sou · GTB381d9 · 2006-01-01 00:00:00 — mallar och lokala bearbetningar hade använts, nittionio konsulta- tionsdokument för skola och trettioåtta för förskola hade fyllts i. Man analyserade även trettioåtta utredningar mer ingående för att se hur socialsekreterarna dokumenterat barnens behov. Om- rådena hälsa, familj och sociala relationer, utbildning, känslo- och beteendeutveckling hade beaktats mest. Identitet och att klara sig själv hade beaktats minst. Hur detaljerat man beskrivit behoven varierade. De utredningar där man använt originalformulären inne- höll fylligare information än när man bara använt eller de lokalt bearbetade formulären. Forskaren kommenterade att beskrivningarna mer kretsade kring problem och resurser än om behov. Hur pass tydligt man formulerade barnens behov varierade. Vissa utredningar saknade en sådan analys. 29/38 barn hade bidra- git till utredningen genom samtal med socialsekreteraren och elva barn hade observerats av henne. Ingen utredning refererade tydligt till barnets egna utsagor eller önskemål vid slutbedömningen. I dessa texter dominerade vuxenperspektivet. De utredningar som gjorts utifrån formulären var fylliga och gav en mångfacetterad bild av barnets behov. De utredningar som använt mallarna eller lokala bearbetningar påminde mer om den gamla utredningsformen; mindre koncentrerad, fokuserad och strukturerad. Intervju gjordes med femton socialsekreterare som gjort BBIC-utredningar. De vinster, som man uppgav, var att utredningarna blev mer koncent- rerade, nyanserade, välgrundade och bättre underbyggda. De nega- tiva synpunkter, som kom fram, var att formulären var alltför detaljerade och svåranvända. Man tyckte att arbetssättet påverkat relationen till barn och förälder på ett negativt sätt. Sammanfatt- ningsvis hade formulären använts i mindre utsträckning än förvän- tat. Att man gjort lokala förändringar av BBIC-formulären i flera kommuner var olyckligt med tanke på att en av målsättningarna med projektet var att nå enhetlighet i barnavårdsutredningar mellan olika kommuner. Utan socialsekreterarnas motivation och med- verkan kommer ingen förändring till stånd. Fortsatt utvärdering av BBIC är nödvändig. (2004) försökte studera hur klientskap upp- hörde utifrån socialakter vid barn- och familjeenhet. Deras studie sammanföll med att denna enhet ingick i BBIC- Svensk social barn- och ungdomsvård i ett utvärderingsperspektiv Av studien framgick hur stora brister det fanns i dokumentationen av de ärenden, som utreddes och behandlades på traditionellt sätt: .., varför ett ärende avslutas och vad som har varit verksamt i arbetet har varit ytterst svårt att utläsa av dokumentationen. Det har också varit svårt att få svar på detta av socialsekreterarna. På samma sätt har det också varit svårt att se varför ärendet har initierats och vilka problem som funnitsI de resterande ärendena framgår över huvud taget inte vem som har initierat kontakten (min anm.) Förutom att problembeskrivningen är otydlig är även den analys och bedömning som görs av klientens situation otydlig. (op. cit. Vi kan egentligen bara konstatera att dokumentationen inte tycks vara gjord för att användas som ett verktyg i behandlingsarbetet. (op. cit. Vad som händer under resans gång går inte alls att utläsa då avsak- naden av processdata är så gott som total. (op. cit. Att socialakterna var bristfälliga påpekade också Bucht (1997) i sin studie av frivilliga omhändertaganden i två kommuner i norra . Biståndstagarens röst är närmast osynlig(op. cit. s. 60). De ungas syn på åtgärderna framgick sällan. mål- sättning med vården var mycket vagt formulerad i akterna. (1995) beskrev ett annat dokumentationsproblem vid behandlingsenheten i . Där använde man alltför mycket tid till en omfattande dokumentation. De socialsekreterarna efterlyste klarare riktlinjer för vad som skulle dokumenteras i en barnavårds- utredning. 