sou · GTB325 · 2006-01-01 00:00:00 — Som framgår av tabellen pekar det mesta på en ökning för alla männen (åldrarna 18–64) , men där- efter på en relativt stabil nivå eller kanske t.o.m. en viss minskning. De yngsta männen, 18–29-åringarna, uppvisade en ökning både 1998–2000 och 2000–2002 men därefter en viss minskning. Män i åldrarna 30–uppvisade ingen tydlig förändring (dock en signifikant ökning i andelen med veckovisa intensivkonsumtionstillfällen) men därefter tyder det mesta på en ökning både 2002 och 2004. De äldsta (50–64-åringarna) uppvisade en stabil nivå men sannolikt en ökning 2002 jämfört med . Ingen signifikant förändring framkom 2004. När det gäller kvinnor framkom överlag mindre förändringar –2004. De yngsta uppvisade ingen signi- fikant förändring överhuvudtaget , medan 30– 49-åringar uppvisade en ökning i antalet tillfällen (m) men därutöver inga tydliga förändringar. Intensivkonsumtion (andelar och antal – m – för män och kvinnor i olika åldersgrupper) enligt fem riksrepresenta- tiva frågeundersökningar 1998–2004 Alla, 18–: Andel minst 1 gång/vecka 3,6# Andel minst 1 gång/månad Andel minst 1 gång/år 67,7*# 78,0* Antal gånger (m) 8,9# 12,3(*#) Andel minst 1 gång/vecka 6,5# Andel minst 1 gång/månad Andel minst 1 gång/år 93,3* Antal gånger (m) 15,3# 19,9(#) Andel minst 1 gång/vecka 1,9# Andel minst 1 gång/månad 32,2* Andel minst 1 gång/år 71,0*# Antal gånger (m) 10,5(*) 11,1* Andel minst 1 gång/vecka Andel minst 1 gång/månad Andel minst 1 gång/år 42,0*# Antal gånger (m) 13,2(*) forts. tabell 2.5. Alla, 18–: Andel minst 1 gång/månad Andel minst 1 gång/år Antal gånger (m) 18–29 år Andel minst 1 gång/månad Andel minst 1 gång/år 76,6(#) Antal gånger (m) 7,5(*#) 30–49 år Andel minst 1 gång/månad Andel minst 1 gång/år 42,2(#) Antal gånger (m) 2,7* 50–64 år Andel minst 1 gång/månad Andel minst 1 gång/år 16,5*# Antal gånger (m) *statistiskt säkerställd skillnad jfr med 2004 (P< 0,05) ( (*) =P< 0,10); # statistiskt säkerställd skillnad jfr med nästkommande undersökning (P< 0,05), ( (#) =P< 0,10). Resultaten års och undersökning (kol 2) har enbart signifikans- testats mot varandra 1Äldre definition av intensivkonsumtion: en halv flaska sprit eller 1 flaska vin eller 6 burkar (el. 8 flaskor) starköl eller 8 burkar (el. 12 flaskor) folköl? 2Nyare definition av intensivkonsumtion: sprit eller 1 flaska vin eller 4 burkar starköl eller 6 burkar folköl? 1998: , 2000 (kol 2) IB, 2002 : se Leifman, 2003. 2000 (kol 3) : se Leifman, 2002 De äldsta kvinnorna uppvisade ingen signifikant förändring , men en högre andel årliga intensivkonsumenter både 2002 och 2004 jämfört med . Skillnaderna var inte statistiskt signifikanta. Det mesta tyder således på en ökning av antalet intensivkonsum- tionstillfällen men främst bland män. Därefter tycks situationen vara mer stabil, men med tecken på viss nedgång bland de yngsta männen och en ökning bland 30–49-åriga män. I den yngsta åldersgruppen, 18–, är för båda könen skillnaderna i de olika måtten på intensivkonsumtion 2004 jämfört med små och icke statistiskt signifikanta. För de två övriga ålders- grupperna, både bland män och bland kvinnor, tyder det mesta på att omfattningen av intensivkonsumtion är högre (2004) än (2000). För män och kvinnor tillsammans i åldrarna 18–uppgår ökningen i antalet intensivkonsumtions- tillfällen (m) till uppskattningsvis , detta efter hänsyn tagen till övergången till en annan definition av intensivkonsumtion . När det gäller intensivkonsumtion bland skolelever enligt CAN:s skolundersökningar i årskurs 9, visar dessa, som för volymen konsumerad alkohol, en viss minskning i intensiv- konsumtion bland pojkarna (andelen som uppger sådan eller oftare) och en mindre nedgång, eller i stort sett oförändrad nivå bland flickorna. Bland flickorna har andelen månatliga intensivkonsumenter varit på ungefär samma nivå (). var andelen något lägre (1990–92: ). Bland pojkarna var andelen ungefär densamma från början av 1990- talet till () för att minska till ca 25–med månatlig intensivkonsumtion. 