sou · GTB333 · 2006-01-01 00:00:00 — Genom bestämmelsen klargörs att fjärrvärmeverksamhet som bedrivs av en kommun i annan form än verksform, huvudsakligen i ett aktiebolag, inte får tillämpa de för verksamhet gällande självkostnads- och likställighetsprinciperna.24 Att verk- samheten skall bedrivas på affärsmässig grund innebär främst att 1993/94:162 s. 124 och 128. 1996/97:136 s. 168. företaget skall tillämpa ett affärsmässigt beteende och en korrekt prissättning. Som en följd av detta skall en viss vinstmarginal inräknas i priset, om inte annat undantagsvis är särskilt motiverat. Regleringen innebär också att kommunala företag omfattas av reg- lerna om juridisk åtskillnad i 7 §. 16 § Ett avtal mellan en kund och den som bedriver fjärrvärme- verksamhet skall innehålla uppgifter om 1.distributörens namn och adress, 2.den tjänst som tillhandahålls, 3.den kvalitetsnivå som avtalats, 4.de underhållstjänster som avtalats, 5.priser, avgifter och priskonstruktioner när flera priskomponenter förekommer, 6.hur information om gällande priser och avgifter kan erhållas, 8.villkoren för ändring av avtalet, om avtalet tillåter att det ändras under avtalets löptid, 9.villkoren för förlängning av avtalet, om avtalet löper , 10.villkoren för uppsägning av avtalet, 11.villkoren för ersättning om tjänster inte tillhandahålls enligt avta- let, 12.ansvaret för återställningsåtgärder, och 13.hur ett tvistlösningsförfarande utanför domstol enligt denna lag inleds. Bestämmelsen innehåller vissa krav på ett avtal i ett fjärrvärmeför- hållande till skydd för fjärrvärmekunderna och har utarbetats med 5 kap. 15 § lagen om elektronisk kommunikation som förebild. Ett avtal är ett viktigt instrument för en kund genom att det fast- ställer en lägsta nivå av öppen information och, som en följd av detta, en lägsta rättssäkerhetsnivå i avtalsförhållandet med en dis- tributör av fjärrvärme. Bestämmelsen avser mot denna bakgrund att ge fjärrvärmekunderna en garanterad lägsta nivå av information om de tjänster som tillhandahålls dem genom att den föreskriver vad ett avtal skall innehålla. Lagtextens krav på avtalsinnehållet tar sikte på grundläggande information. Den utformning bestämmelsen getts innebär att den gäller för avtal i en fjärrvärmeverksamhet oavsett kundkategori. Skälet till detta är att även små kundföretag kan inta samma underlägsna ställning i förhållande till en avtalspart som en konsument. Regler- ingen bör därför gälla även för kunder som inte är konsumenter. På fjärrvärmeområdet förekommer avtal av olika omfattning och innehåll. Det kan röra sig om avtal om leverans av fjärrvärme eller ett visst klimat, men även andra tjänster som skötsel av hetvatten- centraler m.m. kan omfattas av avtal mellan parterna. Det är därför av vikt att avtalet innehåller tydliga uppgifter om den eller de tjänster som tillhandahålls kunden och om eventuella underhållstjänster. Ett fjärrvärmeavtal av består inte sällan av ett individualise- rat avtal, ibland kallat kontrakt, om leverans av fjärrvärme med därtill kopplade allmänna avtalsvillkor. Av kontraktet bör framgå det pris, t.ex. i kronor per MWh, den flödesavgift och den effektav- gift som kunden har att betala när avtalet ingås samt den effekt som kunden abonnerar på. Det bör därför ställas upp ett krav på att priser, avgifter och priskonstruktioner anges i avtalet när flera pris- komponenter förekommer så att det från början är tydligt hur mycket och för vad kunden betalar. Det bör också framgå av ett avtal vilken kvalitetsnivå som har avtalats, dvs. vad kunden har rätt att kräva och fjärrvärmedistribu- tören skall uppnå. Det förekommer olika löptider för fjärrvärmeavtal. Det är van- ligt att avtal tecknas tills vidare men avtal kan även tecknas , t.ex. med ett fast pris. Avtalets löptid bör därför framgå av avta- let. Ett ingånget avtal gäller och kan, som utgångs- punkt, inte ändras utan att parterna är överens om det. Ett avtal kan dock tillåta att en part, dvs. fjärrvärmedistributören, ensidigt får