sou · GTB354d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Kommittén har mot denna bakgrund övervägt om det skulle vara möjligt att ersätta den nuvarande regeln att avskiljande får ske på den intagnes begäran med en regel att den intagnes synpunkter skall beaktas när det gäller avskiljande enligt den nuvarande bestämmelsen i 20 § första stycket första punkten KvaL. Den intagnes synpunkter skulle således kunna beaktas inför ett beslut om avskiljande på den grunden att det är nödvändigt med hänsyn till faran för den intagnes säkerhet till liv eller hälsa (se avsnitt 16.2.11). På grund av de skiftande skäl en intagen kan ha för att begära avskildhet är kommittén emellertid inte beredd att föreslå ett slopande av den nuvarande bestämmelsen i 18 § KvaL12. Enligt kommitténs mening bör behovet av att ha kvar regeln ses över när förmånssystemet varit i bruk . Behovet av en översyn av avskiljandereglerna har tagits upp i avsnitt 16.2.4 ovan. I detta sammanhang vill kommittén göra klart att en intagen inte har en ovillkorlig rätt att bli avskild från andra intagna. Ett sådant beslut beror på om anstalten anser det lämpligt. Det får inte heller finnas särskilda skäl som talar däremot. Efter inrättandet av de s.k. narkotikaplatserna finns det inte längre anledning att avskilja en intagen enligt den här behandlade bestämmelsen på grund av att han eller hon önskar komma bort från sitt narkotikamissbruk. I en sådan situation skall den intagne i stället så snart det finns förutsättningar till det flyttas över till en behandlingsavdelning. Vidare är det anstalten som avgör om det är tillräckligt att förflytta den intagne till en annan anstalt eller till en avdelning inom som befinner sig på en förhöjd nivå i förmånssystemet. Om anstalten anser att så är fallet utgör det ett sådant särskilt skäl som talar mot ett avskiljande. 12 När bestämmelsen omprövades i samband med en lagändring 1997 (SFS 1998:599) ansåg regeringen inte att den kunde avvaras. Gemensamhet med andra intagna 16.2.11 Avskiljande av skydds – eller säkerhetsskäl Kommitténs förslag: En intagen får avskiljas från gemensam- heten med andra intagna om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet eller det hot som finns mot den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. En intagen får vidare avskiljas från andra intagna om det finns en risk för rymning eller fritagning eller en risk för att den intagne fortsätter med brottslig verksamhet av allvarligt slag under anstaltsvistelsen. En intagen som annars allvarligt stör ordningen får avskiljas om det är nödvändigt för att upprätthålla ordning och säkerhet i anstalten. En förutsättning för att avskiljande skall få ske i en sådan situation är att det inte är tillräckligt med ett tillfälligt avskiljande. Avskiljandet skall få ske helt eller delvis. Bestämmelsen i 20 § KvaL tar framför allt sikte på de intagna för vilket säkerhetskravet med hänsyn till risken för fritagning, rymning eller återfall i brott gör sig särskilt starkt gällande (se ovan avsnitt 16.1.2). Som angetts ovan i avsnitt 16.2.2 kan gemensamheten behöva begränsas med hänsyn till intagnas behov av behandling eller efter vad som är möjligt med hänsyn till ordning eller säkerhet. Grunderna för placering av intagna har behandlats i avsnitt 9.2. Om det inte är tillräckligt för att upprätthålla ordningen och säkerheten på anstalten att en intagen som stör ordningen placeras på en avdelning med ett färre antal intagna än vad som gäller på normalavdelningarna måste det givetvis finnas möjligheter att avskilja den intagne från övriga intagna. Av kriminalvårdens statistik framgår att avskiljande med stöd av bestämmelsens första stycke skett i 3 196 fall och med stöd av bestämmelsens andra stycke i 48 fall. Beträffande båda avskiljandegrunderna har en ökning skett i förhållande till 2003 då motsvarande siffror var 2 933 respektive 34, ökningar . Det finns således ett stort behov att avskilja intagna med stöd av nuvarande bestämmelser. När det gäller grunderna