förslag till ändrade regler för tillståndsgivningen för digitala TV-sändningar. Förslaget innebär bl.a. att regeringen endast skall meddela tillstånd till public service-företagen och att i stället Radio- och skall vara tillståndsmyndighet för samtliga övriga TV-sändningar. Den som bedriver en sändningsverksamhet för vilken det inte behövs tillstånd och den som för annans räkning bedriver sänd- ningsverksamhet över satellit eller upplåter satellitkapacitet (satellit- entreprenör) skall enligt 2 kap. 3 § första stycket RTVL anmäla sig för registrering hos Radio- och . Registreringsskyldig- heten gäller således bl.a. för dem som sänder via kabel eller satellit, på frekvenser som inte är tillståndspliktiga (dvs. över 3 gigahertz) eller som sänder sökbar text-TV. I 3 kap. 4 § RTVL föreskrivs att Radio- och är skyldigt att föra ett register över dels dem som har tillstånd att sända enligt 2 §, dels dem som har anmält sig i enlighet med 3 §. 10.4.3Bestämmelser som rör sändningarnas innehåll Innehållet i sändningarna regleras på två sätt, dels genom bestäm- melser direkt i radio- och TV-lagen, dels genom att det finns en möjlighet att i sändningstillståndet ställa upp villkor för utövande av sändningsrätten. I lagen finns en uttömmande uppräkning av vilka tillståndsvillkor som får ställas upp. Den viktigaste skillnaden mellan innehållsreglerna i lagen och dem som kan ställas i tillstånds- villkor är att villkor endast kan ställas upp för sändningsverksamhet som är tillståndspliktig. Således är det inte möjligt att reglera sänd- ningar över satellit, kabel eller sökbar text-TV på det sättet. I 6 kap. 1 § RTVL föreskrivs att den som sänder TV-program eller ljudradioprogram efter tillstånd av regeringen skall se till att programverksamheten som helhet präglas av det demokratiska stats- skickets grundidéer och principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet. Av 6 kap. 2 § RTVL framgår att program med ingående våldsskildringar av verklighets- trogen karaktär eller med pornografiska bilder som sänds i tele- visionen skall antingen föregås av en varning i ljud eller innehålla en varning som anges löpande i bild . Sådana program får inte sändas och på sådant sätt att det finns en betydande risk för att barn kan se programmen, om det inte av särskilda skäl ändå är försvarligt. Enligt 3 § samma kapitel skall uppgifter som förekommit i ett TV-program som inte är reklam och som sänts på annat sätt än genom tråd beriktigas när det är befogat. I andra stycket nämnda lagrum anges att även uppgifter som förekommit i TV-program som inte är reklam och som sänts genom tråd bör beriktigas när det är befogat. Att program som inte är reklam inte på ett otillbörligt sätt får gynna kommersiella intressen föreskrivs i 4 §. I 5 § finns en be- stämmelse som riktar sig till de programföretag som sänder under tillstånd i vilket det finns villkor om opartiskhet. Den innebär ett förbud mot s.k. åsiktsannonsering, dvs. meddelanden som sänds på uppdrag av någon annan och som syftar till att vinna stöd för politiska eller religiösa åsikter i intressefrågor på arbetsmarknaden. Bestämmelserna i 6 kap. 6 och 7 §§ RTVL innehåller föreskrifter om programutbudet i närradio. I 6 kap. 7 a § RTVL anges att det måste förekomma minst egenproducerat material 06.00–21.00 i lokalradio. Av 7 b § samma kapitel framgår att ett programföretag som sänder lokalradio i vissa fall är skyldigt att sända varningsmeddelanden. Det föreskrivs i 6 kap. 8 § RTVL att den som sänder TV-pro- gram över satellit eller med stöd av tillstånd av regeringen skall se till att mer än hälften av den årliga sändningstiden upptas av pro- gram av europeiskt ursprung, och att av den år- liga sändningstiden eller av programbudgeten av- ser program av europeiskt ursprung som har framställts av själv- ständiga producenter; en så stor andel som möjligt bör utgöras av program som färdigställts under de närmast föregående fem åren. Som sändningstid anses i paragrafen tid då det sänds program med annat innehåll än nyheter, sport, tävlingar, annonser och försälj- Inte heller sändningar av enbart text räknas in i sänd- ningstiden. I tredje stycket nämnda lagrum stadgas att sådana TV-sänd- ningar som avses i första stycket och ljudradiosändningar som sker med stöd av tillstånd av regeringen skall, om det inte finns särskilda skäl mot det, i betydande omfattning innehålla