sou · GTB354d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Detta är enbart en konsekvens av att gemensamhet endast erbjuds intagna i den omfattning som är möjlig med hänsyn till sysselsättningens beskaffenhet, den intagnes behov av behandling samt ordning och säkerhet, se ovan avsnitt 16.2.2. Ett delvis avskiljande kan då endast bli aktuellt om det innebär en ytterligare inskränkning i kontakten med andra intagna än vad som normalt gäller på anstaltens olika avdelningar i beaktande av ovannämnda hänsyn. Gemensamhet med andra intagna 16.2.5Avskiljande i anslutning till nattvilan Kommitténs förslag: I anslutning till nattvilan får de intagna hållas avskilda helt eller delvis från varandra. Bestämmelsen om avskiljande i anslutning till dygnsvilan i 17 § tredje stycket KvaL kan, enligt kommittén, överföras i princip oförändrad till den nya lagen. Ett sådant avskiljande sker genom att de intagna låses in i sina bostadsrum. Med hänsyn till att vissa intagna även kan komma att dela bostadsrum så bör denna avskiljandebestämmelse innefatta såväl att den intagne helt avskiljs från andra intagna som att den intagne endast delvis blir avskild från andra intagna. Det är ordnings- och säkerhets- synpunkter som slutligt avgör om intagna kan dela bostadsrum eller inte. Det är vidare ordnings- och säkerhetssynpunkter som avgör inlåsning får ske. Enligt KVS föreskrifter gäller att intagna i sluten anstalt skall vara inlåsta i sina bostadsrum eller bostadsavdelningar , medan intagna i öppen anstalt skall vara inlåsta i sina bostadsavdelningar . Upplåsning skall för såväl intagna i sluten som i öppen anstalt ske tidigast och Införandet av förmånssystemet gör det möjligt för kriminalvården att tillämpa olika inlåsnings- eller upplåsningstider beroende på vad som är motiverat ur ordnings- och säkerhetssynpunkt för intagna på olika förmånsnivåer. En tidigare inlåsning av intagna innebär givetvis en viss besparing för kriminalvården vad gäller personalkostnader. Kraven på en humanitär verkställighet förutsätter dock att besparingar inte går ut över intagnas möjligheter till gemensamhet i någon betydande mån. Bestämmelsen får inte uppfattas så att den utgör något hinder mot att intagna genom s.k. samsittning bereds möjlighet till ett visst begränsat umgänge under kvällstid när detta från personal- mässiga och andra synpunkter bedöms vara möjligt. Tvärtom bör sådana åtgärder vidtas för att motverka negativa verkningar av den isolering från omvärlden som fängelsestraffet innebär. Gemensamhet med andra intagna 16.2.6Tillfälligt avskiljande för att upprätthålla ordning och säkerhet Kommitténs förslag: Om det är nödvändigt för att upprätthålla ordning och säkerhet får intagna tillfälligt hållas helt eller delvis avskilda från varandra. finns det större möjligheter att på en sluten anstalt avskilja intagna från gemensamheten med hänsyn till förhållandena på anstalten om det inträffar en händelse under fritid än om den inträffar under den fastställda programtiden. Om den inträffar finns en möjlighet att inskränka gemensamheten mellan intagna om det är oundgängligen påkallat med hänsyn till förhållandena på anstalten. Under programtid är detta endast möjligt om det är fråga om kollektiv arbetsvägran. Här bör tilläggas att en intagen också kan avskiljas med stöd av 50 § KvaL under utredningen av disciplinfrågor. Av statistiken framgår att antalet inskränkningar i gemensam- heten med stöd av 17 § KvaL uppgår till 1 195 beslut vilket motsvarar en ökning med i förhållande till föregående år. Antalet avskiljanden med stöd av bestämmelsen i 50 § KvaL har nästan fördubblats (ökning med 1 179 beslut eller ). Kommittén har inte haft möjlighet att närmare granska besluten men utgår från att de i allt väsentligt varit nödvändiga. Det finns således ett växande behov för kriminal- vården att avskilja intagna vid olika former av ordningsstörningar. I ett JO-ärende som översänts för kännedom till kommittén (JO beslut , dnr 