sou · GTB375 · 2006-01-01 00:00:00 — Det kan handla om bruksprov, till exempel spår eller sök, eller olika jaktprov. Historiskt har det främsta motivet med proven varit att avelsvärdera hundarna. Detta har dock förändrats, och är proven i stor utsträckning rena tävlingar. Det som bedöms är inte hundens mentala egenskaper utan enbart dess prestationer, vilka till stor del beror av skickligheten hos den som dresserat hunden. Men självfallet beror hundens prestationer i stor utsträckning även på dess mentalitet och därmed också på ärftliga egenskaper, och detta motiverar ett noggrant urval av avelshundar. Vid tester/beskrivningar av hundars mentala egen- skaper används vanligen någon form av testbana. Banan innehåller ofta situationer som hundar inte vanligtvis ställs inför. Syftet med en test eller beskrivning är att kartlägga vilka mentala egenskaper eller reaktioner hunden uppvisar i de olika situationerna. Hundens inlärda färdigheter är i detta sammanhang inte av primärt intresse. Lämpliga egenskaper hos tjänstehundar I finns en lång tradition av att testa hundars mentala egen- skaper, vilken stammar från tjänstehundsverksamheten vid dåva- rande Arméhundskolan i . påbörjades där utveck- lingen av det lämplighetstest (L-test) som används av bland annat Försvarsmakten och polisen för att bedöma hundars lämplighet som tjänstehundar. Idealhunden ansågs kunna tjänstgöra inom i princip samtliga då förekommande tjänstegrenar, vilka i huvudsak hade militär inriktning. Utifrån brister och förtjänster i testresultat inriktades sedan dressyren mot den tjänstegren där hunden passade bäst. Den mentala profil som ansågs vara idealisk betraktas i stort sett som idealisk för motsvarande tjänsteinriktningar även . I sin ursprungliga form var L-testen ett helt system av tester för bedömning av mentalitet, utseende och anatomi, hälsostatus, för- måga att nyttja hörsel- och luktsinne samt även hundens dresser- barhet. När man talar om L-test avses i allmänhet endast den mentala delen. Övriga delar bedöms fortfarande, men inte på samma sätt som . L-testen har med tiden kommit att modi- fieras i flera led. Det ursprungliga systemet med poängsättning har tagits bort, och hunden blir endast godkänd eller underkänd. I samband med detta har protokollets utformning förenklats. I bilaga 3 bifogas som exempel polisens nu gällande L-testprotokoll. I nå- got reviderad form har L-testen använts även inom Svenska () under benämningen . Korningen är en officiell meritering för brukshundar där även en exteriör bedömning ingår, och den genomförs av omkring 1 700 hundar . Vid en L-test bedömer och tolkar domarna, utifrån hundens reaktioner och förmåga att hantera situationerna den ställs inför, hur hunden upplevt de olika ingående momenten på en delvis stan- dardiserad testbana. Hundens beteenden analyseras och redovisas genom att ett antal definierade mentala egenskaper bedöms utifrån varför hunden har uppträtt på ett visst sätt i testsituationerna. Det är inte möjligt att slutligt bedöma de olika egenskaperna förrän hunden genomgått hela testbanan eftersom hundens reaktioner i respektive testsituation beror av flera olika mentala egenskaper. L-testen nyttjas som en av grunderna i bedömningen av en hunds lämplighet som tjänstehund. Innan det kan bli aktuellt att dressera hunden för tjänst genomförs även miljöprov och arbets- Lämpliga egenskaper hos tjänstehundar prov för att utröna dess arbetskapacitet och förmåga att hantera besvärliga miljöer. Kontroll av hundens medicinska status är ytter- ligare ett viktigt steg, och det ställs i allmänhet krav på att till ex- empel höft- och armbågsleder skall vara röntgade och friskförkla- rade av veterinär. Ett annat instrument som används för att