sou · GTB315d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Däremot innebär möjligheterna för att över- lämna ärenden till (7 kap. 11 § första stycket UtlL) respektive dessa instansers rätt att överlämna ärenden till regeringen (7 kap. 11 § andra stycket UtlL) risk för att ett uppehålls- tillståndsärende blir föremål för prövning i endast en instans. Som utredningen redan framhållit får redan av ordalydelsen i artikel 18 i familjeåterföreningsdirektivet anses följa att den som fått ett nega- tivt beslut mot sig efter en ansökan om uppehållstillstånd eller fått uppehållstillståndet återkallat, skall ha rätt att ansöka om rättslig prövning av något slag. Enligt utredningens uppfattning måste där- för en prövning ske åtminstone vid ett andra tillfälle. Påståendet gäller oavsett om den sker i form av en omprövning av samma be- slutsorgan eller vid en överprövning av ett annat organ. Ett sådant eninstansförfarande som blir följden om överläm- nar ett uppehållstillståndsärende t.ex. till regeringen, står därför en- ligt utredningens synsätt i strid med artikel 18 i familjeåterförenings- direktivet. Detta gäller oberoende av att överlämnande inte brukar ske i de fall risken finns för att en kränkning av kommer att ske. Rätten att ansöka om rättslig prövning verkar obe- roende av hänsynen till rättigheterna enligt artikel 13 Europakonven- tionen. I fråga om de författningsändringar som med denna utgångspunkt måste vidtas för att uppfylla kraven i artikel 18 gör utredningen följande bedömning. NIPU har föreslagit att de möjligheter som finns att överlämna ärenden skall inskränkas ytterligare (se SOU 1999:16, s. 311 f., 337 ff., 354, 564 f. samt förslag till 11 kap. 15–16 §§ UtlL). Förslag- en i den ovan omtalade lagrådsremissen innebär emellertid att det inte skall finnas någon rätt att överlämna ärenden från till den domstol (migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen) som enligt remissen skall överpröva uppe- hållstillståndsärenden (se lagrådsremissen s. 180 ff.). Den nuvarande möjligheten för att överlämna ärenden till rege- ringen för vägledande beslut föreslås också avskaffad (se s. 192 ff. lag- rådsremissen). Inte heller ärenden av utrikespolitisk betydelse skall särbehandlas och få överlämnas (s. 219 f.). För de s.k. säkerhetsären- dena föreslås att (se s. 212 ff.) beslut skall kunna överklagas till Migrationsöverdomstolen, som efter muntlig förhand- ling med eget yttrande skall överlämna ärendet till regeringen för slut- ligt avgörande. Med säkerhetsärenden avses ärenden enligt utlän- ningslagen där av skäl som hänför sig till rikets säkerhet eller allmän säkerhet begärt eller förordat att utlänningen avvisas, utvisas eller att ett uppehållstillstånd avslås eller återkallas. Med säkerhetsärenden avses också utvisningsärenden enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. (Se även avsnitt 11.5.3). Utredningen ansluter sig till det förslag som lämnas i lagrådsre- och som innebär att rätten för att överlämna ärenden till regeringen eller, med en ny instansordning, domstol slo- pas. Konsekvenserna skulle härmed bli att det kommer att finnas en möjlighet att få en domstolsprövning av ett uppehållstillstånds- ärende. I ett säkerhetsärende skulle med lagrådsremissens förslag också en rätt till överprövning att finnas. Detta anser utredningen stå i överensstämmelse med kravet i artikel 18 familjeåterförenings- direktivet. Som redan framhållits pågår inom arbete som syftar till att lämna förslag till reformer i hithörande frågor. En lagrådsremiss är planerad och regeringen avser att lägga en proposition . Utredningen hänvisar till det på- gående arbetet när det gäller behovet av att tillgodose villkoren i artikel 18 familjeåterföreningsdirektivet och avskaffa möjligheterna till ett eninstansförfarande. 