2.6Alkohol- och intensivkonsumtionens månatliga variationer I detta avsnitt behandlas svenska folkets tidsmässiga – temporala – månatliga variationer i konsumtion och intensivkonsumtion (se Leifman & , 2004). I figur 2.3 redovisas hur alkohol- konsumtionen varierar för män respektive kvinnor. Trots att männens konsumtion för samtliga månader visade sig vara mer än dubbelt så hög som kvinnornas uppvisade det temporala mönstret stora likheter könen emellan (Leifman & , 2004). För både män och kvinnor var konsumtionen som högst , främst , samt . Självrapporterad alkoholkonsumtion för respektive kön (i liter ren – – alkohol – per – per respondent). 2001- 2001- 2001- 2001- 2001- 2002- 2002- 2002- 2002- 2002- 2002- 2002- 2002- 2002- 2002- 2002- 2002- 2003- 2003- 2003- 2003- 2003- aug sept okt nov dec Vid en indelning av materialet i olika åldersgrupper framkom att samtliga av dem, förutom de yngsta (16–20-åringar), uppvisade den högsta konsumtionen . Detta gäller alltså även den äldsta, till övervägande delen icke-förvärvsarbetande, åldersgruppen, 65–80-åringarna, även om månadsvariationen generellt sett visade sig vara mindre i denna åldersgrupp. I motsats till övriga ålders- grupper, med undantag av 16–20-åringarna, var juli-konsumtionen bland de äldsta inte speciellt mycket högre än . Flertalet åldersgrupper uppvisade också hög konsumtion , men detta tycks vara som allra mest uttalat i de två yngsta åldersgrupperna. Den höga alkoholkonsumtionen för alla åldrarna, förutom de yngsta och de äldsta, dvs. för åldrarna 20–64, har med all säkerhet att göra med att detta är den svenska semestermånaden framför andra. En jämförelse av månadsvariationerna för konsumtionen och antalet intensivkonsumtionstillfällen visade på tydliga samband mellan de två, både för män och kvinnor och för samtliga ålders- grupper förutom de äldsta (65–80-åringar). Antalet dryckes- tillfällen med intensivkonsumtion visade sig således, i likhet med den totala alkoholkonsumtionen, vara högst – speciellt juli – och december. Sambandet visade sig dock vara något starkare för männen än för kvinnorna och högst i de tre yngsta åldersgrupperna, med den högsta konsumtionen och flest intensiv- konsumtionstillfällen. Hur det temporala sambandet ser ut för män respektive kvinnor visas i figur 2.4. Det är möjligt att alkoholkonsumtionens temporala mönster är mer framträdande i de nordiska länderna (undantaget ) där alkoholen främst har betraktats som en dryck avsedd för fest- ligare tillfällen och storhelger. Detta behöver inte komma till uttryck enbart i de relativt stora skillnaderna i konsum- tion mellan veckodagar och helgdagar utan även i skillnader mellan olika månader. Den markanta konsumtionstoppen och främst juli som är tydlig i har inte framkommit i olika utländska studier (Leifman & , 2004). Självrapporterad alkoholkonsumtion (i liter ren – – alkohol per respondent) och intensivkonsumtion (antal tillfällen per respondent) för män resp. kvinnor. (Notera att skalan inte är densamma för män och kvinnor.) Liter ren alkohol () per 2.7Mer om införsel och smuggling/vidareförsäljning Enligt beräkningarna uppgick införseln av sprit till över ca och smugglingen till mellan 4 och . Sammantaget kan sprit ha transpor- terats in i , legalt eller illegalt. Detta blir i ren alkohol per invånare () ca för . Vininförseln skattades till ca och smugglingen till mellan 4 och . Sammantaget kan det röra sig om ca vin som fördes in till , vilket motsvarar ca ren alkohol per invånare . Resandeinförseln av öl skattades till och smugglingen till över . Totalt kan således öl ha förts in i eller nästan ren alkohol per invånare . Det bör återigen poängteras att dessa volymberäkningar inte är annat än skattningar av de olika delmängderna oregistrerad alkohol (för mer information om bl.a. definitioner av resandeinförsel och smuggling, se t.ex. delbetänkandet, SOU 2004:84). Dessa mängder har, undantaget smuggling av vin, under alla