sou · GTB345d2 · 2006-01-01 00:00:00 — 7Grundläggande behörighetskrav för körning med moped och terrängskoter I detta avsnitt går vi inledningsvis igenom vilka grundläggande behörighetskrav som vi anser bör ställas på dem som vill köra mopeder, klass I och klass II. Därefter behandlar vi frågan om fordonskategorin terrängskoter bör delas upp i två underkategorier, snöskoter och terränghjuling och frågan om separata förarbevis skall införas för respektive fordon, vilket vi enligt direktiven (dir 2003:105) skall överväga. I samband därmed behandlar vi också vissa andra frågor angående terrängskotrarna. I de därpå följande avsnitten går vi närmare in på vilka krav som bör ställas på den som vill förvärva behörigheterna för de aktuella fordonen. Förslag: För att få köra en moped klass I skall det krävas förarbehörigheten AM eller ett körkort med annan behörighet. Traktorkort skall inte ge behörighet att köra en moped klass I. Till följd av det nya körkortsdirektivet (se avsnitt 4.2) som är under utarbetande finns det mycket goda grunder för att anta att en moped motsvarande den svenska mopeden klass I kommer att omfattas av en harmoniserad ny körkortskategori, AM. Så som direktivförslaget är utformat gäller kravet på AM- behörighet för alla mopeder som är konstruerade för en hastighet överstigande . Den svenska 30-mopeden omfattas enligt den definitionen också av kravet på AM- behörighet. Vi utgår emellertid från att kravet på AM-behörighet inte kommer att gälla för 30-mopeden. Denna fråga har dock ännu Grundläggande behörighetskrav för körning med moped och terrängskoter inte behandlats i arbetet med det nya direktivet. Den grund- läggande frågan om att införa en körkortskategori för mopeder har i arbetet med det nya direktivet inte varit ifrågasatt. Kravet på AM- behörighet gäller enligt direktivförslaget också lätta fyrhjulingar, dvs. för att få köra en mopedbil eller en moped i ATV-utförande. Enligt direktivförslaget kommer också andra körkortskategorier att ge behörighet att köra en moped klass I. Härav följer att det svenska traktorkortet, vilket inte är en harmoniserad körkorts- kategori, inte kommer att ge behörighet att köra en moped klass I. Godkänt resultat vid ett kunskapsprov anges i direktivförslaget som ett minimikrav för att få AM-behörigheten. Därutöver kan andra krav ställas. Riktvärdet för ålderskravet är . Direktivets slutliga utformning styr således vilka minimikrav som medlemsländerna måste följa i fråga om behörighet att få köra en moped klass I. Förslag: För att få köra en moped klass II skall det krävas ett förarbevis för moped klass II. Ett körkort och ett traktorkort skall också ge behörighet att köra en moped klass II. Vi föreslår att en särskild behörighetshandling införs, förarbevis för moped klass II. Den som inte har körkort eller traktorkort måste ha ett sådant förarbevis för att få köra en moped klass II. Hit räknas också de s.k. 30-mopederna. Kravet föreslås omfatta tillkommande generationer, vilket inne- bär att de som har fyllt när nya regler träder i kraft inte omfattas av kravet på förarbevis för moped klass II. Motivet till förslaget är att höja trafiksäkerheten för alla mopedister. Den svenska olyckstatistiken talar för att ett förarbevis för moped klass II bör införas. räcker det att vara för att får köra en moped klass II. Statistik visar att mopedkörning, i relation till andra färdsätt, är förknippat med betydande risker. Figur 7.1, som avser , illu- strerar den relativa risken att skadas svårt per miljard person- kilometer. Skaderisken för personbilister är 35 skadade per miljard personkilometer, vilket motsvaras av värdet 1,0 i tabellen. För mopedister är risken att skada sig 42 gånger större än för personbilister. Grundläggande behörighetskrav för körning med moped och terrängskoter Figur 7.1 Relativ risk att skadas svårt. Index, personbilist = 1 SCB, Statistisk årsbok för 2005, s. 241. Vid utredningens hearing framförde flera deltagare ett önskemål om att införa en utbildning