program på svenska språket, program med svenska artister och verk av svenska upp- hovsmän. Enligt 6 kap. 9 § RTVL måste den som sänder program enligt radio- och TV-lagen använda en sådan beteckning för sina sänd- ningar som har godkänts av Radio- och . Beteckningen skall anges minst en gång varje sändningstimme eller, om detta inte är möjligt, mellan programmen. I sökbar text-TV skall beteckningen anges löpande. Slutligen finns i 10 § samma kapitel bestämmelser om sändning av evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället. Som nämndes inledningsvis kan sändningarnas innehåll i vissa fall även regleras genom tillståndsvillkor. I radio- och TV-lagens tredje kapitel finns uttömmande uppräknat vad sådana villkor får innehålla. För det första får enligt 3 kap. 1 § RTVL föreskrivas vill- kor som innebär att sändningsrätten skall utövas opartiskt och sak- ligt samt med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet skall råda i ljudradion och televisionen. Därut- över finns det möjlighet att ställa upp en rad olika villkor om bl.a. att utforma sändningar på ett sådant sätt att de blir tillgängliga för funktionshindrade, ta hänsyn till ljudradions och televisionens sär- skilda genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och ut- formning samt tiden för sändning av programmen, att sända gen- mälen, att sända ett mångsidigt programutbud och att regionalt sända och producera program. Villkor för sändningstillstånd får också avse förbud mot att sända bl.a. reklam eller andra annonser och får förenas med villkor om förbud mot att diskriminera annon- sörer. Enligt 3 kap. 4 § får villkor också innebära att ägarförhållan- dena och inflytandet i ett företag som erhåller tillståndet inte får förändras mer än i begränsad omfattning. 10.4.4Särskilt om sökbar text-TV Enligt 2 kap. 1 § andra stycket RTVL krävs inte tillstånd för sänd- ningar av sökbar text-TV som sker från radiosändare som används för andra sändningar med stöd av tillstånd enligt denna lag. Anled- ningen till att sådana sändningar är tillståndsfria är att de, som be- skrivits i avsnitt 9.4.2, tar outnyttjat utrymme i anspråk och det därför inte finns behov av att reglera frekvensanvändningen (prop. 1995/96:160 s. 73). För att få sända text-TV utan tillstånd krävs dock att sändningen sker från en sändare som används för till- ståndspliktiga sändningar. Det är inte nödvändigt att den som sän- der text-TV bedriver sådan tillståndspliktig sändningsverksamhet. Den som sänder text-TV måste emellertid registrera sig (2 kap. 3 § RTVL). Reglerna om sändningars innehåll och annonser gäller, med vissa undantag, även för sökbar text-TV. Av 7 kap. 1 § första stycket RTVL framgår att annonssignaturen i sökbar text-TV skall vara löpande men att den endast behöver anges i bild. Detta har att göra med att det i sökbar text-TV knappast kan sägas förekomma olika program. På grund härav har det ansetts lämpligt att undanta sök- bar text-TV från bestämmelser där programbegreppet är centralt. Enligt 7 kap. 12 § andra stycket RTVL gäller bestämmelserna om annonstid i 5 § och om placering av annonser i 7–7 b §§ inte för sökbar text-TV. Vad gäller övriga bestämmelser har det före- språkats att de kan tillämpas på sökbar text-TV med användning av sunt förnuft (se SOU 1994:105 s. 334). Eftersom det inte krävs tillstånd för att sända text-TV omfattar sådana krav som kan ställas genom villkor i sändningstillståndet inte sökbar text-TV. I 10 kap. radio- och TV-lagen finns bestämmelser om straff och särskilda avgifter m.m. Där föreskrivs bl.a. att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet sänder program utan erforderligt tillstånd, döms till böter eller fängelse . Enligt 10 kap. 5 § RTVL får den som åsidosätter de bestämmelser och villkor som anges i paragrafen åläggas att betala en särskild avgift. Det gäller t.ex. flera av bestämmelserna om annonser, sponsring och bestämmelsen om otillbörligt gynnande av kommersiella intressen enligt 6 kap. 4 § Den särskilda avgiften skall fastställas till lägst fem tusen kro- nor och högst , men bör inte överstiga tio pro- cent av den sändandes årsomsättning under det föregående räken- skapsåret. Vid brott mot villkor i sändningstillstånd om bl.a. opartiskhet och saklighet får besluta att den sändande på lämpligt sätt skall offentliggöra nämndens beslut i ärendet. Ett sådant beslut får förenas