sou · GTB3111 · 2006-01-01 00:00:00 — Tillämp- ningen kan i vissa fall avse mycket brådskande åtgärder och om handlingen måste översättas kan värdefull tid gå förlorad. Hand- lingar på engelska kan visserligen också behöva översättas men det kan antas att myndigheterna i många fall kan hantera sådana hand- lingar med hjälp av den språkkunskap som finns i den egna organisationen. I ett sådant fall kan även kostnader för översättning begränsas. Språkproblem kan försvåra konventionens tillämpning och utrymmet för missförstånd är stort. Det finns anledning att i möjligaste mån begränsa dessa svårigheter. Nämnda omständig- heter talar starkt för att det beträffande finns anledning att utnyttja möjligheten till reservation mot användandet av franska eftersom detta språk, till skillnad mot det engelska språket, inte behärskas av lika många svenska tjänstemän på t.ex. socialnämnder, hos överförmyndaren eller den enskilda domstolen. Enligt utredningsförslag överväger även och att göra samma reservation. Utredningen anser mot denna bakgrund att bör reservera sig mot användandet av franska i meddelanden till centralmyndigheten och andra myndig- heter. Särskilt i ett inledningsskede, då mycket i konventionen framstår som nytt för myndighetssamarbete, är det viktigt att konventionens tillämpning inte försvåras av språkproblem. 11.6.3Behörighet för den egna statens myndigheter i vissa fall Den andra reservationsmöjligheten innebär att en fördragsslutande stat, i enlighet med artiklarna 55 och 60, får a)förbehålla sina myndigheters behörighet till åtgärder avseende skyddet av ett barns egendom på dess territorium, Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser b)förbehålla rätten att inte erkänna föräldraansvar eller en åtgärd såtillvida den är oförenlig med någon åtgärd vidtagen av dess myndigheter såvitt avser den egendomen. Reservationen får vara begränsad till vissa kategorier av egendom. Denna bestämmelse togs in i konventionen mot bakgrund av att vissa delegater befarade att man inte kunde övertyga sina stater att ratificera konventionen om staternas myndigheter inte var behöriga att vidta skyddsåtgärder med avseende på egendom (särskilt fast egendom) som tillhör ett barn och som finns på dess territorium. En svensk reservation i detta avseende skulle innebära att svenska myndigheter har behörighet att vidta åtgärder till skydd för ett barns egendom som finns i . Svenska myndigheter skulle inte heller behöva erkänna en utländsk åtgärd som strider mot en åtgärd som en svensk myndighet har vidtagit med avseende på egendomen i . En praktisk situation skulle kunna vara att barnet har hemvist utomlands men en av barnets föräldrar har hemvist i . Föräl- dern som har hemvist i dör och barnet blir delägare i döds- boet. sänder en underrättelse om detta tillsammans med en kopia av bouppteckningen till överförmyndaren. Överför- myndaren förordnar en god man för barnet för att bevaka barnets rätt (11 kap. 2 § ). Överförmyndaren kommer att ha möjlighet att förordna en god man för barnet även efter ett tillträde till , då med stöd av artikel 11 eller artikel 12. Sådana beslut kan dock komma att upphöra att gälla när hemviststatens myndigheter har vidtagit de åtgärder som situa- tionen kräver eller har fattat beslut i frågan (se avsnitt 7.7). Det kan finnas ett svenskt intresse av att överförmyndaren även fortsättningsvis kan fatta beslut i dessa frågor, oberoende av vilka åtgärder den utländska myndigheten sedan vidtar. Enligt uppgift överväger dock inget av de nordiska länderna att reservera sig enligt artikel 55. Den nordiska rättslikheten skulle därför inte gynnas av en svensk reservation. Det faktiskt behovet av en reservation kan också ifrågasättas. Om hemviststatens myndigheter skulle fatta beslut om representation av barnet tillgodoses barnets intressen genom detta beslut. Respekten för hemviststatens åtgärder i denna Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser situation överensstämmer med förmynderskapsutredningens förslag (SOU 1987:73 s. 150 ff). Om hemviststatens myndigheter i stället skulle anse att det svenska beslutet är onödigt, är det dels tveksamt om den utländska myndigheten skulle finna anledning att reagera överhuvudtaget, dels torde ett sådant utländskt icke- beslut få till följd att det svenska beslutet, i den mån det är att betrakta som en interimistisk åtgärd, ändå kan fortsätta att vara giltigt (se avsnitt 7.7.1). Mot