även för dem som skall köra en moped klass II. Företrädare för bl.a. , , , , och delade denna uppfattning. Viktiga motiv som angavs härför var bl.a. att alla som kör moped måste ha en riskmedvetenhet och att de problem som är förknippade med mopedkörning gäller båda typerna av mopeder. De som var kritiska till att införa en utbildning för förare av mopeder klass II (McRF) menade att det inte finns behov av utbildning för denna mopedtyp med beaktande av att de nya mopederna klass II har låg hastighet och säljs i liten omfattning. Av , Svåra olyckor med moped och MC, Vägtrafikinspektionen, TR 70-A 2005:3, vilken grundar sig på uppgifter från bl.a. avseende åren 1995– 2004, framgår bl.a. följande. Den vanligaste olyckstypen där mopedister omkommit var korsvägsolyckor (). Olyckorna inträffade oftast när en bilist som färdats på en primär- Grundläggande behörighetskrav för körning med moped och terrängskoter väg kolliderade med en från höger kommande mopedist som antingen skulle korsa vägen eller svänga ut till vänster på primärvägen. Den näst vanligaste olyckstypen var singelolyckor (). Ofta hade en sammanstötning skett med något föremål och ofta misstänkte polisen alkohol- eller drogpåvekan. Olyckor i samband med avsvängningsolyckor – ofta en mopedist som svängt vänster framför en bakomvarande bil – stod för av olyckorna. Det finns en skillnad mellan olyckorna med motorcykel och med moped. Bland motorcyklister inträffade också av- svängnings- och korsvägsolyckor, men det var då oftast en bilist som skulle svänga vänster eller korsa primärvägen där motorcykeln färdades. För mopedisternas del hade olyckorna däremot inträffat när mopedisterna skulle svänga vänster eller korsa primärvägen. Mot bakgrund av att en moped, oavsett vilken klass den tillhör, är det första motordrivna fordon som en ung person får köra i trafik och med beaktande av de vanligaste mopedolyckornas karaktär finner vi goda skäl för att införa en obligatorisk utbildning även för dem som skall köra en moped klass II. Det skall framhållas att de regler som gäller för mopeder klass II också gäller för 30-mopeden, vilken är en mopedtyp som bedöms finnas kvar i framåt. i ett Europeiskt perspektiv är det många länder som har krav på utbildning eller kunskapsprov även för dem som kör mopeder som motsvarar den svenska mopeden klass II. Som exempel kan nämnas , , och . Bland de ungdomar som utredningen har haft kontakt med finns det ett stöd för att alla mopedister skall genomgå utbildning. Av de 45 till- frågade ungdomarna svarade 23 att utbildning borde införas även för dem som kör en moped klass II. Den som genomgår en utbildning för moped klass II bedöms också få nytta av sina därigenom förvärvade trafikkunskaper vid senare utbildning för körkortsbehörigheter. Grundläggande behörighetskrav för körning med moped och terrängskoter 7.3Terrängskotern: uppdelning i två underkategorier med olika utbildningar? Fordonskategorin terrängskoter omfattar enligt LDEF både snöskotrar och terränghjulingar. Möjligheterna att använda en terränghjuling är av miljömässiga skäl betydligt mer begränsade än vad möjligheterna är att använda en snöskoter. Detta följer av bestämmelserna i och TKF. Det finns både för- och nackdelar med en uppdelning, vilka redovisas närmare nedan. 7.3.1Närmare om terränghjulingens användning En terränghjuling säljs nästan uteslutande för att användas som ett arbetsfordon och enligt TKL får den också i princip användas bara i direkt näringsverksamhet. Terränghjulingen är ett smidigt arbets- redskap med mycket hög framkomlighet i terräng. Den kan t.ex. köras upp och ned för branta sluttningar, över större stenar och genom diken. Den kan användas för att hämta timmer i skogen, för arbete i samband med kraftnätsbygge i oländig terräng och liknande. Att köra en terränghjuling skiljer sig från att köra en snöskoter främst genom att snö är ett förlåtande underlag, medan barmarkskörning kräver betydligt mer av föraren. Risken för att terränghjulingen skall välta