ändra ingångna avtalsvillkor, företrädesvis priser och avgifter. Så är speciellt fallet när ett avtal löper tills vidare, men det kan också förekomma vid avtal som tecknats , speciellt vid längre avtalstider. Av avtalet skall därför framgå de villkor som gäller för att ett gällande avtal skall få ändras. I 17 § ställs dessutom upp ett krav på att kunden skall underrättas om en sådan ändring . För att kunderna, speciellt de som tecknat avtal med rätt för fjärrvärmedistributören att ensidigt ändra avtalet, skall ha möjlighet att kontrollera vilka priser eller avgifter som gäller för dem vid varje enskilt tillfälle skall avtalet ange hur information om gällande priser och avgifter kan erhållas. Även kunder med fasta avtal kan dra nytta av sådan information för sin framtida planering av sin värmeför- sörjning. Sådana priser och avgifter skall enligt 19 § offentliggöras av fjärrvärmedistributören, t.ex. på dennes hemsida. Om avtal tecknats kan det antingen upphöra och ett nytt avtal tecknas eller så kan det ursprungliga avtalet förlängas, t.ex. om parterna inte sagt upp det inom före det att avtalet löper ut. Därför bör även villkoren för förlängning av avtalet framgå av detta. Avtal som medger ensidiga villkorsändringar skall, för att ett sådant avtalsvillkor inte skall betraktas som oskäligt, bl.a. kunna sägas upp utan formkrav. Även villkoren för uppsägning av avtalet skall därför framgå av avtalet. Kravet träffar alla typer av avtal. Det kan gälla tidsfrister m.m. Sker uppsägningen till följd av en ensidig ändring av avtalet från fjärrvärmeverksamhetsutövarens sida får dock ingen kostnad, avgift eller annan förpliktelse drabba kunden enligt 17 §. Ett avtal som anger annat strider då mot den bestäm- melsen. I förhållande till konsumenter ges vissa bestämmelser om ersätt- ning vid uteblivna fjärrvärmeleveranser i 26–29 §§. De bestämmel- serna täcker dock inte alla situationer där fjärrvärmedistributören inte fullgör enligt avtalet och täcker inte heller förhållandet mellan en fjärrvärmedistributör och en kund som inte är konsument. Av avtalet bör därför även framgå villkoren för ersättning om tjänster inte tillhandahålls enligt avtalet. Anslutning av fjärrvärme till en byggnad eller underhållsarbete på en fjärrvärmeledning m.m. kan medföra att stora ingrepp görs på kundernas fastigheter. Det bör i avtalet klargöras hur ansvaret för återställningsåtgärder skall fördelas. Av ett fjärrvärmeavtal skall även framgå hur ett tvistlösningsför- farande utanför domstol enligt denna lag inleds. Det förfarande för tvistlösning som bestämmelsen tar sikte på är den medlingsverk- samhet och den tvistlösningsverksamhet i övrigt som tillsynsmyn- digheten har att utföra enligt 31–33 §§. 17 § Om ett avtal som avses i 16 § tillåter att den som bedriver fjärrvärmeverksamhet får ändra ett villkor i avtalet under avtalets löptid och verksamhetsutövaren vill ändra villkoret till nackdel för kunden, skall kunden underrättas om ändringen innan den träder i kraft. En kund som inte godtar de nya villkoren får säga upp avtalet utan att därvid drabbas av någon kostnad, avgift eller annan förpliktelse. I underrättelsen skall kunden upplysas om sin rätt att säga upp avtalet. Bestämmelsen innehåller en kompletterande kundskyddsregel. Den har sin förebild i 5 kap. 16 § lagen om elektronisk kommunikation. En avtalsrättslig utgångspunkt är att ett avtal inte kan ändras endast av en av parterna. En avtalsändring kräver alltså normalt att parterna gemensamt bestämmer sig för att ändra avtalet. Ett avtal kan dock ändras ensidigt av en av parterna om avtalet tillåter detta. Att den som bedriver fjärrvärmeverksamhet i avtalet förbehåller sig rätten att göra förändringar i villkoren friskriver inte denne från skyldigheten att underrätta kunden. Tvärtom skall en kund enligt den aktuella bestämmelsen informeras om villkorsändringen innan den träder i kraft. Vilken tidsgräns som skall tillämpas bör relateras till det kundskyddande syftet med bestämmelsen. Vill- korsändringarna