få en uppfattning om hundars mentalitet är Mentalbeskrivning Hund (MH). Efter ett drygt tioårigt utvecklingsarbete som involverade bland andra dåva- rande och , blev Mentalbeskrivning Ung- hund (MUH) en officiell beskrivningsform för hundars mentalitet. Efter viss revidering ersattes MUH av Mental- beskrivning Hund (MH). MH utförs på hundar som uppnått en ålder av . Någon övre åldersgräns finns inte. MH är ett av flera verktyg som uppfödarna kan använda vid urvalet av vilka hundar som skall användas i avel. Det används däremot inte av tjänstehundsanvändarna för bedöming av hundars lämplighet för tjänst. genomförde 7 000 hundar MH. MH utförs genom att man på en standardiserad testbana bedö- mer styrkan eller intensiteten i en hunds reaktioner under de olika ingående momenten. Den testbana man använder sig av liknar den som används vid L-testen. Hundens reaktioner kvantifieras, exem- pelvis genom att man mäter flyktsträckor eller den tid som förfly- ter tills hunden blivit lugn efter en rädslereaktion. För att minska subjektiviteten i bedömningen har en mall konstruerats som täcker olika förekommande beteendevariationer vid de olika momenten. Intensiteten graderas i en femgradig skala där 1 står för den lägsta intensiteten och 5 för den högsta. Att man valt att gradera hundens reaktion utifrån stigande intensitet beror på att detta underlättar utvärdering och statistiska beräkningar. Viktigt att notera är att den lägsta och högsta graderingen inte behöver vara likvärdigt med "sämst" respektive "bäst". I bilaga 3 har protokollet som används vid MH bifogats. För att få delta vid bruksprov i SBK:s regi måste alla ägare till hundar som är födda efter kunna uppvisa protokoll på att hunden genomgått MH. För att få registrera valpar efter hundar av brukshundsras krävs att föräldra- djuren har känd mental status innebärande genomgången MH. Lämpliga egenskaper hos tjänstehundar En skillnad mellan MH och L-test är att det vid MH lämnas mindre utrymme för subjektiva tolkningar och bedömningar, vilket innebär att resultatet blir bättre lämpat att behandla statistiskt. En annan skillnad är att en L-test utmynnar i en bedömning av hur lämplig hunden är som tjänstehund. Vid MH görs ingen sådan bedömning utan det enda som registreras är vad hunden gör, det vill säga hur den reagerar. Det är sedan uppfödarens eller rasklubbens sak att jämföra den individuella hundens eller en avkommegrupps resultat med det ideal eller den önskade rasprofil som man kommit fram till för aktuell ras. Avvikelser från rasens genomsnitt kan se- dan ligga till grund för urval av lämpliga avelsdjur inom rasen. Tjänstehundsanvändarnas värderingar vid L-test tillsammans med deras egna idealprofiler i termer av MH (bilaga 3) identifierar bland annat ett flertal av de egenskaper som utgör grunden för det som enklast beskrivs som en mer genomgripande egenskap; arbetslust. Denna egenskap är av naturliga skäl mycket viktig, och har histo- riskt prioriterats mycket högt i tjänsthundsverksamheten. Arbets- lusten utgör dels en förutsättning för att tjänstehunden skall vara dresserbar och kunna motiveras för sin uppgift, men den kan också i viss mån kompensera andra eventuella brister. Till exempel blir i allmänhet en utpräglat arbetsvillig hund som bedömts ha vissa pro- blem med rädslor mindre benägen att reagera negativt på mentalt belastande arbetssituationer jämfört med den som har en lägre grad av arbetslust. På ledarhundar ställs det i jämförelse med till exempel polishundar något annorlunda krav; de måste visa stort intresse för sin uppgift, men med ett större mått av lugn och behärskning. Alla tjänstehundstyper måste kunna fungera i skiftande miljöer och det ställs även mycket stora krav på