2.6.1Utredningar behöver formaliseras och systematiseras En kunskapsöversikt och en kvasiexperimentell studie har gjorts samt en teoretisk analys av tre olika utredningsmodeller. Dessa bedöms ligga på nivå tre på Armelius & Tengvalds trappa för kunskapsvärderingar. Övriga studier bedöms ligga på steg två i Armelius & Tengvalds modell; praxisbeskrivningar och lokala uppföljningar. Men det skulle också behövas studier på basnivån; begreppsdefinitioner, eftersom det framgår bl.a. av kunskapsöversikt att centrala begrepp som barn som far illa och risk för ogynnsam utveckling inte är entydigt definie- rade i socialt arbete. Av de beskrivningar som finns, är det uppen- Svensk social barn- och ungdomsvård i ett utvärderingsperspektiv bart att utredningarna behöver formaliseras och systematiseras. Det är tydligt att BBIC behövs! Ytterligare jämförande studier bör göras av för och nackdelar med de olika utredningsmodellerna. 2.6.2Psykiska problem måste också utredas Jag delar inte slutsats att endast en mindre andel av de barn, som blir föremål för barnavårdsutredningar, visar psykiska eller emotionella tecken på att fara illa. (1990) och (1998) avhandlingar liksom Sundelin-Wahlstens (1991) longitudinella studie av tolv förskolebarns uppväxt i risk- familjer visar att barnen visar många anpassnings- och utvecklings- problem, om man undersöker dem noggrant. Här finns en viktig kunskapslucka. Endast vid de två lägenhetsutredningarna i och gör man ordentliga psykologutredningar av barnen. Bland annat (1998) har påpekat att många familje- hemsplacerade barn har stora skolsvårigheter. Barnen måste utredas beträffande förekomst av möjliga orsaker till detta, som kan åtgär- das, såsom dyslexi, ADHD, FAS (Fetalt Alkohol Syndrom), begåvningshandikapp. Många har levt under hög stress och traumatiserats av familjevåld och sexuella utlevelser av föräld- rar. Förekomst av stress och traumarelaterade tillstånd som PTSD (Post Traumatiskt Stress Tillstånd), depression, ångestattacker, psykosomatiska reaktioner och borderline-personlighetsstörningar bör kartläggas och behandlas. Många tonåringar har genom sitt eget risktagande försatt sig i traumatiserande situationer, som de behöver professionell hjälp att bearbeta. Svensk social barn- och ungdomsvård i ett utvärderingsperspektiv 3Tidigt stöd och öppenvårdsinsatser Tendensen är att socialförvaltningarna vill satsa på tidiga insatser i öppen vård för att förebygga dyra och ineffektiva institu- tionsplaceringar. Behandlingarna består ofta av stödsamtal med barn, unga eller föräldrar, parsamtal och familjeterapi. Det kan också vara föräldrautbildning samt spädbarnsverksamhet, när sam- spelet mor – barn ifrågasätts. De två sistnämnda aktiviteterna äger ofta rum på familjecentralerna, även om man också kan arbeta med dem direkt på ett socialkontor. (HVB för föräldrar och barn har ibland sådana aktiviteter som en del av sin verksamhet) Problemet ur utvärderingssynpunkt är att typen och omfattningen av olika slags samtal i öppen vård oftast är ofullständigt beskrivna. Manualbaserad metod, eller åtminstone tydligt beskriven modell, är en nödvändig förutsättning för evaluering. Man måste kunna kontrollera treatment , dvs. att behandlingen utförts på det sätt som metoden förutsätter. En viktig ny verksamhet i öppen socialvård utvecklades talet. Familjecentraler avsåg att arbeta förebyggande, som en resurs för alla barnfamiljer i ett område. Den första startade i , (Wikgren 1995). MVC, BVC, öppen förskola och en del av individ och familjeomsorg samlokalisera- des. Centralen startade som en försöksverksamhet stödd av Social- styrelsens Barn i fokus projekt och permanentades sedan. Den blev förebild för ett antal centraler som sedan har startat på olika ställen i . Man vände sig till familjer med barn i åldern 0–, men kom huvudsakligen att arbeta med barn under skolåldern. Verksamheten har beskrivits i ett antal rapporter från olika centraler och utvärderats av (2000). Svensk social barn- och ungdomsvård i ett utvärderingsperspektiv I rapporten beskrevs och analyserades familjecentralen i norra , som en