torde i hög utsträckning ta sikte på prisändringar. Eftersom kostnaderna för uppvärmning upptar en inte obetydlig del av kundernas budget bör prisändringar, men även andra eventu- ella villkorsändringar, aviseras i förväg. Bestäm- melsen ger alltså möjlighet för parterna att träffa avtal om annan inom vilken avisering av ändringen skall ske. Skulle fjärrvärmekunden inte acceptera de nya villkoren får denne säga upp avtalet utan att drabbas av någon administrativ eller annan kostnad, avgift eller förpliktelse. Denna möjlighet skall kun- den erinras om i underrättelsen om villkorsändringen. Om en verksamhetsutövare vill genomföra en villkorsändring som är till kundens fördel och som inte medför några kostnader eller olägenheter för kunden, exempelvis en prissänkning, behöver kunden rimligen inte underrättas på ovannämnda sätt. 18 § Den som bedriver fjärrvärmeverksamhet är skyldig att på begä- ran förhandla med den som är kund eller kan bli kund hos verk- samhetsutövaren om pris för distribution av fjärrvärme och anslutning till fjärrvärmenät, fjärrvärmeabonnemangets effekt samt ändringar av avtalsvillkor som gäller mellan parterna. Bestämmelsen har behandlats huvudsakligen i Skäligt pris på fjärr- värme25, avsnitt 6.4. Av bestämmelsen följer en lagstadgad skyldighet för den som bedriver fjärrvärmeverksamhet att med god vilja förhandla om pris för distribution av fjärrvärme och anslutning till fjärrvärmenät, om abonnemangets effekt och om ändringar av avtalsvillkor. Förhand- lingsskyldigheten är inte generell utan gäller endast i den mån en kund, befintlig eller potentiell sådan, påkallar en förhandling. Med potentiell kund avses en kund inom fjärrvärmesystemets område som vill och kan ansluta sig till fjärrvärmenätet i fråga. Denna vilja och möjlighet bör ses mot bakgrund av de ekonomiska och tekniska förhållanden som begränsar en fjärrvärmeverksamhet till ett visst geografiskt område och som berörts i specialmotiver- ingen till definitionen av fjärrvärmeverksamhet i 3 §. Det är enligt 34 § en tillsynsfråga att avgöra om ett fjärrvärmeföretag uppfyllt sin skyldighet enligt bestämmelsen. Uppräkningen av de frågor som förhandlingsskyldigheten omfattar är uttömmande. De första tre förhandlingsbara frågorna tar sikte på den situation att nytt avtal skall tecknas eller ett gam- malt skall förlängas medan den fjärde tar sikte på den situation att en part vill och kan ändra ett gällande avtalsvillkor ensidigt. En första förhandlingsbar fråga är den om vilket pris som kunden skall betala för distributionen av fjärrvärmen. Denna kostnadspost kan bestå av flera priskomponenter och är i stora delar rörlig för kunden genom att den påverkas av den förbrukning som kunden har. Priset för förbrukad värmeenergi ur fjärrvärmenätet utgör den tydligaste och mest påtagliga kostnaden för en fjärrvärmekund . Det är ofta fjärrvärmepriset, t.ex. angivet i kronor per MWh, som utgör ett värde vid jämförelser med andra fjärrvärmedistributörer eller med bränslekostnaden för alternativa uppvärmningsformer, t.ex. för olja, el, pellets eller naturgas. Den andra förhandlingsfrågan avser kostnaden för anslutningen till ett fjärrvärmenät. Denna kostnad är till sin natur en initial engångspost. Kostnaden är inte sällan betydande för kunderna och ökar med avståndet från ledningssystemet. Tredje förhandlingsfrågan avser abonnemangets effekt, dvs. den kapacitet som anslutningen skall ha. För varje abonnemang betalar fjärrvärmekunderna, utöver förbrukad värmeenergi, även för att inneha själva abonnemanget. Denna kostnadspost utgör en fast 25 SOU 2004:136. kostnad som inte påverkas av den aktuella förbrukningen men väl av den historiska. Kostnaden för abonnemangets kapacitet utgör rent procentuellt en relativt stor del av kundernas kostnad för fjärrvärmen. Den fjärde frågan som kan bli föremål för förhandling är princi- piellt viktig. Den tar sikte på situationen att det redan finns ett avtal mellan en fjärrvärmedistributör och en fjärrvärmekund men där