11.5.3Avvisning och utvisning enligt utlänningslagen När en ansökan om uppehållstillstånd för familjeåterförening avslås genom beslut av skall beslut om avvis- ning fattas (4 kap. 6 § UtlL). Beslut om utvisning fattas av Migrations- verket när tiden för ett uppehållstillstånd gått ut eller återkallats (4 kap. 3 och 5 §§ UtlL). Enligt 7 kap. 3 § UtlL får Migrationsver- kets avvisnings- eller utvisningsbeslut överklagas till . Om i ett sådant ärende med stöd av 7 kap. 11 § UtlL överlämnar ett ärende till t.ex. regeringen kommer regeringen att fatta beslut som enda instans. Utvisning på grund av brott beslutas av allmän domstol (4 kap. 7–10 §§ UtlL). Som redan nämnts har en utlänning rätt att överklaga ett beslut om avvisning eller utvisning som fattats av till högre instans, . Härigenom anser utredningen att kravet på rätten till rättslig prövning är uppfylld i dessa fall. De ovan om- talade förslagen om en ny instansordning i utlänningsärenden av NIPU och i den åtföljande lagrådsremissen innebär också en rätt till överprövning, nämligen av domstol. Med utgångspunkt i att huvud- dragen i dessa förslag genomförs kommer alltså en utvidgad rätt till överprövning av dessa ärenden att finnas. Då hithörande frågor utreds inom hänvisar utredningen även i detta fall till de förslag som kommer att presenteras inom ramen för det arbetet. I de fall ett ärende däremot överlämnas av di- rekt till t.ex. regeringen med stöd av 7 kap. 11 § UtlL kommer tredje- landsmedborgaren att få sin sak prövad i endast en instans. Det strider, i likhet med vad utredningen kommit fram till beträffande ärenden om uppehållstillstånd i avsnitt 11.5.2, mot artikel 18 familjeåterföre- ningsdirektivet. Rätten för att överlämna ärenden föreslås bli slopad i lagrådsremissens förslag . Utredningen anser även i fråga om avvisning eller utvisning att denna förändring skulle komma att innebära att kraven i artikel 18 blir uppfyllda (jfr motsvarande resonemang i avsnitt 11.5.2). För s.k. säkerhetsärenden skulle också, som redovisats i avsnitt 11.5.2, finnas en möjlighet till överprövning med remissens förslag. Därmed anser utredningen att kravet i artikel 18 borde bli uppfyllt även avseende sådana ärenden. Även denna fråga utreds inom och utredningen hänvisar till kommande reformförslag i ämnet också i detta fall (se avsnitt 11.5.2). Enligt 4 kap. 8 § UtlL prövas en fråga om utvisning på grund av brott av den domstol som handlägger brottmålet, dvs. av tingsrätt, och, efter överklagande, av hovrätt eller . Möjlig- heterna att få ett utvisningsbeslut prövat i tre instanser tillgodoser enligt utredningens uppfattning kravet på tillgång till rättslig pröv- ning enligt artikel 18. 11.5.4Utvisning enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll Utvisning enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll beslutas av regeringen, 2 §(jfr 4 kap. 11 § UtlL). Utvisning kan (under förutsättning att utvisning inte skall ske enligt utlänningslagens be- stämmelser) beslutas med hänsyn till rikets säkerhet (1 § 1) eller i fall av befarad risk för terroristbrott (1 § 2). Regeringen fattar beslut på eget initiativ eller efter ansökan av (2 §). Rege- ringens utvisningsbeslut skall, om inte ärendet är synnerligen bråd- skande, föregås av ett yttrande från samt en för- handling vid tingsrätt (3 § första stycket). Om skäl finns skall yttrande inhämtas från tingsrätten (3 § andra stycket). När det gäller frågan om artikel 18 i familjeåterföreningsdirektivet även tar sikte på lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll gör utredningen följande bedömning. Direktivets huvudsakliga syfte är att fastställa villkoren för utövan- det av rätten till familjeåterförening för tredjelandsmedborgare som vistas lagligen på en medlemsstats territorium (artikel 1). En del av villkoren anger på vilka grunder medlemsstaterna har rätt att neka familjeåterförening (artikel 6). Ett skäl är just hänsynen till allmän ordning och säkerhet. (Angående den närmare innebörden av detta begrepp hänvisas till avsnitt 8.4). Som framgår av direktivet omfattar nämnda uttryck att utlänningen tillhör eller stöder terroristsamman- slutningar eller har extremistiska sympatier (jfr p. 14 i preambeln). När