omständigheter, ökat . Detta gäller inte minst , med fri införsel av alkoholdrycker för personligt bruk från andra EU-länder. I delbetänkandet (SOU 2004:86) redogjordes det i detalj för vilka det är som köper illegalt insmugglad alkohol i . Det visade sig att köparna och brukarna av denna alkohol framför allt var unga män i . Främst är det öl som köps och en relativt stor andel, ca 25–av köparna och konsumen- terna, visade sig vara under . Uppgifter för visar att av samtliga män i i åldrarna 16–uppger att de druckit insmugglad öl , var motsvarande andel . För kvinnorna har motsvarande andel ökat från . Tjugoen procent av samtliga 16–19-åriga pojkar uppger bruk , av flickorna. I län var andelen densamma för flickorna () men högre för pojkarna (). Någon liknande åldersskillnad finner man inte när det gäller resande- införsel, snarare tvärtom. De yngsta uppvisar den lägsta andelen som tagit in alkohol i landet . De högsta andelarna uppvisar medelålders med allra högst andelar i 50–60- årsåldern, se figur 2.5. Även när det gäller kvantiteterna införd alkohol är dessa högre för de äldre än för de yngre men varierar något mellan de olika alkoholdryckerna (se figur 2.6). Förskjutningen mot de äldre är mer framträdande bland männen än kvinnorna. Det kan således konstateras att i motsats till konsumtionen av den insmugglade, vidareförsålda alkoholen är resandeinförseln mest omfattande i den breda gruppen av medelålders. Unga människor svarar för en stor del av anskaffandet av insmugglad alkohol i men för en liten del av den legalt införda alkoholen. Andelar av samtliga intervjuade män resp. kvinnor i olika åldersgrupper som uppger att de tagit in alkohol till (den senaste inresan). uppger att de tagit 35-39 40-44 45-49 50-54 55-59 60-64 Införsel av sprit, vin och öl för män resp. kvinnor i olika åldersgrupper (med en maxgräns för 30- dagarsinförsel för resp. alkoholdryck motsv. dagens indikativa nivåer, detta för att undvika extrema toppar inom olika ålders- grupper). Vin inkluderar enbart vanligt bordsvin, inte starkvin. 16-19 20-24 25-29 30-34 35-39 55-59 60-64 65-69 70-74 75-80 Sammanfattning: Den nedåtgående trend som den alkohol- relaterade dödligheten uppvisat har avstannat men inte ersatts av någon ökning i landet som helhet. De sydliga länen – , och – uppvisar däremot ökningar av alkoholrelaterad dödlighet med i storleksordningen från perioden –1990 till perioden –2002. Den dödsorsak som har den mest välbelagda kopplingen till totalkonsumtionen av alkohol – kronisk leversjukdom (främst skrumplever) som underliggande dödsorsak –minskade i antal dödsfall men ökade därefter. 1997–1998 och 2001–2002 har antalet dödsfall ökat med . Antalet dödsfall i kronisk leversjukdom där alkohol uttryckligen är angiven som direkt orsak har ökat med . Antal kvinnor som vårdats inom slutenvården med somatisk alkoholdiagnos som huvuddiagnos har ökat . För männen har ökningen varit . Antal fall av alkoholförgiftning inom den slutna sjukhusvården har stigit med för kvinnorna och med för männen . Framför allt har ökningen varit stor bland 15–19-åringar. Antal dödsfall i alkohol- förgiftning som underliggande eller bidragande dödsorsak har dock inte ökat. Olika indikatorer på rattfylleri pekar på en sannolik ökning av denna typ av brott . De polisanmälda våldsbrotten har, av stabil nivå, ökat . Ökningen gäller för i stort sett alla kategorier av miss- handelsbrott. Den ökade alkoholkonsumtionen anses vara en bidragande orsak. 