eller stegra är påtaglig, om föraren inte har tillräckliga kunskaper och insikter i handhavandet av fordonet. I praktiken används terränghjulingar både som arbetsfordon i anställningsförhållanden och som arbetsfordon i sådan skogs- och jordbruksverksamhet som bedrivs av enskilda. Eftersom terrängskoterbegreppet omfattar både snöskotern och terränghjulingen är utbildningen gemensam. I vissa delar av utför man därför alla praktiska moment på en snöskoter och i andra delar av på en terränghjuling. För att få arbeta med en terränghjuling i ett anställnings- förhållande har förutvarande Arbetarskyddsstyrelsen tillsammans med tillverkare, importörer och brukare enats om några arbetsmiljö- krav som måste ställas för att motverka riskerna med arbetet. Kraven avser bl.a. förarutbildningen. Om arbetsgivaren har låtit arbetstagaren genomgå den utbildning som bedrivs enligt den utbildningsplan som en referensgrupp för terränghjulingfrågor (se Grundläggande behörighetskrav för körning med moped och terrängskoter nedan) har utarbetat har det bedömts att skyldigheterna enligt arbetsmiljölagstiftningen är uppfyllda. Referensgruppen för terränghjulingfrågor, bestående av en repre- sentant för vardera Arbetarskyddsstyrelsen (numera Arbets- miljöverket), () och Terränghjulingutbildares (), har fastställt en kursplan för yrkesmässig terränghjulingutbildning, vilken innehåller bl.a. följande. Utbildningen skall omfatta ca 20 lektioner vardera med tyngdpunkten på praktisk körning. Utbildningen skall ske på en besiktigad anläggning. Utbildningen skall ske av en behörig lärare, som har ett giltigt instruktörsbevis sanktionerat av referensgruppen. Utbildningen skall bedrivas enligt och lärar- handledning för grundkurs med aktuella revideringar. Efter godkänd grundutbildning utfärdas ett utbildningsbevis. STHR för ett register över utfärdade utbildningsbevis. En lärare kan undervisa högst fem elever per kurs. Med hjälp- instruktör kan elevantalet vara åtta. Varje elev skall ha en egen maskin vid utbildningen. Minst hälften av maskinerna skall vara utrustade med släp. STHR:s utbildning för terränghjuling äger rum på åtta platser. Enligt uppgifter från STHR har ca 4 000 personer tagit utbildningsbeviset för terränghjuling. Det krävs inte att eleverna genomför något kunskapsprov eller körprov för att få utbildnings- beviset. En utbildare för terrängskoter (Ö-B:s Terrängtjänst, ) har upplyst oss om att man anordnar både den yrkesmässiga utbildningen för terränghjuling och utbildning för förarbevis enligt LFB (se avsnitt 5.8). Den yrkesmässiga utbild- ningen läggs upp som en tvådagarskurs och förarbevisutbildningen Grundläggande behörighetskrav för körning med moped och terrängskoter som en endagskurs. Många som genomgår den yrkesmässiga utbildningen, som innehåller en betydligt mer krävande praktisk del, tar också förarbevis, eftersom teoridelen är den- samma för båda. Det innebär att de, utöver den yrkesmässiga utbildningen genomför ett kunskapsprov i enlighet med reglerna i LFB, FFB och VVFS 2000:90. 7.3.2Uppdelning: för- och nackdelar Det finns argument både för och emot en uppdelning i olika utbildningar med olika förarbevis för terränghjuling respektive för snöskoter. För en uppdelning talar främst att trafiksäkerheten för fordonsförarna bättre kan tillgodoses med utbildningar som är anpassade till de två fordonens olika egenskaper och användning. Denna ståndpunkt intar majoriteten av de aktörer som vi har varit i kontakt med (, , , , , Polisen i ). har till utredningen uttalat bl.a. följande. Terränghjulingen bör definitionsmässigt skiljas från snöskotern och utbildningsmässigt. Av de få dödsolyckor som har skett i med terränghjulingar finner man följande faktorer bakom: Avsaknad av utbildning för fordonet, avsaknad av hjälm och felaktig hantering av last. Det är viktigt att den enskilde användaren av fordonet, även om han eller hon inte använder det yrkesmässigt, också har nödvändig utbildning för fordonet. Eftersom det är ett arbetsfordon