uthållighet. Tjänstehundar har generellt en stor fördel av att vara orädda. Detta gäller framför allt hundar som skall användas i skyddsarbete. För andra tjänste- hundstyper är inte kraven fullt lika höga. Benägenheten att blir arg, att visa aggression, är ännu en egenskap som är av betydelse för tjänstehundar. Aggressivitet anses vara till nytta för en skyddshund i en hotfull situation då den måste för- svara sin förare. För i princip samtliga andra typer av arbete är en stor benägenhet att visa aggressiva beteenden en nackdel. Med hän- syn till att tjänstehundarna i sin vardag på olika sätt kommer i Lämpliga egenskaper hos tjänstehundar kontakt med andra än sina förare är det av stor vikt att hundens sociala egenskaper inte gör den allmänt farlig eller alltför svår att styra och hantera. De senaste årens debatt om farliga hundar har riktat uppmärksamheten på hundar i allmänhet, och det är därför särskilt viktigt att inte tjänstehundar uppfattas som en generell fara för tredje person. Det är dock ett faktum att de hundar som an- vänds för krävande uppgifter inom bland annat militär och polisiär verksamhet behöver egenskaper som skulle kunna göra dem farliga under inverkan av ogynnsamma erfarenheter. I hundsammanhang läggs ofta stor vikt vid en mängd exteriöra (utseendemässiga) egenskaper som pälsfärg, huvudets form eller öronens utseende. Inom nästan alla raser finns att stort antal exte- riöra detaljer reglerade i en standard för respektive ras. I samband med Svenska () pågående arbete med revide- ring av regler för championat och utställning konstateras att en hunds exteriör i förhållande till en rasstandard inte har någon på- visbar nytta ur ett samhällsnyttigt perspektiv (Svenska Kennel- klubben, 2005). Hundens överensstämmelse med den exteriöra standarden säger därmed lite om dess fysiska förmåga att utföra samhällsnyttiga arbetsuppgifter. En studie har även visat att hundar som var framgångsrika på utställningar i genomsnitt upp- visade mer rädslor och mindre av de egenskaper som utgör viktiga delar av arbetslusten (Svartberg, 2003). Utställningar verkar alltså inte bidra till att få fram bra tjänstehundar. Kraven på en tjänstehunds fysiska egenskaper definieras helt ut- ifrån de arbetsuppgifter den skall lösa. Det handlar i detta samman- hang framför allt om olika typer av spår-, sök-, bevaknings- och skyddsarbete. För ledarhundar för synskadade spelar anatomi och fysisk prestationsförmåga en jämförelsevis mindre roll, men grund- kravet är att hunden är av lämplig storlek. Med lämplig storlek me- nas att ledarhunden å ena sidan skall vara tillräckligt stor för att fungera som en tydlig vägledare, å andra sidan inte så stor att den blir svårhanterlig. Skyddshunden skall inte vara så stor att den blir klumpig eller skadebenägen, men den måste vara tillräckligt stor för att ingjuta respekt och kunna stoppa en person. Den enda statliga tjänstehundstypen i som skyddsdresseras är polisens övervakningshundar (klassiska polishundar). Lämpliga egenskaper hos tjänstehundar till exempel narkotikasökhundar och polisen bomb- sökhundar, kan med fördel vara mindre och lättare än skydds- hundarna, detta beroende på att de då blir enklare att hantera och lyfta då de skall söka i trånga eller otillgängliga utrymmen. Spår- och bevakningsarbete innebär i sig inte någon större fysisk prestation, och ställer inte alltför specifika krav på kroppsbyggnad och storlek. Det är emellertid oftast samma hundar som även skall utföra olika typer av personsök och skyddsarbete, och för detta ökar kraven betydligt. Viktiga aspekter är hållbarhet, uthållighet och framkomlighet i samband med personsök i terräng. Därtill kan man väga in betydelsen av att hundens utseende kan imponera och verka