2751-2003) har uppmärksammats att den nuvarande ordningen medför problem för kriminalvården att tillfälligt avskilja intagna när det är motiverat av ordnings- och säkerhetsskäl9. I det aktuella fallet hade samtliga intagna på en avdelning avskilts sedan larmet på avdelningen för den dagen hade lösts ut. Av beslut framgick inte med stöd av vilket stycke i 17 § som beslutet hade fattas. Beslutet innebar dock att de intagna under tid som de var skyldiga att ha sysselsättning skulle vara avskilda. JO konstaterade att det inte finns någon möjlighet till ett sådant avskiljande med den nuvarande utformningen av gemensamhetsbestämmelsen. Att, som anstalten gjort, tillfälligt ändra dagordningen för att bestäm- 9 Se även JO beslut , dnr 3628-2004. Gemensamhet med andra intagna melsen i andra stycket om inskränkning under fritid skulle vara tillämplig inger enligt JO starka betänkligheter. JO anmärkte visserligen i beslutet att 50 § KvaL (se nedan) möjligen skulle ha kunnat användas. Denna bestämmelse och övriga bestämmelser om avskiljande (18, 20 och 23 §§) kan emellertid enligt kommitténs uppfattning endast användas om åtgärden kan knytas till en viss intagen. Kommittén återkommer längre fram till dessa bestäm- melser. Inte heller den nuvarande regeln i 52 § KvaL ger möjlighet att tillfälligt avskilja en intagen från andra intagna. I en situation som den här beskrivna hade det enligt kommitténs mening således inte varit möjligt för anstalten att tillämpa de särskilda reglerna om avskiljande för att bringa den ordning som var nödvändig i den aktuella situationen. Det är inte rimligt att ett avskiljande av ordnings- och säkerhetshänsyn skall bero på om händelsen inträffar under programtid eller fritid. Förutom att det, som i det aktuella fallet, manar till ett kringgående av lagregeln så talar även det förhållandet att begreppet gemensamhetstid beror på hur programtiden är förlagd på en viss anstalt eller en viss avdelning till att det skall finnas samma möjligheter för kriminal- vården att ingripa när ordning och säkerhet kräver det under programtid som under intagnas fritid. Som angetts i avsnitt 12.3.1 föreslår kommittén att alla anstalter skall tillämpa en programtid om . Med de nya reglerna kommer tidens längd därför som regel inte att variera mellan olika anstalter. Program- tiden kan emellertid i viss mån variera tidsmässigt mellan olika anstalter (mellan –19.00 helgfri måndag–fredag med möjlighet att förlägga sysselsättningen till annan tid om det krävs med hänsyn till dess art). Till detta kommer det förhållandet att sysselsättningen utförs i anslutning till bostads- avdelningen och inte som vid bestämmelsens tillkomst alltid i särskilda verkstäder. Även hänsynen till de intagnas säkerhet talar för en förbättrad möjlighet för anstalten att ingripa när ordning och säkerhet kräver det. En sådan situation omnämndes av KVS i yttrandet i det ovan nämnda JO-ärendet. I det fallet avskildes alla intagna som hade sysselsättning på bostadsavdelningen som en följd av att en intagen gick in till en annan intagen, höll en sax mot denne och hotade att sticka honom. Enligt KVS fanns inte grund att avskilja andra intagna än den hotande på grund av reglerna i 20 och 50 §§ KvaL. Det framstår i beaktande av det behov av avskiljandeåtgärder som finns som orimligt att det inte skall vara möjligt att Gemensamhet med andra intagna tillgripa ett avskiljande om denna åtgärd framstår som den klart lämpligaste för att upprätthålla ordning och säkerhet. Det framstår också som orimligt att det skall finnas skillnader i detta avseende beroende på när händelsen inträffar – under programtid eller under fritid. Mot bakgrund av det nu anförda anser kommittén det motiverat att införa en möjlighet för kriminalvården att göra undantag från huvudregeln om gemensamhet under tid då intagen deltar i anvisad sysselsättning om det är motiverat av ordnings- och säkerhets- hänsyn. Därmed blir det möjligt för kriminalvården att