används det ofta med tillkopplade släp m.m. Den utbildning som anordnar skulle i princip kunna användas som en obligatorisk grundutbildning för alla användare av terränghjuling. För ordnade och tillåtna turer med terränghjuling i grupp (t.ex. safarier) kan det räcka med att färdledaren har den utbildning som krävs på samma sätt som reglerna är utformade för terrängskotersafarier. SVEMO har uppgett att man är emot en uppdelning av terrängskotern i skilda utbildningar och separata förarbevis för terränghjuling och snöskoter. Förbundet motiverar sin ståndpunkt med att fordonen har manövertekniska likheter och att båda fordonen har yrkesmässig användning. SVEMO har vidare uttalat att det är viktigt att det vid en uppdelning i separata utbildningar och separata förarbevis inte blir så att bara STHR-företag skall kunna utbilda för terränghjuling. Förbundet anser också att den Grundläggande behörighetskrav för körning med moped och terrängskoter utbildning som de STHR-anslutna utbildarna bedriver för terräng- hjuling är onödigt omfattande för den som skall använda terräng- hjulingen i egen näringsverksamhet. SVEMO framhåller också att även en snöskoter kan användas med tillkopplat släp, vilket kräver särskilda kunskaper av föraren. 7.4Framställningar till utredningen angående terrängskotrar () har till utredningen lämnat in en framställan med följande synpunkter angående terräng- hjulingen. 1.Behörigheten att föra terränghjuling bör separeras från behörigheten att föra andra terrängskotrar. 2.Registreringsskyltarna för terränghjulingarna bör ha en sär- skiljande färg gentemot skyltarna på fyrhjuliga mopeder och motorcyklar för att skilja vägfordonen från terrängfordonen. 3.Terränghjulingarna bör få framföras på allmän väg mellan arbetsplatser i högst . 4.De som utbildar för terränghjuling bör också få examinera sina egna elever, vilket innebär ett undantag från 13 § FFB. Motiveringen till önskemålet att få köra på väg mellan arbetsplatser är att det skulle underlätta för de professionella brukargrupperna som enligt dagens regler måste transportera terrängfordonet på ett släp eller en lastbil mellan arbetsplatserna. Vad gäller utbildning och examination konstaterar föreningen att det finns relativt få utbildare och examinatorer och att det därför skulle vara en fördel om den som undervisade en elev också fick examinera denne. SVEMO har såsom framgått ovan uppfattningen att det även fortsättningsvis bör vara ett gemensamt förarbevis för snöskotern och terränghjulingen. Grundläggande behörighetskrav för körning med moped och terrängskoter () föreslår i en framställan till utred- ningen att för körning med en s.k. golfbil i samband med golfspel skall den som har körkort (oavsett när det är utfärdat) undantas från kravet på att ha förarbevis för terrängskoter. SGF motiverar sin framställan sammanfattningsvis med följande. Golfbilen (tjänstevikt högst ) faller under definitionen terrängskoter och det krävs därför av föraren att denne har ett förarbevis för terrängskoter eller ett körkort utfärdat före . Golfbilen är ett fordon för högst två personer som inte är avsett att användas i obanad terräng utan används på golfbanornas spelytor och gångvägar. Den som har körkort borde kunna undantas från kravet på förarbevis. De dispenser enligt miljölagstiftningen för användning av golfbilar som länsstyrelserna ger till golfklubbarna är enligt rekommendationer begränsade till an- vändning på golfbanan, vilket omfattar s.k. fairway, semiruff och ruff och på transportvägar. Golfbilen används sparsamt i och främst av äldre eller funktionshindrande spelare samt av funktionärer. 