för avskiljande enligt 20 § första stycket KvaL gör kommittén bedömningen att det kommer att finnas behov av att i vissa situationer helt avskilja en intagen från gemensamheten med andra intagna även om man genom Gemensamhet med andra intagna förmånssystemet kan skilja skötsamma intagna från misskötsamma. En intagen skall därför även i den nya lagen få avskiljas om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet eller med hänsyn till risken för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa. En intagen som allvarligt stör ordningen eller är en risk ur säkerhets- synpunkt bör dessutom få avskiljas om det är nödvändigt för att upprätthålla ordning och säkerhet i anstalten. Ett avskiljande kan således bli aktuellt om det är nödvändigt för att hindra att den intagne gör sig skyldig till allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom, påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten, medverkar till att en annan intagen får tillgång till berusningsmedel eller allvarligt ofredar en annan intagen. En förutsättning för att avskiljande skall få ske på denna grund är dock att det inte räcker med ett tillfälligt avskiljande. Ett beslut om avskiljande kan även undvikas om den intagne på grund av misskötsamheten blir nedflyttad till grundnivån i förmåns- systemet. Som ovan beskrivits (avsnitt 16.2.6) får en intagen tillfälligt avskiljas av ordnings- eller säkerhetsskäl. Till skillnad från den bestämmelsen får avskiljande enligt den här behandlade bestämmelsen endast ske om det är klart att den intagne kan sättas i samband med den risk som finns ur ordnings- eller säkerhets- synpunkt. Som närmare utvecklas nedan (avsnitt 16.2.13) skall ett avskiljande omprövas senast om den intagne helt skiljs från gemensamheten med andra intagna och senast om den intagne endast delvis skiljs från gemensamheten med andra intagna. Även när det gäller avskiljande enligt den nuvarande bestämmelsens andra stycke finns behov av ändrade regler. kan en intagen endast avskiljas från gemensamheten om det finns en risk för rymning eller fritagning och en risk för att den intagne fortsätter en brottslig verksamhet av allvarlig karaktär. Dessutom förutsätter ett avskiljande att det är fråga om en intagen som har dömts till fängelse i lägst . I konsekvens med vad som föreslås gälla för placering på plats med särskilt hög säkerhet (se avsnitt 19.4.3) anser kommittén att det bör vara möjligt att avskilja en intagen helt eller delvis på någon av dessa grunder. Det bör således vara möjligt att avskilja en intagen från den annars gällande gemensamheten om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne fortsätter en brottslig verksamhet av allvarligt slag utan att det finns en risk för flykt eller fritagning. På motsvarande sätt bör det vara möjligt att avskilja en intagen som Gemensamhet med andra intagna kan befaras planlägga rymning eller för vilken det kan befaras att annan planlägger fritagningsförsök utan att det finns en risk att den intagne fortsätter med brottslig verksamhet. Vidare anser kommittén att det saknas tillräckliga skäl att bibehålla kravet på att den intagne skall vara dömd till ett fängelse- straff om lägst för att avskiljande skall få ske i dessa fall. Ett sådant krav är inte uppställt för att en intagen skall kunna avskiljas på annan grund, t.ex. enligt 20 § första stycket 2–4, dvs. för att den intagne påverkar annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten, medverkar till att annan intagen får tillgång till berusningsmedel eller ofredar en annan intagen. Som kommittén tidigare framhållit kan det som regel antas vara vanligare att det finns en rymningsrisk beträffande intagna som dömts till längre straff. Det kan dock inte uteslutas att det i vissa situationer är nödvändigt att avskilja en intagen som dömts till kortare straff än fängelse för att förhindra att denne rymmer eller fritas. Den brottslighet den intagne är dömd för är en betydelsefull faktor vid bedömningen av om ett avskiljande är