en ändring av avtalsvillkoren aktualiserats. Utgångspunkten är, som tidigare påpekats, att ett avtal endast kan ändras av parterna gemensamt såvida inte avtalet medger annat. Eftersom många fjärr- värmeavtal medger ensidiga avtalsändringar ges fjärrvärmekunderna en rätt att förhandla om den aktuella frågan, t.ex. fjärrvärmepriset eller anslutningens effekt. I förhandlingsskyldigheten ligger att på begäran lämna sådan information som är nödvändig för överenskommelser i berörda frå- gor och att förhandla med god vilja. Det ställs inte upp något krav på att en förhandling skall ske genom personliga sammanträffan- den. 19 § Den som bedriver fjärrvärmeverksamhet skall offentliggöra sina normalprislistor per kundkategori för distribution av fjärrvärme och anslutning till fjärrvärmenätet samt grunder för indelning av kunder i kategorier. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om offentliggörande enligt första stycket. Bestämmelsen har berörts i Skäligt pris på fjärrvärme26, avsnitt 6.2. Av 16 § följer att det är av vikt för fjärrvärmekunder att få till- gång till gällande priser m.m. Det är även viktigt att fjärrvärmedis- tributörer tillhandahåller information till konsumenter och andra kunder som inte tecknat avtal med distributörerna. Informationen gör det möjligt för kunderna att göra välgrundade val genom att göra en oberoende uppskattning av kostnaderna för olika alterna- tiva uppvärmningssystem och användningsmönster med hjälp av exempelvis interaktiva guider. Genom första stycket i bestämmelsen införs en informationsskyl- dighet för den som bedriver fjärrvärmeverksamhet. Av lagtexten framgår att informationsskyldigheten omfattar uppgifter om gäl- 26 SOU 2004:136. lande normalpriser för olika kundkategorier. I skyldigheten ligger även att klargöra och offentliggöra de kriterier som verksamhets- utövaren tillämpar vid kategorisering av kunder i olika prisgrupper. Bestämmelsen är vidare till sin innebörd än motsvarande i pris- informationslagen och omfattar situationer utöver marknadsföring och även priser gentemot andra kunder än konsumenter. Bestäm- melsen gäller före bestämmelserna i prisinformationslagen. I andra stycket ges regeringen en möjlighet att i särskilda verk- ställighetsföreskrifter närmare reglera bl.a. omfattningen och på vilket sätt priser skall redovisas och hur dessa skall offentliggöras. 20 § Bestämmelserna i 21–30 §§ gäller distribution av fjärrvärme till konsumenter. Med konsument avses en fysisk person till vilken fjärr- värme eller fjärrkyla distribueras huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. Avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna som avses i för- sta stycket är till nackdel för konsumenten är utan verkan mot denne. Bestämmelsen har behandlats i Skäligt pris på fjärrvärme27, avsnitt 6.3.4. Den reglerar avstängningsrätten och avser att skapa förutsebarhet och enhetlighet för alla parter samt ett ökat skydd för konsumenterna. Bestämmelsen har sin motsvarighet och före- bild i 11 kap. 1 och 2 §§ ellagen och har behandlats i regeringens propositioner med förslag till dels ellag28, dels ny naturgaslag29. Texterna nedan bygger i allt väsentligt på uttalandena i de två nämnda propositionerna. I första stycket klargörs att lagen ger vissa bestämmelser om distribution av fjärrvärme till konsumenter. I styckets andra led definieras begreppet konsument. Med konsument avses i lagen en fysisk person som köper och får fjärrvärme eller fjärrkyla distribue- rad, dvs. överförd eller levererad, till sig för uppvärmnings- respek- tive avkylningsändamål som faller utanför näringsverksamhet. Definitionen bygger på motsvarande definition i rådets direktiv /13/EEG av om oskäliga villkor i konsument- avtal. I sak motsvaras definitionen även av de begrepp som används i den konsumenträttsliga lagstiftningen, t.ex. konsumentköplagen och konsumenttjänstlagen. För en närmare redogörelse för konsu- 1996/97:136. 