sou · GTB376 · 2006-01-01 00:00:00 — Det föreslogs därför att verksamheten skulle utökas markant. 1982 permanentades verksamheten22. I samband med detta övertog ansvaret. beslutade att höja kalkningsanslaget23. En ytterligare satsning gjordes . Genom en ändring i 1 § förordningen (1982:840) om statsbidrag till kalkning av sjöar och vattendrag klargjordes också att det var möjligt att via kalknings- anslaget ge bidrag även till biologisk återställning i kalkade vatten, och inte bara till själva kalkningen25. I 2 § angavs att med biologisk återställning avsågs åtgärd som gör det möjligt för växt- och djur- arter som har försvunnit på grund av försurningen att återkomma. Något eget anslag fick dock inte den biologiska återställningen26, vilket för övrigt inte heller kalkningsverksamheten som helhet hade. Det var först /95 som Bidrag till kalkning av sjöar och vattendrag blev ett eget anslag27. hade det uppta- gits under anslaget Bidrag till miljöarbete. Under debutåret uppgick kalkningsanslaget till . De därpå följande åren uppgick det till per år28. slogs anslaget ihop med bidraget för investeringar och skötsel för naturvård. Det nya anslaget Åtgärder för att bevara den biologiska mångfalden fick ett avsevärt medelstillskott, men enligt budgetpropositionen skulle tillskottet främst komma annan verksamhet än kalkningen till del29. Anslaget höjdes ytterligare såväl som år 200130. Med anledning av betänkande Kalkning av sjöar och vattendrag (SOU 1996:53) hade fått i uppdrag att utarbeta en nationell kalkningsplan, som presenterades 1981/82:151, bet. JoU 1981/82:35, rskr. 1984/85:127, bet. JoU 1984/85:28, rskr. 1990/91:90, bet. 1990/91:JoU30, rskr. 1993/94:100, bet. 1993/94:JoU15, rskr. 1994/95:100, bet. 1994/95:JoU14, rskr. 1994/95:257; prop. 1996/97:1, bet. 1996/97:JoU2, rskr. 1996/97:83 och prop. 1997/98:1, bet. 1997/98:JoU2, rskr. 1998/99:1, bet. 1998/99:MJU2, rskr. 1999/2000:1, bet. 1999/2000:MJU1, rskr. 1999/2000:90 och prop. 2000/01:1, bet. 2000/01:MJU1, rskr. Den svenska fiskevårdens finansiering Det förordades en prioritering av områden med nationella och regionala intressen. I åtgärdsområden med höga lokala intressen skulle kalkningsverksamhet fortgå. En ökad satsning skulle göras på biologisk återställning, där områden med nationella och höga regionala intressen skulle prioriteras. För andra områden skulle finansiering för kalkning få sökas på annat håll. I budgetpropositionen för angav regeringen att den nationella kalkningsplanen bör ligga till grund för kalknings- verksamheten . Regeringen beräknade nivån för verksamheten till av de sammanlagt som anslaget bestod av. Regeringen uttalade vidare att högst skulle få användas för länsstyrelsernas administration av kalknings- verksamheten. ställde sig bakom regeringens förslag. budgetproposition fördes dessa över till länsstyrelsernas anslag31. Med en förstärkning om beräknade regeringen nivån för kalknings- verksamheten till för . ställde sig bakom denna nivå32. I regleringsbrev för angavs emellertid att bidraget till kalkning av sjöar och vattendrag uppgick till , varav högst kunde disponeras för analys av långsiktiga effekter av kalkningsverksamheten. bedömdes att nivån på kalkningsverksamheten skulle vara oförändrad33. I regleringsbrevet tilldelades således för kalkningsåtgärder. Även för hölls anslaget oförändrat34. Detsamma gäller år 200535. Enligt regleringsbrev till disponeras kalkningsanslaget för bidrag enligt förordningen (1982:840) om statsbidrag till kalkning av sjöar och vattendrag. Högst får användas för analys av långsiktiga effekter av kalkningsverksamheten. Enligt 1 § i den nämnda förordningen lämnas statsbidrag till kalkning och till biologisk återställning i kalkade vatten. Den nationella strategin för kalkningsverksamheten är beskriven i föreskrifter och allmänna råd om kalkning av 2001/02:MJU1, rskr. 2002/03:1, bet. 2002/03:MJU1, rskr. 2003/04:1, bet. 2003/04:MJU1, rskr. 2004/05:1, bet. 2004/05:MJU1, rskr. Den svenska fiskevårdens finansiering sjöar och vattendrag (NFS 2001:18) samt i handboken (2002:1) för kalkning av sjöar och vattendrag. 3.3.4Biologisk återställning i kalkade vatten Biologisk återställning i kalkade vatten är den del av kalknings- verksamheten som främst är att likna vid fiskevård. Det kan handla om fiskutsättningar, att riva ut vandringshinder i vattendrag eller att restaurera lekbottnar. Målet med kalkning och biologisk återställning är att i försurade sjöar och vattendrag få tillbaka väl fungerande ekosystem med en naturlig flora och fauna. Enligt med allmänna råd (1999:4) för biologisk återställning i kalkade vatten bör åtgärderna ges en bred biologisk omfattning, där inte enbart fisk prioriteras. Arbetet bör inriktas på att återställa hela vattensystem och det är särskilt viktigt att förbättra förutsättningarna för hotade eller skyddsvärda arter. Enligt de allmänna råden är biologisk återställning ett verktyg som skall användas när enbart kalkning inte räcker för att uppnå projektets biologiska mål. Normalt bör sådan återställning inte komma i fråga förrän kalkningens vattenkemiska mål har varit uppfyllt under minst . Detta anses vara nödvändigt för att de vattenkemiska förhållandena