skilja alla intagna på anstalten åt eller – om det är tillräckligt – alla intagna på en viss avdelning. Och detta gäller oberoende av om de befinner sig på bostadsavdelningen eller på en annan avdelning. Det är inte helt klart vad begreppet inskränkning av gemensamheten i 17 § KvaL egentligen innebär. Det kan innebära att man inskränker gemensamheten till de intagna som befinner sig på en viss avdelning. Men det kan, som framgår av nämnda JO- ärende, även bli fråga om att placera intagna i sina respektive bostadsrum. Även om begreppet inskränkning av gemensamheten således omfattar en inlåsning i bostadsrummet – låt vara som en sista utväg när andra tillsynsmöjligheter är uteslutna10 – är det enligt kommitténs mening viktigt att det klargörs i lag. Detta särskilt som antalet beslut om att inskränka gemensamheten med stöd av 17 § KvaL ökat kraftigt med . I enlighet med vad som föreslås gälla för övriga bestäm- melser om avskiljande skall därför ett tillfälligt avskiljande med stöd av den här behandlande undantagsbestämmelsen kunna ske antingen helt eller delvis, dvs. antingen genom att den intagne helt avskärs från kontakt med andra intagna eller genom att den intagne endast tillåts en begränsad kontakt med andra intagna. Ett beslut om avskiljande kan således i en viss situation innebära att en eller flera intagna blir inlåsta i sina bostadsrum medan det i en annan situation kan innebära att en avdelning låses så att de intagna där avskiljs från kontakt med intagna på andra avdelningar. Vilken begränsning i gemensamheten med andra intagna som avskiljandet medför beror på vilken risk som finns ur ordnings- eller säkerhets- synpunkt. En förutsättning för att avskiljande skall få ske enligt 17 § KvaL är att det är oundgängligen påkallat med hänsyn till 10 Jfr regeringens uttalande i prop. 1980/81:1 s. 14. Gemensamhet med andra intagna förhållandena på anstalten. I förarbetena uttalas beträffande andra stycket att det på vissa slutna anstalter av äldre typ av praktiska skäl var mer eller mindre omöjligt att upprätthålla principen om en total gemenskap mellan de intagna under fritid. Rekvisitet ound- gängligen ställer krav på att avskiljandeåtgärden skall ha föregåtts av andra, mindre ingripande åtgärder. Även om endast byggnads- mässiga förhållanden omnämns i förarbetena till nuvarande undantagsbestämmelse torde under lagens ordalydelse även personalförhållanden vara av betydelse. Ytterst är det säkerhets- och skyddssynpunkter som avgör om ett avskiljande får ske. De avgörande skälen för denna gemensamhetsbegränsning är således ordnings- och säkerhetssynpunkter (jfr SOU 1979:4 s. 115). Ett beslut om avskiljande förutsätter ett ställningstagande till situationens allvarlighet och nödvändigheten av ett avskiljande. Kommittén förutsätter att anstalten använder sig av denna gemensamhetsbegränsning endast när det är nödvändigt av ordnings- eller säkerhetsskäl. Det kan givetvis endast vara fallet om tillsynen inte kan ordnas på annat, mindre ingripande sätt. I den nya lagen skall en sådan bedömning göras inom ramen för den proportionalitetsprincip som föreslås tas in i lagen. Genom möjligheten att överklaga ett beslut om av- skiljande och genom effektiv tillsyn på central nivå inom kriminalvården får det anses finnas tillräckliga garantier för att bestämmelsen inte kommer att användas för förhastade och ogrundade beslut. Mot bakgrund härav anser kommittén att rekvisitet oundgängligen eller dess modernare motsvarighet kan avvaras i den nya lagen. Till skillnad från bestämmelsen om avskiljande under utredning av frågor rörande sanktion vid misskötsamhet (se nedan avsnitt 16.2.9) förutsätter inte tillämpningen av den här föreslagna bestämmelsen att den som avskiljs kan knytas till de omständig- heter som ligger till grund för avskiljandebeslutet. I en situation när ett larm utlöstes eller visar sig ha saboterats kan således de intagna som anstalten anser lämpligt avskiljas från gemensamheten med