nödvändigt för att förhindra att den intagne fortsätter med brottslig verksamhet av allvarligt slag under anstaltsvistelsen. Eftersom straffets längd sammanhänger med brottets svårhetsgrad kommer det oftast att vara intagna med långa strafftider för vilka man kan göra ett sådant antagande. Men det bör, enligt kommitténs mening, även vara möjligt att avskilja en intagen på grund av risken för att denne fortsätter en brottslig verksamhet av allvarligt slag under anstaltsvistelsen, även om den brottslighet den intagne avtjänar straff för inte haft ett straffvärde som överstiger fängelse lägst . är det möjligt att under sådana förhållanden begränsa gemensamheten för en intagen genom att placera honom eller henne på en säkerhetsavdelning (20 a § andra stycket jämförd med 3 § KvaL). Eftersom kommittén föreslår att regleringen av säkerhetsavdelningar slopas och att det i den nya lagstiftningen inte kommer att finnas någon motsvarighet till 3 § KvaL om begränsad gemensamhet (se avsnitt 19.4.3) är det särskilt viktigt att den nya lagen gör det möjligt att avskilja varje intagen som kan befaras vara särskilt benägen att fortsätta en brottslig verksamhet av allvarligt slag. Ett sådant avskiljande kan innebära att den intagne helt avskiljs från gemensamheten med andra intagna eller att detta sker endast delvis. Mot denna bakgrund föreslås att det nuvarande kravet i 20 § andra stycket KvaL på att den intagne dömts till fängelse i lägst tas bort. Gemensamhet med andra intagna Som angetts på flera håll i betänkandet är kommitténs förslag organisationsoberoende. Det innebär att kravet på att den intagne skall vara placerad i sluten avskiljande skall få ske på grund av risken för rymning eller fritagning eller för ny brottslighet under verkställigheten utgår. I praktiken innebär detta inte någon förändring i förhållande till vad som gäller . En intagen för vilket det finns en risk för rymning eller fritagning eller risk för fortsatt brottslig verksamhet av allvarligt slag kommer att vara placerad på en plats med särskilt hög grad av säkerhet som en följd av regeln om placering av intagna. Vid den översyn som kommittén föreslagit i avsnitt 16.2.4 kan det visa sig att tillämpningsområdet för bestämmelsen kan begränsas som en följd av förmånssystemets införande. 16.2.12 Följder av ett avskiljande Kommitténs förslag: Den särskilda regeln om lättnader för den som är avskild överförs inte till den nya lagen. En intagen som är avskild får hindras att ha kontakt med personer enligt de särskilda bestämmelserna därom. En intagen som är avskild får delta i intagnas överläggningar med anstaltsledningen och intagnas interna sammanträden i frågor som är av gemensamt intresse för de intagna om det är möjligt med hänsyn till syftet med avskiljandet. Ju längre en intagen är avskild från gemensamheten med andra intagna desto viktigare är det att den intagne får olika former av lättnader i verkställigheten. Sådana lättnader kan innebära s.k. samsittning, dvs. den avskilde får arbeta eller tillbringa fritiden tillsammans med annan intagen. Den avskilde får vidare följa vad som händer i omvärlden genom tidningar, radio och TV. Den intagne skall i likhet med andra intagna ha möjlighet att vistas utomhus om inte synnerliga hinder möter. Även genom kontakter med omvärlden kan avskild- heten underlättas. I princip har den som är avskild samma rätt till permission som andra intagna. Frågan om permission under avskiljandet blir emellertid aktuell endast för den som är avskild Gemensamhet med andra intagna utgör de förhållanden som utgör grund för avskiljande dock även hinder för permission. Ang. vistelser utanför anstalt se vidare kapitel 27. Intagen som är avskild enligt 20 eller 50 §§ KvaL eller är placerad på säkerhetsavdelning skall enligt 21 § och 50 § KvaL få den lättnad i avskildheten som är möjlig. Enligt kommitténs mening är det tillräckligt med en allmän regel om att intagen skall bemötas med förståelse för de särskilda svårig- heter som är förenade med vistelse