det gäller de närmare förutsättningarna för att en utlänning skall kunna utvisas, gäller enligt 1 § 1 lagen om särskild utlännings- kontroll att så får ske med hänsyn till rikets säkerhet. spioneri höra hit. Detta anser utredningen vara omfattat av ut- trycket allmän ordning och säkerhet som enligt artikel 6 familjeåter- föreningsdirektivet kan utgöra grund för – förutom vid avslag efter ansökan – återkallelse av uppehållstillståndet. I första hand skall allt- så en prövning göras av om uppehållstillståndet skall återkallas enligt 2 kap. 11 § första stycket 3 UtlL, och i slutändan utvisning beslutas enligt 4 kap. 3 § UtlL. Ett beslut om återkallelse och utvisning enligt de nämnda bestämmelserna i utlänningslagen förutsätter dock att frågan väckts innan utlänningen bott i med uppe- hållstillstånd (2 kap. 11 § andra stycket UtlL). Har denna frist gått till ända måste utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll ske om det finns en önskan om att avlägsna utlänningen från landet av säkerhetsskäl. I 1 § 2 lagen om särskild utlänningskontroll hänvisas direkt till lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Sist nämnda lag är uppbyggd så att vissa brottsliga gärningar bedöms som terrorist- brott, t.ex. mord och allmänfarlig ödeläggelse, om dessa allvarligt kan skada en stat eller en mellanstatlig organisation och gärningsmannen har vissa i lagen angivna avsikter som riktar sig mot t.ex. en befolkning eller offentliga organ (2 och 3 §§ nämnda lag). Även risk för sådana gärningar som avses i denna lag anser utredningen vara att hänföra till hot mot allmän ordning och säkerhet. Om proceduren enligt lagen om särskild utlänningskontroll mot- svarar familjeåterföreningsdirektivets krav på att det skall finnas en möjlighet att ansöka om rättslig prövning, gör utredningen följande bedömning. Formerna för prövningen av om utvisning skall ske enligt lagen anges i 2 och 3 §§. Det är regeringen som fattar beslut som enda instans, dock att förhandling i princip skall hållas vid tingsrätt. In- för tillkomsten av lagen om särskild utlänningskontroll restes in- vändningar från en remissinstans om att detta skulle stå i strid med svensk grundlag och internationella konventioner. Regeringen, som instämde i terroristlagstiftningskommitténs ställningstagande, hän- visade i Propositionen /91:118 Förslag till lag om särskild kon- troll av vissa utlänningar m.m. till terroristlagstiftningskommitténs slutsats enligt följande. Det fanns i och för sig den teoretiska möj- ligheten att terroristbestämmelserna skulle anses oförenliga med kra- vet på ett effektivt rättsmedel (jfr artikel 13 ). Den terroristmisstänkte som berördes av regeringens beslut hade nämligen inte tillgång till något rättsmedel för det fall han ansåg sina fri- och rättigheter blivit kränkta. Men en sådan invändning skulle även kunna hävdas beträffande andra regeringsbeslut eller be- slut av eller Regeringsrätten. Frågan ansågs kunna komma att aktualiseras endast om terroristbestämmelserna tillämpa- des tvivelaktigt så att utlänningen på rimliga grunder kunde hävda att hans fri- och rättigheter blivit kränkta. Regeringen menade att med hänsyn till de känsliga utrikespolitiska bedömningar som kunde upp- komma och att det hela borde ses som ett utflöde av regeringens yttersta ansvar för den allmänna säkerheten, regeringen skulle fatta utvisningsbesluten. Två remissorgan förordade att domstol borde ha beslutanderätten i dessa ärenden, bl.a. under hänvisning till inter- nationella konventioner. Regeringen framhöll dock att konventions- texternas krav på en rätt till omprövning inte innebar en rätt att få överklaga till överordnad instans. Hinder bedömdes inte föreligga mot att låta den då redande gällande ordningen, att regeringen som enda beslutsfattare fick utvisa utlänning som var presumtiv terrorist, bestå. (A. prop. s. 28, 54 och 55). Som redan framhållits har frågan om s.k. säkerhetsärenden be- handlas av såväl NIPU som i en lagrådsremiss . Sammanfattat innebär