andra intagna. Det kan innebära att alla intagna i en anstalt avskiljs på denna grund. I detta sammanhang bör klargöras att det skall finnas en konkret risk ur ordnings- eller säkerhetssynpunkt för att en inskränkning i gemensamheten skall få göras. Företrädare inom KVS har upp- märksammat kommittén på att det även skulle finnas behov av att låsa in intagna för att t.ex. göra det möjligt för personalen att hålla Gemensamhet med andra intagna Genom att förlägga dessa möten till i stället för som , till skulle kriminalvården kunna spara personalkostnader och en sådan möjlighet skulle givet- vis få positiv betydelse i effektiviseringshänseende. Kommittén anser emellertid att en vidgad möjlighet till inskränkning i gemen- samheten som gör det möjligt att låsa in intagna beroende på anstaltens allmänna verksamhetsbehov inger betänkligheter. Kommittén är därför inte beredd att utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten på en anstalt eller en avdelning eller på grund av de särskilda reglerna om avskiljande göra det möjligt att inskränka gemensamheten mellan intagna11. I förarbetena till den nuvarande bestämmelsen om inskränkning av gemensamheten p.g.a. kollektiv arbetsvägran uttalades att det som regel inte finns anledning att tillämpa den bestämmelsen i andra fall än då denna vägran hade till syfte att störa ordningen eller arbetsdriften inom anstalten. Det har således aldrig varit aktuellt att avskilja den som arbetsvägrar . Mot bakgrund härav och i beaktande av att avskiljandet kan ske även av intagen som inte kan kopplas ihop med de omständigheter som ligger till grund för avskiljandet bör denna möjlighet begränsas till tillfälliga avskiljanden. Kommittén har övervägt om det i lag skall fastställas en maximitid under vilken avskildheten får bestå. Detta skulle emellertid enligt vår mening kunna leda till att åtgärden ses som en sorts disciplinär bestraffning. Det finns också en viss risk för att det i praktiken skulle leda till att man slentrianmässigt utnyttjade . Kommittén anser i stället att en lämplig begränsning av undantaget kan göras genom att ange att avskiljandet endast får vara tillfälligt (jfr nuvarande 23 § KvaL). Som regel får det antas innebära att den intagne är avskild eller . Endast undantagsvis torde det finnas behov av att avskilja intagna med stöd av denna bestämmelse än . Den här föreslagna bestämmelsen kommer att ersätta den nuvarande bestämmelsen i 23 § KvaL om avskiljande av en intagen som uppträder våldsamt m.m. (se ovan avsnitt 16.1.2). I en sådan situation bör det sällan finnas anledning att hålla 11 Detta hindrar emellertid inte anstalten från att bestämma programtiden så att det utöver lunchpaus ingår t.ex. fritid innan programverksamheten återupptas . En viss flexibilitet är tillåten så länge anstalten förlägger programtiden inom den av KVS i föreskriftsform fastställda ramen för ordinarie programtid (jfr ovan – 19.00). Om denna flexibilitet gör det möjligt att minska personalstyrkan på en viss avdelning utan ökade ordnings- eller säkerhetsrisker är det givetvis möjligt för anstalten att samla ledig personal till olika möten. Gemensamhet med andra intagna den intagne avskild än som är möjligt , dvs. Möjligheten att belägga en intagen med fängsel behandlas nedan i avsnitt 16.2.13. 16.2.7Avskiljande vid beslut om kroppsbesiktning Kommitténs förslag: En intagen får avskiljas tillfälligt för att genomföra ett beslut om kroppsbesiktning. Enligt 20 § första stycket 5 KvaL får en intagen avskiljas från gemensamheten med andra intagna om det är nödvändigt för att verkställa beslut om kroppsbesiktning. Enligt kommitténs mening bör det finnas en sådan möjlighet även i den nya lagen. Ett sådant avskiljande bör dock endast vara tillfälligt och bör därför lag- tekniskt brytas ut ur nämnda bestämmelse eftersom de där be- handlade avskiljandena kan vara under en eller flera tio- dagarsperioder (se avsnitt 16.2.11). 