i anstalt och den ovan nämnda allmänna proportionalitetsregeln. För den som är avskild från gemensamheten med andra intagna torde verkställigheten vara svårare än för den som inte är det. Men det måste inte vara så. Som kommittén angett ovan är gemensamheten med andra intagna inte något som alla intagna uppskattar. För vissa intagna kan det t.o.m. vara lättare om de slipper gemensamheten med ett stort antal andra intagna. Tilläggas kan att kriminalvården redan vid beslutet om avskiljande skall överväga om det är en tillräckligt ingripande åtgärd att endast delvis avskilja den intagne från gemensamheten med andra intagna. I en sådan situation har den intagne möjlighet att ha gemensamhet med en viss begränsad krets intagna. Mot denna bakgrund anser kommittén inte att det finns behov av någon särskild regel att den som är avskild skall få de lättnader i avskildheten som är möjlig. Inskränkningar i kontakter med omvärlden En intagen som är avskild enligt 50 § KvaL, dvs. under utredningen av ett disciplinärende, får enligt de särskilda bestämmelserna om brev, besök och telefonsamtal hindras från kontakter med personer utanför anstalten om det är oundgängligen nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äventyras. I bestämmelsen om telefonsamtal används rekvisitet absolut i stället för ound- gängligen. Dessa särskilda bestämmelser om inskränkningar i kontakten med personer utanför som är avskild med stöd av 50 § KvaL infördes som en följd av ett JO-ärende. JO hade i ett beslut (dnr 231-1989) påpekat att det inte fanns något lagstöd för att vägra en intagen som hålls avskild enligt 50 § KvaL att ha kontakt med andra än intagna genom telefonsamtal, brev eller besök. Regeringen ansåg att dessa brister i lagstiftningen Gemensamhet med andra intagna skulle åtgärdas genom en möjlighet att även hindra den intagne från att ha kontakt med andra personer än intagna. Enligt kommitténs mening finns det skäl att även vid avskiljanden med stöd av andra bestämmelser begränsa den intagnes möjligheter till kontakter med omvärlden. Det gäller av naturliga skäl inte när avskiljandet sker på grund av den intagnes egen begäran. En sådan begränsning kan bli följden av en prövning av bestämmelsen om granskning av brev m.fl. bestämmelser (se kapitel 17). För att det inte skall råda någon tvekan om att en intagen som är avskild kan förhindras att ha kontakter med personer utanför anstalten är det lämpligt att klargöra att ett avskiljandebeslut kan få till följd att den intagne hindras att ha kontakter med andra personer än intagna. Enligt kommitténs mening är det dock tillräckligt att i anslutning till bestämmelserna om avskiljande ta in en hänvisning till att den avskilde får avskäras från kontakter med omvärlden enligt vad som följer av de särskilda bestämmelserna om brevgranskning, elektronisk kommunikation, besök och telefonsamtal. För att den som är avskild skall kunna avskäras från kontakter med omvärlden förutsätts således att det fattas ett särskilt beslut om det eller att det annars följer av generella föreskrifter som fattats för en viss grupp intagna (kontrollen är t.ex. mer ingående på grundnivån i förmånssystemet än på en förhöjd nivå). Avsikten är inte att den intagne skall hindras att ha kontakter med personer utanför anstalten så snart ett beslut om avskiljande fattas. Det måste givetvis bero på syftet med avskiljandet. Behovet av hinder mot kontakter skall dessutom prövas för varje kontakt- form för sig. Ett beslut om begränsningar av kontakten med omvärlden gäller fram till dess att beslutet om avskiljande upphävs eller omprövas. Vid tillfälliga avskiljanden innebär det som regel att den generella begränsningen i kontakten med omvärlden upphör i samband med att avskiljandet upphör. För den som är avskild med stöd av 20 § KvaL innebär det att förutsättningarna för kontakter med omvärlden omprövas . I detta sammanhang kan framhållas att inskränkningar i yttrandefriheten får ske med stöd av 2 kap. 13 § RF med hänsyn till bl.a. allmän