fallstudie, en processutvärdering. Man använde också material insamlat från de 45 familjecentraler, som fanns 1998/1999 i en nationell enkätstudie från . De frågeställningar man ville belysa, vilka relaterade till centralens målformuleringar, var: Hur användes familjecentralen av familjerna och hur såg de på verksamheten? Hur utvecklades yrkesrollerna och hur fungerade det tvärfack- liga samarbetet? Hur fungerade familjecentralen som kontaktpunkt och nät- verksbyggare tillsammans med andra föreningar och institu- tioner i området? Man belyste dessa frågeställningar med hjälp av besöksstatistik, 25 längre och ett trettiotal kortare intervjuer med föräldrar och obser- vationer av verksamheten. Personalen intervjuades , de ombads också skriva dagbok under två perioder utifrån vissa frågeställningar. Deltagande i samverkansmöten och styrgrupps- möten, mötesprotokoll och verksamhetsberättelser användes även. Besöksstatistiken visade vid att ung. 300 personer/vecka, mest mödrar och barn, besökte centralen. Familj- erna kom från tjugo olika länder. Man ansåg att statistiken visade, att den första målsättningen, att centralen skulle vara en nära mötesplats för alla barn och föräldrar i området, var uppnådd. Den andra målsättningen, att stärka det sociala nätverket, ansåg man utifrån intervjuerna med föräldrarna var uppnådd beträffande det formella nätverket, men inte beträffande det informella nätverket. Kvinnorna som träffades på familjecentralen träffades sällan utanför denna. Man ansåg inte heller att den tredje målsättningen, att finna arbetsformer, där barn och föräldrar var delaktiga, hade uppnåtts. Föräldrarna kände sig inte ansvariga för eller delaktiga i det sätt på vilket verksamheten var upplagd eller i innehållet i denna. Den fjärde målsättningen, att erbjuda praktiska stödformer, som byggde på en helhetssyn på familjen, tyckte man avspeglade sig i föräldrarnas uttalanden. Målsättningen att utveckla yrkes- rollerna genom samverkan var svår och tog tid att genomföra. Alla yrkesgrupper slog vakt om sin specialiserade verksamhet. Under det första projektåret utvecklades samverkan gradvis. Man började arbeta mer i team och i konsultationer mellan olika personal- Svensk social barn- och ungdomsvård i ett utvärderingsperspektiv Man kunde också arbeta bättre tillsammans utifrån var och ens ansvarsområde med enskilda uppgifter och komma fram till lösningar, som var resultat av den gemensamma kunskapen, kol- laboration. Forskarna konstaterade att det också fanns nyskapelser i form av ett par gemensamma fester och försök till föräldra- gruppsverksamhet. Den nationella enkäten visade att de femton centraler, som besvarat den, var organiserade och arbetade likartat den första cen- tralen i och den som beskrivits ovan. I princip vände sig centralerna till alla familjer i ett visst område. Det fanns också exempel på att man lagt till en speciell del i målsättningen, som vände sig till de familjer, som behövde särskilt stöd. I enkäten svarade alla att samordningen av kärnverksamheterna MVC, BVC, öppen förskola och en del av individ- och familje- omsorg lett till ändrade arbetsformer. Man ansåg att familjerna fick ett bättre och tidigare stöd, om de hade problem. Familjens nätverk kunde stärkas. Personalen fick bättre insyn i och förståelse för varandras arbetsområden. De upplevde detta stimulerande. Problemet var att skapa utrymme för både den grundläggande verksamheten och samverkan och nyskapande. Nio centraler ansåg att samarbetet med verksamheter utanför familjecentralen blivit bättre. Sex ansåg inte att det blivit någon förändring jämfört med tidigare organisation. Åsikterna var delade om myndighetsutövande skulle ingå i arbete på familjecentralen. Båda for- merna kunde fungera, menade forskarna. 