16.2.8Avskiljande vid vägran att delta i anvisad sysselsättning Kommitténs förslag: En intagen som vägrar delta i anvisad sysselsättning får hållas helt eller delvis avskild från gemensamheten med andra intagna då syssel- sättningen skulle ha pågått. Som närmare beskrivits i avsnitt 16.2.2 ovan innebär huvudregeln om gemensamhet att det är kriminalvården som bestämmer i vilken mån en intagen, som vägrar delta i anvisad sysselsättning skall ha möjlighet att vistas i gemensamhet med andra intagna under programtid. Det skall endast vara de intagna som deltar i anvisad sysselsättning som har rätt till gemensamhet med andra intagna under den fastställda programtiden. har kriminalvården en möjlighet att helt eller delvis avskilja intagna från gemensamheten under programtid om ett tiotal intagna eller fler vägrar utföra anvisad sysselsättning (s.k. kollektiv arbetsvägran). Den nya lagen bygger i långt större utsträckning än dagens på att den intagnes egen motivation till förändring skall få betydelse för verkställighetens innehåll. Varje intagens vägran att delta i anvisad Gemensamhet med andra intagna sysselsättning skall således få konsekvenser för honom eller henne. Den som väljer bort ordnad sysselsättning skall inte själv få välja hur han eller hon skall få tillbringa den tid som skulle använts till arbete eller utbildning. Det måste vara kriminalvården som får avgöra om det ur motivationssynpunkt är lämpligast att den som sysselsättningsvägrar får tillbringa programtiden ensam på bostads- rummet eller tillsammans med andra i gemensamma utrymmen. Även personalfrågor måste få inverka på beslutet i en sådan fråga. Mot denna bakgrund föreslår kommittén att det införs en möjlig- het för kriminalvården att avskilja en intagen som vägrar delta i anvisad sysselsättning från gemensamheten med andra intagna under den ordinarie programtiden. På grund härav och med hänsyn till att kommittén även föreslår en möjlighet att tillfälligt avskilja intagna när det är nödvändigt med hänsyn till ordning och säkerhet (avsnitt 16.2.6) kan den nuvarande regeln om inskränkning av gemensamheten vid kollektiv arbetsvägran avvaras i den nya lagen. Avslutningsvis vill kommittén erinra om att intagna inte skall kunna anmäla sig sjuka utan läkarkontakt. Annars finns det risk att regelsystemet kringgås på motsvarande sätt som , dvs. att en intagen som inte vill delta i anvisad sysselsättning anmäler sig sjuk. I avsnitt 16.2.2 har kommittén behandlat möjligheten till gemensamhet vid sjukdom eller när den intagne av annan jämförbar anledning inte har möjlighet att delta i anvisad sysselsättning. 16.2.9Avskiljande under utredning av frågor rörande sanktion vid misskötsamhet Kommitténs förslag: Den nuvarande regeln om tillfälligt avskiljande av intagen under utredning av frågor rörande sanktioner vid misskötsamhet föreslås bli överförd till den nya lagen. Bestämmelsen skall vara tillämplig vid utredning av frågor om utdelande av varning eller beslut om uppskjuten villkorlig frigivning. Bestämmelsen skall även vara tillämplig under utredning av frågor om nedflyttning av den intagne i förmåns- systemet. Gemensamhet med andra intagna Under utredningen av frågor om senareläggning eller varning får intagen enligt 50 § KvaL hållas tillfälligt avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äventyras. Åtgärden får inte bestå längre än . Kan den intagne inte hållas avskild på anstalten får han placeras i allmänt häkte, om detta är lämpligare än att han förs över till en annan anstalt. Den intagne skall få den lättnad i avskildheten som är möjlig. Bestämmelsen är restriktivt utformad. En förutsättning för att ett avskiljande skall få ske med stöd av bestämmelsen är att omständigheterna pekar mot en viss eller vissa intagna. Av för- arbetena till bestämmelsen framgår att bestämmelsen har avfattats så att det framgår att den inte skall tillämpas i andra fall än där utredningstekniska skäl verkligen gör det nödvändigt att hålla den intagne avskild. Som exempel