en prövning enligt lagen om särskild ut- länningskontroll alltså att tredjelandsmedborgaren endast får frågan om utvisning prövad i en instans. Utredningen anser att ett sådant förfarande inte står i överensstämmelse med kravet på att den som fått ett utvisningsbeslut mot sig skall kunna ansöka om rättslig pröv- ning enligt artikel 18 i familjeåterföreningsdirektivet. När det gäller på vilket sätt en prövning av säkerhetsärenden i stället bör ske hänvisar utredningen också beträffande ärenden en- ligt lagen om särskild utlänningskontroll till de förslag som regeringen lämnat i lagrådsremissen . Genom förslaget skulle tredje- landsmedborgarna komma att tillförsäkras en rätt till prövning av utvisningsbeslut enligt lagen om särskild utlänningskontroll i två in- stanser och kravet i artikel 18 familjeåterföreningsdirektivet därmed bli uppfyllt i detta avseende. Emellertid hänvisar utredningen även i detta fall till de reformförslag i ämnet som skall lämnas inom ramen för ett pågående arbete i (se avsnitt 11.5.2). 11.6Förfarandegarantier enligt direktivet om varaktigt bosatta Förslag: För beslut i ärenden om ställning som varaktigt bosatt i skall gälla samma bestämmelser som gäller enligt 7 kap. 3 § UtlL för bl.a. ärenden om uppehållstillstånd när det gäller möjligheterna att kunna överklaga beslut. Därigenom tillgodoses kravet i artikel 10.2 direktivet om varaktigt bosatta om att det skall finnas en möjlighet att ansöka om rättslig prövning vid t.ex. avslag eller återkallelse rörande ställning som varaktigt bosatt. Rätten för en varaktigt bosatt i att enligt artikel 12.4 kunna överklaga ett beslut om utvisning tillgodoses genom att utvis- ningsbeslutet i en brottmålsdom som meddelats av tingsrätt kan överklagas till hovrätt och . En varaktigt bosatt i annan EU-stat kommer att kunna över- klaga beslut i ett ärende om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning av till enligt 7 kap. 3 § UtlL. Därigenom blir kravet i artikel 20.2 om rätten att kunna ansöka om rättslig prövning tillgodosett i dessa fall. Om tingsrätt i dom fattar beslut om utvisning ur unionens terri- torium på grund av brott enligt den av utredningen föreslagna bestämmelsen i 4 kap. 11 a § UtlL, kommer domen att kunna överklagas till hovrätt och . Därigenom till- godoses kravet i artikel 22.3 om att rätten att kunna överklaga ett sådant utvisningsbeslut. Den rätt som finns enligt 7 kap. 11 § UtlL för Migrationsver- ket och att överlämna ärenden om uppe- hållstillstånd, avvisning eller utvisning till högre instans innebär, om så sker, att kravet på att kunna få rättslig prövning inte blir uppfyllt i vissa fall. En tillämpning av bestämmelsen kan medföra att ärendet kommer att prövas i endast en instans. Om utvisning beslutas enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll innebär också detta en prövning in endast en instans. Detta stri- der mot villkoren i artikel 20.2. Frågan om instansordningen i utlänningsärenden utreds inom och reformförslag planeras beträffande denna fråga . Enligt artikel 10.2 har den vars ansökan om ställning som varaktigt bosatt avslås, den som förlorar en sådan ställning, den vars ställning återkallas eller som inte får sitt EG-uppehållstillstånd förnyat, rätt att ansöka om rättslig prövning. Den som har status som varaktigt bosatt skall enligt artikel 12.4 ha rätt att överklaga ett beslut om utvisning. Vidare skall, enligt artikel 20.2, den tredjelandsmedborgare som har fått ställning som varaktigt bosatt i en medlemsstat och som får sin ansökan om uppehållstillstånd i en annan medlemsstat avslagen eller om uppehållstillståndet inte förnyas eller återkallas, ha rätt att ansöka om rättslig prövning. 