2004/05:62. mentbegreppet hänvisas bl.a. till förarbetena till avtalsvillkorsla- gen.30 Med den utformning definitionen har fått utgör en konsument på fjärrvärme- och fjärrkyleområdet i praktiken en villaägare. Defi- nitionen medger alltså inte att hyresvärdar och bostadsrättsföre- ningar betraktas och behandlas som konsumenter oavsett hur små dessa verksamheter är. Inte heller omfattas fysiska personer som inte har en avtalsrelation med fjärrvärmedistributören, t.ex. en hyresgäst eller en medlem i en bostadsrättsförening, av definitio- nen. Om fjärrvärmen också används av en fysisk person för när- ingsverksamhet är den huvudsakliga användningen avgörande. Bestämmelserna i 21–30 §§ är alltså tillämpliga på distribution, i princip leveranser men även överföring åt annan, av fjärrvärme till en privatperson och dennes familj för att användas för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. Med fjärrvärmedistributör avses såväl den som överför fjärrvärme i sitt nät åt annan som den som levererar fjärrvärme till en egen slutkund. Utgångspunkten på fjärrvärmeområdet är att den som bedriver fjärrvärmeverksamhet och fjärrvärmekunden råder över förhållan- det dem emellan. I paragrafens andra stycke slås dock fast att denna avtalsfrihet inte är total genom att bestämmelserna i 21–30 §§ är tvingande till konsumentens förmån när avtalsvillkor avviker nega- tivt från vad som stadgas i lagen. Vid bedömningen skall en jämfö- relse göras endast mellan det enskilda avtalsvillkoret och den enskilda lagbestämmelsen som reglerar en viss fråga. Det är således inte fråga om att göra en helhetsbedömning av ett avtal som i vissa avseenden ger konsumenten en sämre och i andra avseenden en förmånligare ställning än vad som följer av lagen. Innebörden av paragrafen är att de olika förmåner och befogenheter som lagen tillerkänner konsumenten inte kan inskränkas genom avtal. Bestämmelsen hindrar inte att en konsument får åberopa ett avtalsvillkor som är förmånligare än vad som följer av lagens regler. I stället tar bestämmelsen sikte på avtalsvillkor genom vilka kon- sumenten på förhand godtar inskränkningar i sina rättigheter eller utvidgningar av sina skyldigheter enligt lagen. Det står dock kon- sumenten fritt att i ett konkret fall avstå från en befogenhet eller en förmån sedan den har aktualiserats. Om ett sådant avstående eller åtagande från konsumentens sida är bindande för denne får bedö- 1994/95:17 s. 29 f. mas enligt allmänna avtalsrättsliga regler, bl.a. generalklausulen i 36 § avtalslagen. 21 § Distribution av fjärrvärme får avbrytas, om konsumenten för- summar sina skyldigheter och försummelsen utgör ett väsentligt avtals- brott. Innan distributionen avbryts skall konsumenten uppmanas att inom viss skälig tid vidta rättelse och, i annat fall än som avses i 22 §, underrättas om att distributionen annars kan avbrytas. Sker rättelse får distributionen inte avbrytas. Om omständigheterna ger anledning att befara att ett avbrott skulle medföra inte obetydlig personskada eller omfattande sakskada, får distributionen av fjärrvärme inte avbrytas. Det gäller dock inte om konsumenten handlar otillbörligt. Paragrafen har behandlats i Skäligt pris på fjärrvärme31, avsnitt 6.3.4, och har sin motsvarighet och förebild i 11 kap. 3 § ellagen. På el och naturgasområdet ges en möjlighet att få ersättning av den av ledningsinnehavaren och leverantören som initierat ett avbrott i distributionen. På fjärrvärmeområdet finns, som utgångspunkt, inte två aktörer som kan initiera ett avbrott i distributionen. I praktiken har därför konsumenten att vända sig endast till den som äger fjärrvärmenätet och bedriver fjärrvärmeverksamheten i detta. Bestämmelsen anger i första stycket de grundläggande förutsätt- ningar som skall vara uppfyllda för att distributionen av fjärrvärme till en konsument, dvs. en villaägare, skall få avbrytas. Det är den som tar initiativ till avbrytandet av distributionen som ansvarar för att åtgärden sker i enlighet med bestämmelsen. Brister det i förutsättningarna för att få avbryta leveransen har