7.5Våra ställningstaganden i fråga om terrängskotern Förslag: Fordonskategorin terrängskoter skall innehålla två underkategorier: snöskoter och terränghjuling. En terräng- hjuling skall definieras som en terrängskoter som för fram- drivningen är försedd med hjul. En snöskoter skall definieras som en terrängskoter som för framdrivningen är försedd med band. Separat utbildning och separata förarbevis, förarbevis för snöskoter respektive förarbevis för terränghjuling, skall införas för fordonen och vara ett krav för att få köra dem. Ett körkort eller ett traktorkort, utfärdat före , skall även i fortsättningen ge rätt att köra snöskoter och terränghjuling. För arrangerade turer i grupp med snöskoter och terräng- hjuling skall gälla samma undantag från kravet på innehav av förarbevis för fordonen som gäller för terrängskoter. För att få köra en golfbil inom golfanläggningar skall det räcka med att ha körkort med behörigheten B oavsett när det är utfärdat. Grundläggande behörighetskrav för körning med moped och terrängskoter Bedömning: Någon särskiljande registreringsskylt för terräng- hjulingarna behövs inte. Skäl att tillåta körning med terräng- hjuling på allmän väg synes inte föreligga. Uppdelning i snöskoter och terränghjuling Såsom vi framhållit tidigare menar vi att det är väsentliga skillnader mellan att köra en snöskoter och att köra en terränghjuling, Ett särskiljande av de två fordonsslagen i utbildnings- och behörighets- hänseende uppväger därför de nackdelar som kan vara förenade med en uppdelning. Mot bakgrund av att det övergripande syftet med våra förslag är att höja trafiksäkerheten för fordonen i fråga finner vi att övervägande skäl talar för att olika utbildningar skall införas för terränghjuling och snöskoter. Detta medför att fordonen defini- tionsmässigt bör skiljas åt och att två olika förarbevis skall förekomma, nämligen förarbevis för snöskoter och förarbevis för terränghjuling. Vårt ställningstagande om uppdelning i två olika fordonskategorier med olika utbildningar stämmer överens med vad majoriteten av de intressenter som vi har varit i kontakt med anser. Det stämmer också med vad kom fram till i utredningen förarbevis för förare av terrängskoter, daterad , (FT 20 A 97:3339). har också i en promemoria uttalat att en uppdelning av begreppet terrängskoter borde ske (N 1999/4240/RS). Denna promemoria ledde dock inte till att regelverket ändrades. Tanken är att olika aktörer, på samma sätt som , skall kunna utbilda för terränghjuling efter ansökan och tillstånd till utbildning. Utbildningen för terränghjuling skall alltså inte monopoliseras utan vara öppen för olika aktörer. Det är viktigt att i det fortsatta arbetet skilja ut vad som bör vara gemensamma moment i utbild- ningen för terrängskoter respektive vad som bör vara särskiljande. Det bör också observeras att även en snöskoter används för arbetsmoment, t.ex. vedforsling, och att det därför är lämpligt att även utbildningen för detta fordonsslag innehåller härför anpassade inslag. Förarbevisens beskaffenhet och behovet av ett s.k. kombinationsbevis samt undantag från kravet på förarbevis för Grundläggande behörighetskrav för körning med moped och terrängskoter snöskoter och terränghjuling (vid snöskoter- och terränghjuling- safarier) behandlas i avsnitt 12. Ställningstagande till ALF:s framställning angående särskiljande registreringsskyltar m.m. Beträffande framställningen från och frågan om registrerings- skyltar finner vi att det är en fråga som delvis ligger utanför vårt uppdrag. Vi vill dock peka på att och i sin rapport angående registrering av mopeder (avsnitt 5.2) anser det vara tillräckligt att skilja en motorcykel från en moped klass I genom att motorcykelns registreringsskylt skall vara försedd med ett kontrollmärke medan mopedens skylt inte skall det. Samma synsätt bör kunna anläggas beträffande skillnaden mellan en motorcykel och en terränghjuling. Motorcykelns skylt är försedd med kontrollmärke medan terränghjulingens inte är det. De kontrollproblem som ändå kan uppkomma kan enligt vår uppfattning lösas genom att polisen numera har tillgång till uppgifter ur vägtrafikregistret även i övervakningsarbetet ute på fältet. Önskemålet att få köra terränghjulingar på allmän väg mellan arbetsplatser avser användningen av terränghjulingen och regleras i 5 kap. TrF. Vi finner att även denna fråga ligger delvis