med vite (10 kap. 8 § RTVL). Enligt 10 kap. 9 § RTVL kan den som åsidosätter vissa särskilt uppräknade bestämmelser föreläggas vid vite att följa bestämmelserna i fråga. Det gäller t.ex. bestämmelser om närradio- och lokalradiosändningars innehåll, beteckningar (6 kap. 9 § RTVL), skyldighet att lämna in- spelning (9 kap. 8 § RTVL) och skyldighet att lämna vissa uppgifter till Radio- och respektive . Därutöver finns möjlighet att i vissa andra situationer utfärda föreläggande för den som sänder, bl.a. får Justitiekanslern enligt 10 kap. 11 § RTVL vitesförelägga den som vid upprepade tillfällen sänder våldsskildringar eller pornografiska bilder i TV på tider och sätt som avses i 6 kap. 2 § RTVL att inte på nytt sända sådana pro- gram på tider och på sådant sätt att det finns en betydande risk för att barn kan se programmen. Slutligen får allmän domstol – på talan av Justitiekanslern – eller Radio- och i mer graverande fall och om det i betraktande av skälen för åtgärden inte framstår som alltför ingripande under vissa i 11 kap. RTVL angivna förutsättningar återkalla sändnings- tillståndet. Det skall nämnas att vi i delbetänkandet Nytt regelverk för mark- sänd digital-TV (SOU 2004:39) har lämnat förslag till vissa änd- ringar beträffande tillsyn och sanktioner. 10.5Granskningsnämndens praxis i frågan om radio- och TV-lagens tillämplighet på vissa interaktiva tjänster i TV respektive tilläggstjänster i ljudradio Praxis på detta område är mycket sparsam. och TV har i ett fall granskat TV-sändningar innehållande interaktiva tjänster.5 I ett annat fall har frågan om radio- och TV- lagens tillämplighet på RDS-tjänsten i ljudradio prövats.6 5Granskningsnämndens för radio och TV beslut , SB 398/01. 6Granskningsnämndens för radio och TV beslut , SB 46/98. I det förstnämnda fallet var den inledande frågan om radio- och TV-lagen över huvud taget var tillämplig på de interaktiva tjänsterna. Det rörde sig om fem interaktiva handelstjänster för film, musik, spel, biljetter och resor samt en interaktiv vädertjänst. Tjänsterna nåddes genom att ikoner för dessa visades i de vanliga TV-program- men. Genom att klicka på ikonerna kunde tittaren alternera mellan programinnehåll och interaktiva tjänster. Av programföretagets uppgifter framgick att informationen om innehållet i de interaktiva tjänsterna sändes ut över det digitala marknätet till samtliga mottagare. I detta avseende menade nämnden att sändningarna kunde anses riktade till allmänheten. Detsamma gällde de skyltar som visades i bildrutan under det att tjänsterna laddades ner. När tittaren i samband med beställning kommunicerade med den sändande via returkanalen etablerades däremot en individuell kommunikation som faller utanför radio- och TV-lagens tillämpningsområde. Den information som förmed- lades i detta senare led var enligt nämndens mening inte att anse som riktad till allmänheten. Nästa fråga för att ta ställning till var om programföretagets sändningar i den del de var riktade till allmän- heten också var att uppfatta som television enligt allmänt språk- bruk. Mot bakgrund av att tjänsterna förmedlades via en traditio- nell TV-mottagare och tillhandahölls som en integrerad del av ut- sändningen av traditionella TV-program och därtill för tittarna fram- stod som en integrerad del av programinnehållet ansåg nämnden att så var fallet. Programföretaget gjorde gällande att dess sändningar var att be- teckna som ett försäljningsprogram för vilka särskilda annonsregler gäller. fann dock att programtjänsten eTV inte kunde anses uteslutande avsedd för försäljningsprogram. När det gällde frågan om annonsreglerna i 7 kap. var att tillämpa på programföretagets sändningar i den del de omfattades av radio- och TV-lagen gjorde nämnden följande bedömning. De skäl som ligger bakom regleringen av annonser i traditionella TV-program, dvs. att skydda publikens möjligheter att uppleva programmen utan att störas av annonser och att tittaren skall informeras om att något utomstående intresse har kunnat påverka det som visas genom att tydligt skilja på programinnehåll och annonser, gör sig inte gällande i fråga om interaktiva handelstjänster. I dessa fall har tittaren själv efterfrågat annonserna och det finns i regel inte något program- innehåll som kan störas av reklamen. Enligt grunderna för annons- reglerna borde dessa enligt nämndens uppfattning därför inte anses