2003 noterades att det i fanns 115 familjecentraler, som tillhörde (2003). I samma artikel beskrevs verksamheten vid familjecentralen Trädet i i . Där hade man lyckats starta föräldragrupper, bland annat en pappagrupp, som hölls igång både med ledare och som självhjälpsgrupper. Här hade av barnen en eller båda föräldrarna födda utomlands. Familjerna tillhörde 38 språkgrupper. På den centralen arbetade socialsekreterarna endast rådgivande utan myndighetsutövande. De uppgav att de kunde fånga upp problem- familjer tidigare, vilket resulterat i färre ärenden för individ och familjeomsorgen och färre anmälningar (2003). Föräld- rarna uppgav att de tyckte att verksamheten var mycket bra, men de var mindre nöjda med det inflytande de hade över denna. (2002) påpekade att familjecentraler var populära bland både politiker och fältarbetare. Ett problem var dock att många kommuner sparat pengar genom att lägga ner den öppna Svensk social barn- och ungdomsvård i ett utvärderingsperspektiv förskolan, som är familjecentralens nav. Antalet öppna förskolor hade halverats ! (Gärdsmo 2000) har gjort en sammanställning av verksamheterna vid några olika familje- centraler. I huvudsak presenterades liknande organisation, aktivi- teter och målsättningar, som tidigare beskrivits. En aktivitet för föräldrar, där man iakttagit en störning i mor – barn relationen hade introducerats vid vissa centraler. Man fokuserade på anknyt- ningen. Man arbetade med , som lyfte fram välfungerande samspelssekvenser och förstärkte sådant beteende genom att ge uppmärksamhet. För andra spädbarnsfamiljer arran- gerade man babycafé, babymassage och babyrytmik. Dessa aktivi- teter avsåg att ge mer allmänt stöd och stimulans. Man refererade till en utvärdering av en spädbarnsverksamhet 1995–1999 vid familjecentralen i . Den var avsedd för riskfamiljer. Man fann att hälften, 18/36, efter avslutad behandling klarade sig som andra familjer med ordinarie barnomsorg. Femton behövde extra fortsatt stöd. Ett barn omhändertogs, ett vistades en period på institution, ett utreddes , då uppföljningen gjordes. Utvecklingen av stödet till spädbarnsfamiljer är ett exempel på att centralerna visserligen i första hand vände sig till alla familjer i ett område med erbjudande om stöd och stimulans. Men att man också byggt in behandlingsmetoder, som vände sig till riskfamiljer, där man redan iakttagit tidiga tecken på ett utökat hjälpbehov. BVC sköterskans kostråd kunde kompletteras med besök av nutri- tionsspecialister och gemensam matlagning. Många centraler ord- nade föräldrautbildning både för vanliga föräldrar och för speci- ella grupper t.ex. tonårsföräldrar, tvillingföräldrar, ensam föräldrar. Man försökte ordna speciella aktiviteter för att locka dit pappor och barn. Familjeförskola för riskfamiljer arrangerades på Familjens Hus i . Det var en pedagogisk verksamhet med inriktning på att vardagsrutiner i familjerna skulle fungera. Målgruppen var familjer, där föräldrar hade ett uttalat behov av stöd och hjälp i sin föräldraroll. På centralen i arrangerades (Barn i Missbruksfamiljer) för barn i mellanstadieåldrarna. Vid en del centraler fanns även hemma-hos-terapeuter knutna till verksam- heten. (2001) sammanfattade fem utvärderingar av familje- centralen Jorden i . Utvärdering- arna beskrevs som formativa, dvs. personalen och utvärderaren diskuterade verksamheten i processtudier. En enkät till innevånarna Svensk social barn- och ungdomsvård i ett utvärderingsperspektiv i visade att besökt familjecentralen och kände till att den fanns. Centralen vände sig till alla familjer i området men man ville också fånga upp problematiska familjer i riskzonen. Man ville stödja föräldrarollen och den tidiga anknytningen mellan barn och föräldrar. Detta gjordes bland annat genom aktiviteter som babycafé, babymassage och babyrytmik. Man erbjöd också stödsamtal till deprimerade spädbarnsmammor. Föräldrarna kunde påverka innehållet i verksamheten. Mycket arbete lades på att etablera kontakt med frivilligorganisationer som , Kvinnojouren, Manscentrum och ABF. Det hade blivit självklart att ha ett nära samarbete med dessa. (2001) utvärderade två familjecentraler i ; Sesam i och Familjens Hus i innerstaden. Tjugoåtta