ordning och säkerhet och även i annat fall om det föreligger ett särskilt viktigt skäl för det. En sådan inskränkning får därför ske som en följd av ett avskiljande som skett i syfte att upprätthålla ordningen och säkerheten i anstalten. Gemensamhet med andra intagna SOU 2005:54 Överläggningar med anstaltsledningen och deltagande i intagnas sammanträden finns en uttrycklig begränsning i den avskildes möjlighet att enligt 36 § KvaL delta i intagnas överläggningar med anstalts- ledningen och intagnas interna sammanträden i frågor som är av gemensamt intresse för de intagna. Eftersom avsikten med ett beslut om avskiljande är att skilja den intagne från gemensamheten med andra intagna skall detta endast tillåtas om det är möjligt med hänsyn till syftet med avskiljandet. En intagen som skall vara helt avskild från gemensamheten med andra intagna kan därför som regel inte ha möjlighet att delta i intagnas interna sammanträden. 16.2.13 Omprövning av beslutet m.m. Kommitténs förslag: Ett beslut om avskiljande skall omprövas så ofta det finns anledning till det. Avskiljandebeslutet skall omprövas minst om den intagne är helt avskild från gemensamheten med andra intagna och annars en gång . En intagen som är avskild får placeras i häkte om den intagne inte kan hållas avskild i anstalt. Om den intagne är avskild under utredningen av frågan om sanktioner mot misskötsamhet får den intagne placeras i häkte , dvs. I andra fall får den intagne vara placerad i häkte under högst . Den nuvarande bestämmelsen att en våldsam intagen får beläggas med fängsel överförs till den nya lagen. Bestämmelserna om läkarundersökning av den som är avskild skall överföras till den nya lagen. En intagen som är avskild på grund av att han eller hon uppträder våldsamt skall undersökas av läkare . Läkarundersökning skall vidare ske vid alla slags avskiljanden om det behövs med hänsyn till den intagnes hälsotillstånd och i vart fall en gång . Gemensamhet med andra intagna Ett beslut om avskiljande av en intagen på dennes egen begäran skall enligt 18 § första stycket KvaL omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst en gång . Den som är avskild på denna grund skall undersökas av läkare om den intagne inte vistats tillsammans med andra intagna under en samman- hängande tid av en månad och även i annat fall om det behövs med hänsyn till den intagnes hälsotillstånd (18 § andra stycket KvaL). Ett beslut om avskiljande av en intagen av skydds- eller säkerhetsskäl skall omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst (20 § tredje stycket KvaL). Ett beslut att placera en intagen på säkerhetsavdelning skall omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst en gång (20 a § tredje stycket KvaL). Den som hålls avskild på grund av att han är farlig för sin egen säkerhet till liv eller hälsa skall undersökas av läkare så snart det kan ske. Den som hålls avskild på annan grund enligt 20 § än den ovan nämnda eller som placerats på säkerhetsavdelning skall undersökas av läkare om det behövs med hänsyn till den intagnes tillstånd. Har den intagne hållits avskild av en månad skall en sådan undersökning alltid äga rum (22 § andra stycket KvaL). Det finns inte någon i lag angiven tidsgräns för avskiljanden som sker på grund av våldsamt uppträdande eller på annan grund enligt 23 § KvaL. Ett sådant avskiljande får dock endast vara tillfälligt. Den som är avskild på denna grund skall undersökas av läkare så snart det kan ske. Om avskiljande beror på att den intagne är påverkad av berusningsmedel skall dock en sådan undersökning äga rum endast om det behövs med hänsyn till den intagnes tillstånd (23 § fjärde stycket). Ett avskiljande som sker under utredning av disciplinfrågor (50 § KvaL) får inte bestå längre än . Någon bestämmelse om läkarundersökning av en intagen som är avskild på denna grund finns inte. Av 23 § andra stycket KvaL följer att en intagen får hållas belagd med fängsel om andra medel visar sig otillräckliga för att betvinga ett våldsamt uppträdande