3.1Alkoholproblems omfattning och alkoholens risker De alkoholrelaterade problemen – såväl medicinska som sociala – har en betydande utbredning i befolkningen (se också kap. 8). Den kanske mest relevanta och framkomliga vägen att uppskatta alkoholproblemets utbredning är genom de studier som genomförts inom ramen för WHO:s projekt of Disease 2000 och som syftar till att beräkna hur mycket olika riskfaktorer bidrar till den totala sjukdomsbördan. Beräkningarna visade att alkoholen orsakade 1,8 miljoner dödsfall i världen, vilket motsvarade av samtliga dödsfall. Andelen visade sig vara ca 10 gånger högre bland männen (6,) än kvinnorna (0,). Akuta alkoholrelaterade dödsfall var vanligast och utgjorde nästan hälften av samtliga dödsfall relaterade till alkohol. Då man även beaktade antalet förlorade levnadsår på grund av dödsfall samt invaliditet som orsakats av alkohol, ökade alkoholens bidrag till den globala sjukdomsbördan från . Det finns stora regionala skillnader i hur stor andel av dödlighet och sjuklighet som kan tillskrivas alkohol. Störst negativ effekt kunde observeras i C, som bl.a. består av och , där alkoholen bidrog till av männens och av kvinnornas totala sjukdomsbörda. I A, bestående av de västeuropeiska länderna, uppgick alkoholens andel av sjukdomsbördan till för männen och för kvinnorna (se t.ex. Babor m.fl., 2003, se också Room m.fl., 2005 för en lättfattlig sammanfattning av begreppet sjukdomsbörda). I allmänhet skiljer man mellan akuta problem (t.ex. skador, olyckor och rattfylleri) och kroniska (skrumplever och demens etc.). Risken för problem för den enskilde ökar med stigande konsumtion och påverkas också av dryckesmönstret. De som vanligen konsumerar stora mängder alkohol vid varje konsum- tionstillfälle riskerar i särskilt stor utsträckning att drabbas av akuta problem – ett viktigt konstaterande i , där berusnings- drickande är vanligt. Den stora gruppen låg- och måttlighets- konsumenter svarar dock för de flesta akuta och lindriga sociala och medicinska problemen i befolkningen. Förklaringen är att även om den individuelle storkonsumenten löper större risk än den individuelle måttlighetskonsumenten är den senare gruppen mycket större. Detta förhållande kallas ibland preventionspara- Storkonsumenterna svarar emellertid för majoriteten av många kroniska sjukdomar, t.ex. skrumplever. När det gäller effekterna av måttligt alkoholintag har Statens folk- hälsoinstitut redovisat en kunskapsöversikt över området (, 2005). Fokus är således inte hälsoeffekter av missbruk eller alkoholberoende, ett område med omfattande och välkänd litteratur. Mindre belyst i litteraturen och det centrala temat i denna skrift är istället vilka hälsoeffekter som kan förknippas med den stora majoritetens alkoholvanor, dvs. måttlig alkoholkonsumtion och sporadiskt berusningsdrickande. Huvud- budskapet är att måttligt drickande har små hälsoeffekter. Kvinnor är mer känsliga för alkohol än män. Risken med alkohol är störst för unga människor, för att sedan avta med stigande ålder. Nyttan med alkohol är en spegelbild av detta. Ingen nyttoeffekt ses för unga, från och med medelåldern ses en tilltagande sådan, tydligare för män än för kvinnor. Även måttlig alkoholkonsumtion innebär dock vissa hälsorisker, främst för fosterskador, vissa cancerformer, leversjukdomar, olycksfall, våld och högt blodtryck, medan skyddande effekter rapporteras för hjärt-kärlsjukdom, diabetes och för kognitiv funktion. Den skyddande effekt som alkoholen uppvisar uppnås redan vid mycket låg (snarare än måttlig) konsumtionsnivå, som mest ett knappt standardglas alkohol för män och mindre än ett halvt glas för kvinnor i samma ålder. (Ett standardglas alkohol innehåller alkohol, vilket återfinns i ca bordsvin, ca starköl [5 volymprocent], ca dessert- vin, eller knappt sprit.) All konsumtion över dessa nivåer leder till ökad risk. Lägre nivåer gäller för yngre personer. För människor ses överhuvudtaget ingen positiv påverkan på hälsan av alkohol. I detta kapitel redovisas fortsättningsvis utvecklingen av olika alkoholrelaterade problem, med fokus på nya uppgifter som framkommit , efter överlämnandet av delbetänkandet. Bilden är som framgår inte helt entydig. Vissa indikatorer pekar på ökningar av olika alkoholproblem, andra inte. Utvecklingen av de olika indikatorerna för olika alkoholrelaterade problem påverkas också av faktorer som inte har direkt med alkohol att göra vilket gör bilden än mer komplicerad att tolka. 