sou · GTB368 · 2006-01-01 00:00:00 — 2 Bakgrund och gällande rätt Bestämmelser om grundavdrag eller, som det tidigare hette, ortsav- drag har funnits i skattelagstiftningen . Av- draget, som har ett fördelningspolitiskt syfte, avser främst att lindra beskattningen för låginkomsttagare. Före inkomstskattela- gens (1999:1229) – IL:s – ikraftträdande återfanns bestämmelser om grundavdrag/ortsavdrag i 48 § kommunalskattelagen (1928:370). Avdraget varierade fram beroende på i vil- ken kommun den skattskyldige var bosatt. kommuner var således indelade i olika ortsgrupper, s.k. dyrortsgruppering. Antalet ortsgrupper var från början fem. slopades dock de båda lägsta ortsgrupperna (jfr. beträffande det nu sagda Kungl. Maj:ts förordning 1953 nr 406 respektive 1961 nr 101 om antalet ortsgrupper vid skattegrupperingen samt Kungl. Maj:ts kungörelse 1958 nr 574 angående skattegrupperingen, ändrad genom kungö- relse 1961 nr 102). De differentierade ortsavdragen slopades (SFS 1961 nr 622). I förarbetena till lagändringen (prop. 1961:188 s.21) angavs att starka skäl av rättvi- sekaraktär otvivelaktigt kunde framföras till stöd för kraven på en- hetliga ortsavdrag vid beskattningen. Beteckningen ortsavdrag änd- rades till grundavdrag genom en lagändring som trädde i kraft (SFS 1970 nr 162). gjordes avdragen om till att bli individuella och oberoende av den skattskyldiges civil- stånd, vilket de tidigare inte varit. Bestämmelser om grundavdrag finns numera i 63 kap. IL. I 63 kap. 2 § första stycket IL anges att fysiska personer som är obe- gränsat skattskyldiga under någon del av beskattningsåret och som har haft förvärvsinkomst har rätt till grundavdrag. Obegränsat skattskyldig är enligt 3 kap. 3 § IL den som är bosatt i , den som stadigvarande vistas i samt den som har väsentlig an- knytning till och som har varit bosatt här, dock Bakgrund och gällande rätt med undantag för vissa personer som har anknytning till utländsk stats beskickning eller konsulat. Enligt 63 kap. 2 § första stycket IL har även begränsat skattskyldiga i vissa fall rätt till grundavdrag, om deras överskott av förvärvsinkomster i och i andra länder uteslutande eller så gott som uteslutande utgörs av överskott av förvärvsinkomster i . Med uteslutande eller så gott som uteslutande avses enligt förarbetena till lagändringen (prop. 2004/05:19 s.45) att minst av förvärvsinkomsten kommer från . De skattskyldiga som enligt denna bestäm- melse är berättigade till grundavdrag är sådana som antingen gjort en begäran om att få sina tjänsteinkomster beskattade enligt IL istället för enligt lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta (SINK) eller som har näringsinkomster från ett fast driftsställe eller en fastighet i . Den aktuella lagänd- ringen behandlas mer utförligt i avsnitt 5.2.3. I nedanstående tabell redovisas grundavdragets storlek i olika in- komstskikt (siffrorna hämtade års budgetpropo- sition, prop. 2004/05:1 s. 202). Då grundavdragets storlek i 63 kap. 3 § IL anges som en viss andel av prisbasbeloppet är nedanstående siffror på grund av avrundningsreglerna endast ungefärliga. 900–106 800 800–28 700 900–123 100 200–294 100 700–11 700 Det genomsnittliga grundavdraget för riket uppgår, enligt beräk- ningar gjorda inom , till . Som jämförelse kan nämnas att för gruppen , och det genomsnittliga grundavdraget har beräknats till . Grundavdraget får enligt 63 kap. 5 § första stycket IL inte överstiga den skattskyldiges sammanlagda överskott av aktiv näringsverksamhet och av tjänst, minskat med hans all- männa avdrag. För personer som varit obegränsat skattskyldiga bara under en del av beskattningsåret utgår enligt 63 kap. 4 § IL grundavdrag i Bakgrund och gällande rätt proportion till det antal månader de varit obegränsat skattskyldiga. Detta gäller dock inte för de fall de skattskyldigas överskott av för- värvsinkomster i och i andra länder uteslutande eller så gott som uteslutande utgörs av överskott av förvärvsinkomster i . I sådana fall gäller