avskräckande. Sammanfattningsvis krävs av de flesta tjänstehundar att de upp- visar stor fysisk kapacitet, samt har en byggnad och storlek som inte gör dem skadebenägna eller orsakar dem onödiga förslitningar. Med hänsyn till att olika individer trots vissa olikheter i anatomi kan anses fungera mer eller mindre väl är det svårt att exakt defini- era vilka egenskaper som är de optimala. Viss variation torde där- med kunna tolereras inom ramen för vad som kan anses vara lämp- lig anatomi. För att skaffa sig ett välgrundat underlag inför en mer detaljerad beskrivning vore det lämpligt att sammanställa och ana- lysera information om byggnad och storlek på de tjänstehundar som i praktiken visat sig uppfylla de aktuella funktionskraven. Det önskvärda för alla hundar, även tjänstehundar, är självfallet att de förblir helt friska under sin livstid. För hundar i gemen handlar detta i första hand om välbefinnandet hos hunden själv, men även om ägarens omtanke och omsorg om sin hund. För en tjänstehund, där inköp och utbildning kostat mycket pengar, är den ekonomiska aspekten av stor vikt. Absolut hälsa är dock inte ett realistiskt mål eftersom alla hundar kan drabbas av skador och icke ärftliga sjuk- domar. Målsättningen i tjänstehundsverksamheten måste därför vara att i möjligaste mån undvika att hundarna bär på ärftliga sjuk- domar och defekter, att de har ett väl fungerande immunförsvar samt att deras anatomi inte orsakar dem onödiga skador eller för- slitningar. Detta är i grunden en fråga om att avelsarbetet bedrivs i enlighet med de prestationskrav som praktisk tjänst bjuder. Lämpliga egenskaper hos tjänstehundar Många sjukdomar och ärftliga defekter är tydligt rasbundna. Vilka de specifika sjukdomsproblemen är beror därför av vilken ras man väljer att beakta. Det blir av naturliga skäl en åtskillnad i kra- ven på hälsa mellan sjukdomar som är möjliga att behandla fram- gångsrikt och de som är kroniskt belastande utan möjlighet till ordentlig lindring för hunden. Som exempel kan nämnas att rygg- problem ofta kräver vila, operation eller i värsta fall kassation, me- dan sköldkörtelproblem i allmänhet kan medicineras framgångs- rikt. En annan jämförelse kan göras mellan kroniska njurdefekter och en lindrigt känslig mage som endast kräver att man undviker vissa foder. För att uppfylla kraven för användning i avel är själv- fallet kraven högre eftersom många hälsostörningar har en ärftlig grund. har varit ett föregångsland i bekämpandet av vissa sjuk- domar hos hund, numera kallat hälsoprogram. Ett samarbete mellan i och resulterade i att Svenska Kennel- klubben införde ett hälsoprogram mot höftledsdysplasi (HD), en vanlig ärftlig utvecklingsrubbning i höftlederna som kan innebära smärta och nedsatt funktion hos drabbade hundar. har man inom SKK infört hälsoprogram mot flera andra hälsostörningar. Detta är ett av de mer effektiva instrumenten som tillämpas för att minska frekvensen av vissa ärftliga sjukdomar, dels genom krav på avelsdjuren men även med hänsyn till att uppgifter om enskilda hundars hälsostatus avseende den aktuella sjukdomen/defekten blir tillgängliga för uppfödare, valpköpare och tjänstehundsanvändare via offentliga register. Bekämpning av ärftliga sjukdomar är emeller– tid inte problemfritt, bland annat eftersom många hälsostörningar är svåra att entydigt diagnosticera och gradera. Det finns ett antal sjukdomar som utgör problem inom de raser som används inom tjänstehundsverksamheten och som det därför är angeläget att begränsa och motverka. Nedan återges exempel på sådana hälsostörningar som kan påverkas genom ett riktat urval av avelsdjur: Diskbråcksförändringar vid det så kallade L7/S1–syndromet, van– lig hos framför allt . Eksem, hudinfektioner