11.6.2Avslag på ansökan om ställning som varaktigt bosatt, återkallelse eller förlust av sådan ställning Enligt artikel 10.2 skall det finnas en ordning för rättslig prövning beträffande avslag på ansökan om ställning som varaktigt bosatt eller förnyelse av uppehållstillstånd för detta ändamål samt beträf- fande återkallelse eller förlust av sådan ställning. Utredningens förslag innebär att ställningen som varaktigt bosatt skall vara ett statusbeslut (se avsnitt 11.3.2). Som framgår i avsnitt 11.3.3 är tanken dock att den reglering som styr förfarandet i sam- band med beslut om ställning som varaktigt bosatt skall vara den- samma som för uppehållstillstånd. Utgångspunkten för resonemanget i det följande om kravet på tillgång till ansökan om rättslig pröv- ning kan anses uppfyllt är därför att status som varaktigt bosatt är att jämställa med uppehållstillstånd. Det innebär att den som ansöker om att få ställning som varaktigt bosatt och som får avslag på sin ansökan av , skall ha rätt att överklaga till (jfr 7 kap. 3 § UtlL). Samma förhållande gäller be- träffande nekad förnyelse av uppehållstillstånd samt för återkallelse eller förlust av ställning som varaktigt bosatt. Förslaget till en ny in- stans- och processordning enligt den lagrådsremiss som överlämnats innebär att en rätt till överprövning av migrationsdom- stol eller Migrationsöverdomstolen i så fall kommer att införas för nämnda fall. Utredningen föreslår att ett tillägg görs i 7 kap. 3 § UtlL så att ett avslagsbeslut eller återkallelsebeslut i de fall som behandlats kan överklagas. Därigenom blir kravet på tillgång till rättslig pröv- ning i artikel 10.2 uppfyllt (se utredningens förslag till ny lydelse av 7 kap. 3 § UtlL). I artikel 12.4 ges föreskrifter om att den som har ställning som var- aktigt bosatt och som får ett beslut om utvisning mot sig skall ha rätt att överklaga. Enligt artikel 12.5 skall rättshjälp ges till en varaktigt bosatt som saknar tillräckliga medel, allt i enlighet med vad de egna medbor- garna i den medlemsstat den varaktigt bosatte bor har rätt till vid utvisning. Såsom framgår av artikel 12.1 får den som har status som varak- tigt bosatt utvisas endast under de betingelser som anges i artikeln. Tredjelandsmedborgaren måste utgöra ett reellt och tillräckligt all- varligt hot mot allmän ordning eller säkerhet. Innebörden av detta behandlas i avsnitt 10.4. En varaktigt bosatt kan alltså komma att utvisas av allmän domstol enligt 4 kap. 7–10 §§ UtlL på grund av brott eller av regeringen enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Ut- redningens förslag innebär dock inte att om tiden för EG-uppehålls- tillståndet gått ut att uppehållstillståndet återkallas och tredjelands- medborgaren utvisas. Han eller hon har i denna situation fortfarande kvar sitt uppehållstillstånd. Slutsatserna av resonemanget i avsnitt 10.4 är att det inom ramen för prövningen av om utvisning skall ske i ett brottmål vid allmän domstol kan bli fråga om att bedöma huruvida den varaktigt bosatte utgör ett reellt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning och säkerhet. Den som på grund härav utvisas skall enligt artikel 12.4 direktivet om varaktigt bosatta ha rätt att överklaga beslutet. Som redan nämnts prövas ett utvisningsbeslut i ett brottmål först vid tingsrätt med möjlighet till överprövning i hovrätt och Högsta dom- stolen. Härigenom är direktivets krav på rätten att överklaga utvis- ningsbeslutet tillgodosett. Någon författningsändring behövs inte. För att få ställning som varaktigt bosatt förutsätts att tredjelands- medborgaren enligt huvudregeln lagligen varit bosatt i (se avsnitt 8.2 och utredningens förslag till nytt 1 a kap. utlän- ningslagen). Det får till följd att det inte kan bli fråga om att tillämpa bestämmelsen om återkallelse av uppehållstillstånd i 2 kap. 11 § första stycket 3 UtlL (som med utredningens förslag får beteckningen 2 kap. 11 § första stycket 2 UtlL) på grund av risk för spioneri m.m. med åtföljande utvisning, eftersom dess tillämpning förutsätter att frågan väckts från utlänningens bosättning här (2 kap. 11 § andra stycket UtlL). I så fall måste – om tredjelandsmedborga- ren bedöms vara en säkerhetsrisk – utvisningsfrågan prövas enligt lagen som särskild utlänningskontroll. Villkoren för utvisning enligt 1 § 1–2 nämnda lag står