bestämmelserna i 63 kap. 3 § IL. Att dödsbon inte har rätt till avdrag än det år då dödsfallet inträffade anges i 63 kap. 2 § andra stycket IL. Det område som betecknas stödområde A definieras i bilagan till förordningen (1999:1382) om stödområden för vissa regionala fö- retagsstöd. I området ingår de kommuner och delar av kommuner som anges nedan och som framgår av nedanstående karta. : , , , , , , , , , och Över- kommuner samt Edefors och församlingar i Bodens kommun och f.d. Markbygdens kyrkobokföringsdistrikt i kommun. : , , , , , , , , och kommuner samt Fällfors, Jörns och församlingar i kom- mun. : , , , , , , och kommuner. : och kommuner, Holms och Lidens församlingar i samt Anundsjö, , och Trehörningsjö församlingar i kom- mun. : , , och kommuner samt och församlingar i kommun. Bakgrund och gällande rätt De områden som på kartan markerats med ljusgrå färg utgör stödområde A, medan de med mörkgrå färg markerade områdena utgör stödområde B. Stödom- råde B omfattar de delar av , och som inte ingår i stödområde A. Det innefattar dessutom vissa kommuner och de- lar av kommuner i , , , , och . Bakgrund och gällande rätt Med församlingar avses enligt förordningen de territoriella försam- lingar som fanns . 2.3Målen för den regionala utvecklingspolitiken 2001/02:4 (s.100 ff.) föreslog regeringen att ett nytt poli- tikområde, regional utvecklingspolitik, skulle bildas. Det nya poli- tikområdet skulle bildas genom en sammanslagning av politikom- rådet regionalpolitik och delområdet regional näringspolitik inom näringspolitiken. I propositionen diskuterade regeringen en rad utvecklingsfrämjande åtgärder, bl.a. frågan om regionalt nedsatta socialavgifter. Målen för det nya politikområdet föreslogs vara väl fungerande och hållbara lokala arbetsmarknadsregioner med en god servicenivå i alla delar av landet. Målen utvecklades i propositionen (s.102 f.) enligt följande. Med väl fungerande lokala arbetsmarknadsregioner avses att de är så attraktiva för människor och företag att det är möjligt att ta till vara den potential och livskraft som finns i alla regioner. Med hållbar avses att politiken skall bidra till att nuvarande och kommande generationer kan erbjudas sunda ekonomiska, sociala och ekologiska förhållanden. Politiken skall därmed bidra till att öka den ekonomiska tillväxten i alla lokala arbetsmarknadsregioner för att därigenom öka den nationella tillväxten. På samma sätt skall politiken bidra till de sociala aspekterna, bl.a. sysselsättning, jämställdhet och välfärd, samt de ekologiska aspekterna, bl.a. minskad miljöpåverkan av mänskliga aktiviteter samt god hälsa och livsmiljö. - - Effekterna av politiken bör kunna avläsas utifrån ett ekonomiskt, ekologiskt och socialt perspektiv. De ekono- miska och sociala effekterna bör avläsas i hur väl lokala arbetsmark- nadsregioner har utvecklats i termer av främst ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning. - - Med en god servicenivå i alla delar av landet av- ses att politiken skall bidra till att människor och företag har tillgång till kommersiell och offentlig service i tillräcklig omfattning. - - Såvitt avser den kommunala servicen är statens roll att bidra, inte minst ge- nom det kommunala skatteutjämningssytemet, till att skapa ekono- miskt likvärdiga förutsättningar i alla delar av landet. Effekterna av po- litiken vad beträffar servicenivån bör främst avläsas i förändringar av servicetillgängligheten. Politikområdet Regional utvecklingspolitik omfattar bl.a. de frå- gor som aktualiseras i denna utredning (jfr. budgetpropo- sition, prop. 2004/05:1, volym 10, utgiftsområde 19). Utredningen har som ett led i arbetet kontaktat företrädare för re- geringskanslierna i några andra länder med förfrågningar, dels om grundavdrag och om regionala skatteregler i allmänhet, dels speci- fikt om eventuella regionala nedsättningar av socialavgifter. De länder som utredningen ansett vara intressanta i detta sammanhang är , och , där förhållandena precis som i kan tänkas