3.2Alkoholrelaterad dödlighet och sjukhusvård I delbetänkandet uppmärksammades att det skett en viss ökning av den alkoholrelaterade dödligheten jämfört med , enligt index över samtliga kroniska och akuta alkoholrelaterade diagnoser som underliggande eller bidragande dödsorsak, det s.k. alkoholindexet. I detta index ingår samtliga diagnoser där alkohol uttryckligen nämns som orsak till sjukhus- vistelsen, t.ex. alkoholförgiftning och alkoholberoende. En nackdel med detta alkoholindex är att det endast speglar en mindre andel av alla faktiska alkoholrelaterade fall, eftersom underrapportering av alkoholbakgrund vid diagnossättning är ett välkänt problem. Uppgifter för , som då delbetänkandet överlämnades inte fanns att tillgå, visar dock ingen fortsatt uppgång för männen, snarare en viss minskning och en stabil nivå för kvinnorna. De empiriska belägg som visar att konsumtionsökningar också berör storkonsumenternas vanor och även medför en ökning av andelen storkonsumenter är många (se t.ex. , m.fl., 1994; , 1994; , 2001; Leifman, 2003). Svenska studier visar följdriktigt att andelen storkonsumenter i ökat i takt med den totala alkoholkonsumtionen. Många hade därför, med tanke på den konsumtionsökning som ägt rum förväntat sig en ökning i detta index över alkoholdödligheten . Vad den uteblivna ökningen beror på är oklart, men utvecklingen kan sannolikt hänföras till flera olika faktorer. Utredningen har inte möjlighet att analysera detta i detalj, men vill kortfattat nämna och diskutera några tänkbara förklaringar. En tänkbar förklaring till den uteblivna ökningen av alkohol- dödligheten enligt nämnda index skulle vara att konsumtions- ökningen i första hand berört grupper som inte inom ett kort tidsperspektiv ligger i riskzonen för att avlida till följd av sina alkoholvanor. I så fall skulle en ökning av alkoholindex komma att inträffa först , då de, , nytillkomna storkonsumenterna hunnit utveckla olika former av kroniska skador. Åtminstone två faktorer ligger i linje med denna hypotes. För det första är det främst vin- och därefter öldrickande som ligger bakom konsumtionsökningen. Dessa drycker har tidigare i mindre utsträckning än sprit varit förknippade med skadliga alkoholvanor (, m.fl., 2000; Norstöm & Rossow, 1999). (Det är dock osäkert om så är fallet. I delbetänkandet redovisades resultat från en studie med data som visade att det var starkölet och inte spriten som var den dryck som var mest koncentrerad till storkonsumenterna). För det andra är det värt att notera att tillgången till alkohol varit stor talet, inte minst utbudet av illegal sprit i form av hembränt och insmugglad sprit som, i stor utsträckning, konsumerats av alkohol- missbrukare (, m.fl., 2000). Det kan inte uteslutas att dessa omständigheter har bidragit till att den förväntade ökningen i alkoholdödlighet uteblivit. En annan aspekt är att sambandet mellan detta alkoholindex över alkoholdödlighet och befolkningens alkoholkonsumtion faktiskt inte har varit föremål för några mer systematiska analyser. Med andra ord vet vi inte hur sambandet ser ut, eller om vi ens bör förvänta oss en samvariation på kortare sikt. Att alkoholindex exempelvis låg högre åren 1984–85 än 1976–77, trots att alkohol- konsumtionen sjönk betydligt mellan dessa två perioder, indikerar att sambandet är mer komplicerat än man kan tro (se CAN, 2004). En komplikation i sammanhanget kan vara att indexet är en sammanslagning av alla diagnoser, underliggande och bidragande dödsorsaker, som innefattar ordet alkohol, t.ex. alkoholförgiftning, alkoholberoende, alkoholbetingad leversjukdom m.fl. Kroniska och akuta alkoholskador för vilka olika krävs innan någon effekt av konsumtionsförändringar kan iakttas ingår således i samma index. Den dödsorsak som har den mest välbelagda kopplingen till totalkonsumtionen av alkohol är kronisk leversjukdom (främst skrumplever) som underliggande dödsorsak (se t.ex. , 2001). Studeras utvecklingen i stället utifrån denna diagnos blir bilden en annan. Den nedåtgående trend som