enligt utredningens uppfattning i överens- stämmelse med villkoren i artikel 12.1 för att en varaktigt bosatt skall kunna utvisas. Som redan framhållits innebär en prövning en- ligt denna författning dock att den varaktigt bosatte får en prövning i endast en instans. Rätten att kunna överklaga utvisningsbeslutet en- ligt artikel 12.4 blir därmed inte uppfylld. I likhet med vad utred- ningen förordat ovan i anslutning till familjeåterföreningsdirektivet hänvisas till det pågående arbetet inom med en ny instans- och processordning för utlänningsärenden. De förslag som lämnats i lagrådsremissen dagtecknad beträffande säker- hetsärenden (se avsnitt 11.5.3) skulle, om de genomförs, innebära att en varaktigt bosatt får rätt till prövning i två instanser i dessa fall. Kravet i artikel 12.4 får därmed anses uppfyllt. Men även i detta fall hänvisar utredningen till de reformförslag i hithörande frågor som regeringen avser att lämna inom en nära förestående framtid (se av- snitt 11.5.2). Kravet i artikel 12.5 om att en varaktigt bosatt skall ha rätt till rättshjälp hänför sig närmast till bestämmelserna i 22 kap. rättegångs- balken om rätten till offentlig försvarare eller ersättning av allmänna medel för inställelse. Dessa rättigheter är i svensk rätt oberoende av medborgarskap. Utredningen anser därför att någon författnings- ändring inte är påkallad i denna del. 11.6.4Avslag på ansökan om uppehållstillstånd, återkallelse av sådant tillstånd, avvisning eller utvisning beträffan- de varaktigt bosatta i annan EU-stat En tredjelandsmedborgare som har ställning som varaktigt bosatt i annan EU-stat får, under förutsättning att villkoren i artikel 14–18 är uppfyllda, ansöka om uppehållstillstånd i annan EU-stat. Utred- ningens förslag när det gäller de närmare förutsättningarna för att beviljas uppehållstillstånd i dessa fall behandlas i avsnitt 8.3 och finns i tilläggen till 3 kap. 5 a–5 c §§ UtlF. En ansökan om uppehållstill- stånd får alltså avslås om villkoren inte är uppfyllda. Enligt artikel 20.2 har den som redan har ställning som varaktigt bosatt i en EU- stat rätt att ansöka om rättslig prövning för det fall hans ansökan om uppehållstillstånd eller förnyelse av sådant tillstånd avslås eller sådant tillstånd återkallas i den andra medlemsstaten. Enligt artikel 22.1 får ett förnyat uppehållstillstånd vägras eller ett uppehållstillstånd åter- kallas beträffande en varaktigt bosatt i annan EU-stat och som be- viljats uppehållstillstånd här i landet på de i artikeln närmare angivna grunderna. Bl.a. får förnyat uppehållstillstånd vägras och återkallelse ske om villkoren i artikel 14–16 är uppfyllda eller med hänsyn till allmän ordning och säkerhet (artikel 17). Som framgår av avsnitt 10.3 föreslår utredningen att återkallelse skall få ske i motsva- rande fall som gäller för medborgare i en EES-stat eller i (se utredningens förslag till ny lydelse av 3 kap. 5 c § UtlF). Tredje- landsmedborgaren får med anledning härav utvisas ur landet i enlig- het med förfarandena i den nationella lagstiftningen (artikel 22.1). Vid ett avslag på en ansökan om uppehållstillstånd beslutas om avvisning (4 kap. 6 § UtlL). Vid avslag på en ansökan om förnyelse eller vid återkallelse av tillståndet kan Migrations- verket besluta om utvisning med stöd av 4 kap. 3 och 5 §§ UtlL. beslut kan överklagas till (7 kap. 3 § UtlL). Enligt artikel 22.3 finns möjlighet att i vissa fall införa bestäm- melser om rätt att utvisa tredjelandsmedborgare ur unionens terri- torium. I så fall skall artikel 12 och garantierna i denna iakttas. Som grundläggande förutsättning gäller att tredjelandsmedborgaren skall utgöra ett allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet. I likhet med vad som konstaterats ovan i avsnitt 11.5.2 beträffande tredjelandsmedborgare som ansöker om uppehållstillstånd för familje- återförening, kommer en varaktigt bosatt i annan EU-stat som regel att kunna överklaga ett avslagsbeslut eller återkallelsebeslut rörande uppehållstillstånd i till .