variera kraftigt mellan olika delar av landet. I detta kapitel redogörs för de uppgifter utredningen fått från re- spektive land. För vidkommande har utredningen också studerat den redogörelse för erfarenheter från , som återfinns i slutbetänkandet från Utredningen om rörlighets- stimulanser (SOU 2003:37 s. 121 ff.). Alla skattebetalare i , både fysiska personer och företag, be- talar en platt skatt beräknad på nettoinkomsterna, dvs. på almin- nelig inntekt. Den alminneliga inntekten består för fysiska per- soner av alla skattepliktiga inkomster, minskade med avdragsberät- tigande utgifter. För företag består den alminneliga inntekten av skattepliktigt överskott. Skattskyldiga fysiska personer skattläggs antingen i skatteklass 1 eller 2. av dem tillhör skatteklass 1. Av dem som skattläggs i skatteklass 2 är ensam- försörjare. Andra som skattläggs i skatteklass 2 är i huvudsak äkta makar där den ena maken är hemmavarande eller har låg arbets- inkomst (se Stortingsproposisjonen 2003-2004/1, avsnitt 2.1). Vid beräkning av den alminneliga inntekten får löntagare och pensionärer normalt ett minstefradrag, i stället för avdrag för ut- gifter för inkomsternas förvärvande. Minstefradraget uppgår till av den skattskyldiges löneinkomst. uppgår avdraget lägst till 31 800 och högst till . Det minstefradrag som beräknas på pensionsinkomster uppgår till . uppgår avdraget lägst till 4 000 och högst till . Minstefradrag ges inte från närings- inkomster. Som ett alternativ till minstefradraget finns ett lønnsfradrag (ett särskilt avdrag från arbetsinkomst). Löntagarna beviljas det högsta av minstefradraget och lønnsfradraget. Vid beräkning av skatt på alminnelig inntekt ges för fysiska personer dessutom ett personfradrag. Personfradraget uppgår för merparten av de skattskyldiga, dvs. för dem som skattläggs i skatteklass 1, till för . För dem som omfattas av skatteklass 2 är personfradraget högre. För personer som är bosatta i regionerna Finnmark och Nord-Troms ges dess- utom ett särskilt avdrag om i skatteklass 1 och i skatteklass 2. Skattesatsen på alminnelig inntekt är , utom för de skattskyldiga i Finnmark och Nord-Troms, som betalar 24,5 pro- cent. Fysiska personer betalar vidare trygdeavgift (en försäkrings- avgift för socialförsäkring) och eventuellt även toppskatt, beräk- nade på personinntekten. Personinntekten är ett bruttobelopp och består av arbetsinkomster och pensioner, utan några som helst avdrag. Boende i Finnmark och Nord-Troms har, förutom lägre skatt på alminnelig inntekt, också lägre toppskatt. Skatteskalan för toppskatt består av två skikt. Den lägre toppskatten gäller för det första skiktet, vilket för omfattar inkomster . För inkomster i detta intervall betalar boende i Finnmark och Nord-Troms toppskatt om , mot för boende i övriga delar av landet. Det särskilda avdraget för bosatta i och Nord-Troms infördes och har varit nominellt oförändrat . Avdragsordningen har i relativt liten grad varit föremål för politisk diskussion. utgjorde de minskade skatteintäkterna knutna till de särskilda skattereglerna för bosatta i och Nord-Troms . Regionalt differentierade arbetsgivaravgifter har funnits i . slog dock fast att den norska ordningen innebar ett otillåtet statsstöd och att denna måste anpassas till bestämmelserna i . Enligt statsstöds- reglerna i kan ett samlat stödbelopp till ett företag ges på upptill utan godkännande från Efta Surveillance Authority – (jfr. angå- ende försumbara stöd, avsnitt 5.3.4). En reviderad stödordning godkändes av för en begränsad tidsperiod, längst . påbörjade en ny granskning av den norska stödordningen i ljuset av EG- kommissionens beslut i fråga om motsvarande svenska stödordning (se beträffande detta beslut avsnitt 5.3.3 och 7.6.2). konstaterade att den norska ordningen med regionalt differentierade arbetsgivaravgifter inte var i överensstämmelse med och anmodade att meddela vilka ändringar som avsågs att genomföras för att anpassa bestämmelserna till avtalet. godkände