nämns att sprängmedel eller narkotika har påträffats inom anstalten och det för utredningens skull är nödvändigt att hindra de intagna som kan misstänkas vara inblandade att kommunicera med varandra (prop. 1975/76:165 s. 20). I ett beslut av JO (dnr 1793-1996) som rörde avskiljande av ett tiotal intagna på en avdelning gjorde KVS bedömningen att avskiljande kunde ske med stöd av 50 § KvaL. Beslutet om avskiljande av de intagna fattades sedan överfallslarmet på avdelningen visat sig vara ur funktion. Anstalten bedömde händelsen som allvarlig eftersom den uppfattade att larmet förstörts genom sabotage. JO förklarade sig ansluta principiellt till vad KVS anfört angående de av anstalten vidtagna åtgärderna. Om omständigheten kan knytas till intagna på en viss avdelning med tio intagna kan således 50 § KvaL användas. Mera tveksamt är om bestämmelsen kan användas för att avskilja fler intagna. Av statistiken framgår att kriminalvårdens behov av att använda den här aktuella bestämmelsen är stort. har kunnat utreda beror detta på att bestämmelsen använts även när det varit nödvändigt att avskilja ett stort antal intagna. Genom kommitténs förslag i avsnitt 16.2.6 ovan blir det möjligt att till- fälligt avskilja en intagen när ordningen eller säkerheten påkallar det även om denne inte kan kopplas ihop med de omständigheter som föranleder ett avskiljande. Till följd härav torde antalet avskiljanden med stöd av den här behandlade bestämmelsen minska avsevärt. I vissa situationer torde det dock fortfarande finnas behov Gemensamhet med andra intagna av att kunna avskilja en intagen under utredningen av en disciplin- fråga. Misskötsamhet kan vid en helhetsbedömning innebära att den intagne blir nedflyttad till grundnivån i förmånssystemet, se avsnitt 11.3. Detta innebär att den intagne förflyttas till en avdelning där intagna är placerade som befinner sig på denna nivå. Det kan i vissa fall finnas behov av att avskilja en intagen under utredning av om sådan nedflyttning skall ske. Som framgår av avsnitt 16.2.13 har kommittén inte funnit anled- ning att föreslå någon ändring av tidsbegränsningen till eller av möjligheten att förflytta den avskilde till häkte. 16.2.10 Avskiljande på egen begäran Kommitténs förslag: Den nuvarande bestämmelsen att en intagen får avskiljas från gemensamheten med andra intagna på sin egen begäran överförs i sak oförändrad till den nya lagen. Avskiljandet får ske helt eller delvis. Som angetts ovan får en intagen, enligt 18 § KvaL, på egen begäran vistas avskild från andra intagna om det finns lämpliga förut- sättningar för det och särskilda skäl inte talar däremot. Bestämmelsen har tillkommit mot bakgrund av att de intagnas önskan att slippa gemensamhet i möjligaste mån skall respekteras. Skälen för detta är framför allt det hårdnande klimatet på anstalterna och de intagnas dåliga fysiska och psykiska kondition. Bestämmelsen används tämligen ofta. Av kriminalvårdens statistik framgår att fattades 600 beslut om avskiljanden på den intagnes egen begäran och fattades 886 sådana beslut. (t.o.m. ) var motsvarande siffra 825 beslut. Även om en viss minskning skett i förhållande till 2003 är det dock fråga om ett mycket stort antal beslut. Det är också en väsentlig ökning i förhållande till 2002. Vid kommitténs studiebesök har från kriminalvårdshåll därför ifrågasatts om den intagne skall ha ett sådant avgörande inflytande över möjligheten till enrumsplacering. Det av kommittén före- slagna förmånssystemet (se kapitel 11) kommer såvitt kommittén kan bedöma att minska behovet av att avskilja intagna med stöd av den här behandlande bestämmelsen. För i vart fall vissa av de Gemensamhet med andra intagna intagna som väljer att begära avskildhet torde det vara tillräckligt att i stället få en möjlighet att bli flyttad till en avdelning för intagna som befinner sig på en förhöjd nivå i förmånssystemet där risken att bli utsatt för övergrepp av andra intagna också måste antas minska.