utanför vårt egentliga uppdrag Trafiksäkerhetsskäl synes dock tala emot ett sådant undantag. Ställningstagande till SGF:s framställning Klassificeringen av golfbilen framgår av TSVFS 1991:33. En golfbil är ett motordrivet fordon med en konstruktiv hastighet av högst inrättat för person- eller godsbefordran och avsett att användas på golfbanor. Det får enligt nämnda föreskrifter klassificeras som terrängmotorfordon trots att det inte är avsett att brukas i obanad terräng. Klassificeringen som terrängmotorfordon gäller endast när fordonet brukas på och i anslutning till en golfbana. I behörighetshänseende bör noteras att en s.k. golfbil som väger eller mer är att anse som en terrängvagn (2 § LDEF). En sådan, tyngre golfbil får enligt 2 kap. 1 och 5 §§ KKL Grundläggande behörighetskrav för körning med moped och terrängskoter köras med stöd av ett B-körkort. Kravet på förarbevis gäller endast sådana golfbilar som väger högst och som därför är att anse som terrängskoter (terränghjuling). Länsstyrelserna får enligt 12 § TKL, om det finns särskilda skäl, bl.a. föreskriva om undantag från bestämmelserna i 1 § TKL, dvs. från det generella förbudet att köra terrängskoter på barmark för annat ändamål än för jordbruk eller skogsbruk. Av Naturvårds- verkets allmänna råd (NFS 2005:1) om terrängkörningslagen (TKL) och terrängkörningsförordningen (TKF) samt av verkets handbok 2005:1 Terrängkörning framgår bl.a. följande om golf- bilen. Föreskrifter och dispenser för terrängkörning på golfbanor bör gälla endast spelytorna (fairway, semiruff och ruff) och transport- vägar. Undantag för körning på intilliggande naturmark bör däremot inte medges. Rörelsehinder bör i sådana fall kunna styrkas med läkarintyg. Särskilda skäl för dispens kan även finnas för funktionärer i samband med t.ex. golftävlingar. Mot bakgrund av golfbilens begränsade hastighet och kontrollerade användningssätt i samband med golfspel har vi kommit fram till att körkortsinnehav (B-körkort) är ett rimligt behörighetskrav. Krav på förarbevis bör därför inte gälla för att köra en golfbil på spelytor och anlagda transportvägar inom en golfanläggning. Enhetliga regler i behörighetshänseende kommer därmed att gälla för alla terrängmotorfordon (terrängvagnar respektive terränghjulingar) som får användas inom en sådan anläggning. Enligt 2 kap. 1 och 5 §§ KKL gäller som nämnts krav på körkort med behörigheten B även för körning med terrängvagn (tjänstevikt över ). Bestämmelser om ålderskrav för att få köra ett visst fordon är en faktor som, tillsammans med utbildningskrav och trafikmiljö m.m., i hög grad påverkar trafiksäkerheten för fordonsförarna. Olycksstatistiken visar att mopeder och terrängskotrar är farliga fordon att använda sett i relation till andra fordon och i för- hållande till antalet körda kilometer. För mopedförarnas del är olyckorna ofta knutna till låg ålder; 15-åringar är överrepresenterade i statistik över dödade mopedister. För snöskotrarnas del finns det inte någon statistik som direkt pekar ut de yngre förarna som bärare av de största olycks- riskerna. Det står emellertid klart att såväl fordonens kapacitet som skiftande terrängförhållanden m.m. utgör omständigheter och riskmoment som kräver noggranna överväganden. När det gäller terränghjulingen och vilka faktorer som utgör de största riskerna för olyckor med den kan det konstateras att området är outforskat i . Erfarenheter från och andra länder visar emellertid att olyckorna är förknippade med hanteringen av fordonet i terräng, där bl.a. vältning utgör en stor risk. Åldersfaktorn och den därmed förknippade mognads- graden hos föraren är därför en viktig faktor även för terräng- hjulingarnas del. Förslag: Ålderskravet för att få köra en moped klass I skall höjas från till . För mopeder klass II skall ålderskravet även i fortsättningen vara . 8.2.1Skäl för utredningens förslag Vi finner att följande skäl sammanfattningsvis talar för att ålderskravet för att få köra en moped klass I skall höjas från 15 till .