EFTA-staternas fasta kommitté (, beslut nr 2/2003/SC), med tillämpning av protokoll 3 till det s.k. Övervaknings- och domstolsavtalet, att en nollsats för arbetsgivaravgifter i regionerna Finnmark och Nord-Troms (den s.k. zon 5) var förenlig med EES- avtalet på grund av de exceptionella omständigheterna i regionerna, såsom de långa avstånden, den påfallande låga befolkningstätheten, klimatet och hänsynen till de samiska bosättningarna. godkände en övergångsperiod inom vissa andra delar av landet, för att gradvis utjämna skillnaderna mellan de olika avgiftsnivåerna och ge företagen möjlighet att anpassa sig till kost- nadsökningarna. Eftersom delar av sektorerna jordbruk och fiskeri faller utanför förbud mot statsstöd har dess- utom kunnat behålla differentierade arbetsgivaravgifter inom dessa sektorer. underrättades om att hade för avsikt att, inom de zoner som betecknas 1–4 och för vissa ekonomiska sekto- rer, tillämpa de regionalt differentierade avgifter som gällde till och med . Stödordningen uppgavs bli tillämplig enbart inom sådana sektorer som inte är utsatta för kon- kurrens från företag i andra EES-länder. be- slutade (beslut nr 245/04/) att närmare undersöka den nya stödordningen, eftersom det är tveksamt om den är i överens- stämmelse med . Av beslutet framgår att de norska myndigheterna tills vidare inte får tillämpa den aktuella stöd- ordningen. Vid kommunalbeskattningen görs i ett förvärvsinkomst- avdrag från den skattskyldiges nettoförvärvsinkomst. Avdraget räknas på den skattskyldiges skattepliktiga löneinkomst, förvärvs- inkomst av annat arbete, förvärvsinkomstandel av företagsinkomst som skall fördelas, förvärvsinkomstandel av näringsverksamhet el- ler jordbruk för delägare i en sammanslutning samt på vissa andra inkomster som anses utgöra förvärvsinkomst (se 105 a § inkomst- skattelagen nr 1535/1992). Avdraget utgör av det be- lopp varmed förvärvsinkomsterna överstiger , upp till ett inkomstbelopp av . På belopp som överstiger utgör avdraget . Avdraget är dock högst . När den skattskyldiges nettoförvärvsinkomst överstiger , minskar avdraget av det belopp med vilket netto- förvärvsinkomsten överstiger . Om en skattskyldig fysisk person, som hela beskattningsåret va- rit bosatt i , har en nettoförvärvsinkomst som efter för- värvsinkomstavdrag inte överstiger , skall från netto- förvärvsinkomsten dras av detta belopp. Detta avdrag benämns grundavdrag (se 106 § inkomstskattelagen). Om förvärvs- inkomstens belopp efter förvärvsinkomstavdrag överstiger fullt grundavdrag, skall avdraget minskas av den över- skjutande inkomsten. Arbetsgivare i är skyldiga att betala arbetsgivares social- skyddsavgift, som består av folkpensionsavgift och sjukförsäk- ringsavgift. Genom lagen nr 1200/2002 om befrielse från arbets- givares socialskyddsavgift i vissa kommuner 2003–infördes en regional stimulansåtgärd på området. En regi- onal gradering av arbetsgivaravgifterna hade utretts . Genom lagen medges privata arbetsgivare och statliga affärsverk, som har ett fast driftsställe i någon av de upp- räknade kommunerna i , eller , befrielse från skyldigheten att betala arbetsgivares social- skyddsavgift under den treåriga försöksperioden. Syftet med för- söket anges vara att utreda hur avgiftsbefrielsen påverkar syssel- sättningen och arbetsgivarnas sysselsättningsbetingelser i de kom- muner där lagen tillämpas. Avgiftsbefrielsen gäller endast sådana socialskyddsavgifter för arbetsgivare som fastställs på basis av de löner som betalats till arbetstagarna vid ett fast driftsställe inom försöksområdet. I lagen anges att stöd som arbetsgivare får i form av avgiftsbefrielse utgör stöd i enlighet med kommissionens för- ordning (EG) nr 69/2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse (se beträffande denna förordning avsnitt 5.3.4). Avgiftsbefrielseavdraget får för respek- tive lönebetalningsår inte överstiga . Under försöks- perioden får således det sammanlagda avdragsbeloppet inte övers- tiga . Rätt till avgiftsbefrielse