uppvisades , med relativt stabil konsumtionsnivå (alltså ingen nedgång av konsumtionen), har brutits och ersatts med en ökning, se figur 3.1. Antalet fall av kronisk leversjukdom som underliggande dödsorsak var åren 2001–2002 högre än –1998. När det gäller antalet döda i alkoholspecifik leversjukdom, dvs. dödsfall i kronisk leversjukdom där alkohol uttryckligen är angiven som orsak, är den relativa ökningen något större, nämligen (figur 3.1). När det gäller akuta dödsfall, redovisar en fördubbling av antalet fall av alkoholförgiftningar som under- liggande dödsorsak (från 65 till 139 dödsfall). Detta gäller dock enbart alkoholförgiftningar som underliggande dödsorsak och här skedde en ändring av reglerna för statistiken som innebar att fler fall kodades med alkoholförgiftning som underliggande dödsorsak. Inkluderas även alkoholförgiftning som bidragande dödsorsak framkommer ingen ökning, snarare en minskning (se CAN, 2004). Däremot har det skett ökningar i antal fall inom slutenvård på grund av alkoholförgiftning, en uppgång med för kvinnorna och för männen /98 . Framför allt har ökningen varit stor bland de yngre (15–19-åringar) sett såväl under en kortare som en något längre tidsperiod. tredubblades antalet fall av alkoholförgiftningar bland pojkarna (15–) och fyrdubblades bland flickorna (SoS, 2003). var är det fler flickor än pojkar som vårdas för alkoholförgiftning. Antal dödsfall i leversjukdomar per 100 000 invånare, endast huvuddiagnos (källa: , 2005). (Kodningen av diagnoserna sker med utgångspunkt från WHOs internationella klassificeringssystem, ICD [International Classification of Diseases]. t.o.m. användes ICD-9, och därefter togs ICD-10 i bruk. Det går inte att utesluta att denna föränd- ring kan ha inneburit någon systematisk ändring i statistiken.) Döda i alkoholspecifik leversjukdom En annan tänkbar orsak till att dödligheten inte ökat enligt index skulle kunna vara förbättrade vårdinsatser. Detta skulle kunna leda till att färre personer avlider på grund av förhöjd alkoholkonsumtion än tidigare och/eller att det sker en ökad fördröjning av inträffade dödsfall. Det finns emellertid inte någon samlad bild av vårdinsatsernas utveckling . Via kartläggning om insatser och klienter i behand- ling (IKB) under en av årets dagar (), vet man dock att minst 24 000 personer befann sig i någon form av behandling för alkohol- problem . Antalet personer som vårdas för alkoholproblem har dock inte har ökat vid en jämförelse av de tre mättillfällen som genomförts dvs. 1999, 2001 och 2003 (, 2003). Snarare noterar man att det finns en svag tendens till nedgång i antalet som vårdas för alkoholmissbruk mellan och . Hur mycket av denna utveckling som beror på eventuella resursförändringar är dock oklart. Man konstaterar också att personer med alkoholmissbruk i allt större utsträckning har hänvisats till öppenvård Dessvärre är vården av alkoholmissbrukare i öppenvård inte så väl dokumen- terad. Dokumentationen är betydligt bättre för sluten sjukhusvård, som dock brukar användas som indikator på förändringar i förekomst av skador snarare än vårdinsatser. Inom den slutna sjukhusvården1 vårdades vid en jämförelse till 1998 allt färre personer med någon alkoholrelaterad diagnos, därefter har emellertid antalet varit tämligen oförändrat. Om man däremot sätter utvecklingen av alkoholrelaterade diagnoser i relation till utvecklingen av all slutenvård, så blir den inledande nedgången mindre och en svag uppgång kan noteras . Andelen vårdtillfällen med alkoholdiagnos för befolkningen i åldrarna 15 minskade från år , men har därefter ökat något till (, 1Den nationella patientstatistiken från sluten sjukhusvård kallas för patientregistret och handhas av (EpC) vid . inkluderas all offentlig sluten sjukhusvård i landet. Med slutenvård menas att en patient legat minst på sjukhus, till skillnad från öppen vård, som sker . Vilken diagnos som registreras för patienten beror på vad läkaren anger vid utskrivningen från sjukhusvistelsen.