föräldrar som besökt Sesam och tjugosju som besökt Familjens Hus inter- vjuades. Dessutom intervjuades personalen. Föräldrarna fick ta ställning till om de tyckte att MVC, BVC, öppna förskolan och socialrådgivningen var bättre eller sämre på familjecentralen än motsvarande verksamheter, som de tidigare besökt, som ej varit samlokaliserade. Nästan alla ansåg att dessa verksamheter på familjecentralerna var bättre, bara ett par tillfrågade, att de var sämre. Omdömena gällde samtliga verksamheter utom den öppna förskolan, där hälften tyckte att den var bättre och resten att den var lika bra. Familjerna hade en mycket positiv syn på båda central- erna. De bejakade frågorna om centralerna hade god tillgänglighet, hög kompetens, gav ett positivt bemötande och erbjöd berikande aktiviteter. Man ansåg det fördelaktigt att alla de olika delfunk- tionerna låg samlokaliserade. Man kunde slinka in på någon verk- samhet, när man hade ärende till en av de andra. Intervjuerna med personalen berörde samverkansvinster. Man ansåg att den egna yrkesrollen blev tydligare, som man lärde av varandra. Nya professionella metoder utvecklades. Perso- nal från MVC och BVC kunde t.ex. göra gemensamma hembesök. Detta ökade effektiviteten. Det blev lättare att följa upp enskilda ärenden. Man kunde förmedla kontakt med andra delar av central- ens aktiviteter för behövande familjer med okomplicerad, muntlig remittering. Samverkan skapade en mångfald aktiviteter och arbets- sätt. Utvärderaren sammanfattade sina resultat: Familjecentralen – en lyckad konstruktion. Svensk social barn- och ungdomsvård i ett utvärderingsperspektiv (2003) utvärderade en modell för föräldra- utbildning utvecklad efter . Föräldrarna träffades i grupp åtta gånger, 2 1/vardera gången, under en tre månaders period, dessutom träffade de ledaren individuellt . Man arbetade med diskussioner, rollspel och hemuppgifter. Totalt deltog tjugotvå föräldrar med ett barn vardera, som hade beteendeproblem. Barnen var fyra till . Nio föräldrar ingick i behandlingsgruppen (fyra avbröt på grund av tidsbrist) och tretton i kontrollgruppen. Studien gjordes som en randomiserad behand- lingsstudie med matchade kontroller. Utfallsmåtten var beteende- problem hos barnen mätt med strukturerade enkät formulär och telefonintervjuer. Man fann förbättring i behandlingsgruppen jämfört med kontrollgruppen i den av åtta skalor, som mätte trots- beteenden. I det formulär som mätte hyperaktivitet/uppmärksam- hetsproblem samt i fråga om de problem som rapporterades i tele- fonintervjun, förbättrades dessutom behandlings gruppen i förhål- lande till sig själv efter behandlingsperioden, medan det inte var någon statistiskt signifikant skillnad gentemot kontrollgruppen. Författarna påpekade att grupperna var små och resultaten därför preliminära. I har man implementerat Training (PMT) för familjer med barn i åldern . En utvärdering är under publicering (, Forgatch, Askeland, Bullock, in press). Metoden har utvecklats vid , där man också utvärderat den. Metoden har använts huvudsakligen för familjer där barnen visat trotssyndrom och andra utagerande beteenden som sociala beteendestörningar och aggressivitet. Behandlingen bygger på social inlärning och syftar till att öka föräldrarnas kompetens i uppfostrings situationer. Man tränar förmågan att identifiera problembeteenden hos barnen och att använda positiv och negativ förstärkning för att förbättra beteendet. Man övar i rollspel på hur olika tekniker skall användas. Svensk social barn- och ungdomsvård i ett utvärderingsperspektiv Incredible Years series (Webster-Stratton, Mihalic, Fagan, , , Tingley 2001) används också i . Det består av trä- ningsprogram för föräldrar men också för barngrupper och för lärare. Målgruppen är familjer där barn i åldern 2–visar brist- ande impulskontroll, aggressivitet och trots. Programmet syftar till att stärka känslomässig och social kompetens samt förebygga, reducera och behandla beteendeproblem och emotionella stör- ningar. Man