har inte arbetsgivare vars huvudsakliga verksamhetsområde enligt omsättningen är transport, produktion, förädling eller saluföring av de jordbruks-, fiske- och andra produkter som avses i bilaga 1 till EG-fördraget eller pro- duktion av stenkol. En regional stimulansåtgärd har också vidtagits genom lagen nr 1262/avskrivningar på investeringar inom utveck- lingsområdet. I lagen regleras skattelättnader som beviljas vid in- komstbeskattningen för främjande av produktionsverksamhet och turistföretagsverksamhet inom utvecklingsområdet. Med utveck- lingsområdet avses de områden som enligt lagen nr 1135/1993 om regional utveckling benämns stödområde I och II. Lagens giltighet har förlängts . I dess nu gällande lydelse tillämpas lagen vid beskattningarna för åren 1994–2010. I lagens 2 § anges vilka investeringar som berättigar till skattelättnad. I bestämmelsen anges att en skattskyldig som bedriver näringsverksamhet och un- der åren 1994–1997 inom utvecklingsområdet grundar en ny pro- duktionsinrättning eller ett nytt turistföretag har rätt att dra av an- skaffningsutgiften för de anläggningstillgångar som anskaffats för ändamålet, så som stadgas i denna lag. Detsamma anges gälla för en skattskyldig som utvidgar sin produktionsinrättning eller sitt tu- ristföretag inom utvecklingsområdet eller som förnyar dess ma- skinpark, anordningar eller inventarier så att produktions- inrättningens produktionsförmåga eller produktionens förädlings- grad ökar väsentligt eller så att turistföretagets kapacitet ökar vä- sentligt eller dess kvalitetsnivå stiger väsentligt. Vidare anges att det sagda även tillämpas på små eller medelstora företag som bedriver näringsverksamhet och som under beskattningsåren 1998–2006 gör en sådan investering som sagts, dock inte på företag som be- driver förädling av jordbruksprodukter, tillverkning av stål eller stålrör, framställning av konstfibrer, tillverkning av bilar eller bil- delar eller tillverkning eller reparation av fartyg. Den skattskyldige har rätt att från anskaffningsutgiften för sådana anläggnings- tillgångar som anges i 2 § och som han använder i produktiv verk- samhet eller i turistverksamhet såsom avskrivning dra av högst det höjda beloppet av maximiavskrivningen enligt la- gen nr 360/1968 om beskattning av inkomst av näringsverksamhet. Det sagda gäller vid beskattningen under vilket anlägg- ningstillgångarna tas i bruk samt för de två följande beskattnings- åren. Med anläggningstillgångar avses lösa anläggningstillgångar som är underkastade förslitning samt byggnader och konstruk- tioner som används som fabrik, verkstad, kraftstation eller lager eller för något annat ändamål som direkt hänför sig till produk- tionsinrättningens eller turistföretagets verksamhet. I medges avdrag för oundvikliga personliga kostnader genom ett Grundfreibetrag (grundavdrag) som är en del av den progressiva skatteskalan. Inkomstskattelagen innehåller inte några särregleringar som är tillämpliga bara i vissa delar av . Av- draget, som för uppgår till , tillkommer således varje fysisk person i som är obegränsat skattskyldig. Av- draget tillkommer även fysiska personer som inte är bosatta i , men som väljer att bli behandlade som inom bosatta, när av deras totala inkomst härrör från eller deras inkomst som inte skall beskattas i inte överstiger . Skatteregler i har i allmänhet inte regionala begräns- ningar. Ett undantag från denna huvudregel gällde under en be- stämd tid efter , med avseende på bestämmelser om värdeminskning av vissa angivna tillgångar, som användes i det anslutna territoriet. Arbetsgivaravgifterna avskaffades i . Av- sikten var att lätta skattebördan för löneintensiva företag. Dess- förinnan uttaxerades arbetsgivaravgifterna som en del av den skatt som betecknas Gewerbesteuer och som då också bestod av skatt på företagens vinster och på företagens kapital. I egenskap av en icke-personlig skatt är denna skatt knuten till respektive företag. Skatten är en skatt som uppbärs av den kommun