konsumenten rätt till ersättning för avbrottet anligt 26 §. Som en första förutsättning för att distributionen av fjärrvärme skall få avbrytas gäller att konsumenten skall ha gjort sig skyldig till ett avtalsbrott. En konsument kan bryta mot fjärrvärmeavtalet på olika sätt. Det är dock så att den vanligaste försummelsen torde vara bristande betalning av avgift för den till konsumenten över- förda eller levererade fjärrvärmen. En andra förutsättning för att få avbryta distributionen av fjärr- värme är att avtalsbrottet är väsentligt. Bedömningen av vad som är att betrakta som ett väsentligt avtalsbrott skall ske utifrån avtals- 31 SOU 2004:136. brottets betydelse för den som bedriver fjärrvärmeverksamheten i enlighet med allmänna kontraktsrättsliga principer. Om avtals- brottet är bristande betalning bör sådana omständigheter som skuldens storlek och antalet obetalda avgifter vara av avgörande betydelse. Är det fråga om något enstaka dröjsmål avseende mindre belopp bör väsentlighetskravet normalt inte anses uppfyllt. Det bör klargöras att om en konsument har flera olika abonne- mang med samma distributör av fjärrvärme får distributionen endast avbrytas beträffande det avtal som konsumenten har brutit mot. Paragrafens andra stycke ställer upp ett generellt krav som inne- bär att konsumenten skall uppmanas att inom viss skälig tid vidta rättelse innan distributionen avbryts. I uppmaningen om rättelse skall tidsfristen inom vilken rättelse skall ske anges uttryckligen. Vad som skall anses utgöra skälig tid får bedömas i det enskilda fallet. Den utgångspunkten bör dock gälla att skälig tid beträffande betalningsdröjsmål normalt inte skall understiga . Gäller försummelsen annat än betalning skall konsumenten erinras om att distributionen kan komma att avbrytas om rättelse inte sker. Bestämmelsen klargör också det närmast självklara att distri- butionen av fjärrvärme inte får avbrytas om rättelse sker inom den föreskrivna tidsfristen. Beträffande betalningsförsummelse finns regler om underrättelse och meddelande till socialnämnden i 22 §. Av tredje stycket följer att distributionen av fjärrvärme inte får avbrytas om omständigheterna ger anledning att befara att ett avbrott skulle medföra risk för personskada eller omfattande sak- skada. Bestämmelsen i denna del tar sikte på vissa akuta situationer som kan uppkomma som en följd av att distributionen av fjärr- värme upphör. Det bör noteras att regleringen inte innebär någon undersökningsplikt för den som bedriver fjärrvärmeverksamhet. Bestämmelsen är tillämplig när omständigheterna i det enskilda fallet är sådana att det kan befaras att ett avbrott skulle medföra risk för inte obetydlig personskada eller omfattande sakskada. Det kan finnas skäl att befara att en inte obetydlig personskada kan uppkomma när det för avstängning råder sträng kyla, att det är fråga om ett fjärrvärmeuppvärmt bostadshus som är relativt ensligt beläget och att fjärrvärmekunden är mycket gammal. Det kan finnas skäl att anta att bestämmelsen är tillämplig även när fjärrvärmedistributören får uppgift om att konsumenten eller någon annan i dennes hushåll lider av allvarlig sjukdom och det är sannolikt att tillståndet hastigt skulle försämras genom en avstäng- ning av värmen. Den andra förutsättningen för att distributionsavbrott inte skall få ske är att avbrottet skulle medföra risk för omfattande sakskada. Med detta begrepp avses värdemässigt stora skador, företrädesvis på en byggnad. Om det kan befaras att en eller annan fastighets vattenledningssystem fryser sönder bör således inte fjärrvärmedistributionen avbrytas. Förbudet mot att avbryta distributionen av fjärrvärme är inte totalt. Bestämmelsen i tredje stycket begränsas av att den inte hind- rar att distributionen av fjärrvärme avbryts om konsumenten hand- lar otillbörligt. Ett exempel på att en konsument agerar otillbörligt är att en konsument som riskerar att drabbas av skada underlåter att betala för distributionen, trots att denne har betalningsförmåga.