vara tillämpliga på interaktiva handelstjänster. Däremot ansåg nämn- den att det förhöll sig annorlunda med andra interaktiva tjänster än handelstjänster. De skäl som anförts för regleringen av annonser i traditionella TV-program har enligt nämnden fortsatt bärighet på sådana tjänster. Som exempel nämndes vädertjänsten i de granskade sändningarna på vilken de vanliga annonsreglerna därför måste vara tillämpliga. Att visa logotyperna för SAS och samt texten A member i bildrutan i anslutning till väder- tjänsten var enligt nämnden att betrakta som ett rent reklammed- delande. I de delar sändningarna inte utgjordes av handelstjänster konstaterade nämnden att programföretaget brutit mot bestämmel- serna om annonsmarkering, kortast tillåtna annonstid och annons- placering. I ett beslut prövade frågan om radio- och TV-lagen är tillämplig på sändning av RDS (), dvs. textmeddelanden som visas i ett fönster på en radio- mottagare. Nämnden konstaterade inledningsvis att den informa- tion som fås genom RDS-tjänsten på ett textfönster som är kopplat till en radio kunde anses riktad till allmänheten. Däremot ansåg nämnden att den inte kunde uppfattas som ljudradio i allmänt språkbruk. Inte heller föll det sig enligt nämndens mening naturligt att uppfatta informationssändningen som en TV-sändning i lagens mening eftersom den inte förmedlades av en traditionell TV-appa- rat och inte heller utgjordes av rörliga bilder. Nämnden fann mot denna bakgrund att radio- och TV-lagen inte var att tillämpa på RDS-tjänsten och avskrev därför ärendet från vidare handläggning. 10.6Lagen om elektronisk kommunikation (LEK) gäller enligt 4 § elektro- niska kommunikationsnät och kommunikationstjänster med till- hörande installationer och tjänster samt annan radioanvändning. Lagens bestämmelser ersätter inte föreskrifter om prövning enligt annan lag. Med elektroniska kommunikationsnät menas ett system för över- föring och i tillämpliga fall utrustning för koppling eller dirigering samt andra resurser som medger överföring av signaler, via tråd eller radiovågor, på optisk väg eller via andra elektromagnetiska över- föringsmedier oberoende av vilken typ av information som över- förs. Såväl telenät som nät som används för utsändning av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket YGL, oavsett om trådlöst eller trådbundet, omfattas av lagen (jfr prop. 2002/03:110 s. 357). En elektronisk kommunikationstjänst är en tjänst som vanligen tillhandahålls mot ersättning och som helt eller huvudsakligen ut- görs av överföring av signaler i elektroniska kommunikationsnät. innehållstjänster, såsom programverksamheten hos program- företag för ljudradio och TV och innehållstjänster som tillhanda- hålls via webben, såsom webbsidor där musik eller spel tillhanda- hålls eller webbsidor för elektronisk handel omfattas inte av be- greppet (a. prop. s. 358). Ett allmänt kommunikationsnät är ett elektroniskt kommunika- tionsnät som helt eller huvudsakligen används för att tillhandahålla allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster. Allmänna kommunikationsnät av sådant slag som vanligen tillhanda- hålls mot ersättning eller allmänt tillgängliga elektroniska kommuni- kationstjänster får enligt 2 kap. 1 § LEK endast tillhandahållas efter anmälan till tillsynsmyndigheten, som är (2 § förordningen [2003:396] om elektronisk kommunikation). PTS får meddela de verkställighetsföreskrifter som behövs bl.a. för frågor om anmälan, ansökan och tillstånd enligt lagen om elektronisk kommunikation (4 § nämnda förordning). I 2 kap. 2 § LEK klar- görs att det inte behövs någon sådan anmälan för tillhandahållande av kabel-TV-nät eller liknande nät om verksamheten enbart består i att överföra signaler via tråd för utsändning till allmänheten av pro- gram i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket YGL. Bedrivs även annan verksamhet i sådana nät, t.ex. bredbands- anslutning till Internet, skall anmälan dock göras för den verksam- heten (a. prop. s. 363). Som framgått ovan skall enligt 2 kap. 3 § RTVL den som bedriver sändningsverksamhet i kabelnät registrera sig genom en anmälan till Radio- och . Av 2 kap. 4 § LEK framgår att den som bedriver verksamhet enligt lagen även har en skyldighet att anmäla till tillsynsmyndig- heten när en anmälningspliktig verksamhet upphör. För att här i landet eller på ett svenskt fartyg eller luftfartyg utom- lands få använda en radiosändare krävs enligt 3 kap. 1 § LEK till- stånd. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får enligt 3 kap. 4 § LEK meddela föreskrifter om undantag från tillståndsplikten enligt 1 §. Förutsättningarna för att bevilja tillstånd att använda radiosändare anges i 3 kap. 6 § LEK. Där sägs bl.a. att ett tillstånd att använda radiosändare för utsändningar som kräver tillstånd enligt annan lag eller enligt bestämmelser meddelade med stöd av annan lag endast får meddelas om sådant tillstånd föreligger. Ett tillstånd att använda radiosändare skall enligt 3 kap. 9 § LEK avse en viss radioanvändning. Det är enligt 10 § i samma kapitel tillåtet att förena ett tillstånd som avser digital utsändning till all- mänheten av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket YGL med en rätt att använda radiosändaren för annan användning, motsvarande högst tjugo procent av den digitala kapaciteten i frekvensutrymmet. Detta gäller dock endast om vill- kor enligt 3 kap. 2 § 8 RTVL, dvs. om att använda vissa radiosän- dare, inte uppställts för motsvarande sändningstillstånd och det i övrigt inte inverkar menligt på konkurrensen. Gränsen avser inte användningen utan över viss skälig tid. Ett digital-TV-nät bör t.ex. kunna användas enbart för datatrafik, som faller utanför huvudanvändningsområdet, under förut- sättning att den totala användningen för sådana sidoanvändningar , varmed avses högst , inte över- stiger den andel som föreskrivits (a. prop. s. 369). 10.7Lagen om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster Lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informations- samhällets tjänster (nedan e-handelslagen), som trädde i kraft , gäller informationssamhällets tjänster och påbörjande och utövande av verksamhet som rör sådana tjänster. har direktivet om elektronisk handel7 genomförts i svensk rätt. Direktivet har till syfte att undanröja de hinder som särskilt medför problem och att säkerställa fri rörlighet för informationssamhällets tjänster på den inre marknaden. Med informationssamhällets tjänster avses tjänster som normalt utförs mot ersättning och som tillhandahålls på distans, på elektro- nisk väg och på individuell begäran av en tjänstemottagare. Samtliga kriterier måste vara uppfyllda. Däremot kan delar av en transaktion falla under begreppet även om inte hela transaktionen gör det (prop. 2001/02:150 s. 56). I begreppet ingår förutom elektronisk handel även övriga tjänster som är kopplade till handeln med varor och tjänster över Internet eller andra nät. Förutom själva handeln ingår därför bl.a. informationstjänster, finansiella tjänster, fastig- hetsmäklartjänster, webhotell och söktjänster. En förutsättning för att en tjänst skall omfattas av begreppet är att den tillhandahålls online, dvs. via en förbindelse som möjliggör direkt interaktiv kommunikation (a. prop. s. 19). Uttryckligen undantagna från lagens tillämpningsområde är frågor om beskattning, behandling av personuppgifter, konkurrensbegrän- sande samarbete mellan företag, notariatverksamhet eller liknande verksamhet i den mån den har direkt samband med myndighets- utövning, verksamhet som innebär att försvara eller som ombud företräda en klient inför domstol eller hasardspel där penning- värden satsas. I begreppet hasardspel inbegrips lotterier och vad- slagningar (jfr artikel 1.5 d i e-handelsdirektivet). Radiosändningar och sändningsverksamhet för television enligt TV-direktivet hör enligt direktivet om elektronisk handel inte till informationssamhällets tjänster, eftersom de inte tillhandahålls på individuell begäran. Andra tjänster som sänds från en punkt till en annan, såsom video på beställning eller tillhandahållande av kom- mersiella meddelanden via e-post hör däremot till informations- samhällets tjänster (stycke 18 i ingressen). 7 och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (Direktiv om elektronisk handel), EGT L 178, , s. 1, (Celex 32000L0031). 10.7.2Fri rörlighet för tjänster Tjänster som har sitt ursprung i andra EES-stater får fritt till- handahållas i utan hinder av svenska regler inom det sam- ordnade regelområdet (3 § första stycket). Det är som huvudregel inte tillåtet att vidta åtgärder som begränsar den fria rörligheten för informationssamhällets tjänster enbart på den grunden att tjänsten inte uppfyller krav enligt svensk lagstiftning.