arbetar med inspelade videovinjetter, som används som underlag för diskussioner i grupper av föräldrar. Man lär föräldrarna att leka med barnen, att hjälpa dem att lära sig samt att använda mer beröm och belöningar och mindre bestraffningar. Böcker, övningsmaterial och videovinjetter har översatts till svenska, norska tränare har hållit kurser. Metoden har börjat användas på olika håll i . En utvärdering pågår (pers. 3.2.3.3COPE Community Parent Education Program The Community Parent Education Program (), är en kanadensisk föräldrautbildningsmodell (, , 1995) som används framför allt inom barn och ungdoms- psykiatrin i , men också har använts inom socialvården i och . Programmet riktar sig till föräldrar vars barn är 3–och har ADHD, DAMP eller andra utagerande problem. Varje grupp består av 20–25 föräldrar. Arbetet bygger på gruppdiskussioner baserade på videovinjetter och rollspel. Del- tagarna skall som hemuppgift mellan gruppträffarna tillämpa de strategier som diskuterats. En pilotstudie med 20 familjer i , visade att föräldrarna skattade sig mer kompetenta i svåra situatio- ner med barnen, de använde negativa föräldrabeteenden i mindre grad och upplevde barnen mindre beteende störda och mindre aggressiva (2002). 3.2.4Gruppverksamhet för barn med missbrukande föräldrar (1996) konstaterade att 1996/1997 fanns det omkring ett hundra gruppverksamheter för barn och ungdom med missbrukande föräldrar i . Det var olika svenskanpassade Svensk social barn- och ungdomsvård i ett utvärderingsperspektiv amerikanska program som Alatot, Alateen, CAP (Children Are People too), och TAPP ( Potential). har utvecklat ett svenskt program, (Barn I Miss- bruksfamiljer). Den första verksamheten, som startade , var Vändpunkten. Lindstein (1995, 1997, 2001) studerade de barn med en eller två alkoholmissbrukande föräldrar som deltog i det pedagogiska pro- gram, som kallades vändpunkten. Syftet med gruppverksam- heten var att öka den unges kunskaper om alkohol och droger, kunskap om och förståelse av medberoende, att öka självförtroen- det och förmågan att sätta personliga gränser. Varje grupp träffades femton gånger i ett strukturerat program. Varje träff i barngrup- perna hade ett tema: att ge hopp och känna gemenskap, att identifi- era känslor, försvar och deras funktion, kunskap om det kemiska beroendet av alkohol, risker och val av positiv eller negativ utveck- ling, att förstå familjen och se dess positiva sidor, att se sina egna förmågor och utveckla en positiv självbild, att öka kommunikation och öppenhet i familjen. Man sökte också öka viljan att göra saker tillsammans och stärka familjens självbild. Tonårsgruppen hade något annorlunda innehåll: information, sjukdomsbegreppet, makt- löshet, känslor, familjeroller, familjen, försvar, individualitet, miss- bruk/beroende, värderingar, gränser, risker och val, kommunika- tion, skuld och skam, förändring. Tre deltagande observationsstudier gjordes 1991–1993 av en grupp för 6–8 åringar, en grupp för 9–12 åringar och en tonårs- grupp. Sammanlagt studerades trettio barn. Drygt sextio barn intervjuades och tre till . Tvåhundrasjuttiofyra barn och ungdomar fyllde också i en enkät i anslutning till programmets avslutning –1994. Utgångspunkten för utvärderingen var att man i tidigare studier konstaterat att barns uppväxt i alkoholisthem präglas av omsorgs- svikt och långvarig hög stressnivå. Forskaren ville undersöka om gruppverksamheten kunde hjälpa barnen att utveckla en ökad förmåga att hantera stress. Bortfallet i enkätstudien var . Av svaren framgick att av deltagarna var mycket nöjda med programmet. Detta gällde oavsett ålder och kön. Hälften fann programmet mycket intressant, något fler flickor. ansåg att de blivit hjälpta i sin livssituation, ansåg att programmet varit lärorikt. De personliga samtalen med gruppledarna och smågruppsdiskussionerna hade av de flesta i tonårsgrupperna upplevts som mest värdefulla. Svensk social barn- och ungdomsvård i ett utvärderingsperspektiv