och klåda kan uppträda utan att det nödvändigtvis är ärftligt, men besvären uppvisar klart högre frekvens inom vissa raser och grupper av närbesläktade hundar. Allergier utgör inte sällan en bakomliggande orsak till detta. Lämpliga egenskaper hos tjänstehundar Förutom att de utgör ett djurskyddsproblem och kan sänka hundens prestationsförmåga, kan denna typ av problem även vara en ekonomisk belastning för hundägaren genom kostnader för specialfoder och veterinärvård. Rubbningar i bukspottkörtelfunktionen leder till att hunden får svårigheter att tillgodogöra sig maten den äter. är en drabbad ras. Blindhet kan orsakas av ärftligt betingade ögonbotten- förändringar. Ett exempel är den hos förekommande ögonsjukdomen PRA. I tjänstehundssammanhang är egentligen den enskilda hundens rastillhörighet ointressant. Det som har betydelse är i vilken ut- sträckning hunden besitter den kombination av egenskaper som krävs för den aktuella uppgiften. Av naturliga skäl är det så att hundar inom en enskild ras uppvisar likartade egenskaper, och det är just denna omständighet som gör att det finns anledning att dis- kutera lämpliga raser. Minst två aspekter av vikt kan urskiljas i diskussionen om raser med lämpliga egenskaper. Den ena handlar om att man lättare kan finna lämpliga individer om man söker i raser som av erfarenhet visat sig rymma en någorlunda hög andel lämpliga tjänstehunds- ämnen. Den andra aspekten är av betydelse om ett eget avelsarbete skall bedrivas. Det gäller då att för det första satsa på en ras där man i ett inledningsskede kan finna individer som nedärver önsk- värda egenskaper. För det andra bör man ta hänsyn till framtida möjligheter till avelssamarbete med andra privata eller statliga uppfödare; när det gäller tjänstehundsavel underlättas detta om man satsat på en ras som är vanligt förekommande som tjänste- hund eller som används för snarlika ändamål. Den vanligaste hundrasen i tjänstesammanhang sett i ett globalt perspektiv är, precis som i , . I fråga om specifika tjänstehundstyper kan - även detta i likhet med svenska förhållan- den - andra raser vara vanligare. har inte gjort någon kartläggning på detta område men rent allmänt tycks retrieverraser vara vanliga som ledarhundar för synskadade, i syn- Lämpliga egenskaper hos tjänstehundar nerhet golden och retriever. Spanielraser som springer och cocker spaniel verkar vara populära att använda som olika typer av sökhundar, exempelvis narkotikasökhundar, i många länder. Som nämnts tidigare skall enligt direkti- vet beskriva vilka avelsmål som bör ställas för att få fram en hög andel friska hundar med de önskvärda egenskaperna. Just detta är rimligen det övergripande avelsmålet, att få fram hundar som fun- gerar väl i tjänst . Utöver mentalt och fysiskt goda förutsättningar för tjänst ur ett mer allmänt perspektiv innefattar detta avelsmål att hundarna skall ha låg skade- och sjukdoms- frekvens och kunna leva i socialt samspel även med andra än sina egna förare samt att de med bibehållet psykiskt välbefinnande skall tåla de påfrestningar som tjänstgöringen innebär. Som grund för lämpligt avelsmål måste alltså finnas mer direkta ekonomiska aspekter. Friska hundar som fungerar länge i tjänst är billigare än sjuka hundar som måste tas ur tjänst . Även mer indirekta ekonomiska aspekter måste vägas in; en hund som fungerar väl i tjänst genererar mer samhällsnytta än en hund som inte har de för tjänst rätta förutsättningarna. Slutligen finns viktiga djurskyddsaspekter. Den mest uppenbara djurskyddsfrågan som måste avspeglas i avelsmålet är hundarnas fysiska hälsa. Men det är också viktigt att väga in hundarnas psykiska välbefinnande i sam- band med de belastningar som tjänstehundar utsätts för.