av den intagne och om det är ound- gängligen nödvändigt med hänsyn till hans egen eller annans säkerhet till liv eller hälsa. Gemensamhet med andra intagna Enligt kommitténs mening finns det anledning att förenkla nämnda bestämmelser och göra dem mer enhetliga. När det gäller omprövning vid långvariga avskiljanden, har en skillnad gjorts i lagen vad gäller å ena sidan avskiljanden med stöd av 20 § KvaL och å andra sidan avskiljanden som gjorts med stöd av 18 § och placering på säkerhetsavdelning. Anledningen till att avskiljanden som sker med stöd av 20 § KvaL skall omprövas och inte som i de övriga fallen är att den intagne vid avskiljande enligt 20 § KvaL blir helt avskild från gemensamheten med andra intagna. Vid avskiljande på egen begäran enligt 18 § eller vid placering på säkerhetsavdelning har en intagen som regel möjlighet att få en viss begränsad gemensamhet med andra intagna. Enligt kommitténs mening är det lämpligt att det även i den nya lagen görs en skillnad mellan avskiljanden som sker helt eller delvis. Om den intagne är helt avskild från gemensamheten från andra intagna bör därför omprövning av beslutet ske . Om den intagne endast är delvis avskild från gemensamheten med andra intagne är det dock tillräckligt att omprövning sker en gång . En intagen som avskilts på grund av våldsamt uppträdande eller under utredningen av frågan om sanktioner mot misskötsamhet får placeras i häkte om han eller hon inte kan hållas avskild i anstalt. I den förstnämnda situationen får häktesplaceringen pågå under högst och i det andra , dvs. Regeringen har tidigare gjort bedömningen att denna bestämmelse inte strider mot om med- borgerliga och politiska rättigheter (art. 10 mom. 2 a, jfr prop. 1971:125 s. 32). Det har inte framkommit någon omständighet som ger anledning att nu göra en annan bedömning. Möjligheten att placera en avskild intagen i häkte bör, enligt kommitténs mening, finnas vid alla slag av avskiljanden. Vid avskiljande under utred- ningen av frågan om sanktioner mot misskötsamhet bör häktes- placeringen i likhet med vad som gäller kunna pågå , dvs. Vid övriga former av avskiljanden bör häktesplacering vara möjlig i enlighet med vad Gemensamhet med andra intagna som gäller vid våldsamt uppträdande, dvs. Åtgärder mot den som uppträder våldsamt Även regeln i 23 § andra stycket KvaL om möjlighet att belägga en våldsam intagen med fängsel bör överföras till den nya lagen. Av den i avsnitt 18.3 föreslagna proportionalitetsregeln följer att det endast skall ske om den intagne inte kan stoppas på annat sätt. Kommittén har övervägt om det bör införas en möjlighet för kriminalvården att tvångsmedicinera en intagen i samband med ett våldsamt uppträdande. Användningen av psykofarmaka är visser- ligen inte helt invändningsfri men nackdelarna med detta måste givetvis ställas i relation till dem som är förenade med bältes- beläggningen. Medicinering skulle kunna dämpa den intagnes oros- tillstånd och därigenom undvika fysiska tvångsmedel eller i vart fall förkorta tiden för användningen av sådana medel. Det skulle även kunna lindra lidandet för en intagen som har placerats i spännbälte. Som redan nämnts i avsnitt 16.1.1 finns ett grundlagsskydd mot kroppsstraff samt mot tortyr och mot medicinsk påverkan i syfte att framtvinga eller hindra yttranden (2 kap. 5 § RF). Enligt 2 kap. 6 § RF är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt angrepp även i annat fall än som avses i 2 kap. 5 § RF. Skyddet enligt sistnämnda bestämmelse får enligt 2 kap. 12 § RF begränsas genom lag eller undantagsvis genom annan författning. Tvångsmässig injicering på en person av lugnande medel innebär våldsutövning och utgör sådant kroppsligt ingrepp som omfattas av bestämmelsen i 2 kap. 6 § RF. Sådan injicering är alltså förbjuden om den inte genom bestämmelser i lag gjorts tillåtlig. På grund av bestämmelserna i 24 kap. 2 och 4 §§ kan tvångsmässig injicering av lugnande medel i vissa fall vara tillåten utan direkt samtycke av den berörde, dvs.