denna bakgrund anser utredningen att inte bör reservera sig i enlighet med artikel 55. Bedömning: Det saknas anledning att i svensk lag komplettera konventionens bestämmelser om legalisering, federala stater, förhållandet till andra internationella instrument, utvärdering av konventionens tillämpning samt slutbestämmelserna om till- träde m.m. I avsnitten 11.2–6 har vissa av konventionens allmänna bestäm- melser och slutbestämmelser beskrivits. Några av de allmänna bestämmelserna har berörts i tidigare avsnitt. I avsnitten 7.10.4.2 och 7.10.4.3 samt avsnitten 10.6.1 och 10.6.2 nämns artikel 44 angående utseende av myndigheter för att ta emot framställningar, och konventionens relation till andra internationella instrument (artiklarna 50–52) redovisas i avsnitt 6. Därutöver finns ett antal allmänna bestämmelser och slutbestämmelser i konventionen som i korta drag skall redovisas nedan. Förbud mot krav på legalisering Ingen legalisering eller liknande förfarande får krävas i fråga om handlingar som översänds eller överlämnas enligt denna kon- vention (artikel 43). Under förhandlingarna diskuterades om denna regel skulle tas bort eller åtminstone förses med undantag, under hänvisning till det utbredda fusket när det gäller intyg om civil status. Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser Det innebär dock inte att de myndigheter, för vilka dokument presenteras som ger anledning till misstanke, inte har möjlighet att begära information med anknytning till dokumenten. Förbudet mot krav på legalisering gäller all tillhandahållen skriven information, alla juridiska och administrativa beslut, liksom intyg utfärdade enligt artikel 40.8 Legalisering får inte heller krävas enligt II-förordningen (artikel 52). Det gäller handlingar som en part ger in i syfte att en dom skall erkännas eller inte, handlingar som en part ger in vid ansökan om verkställbarhetsförklaring (artikel 37) eller likvärdiga handlingar (artikel 38), samt handlingar som ges in vid verkställig- hetsansökan (artikel 45). Även fullmakt för ombud i saken om- fattas av förbudet. Bestämmelser som rör stater med flera rättssystem Artiklarna 46–49 innehåller bestämmel- ser med avseende på tillämpligheten av konventionen i förhållande till federala stater, eller stater vars rättssystem inte är enhetliga. Dessa bestämmelser kan vara av intresse att känna till om en svensk myndighet vill framställa en begäran till en sådan stat. generalsekreterare skall med regelbundna inter- sammankalla en specialkommission med uppgift att utvärdera konventionens praktiska tillämpning (artikel 56). En motsvarande artikel finns (artikel 42). Mötena är till för att de olika fördragsslutande staterna skall träffas och diskutera goda tillämpningsformer och hur tillämpningssvårigheter skall lö- sas på bästa sätt. Mötena kan också leda till uttalanden om hur man skall tolka olika bestämmelser i konventionen. Däremot ändras inte bestämmelserna i den aktuella konventionen vid ett sådant möte. 8 Se , Explanatory Report, paragraf 158. Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser Undertecknande, ratificering m.m. Konventionen innehåller vidare bestämmelser om undertecknande, ratificering och acceptans eller godkännande (artikel 57), tillträde (artikel 58), möjligheten för stater som har två eller flera territo- riella enheter med olika rättssystem att kunna förklara på vilka enheter konventionen skall tillämpas (artikel 59), reservations- systemet och återtagande av reservationer (artikel 60), konven- tionens ikraftträdande (artikel 61), uppsägning (artikel 62), och slutligen de underrättelser som depositarien måste göra till de fördragsslutande staterna och de som har tillträtt konventionen (artikel 63). Motsvarande bestämmelser finns i tidigare Haagkon- ventioner, särskilt . De skillnader jämfört med konvention som inte är kopplade till själva saken är små. Skillnaderna visar sig framför allt beträffande det möjliga datumet för tillträde och det för ikraftträdande. De nämnda bestämmelserna är till största delen bestämmelser som inte är av direkt intresse för tillämparen av konventionen, med undantag för förbudet mot krav på legalisering som gäller alla handlingar som översänds eller överlämnas enligt konventionen. Bestämmelsen avseende legalisering är tillämplig utan komplette- rande bestämmelser i lag. Övriga bestämmelser är inte av sådan natur att de kräver några särskilda bestämmelser i lag.