eller stad där företaget eller ett fast driftsställe är beläget. Avgiftsunder- laget för arbetsgivaravgifterna, vilka betalades , var den totala lönesumma som betalats till de anställda vid det fasta drifts- stället i kommunen. På den totala lönesumman beräknades skatten som ett grundbelopp, vilket uppgick till av den totala Den aktuella kommunen tillämpade därefter en mul- tiplikator på detta grundbelopp. Genom användandet av multipli- katorer varierade arbetsgivaravgifterna för samma lönesumma be- roende på var företaget eller det fasta driftsstället var beläget. Varje kommun kunde bestämma sin egen multiplikator. Följden av detta blev att multiplikatorn var låg i lantliga, avlägsna kommuner, me- dan den tenderade att bli hög i tätbefolkade områden eller på cen- trala platser. På detta sätt kunde kommunerna använda multipli- katorerna för att få företag att etablera sig i deras område, t.ex. ge- nom att bestämma en lägre multiplikator än andra närbelägna kommuner. Även dagens Gewerbesteuer, som är baserad enbart på företagens vinster, innehåller en rätt för kommunerna att be- stämma multiplikatorn. 4Konstitutionella aspekter på särregleringar inom skatteområdet I regeringsformens förarbeten har angetts att lagregler skall vara generellt utformade. Frågan om vissa lagregler står i överensstäm- melse med kravet på generalitet har varit föremål för diskussion. fann i delbetän- kande (SOU 1999:59) att en lagreglering som med namns nämnande pekar ut ett visst område, i vilket den skattskyldige skall vara bosatt för att omfattas av regleringen, inte kan anses uppfylla kravet på generellt tillämpbar lagstiftning. I andra sammanhang har däremot gjorts gällande att en sådan typ av lagstiftning får anses ha generell karaktär. Det har också hävdats att en sådan lagstiftning utgör ett i konstitutionell praxis etablerat undantag från generali- tetskravet. I detta kapitel behandlas översiktligt de konstitutionella princi- per och bestämmelser som är aktuella i förevarande sammanhang. Den grundläggande frågan är om särregleringar med regional in- riktning är acceptabla ur konstitutionell synvinkel. Med avseende på en lagstiftning angående ett regionalt förhöjt grundavdrag kommer denna fråga att diskuteras vidare i kapitel 6. I kapitel 8 be- handlas beträffande vissa andra alternativ till regionala stimulansåt- gärder frågan hur dessa förhåller sig till kravet på generell tillämp- barhet. Såväl (SOU 1963:17) som den senare till- satta Grundlagberedningen (SOU 1972:15) konstaterade att en lag är en generell rättsregel. Grundlagberedningen ansåg dock (s. 100 f.) att grundlagen inte borde hindra att lagformen, liksom dittills, användes för en föreskrift som reellt syftar till att lösa något en- Konstitutionella aspekter på särregleringar inom skatteområdet staka konkret problem, när undantagsvis finner detta nödvändigt. Beredningen konstaterade dock att i sådana fall torde välja att ge lagen en generell form. Man uttalade även att genom att välja lagformen ger uttryck för uppfattningen att beslutet till sin typ är generellt tillämpligt, ehuru generell tillämplighet inte är en förutsättning för beslutets giltighet. Be- redningen uttalade vidare att i och med att valet läggs hos riksda- gen utan att den är bunden av kriterier i grundlag finns det inte nå- gon risk för att giltigheten hos ett lagbeslut sätts i fråga under tillämpningen, av den anledningen att beslutet inte anses ha gene- rell karaktär. I den därpå följande propositionen med förslag till bl.a. ny re- geringsform (prop. 1973:90 s. 203 f.) konstaterade departements- chefen att han i allt väsentligt delade Grundlagberedningens syn på lagbegreppet. Departementschefen anförde dessutom bl.a. följande. Jag har i det föregående uttalat att en lag liksom varje annan rättsregel skall vara en generell föreskrift. Som beredningen har framhållit kan det visserligen undantagsvis vara nödvändigt att genom lag ge före- skrifter som blir tillämpliga endast i fråga om ett enstaka fall.