efter kalkning skall stabilisera sig och för restbestånd eller närliggande bestånd att börja återkolonisera. När det är uppenbart att biologisk återställning är nödvändig för återkolonisation bör man dock överväga att sätta in dessa åtgärder efter kalkning. Behovet av biologisk återställning kan enligt de allmänna råden finnas i de kalkade vatten där mänsklig påverkan sätter hinder för eller i vart fall försvårar en återetablering. Det största hindret för naturlig återkolonisation sägs vara förekomsten av vandringshinder som dammar och felaktigt anlagda vägtrummor. Återställningen i vatten med höga naturvärden och nyttjandevärden eller ett stort allmänintresse i övrigt bör prioriteras. Länsstyrelserna skall i sin åtgärdsplan styra åtgärderna dit de gör störst nytta. Åtgärderna bör enligt de allmänna råden i första hand inriktas på att underlätta en naturlig återkolonisation av utslagna arter samt att restaurera biotoper för dessa arter. Biotoprestaureringar och öppnandet av vandringsvägar ges således högsta prioritet. Om det är möjligt att riva ett vandringshinder är detta att föredra framför att bygga en vandringsväg. I de fall återkolonisation inte är möjlig, Den svenska fiskevårdens finansiering trots att vandringsvägar öppnats eller biotopen restaurerats, bör återintroduktion övervägas. Detsamma gäller när återkolonisa- tionen tar . Enligt en rapport från och länsstyrelserna har –2003 betalat ut sammanlagt till länsstyrelserna för just biologisk återställning i kalkade vatten36. Därtill har de olika projekten lagt till i form av egen insats. Sammanlagt har följaktligen använts för biologisk återställning i kalkade vatten under de nu aktuella åren. i förhållande till det totala kalkningsanslaget är således de medel som brukas för biologisk återställning tämligen begränsade. Naturligtvis kommer emellertid kalkningsanslaget även i övrigt fiskevården till gagn. Kalkningsverksamheten är i sin helhet att betrakta som en miljövårdsåtgärd av stor vikt för fiskevården. 3.4.1Särskild fiskeavgift enligt 6 kap. 5 § vattenverksamhetslagen Miljödomstolarna kan döma ut fiskeavgifter som kompensation för skada på fisket. Grunden för detta finns i 11 kap. 8 § . Av bestämmelsen följer att den som vill få tillstånd att bedriva någon form av vattenverksamhet som kan komma att skada fisket i princip är skyldig att utan ersättning se till att möjligheterna till fiske finns kvar, trots olägenheterna från vattenverksamheten. Skyldigheten kan fullgöras genom exempelvis utsättning av fisk, byggande av rännor eller trappor samt iordningställande av lekplatser för fisk. Ansvaret avser inte endast det aktuella vatten- draget, utan även biflöden och andra angränsande vattendrag. För det fall kostnaden för verksamhetsutövaren framstår som oskälig i jämförelse med nyttan för fisket, kan denne dock befrias från sin skyldighet. Enligt 6 kap. 5 § lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet får miljödomstolen, eller tillsynsmyndigheten, om det är lämpligare, meddela villkor om fiskeavgift i stället för villkor eller förelägganden enligt 11 kap. 8 § 36 Redovisning av handläggning, disponering samt effekter av gjorda insatser finansierade genom anslaget 43:11 Fiskevård för , samt förslag på förändringar Den svenska fiskevårdens finansiering Detta betyder att tillståndshavaren åläggs att betala en särskild avgift för främjande av fisket i det vatten som berörs av vattenverksamheten eller inom något angränsande vattenområde. Avgiften kan fastställas som en engångsavgift eller som en årlig avgift. De nu nämnda bestämmelserna om skyldighet att främja fisket och om särskild avgift motsvarar 3 kap. 11 § respektive 10 kap. 5 § i den upphävda vattenlagen (1983:291). Ännu tidigare fanns motsva- rande bestämmelser i den gamla vattenlagen (1918:523). Enligt vattenlagarna låg den nu aktuella uppgiften på i stället för på miljödomstolen. När tillståndshavaren åläggs att betala den särskilda avgiften föreskrivs också vad medlen får användas till. Dessa villkor begränsar således medlens användningsområde. De kan vara mer eller mindre allmänt hållna, men rör av naturliga skäl som regel endast det vattenområde som är aktuellt i ärendet. Villkoren gör att fiskeavgiftsmedel inte kan nyttjas som fiskevårdsmedel i allmänhet och ibland inte i de vattenområden där behovet av fiskevård är som störst. Villkoren i gamla domar kan också vara sådana att avgifts- medlen inte går att använda till modern och adekvat fiskevård överhuvudtaget. Avgiften betalas enligt 6 kap. 10 § vattenverksamhetslagen till . Av 10 § första stycket förordningen (1998:928) om bygde- och fiskeavgifter följer att det är verket som har den närmare beslutsrätten över hur avgiftsmedlen skall användas, om inte annat har bestämts i domen eller beslutet. Verket har dock möjlighet att delegera beslutsrätten till länsstyrelserna. Enligt tidigare beslut har verket också i viss utsträckning gjort detta. Delegeringen ses över inom . I 10 § tredje stycket stadgas att avgifterna inte utan regeringens medgivande får användas till eller verksamhet. Efter ansökningar från t.ex. kommuner och fiske- vårdsområdesföreningar kan eller länsstyrelserna besluta om bidrag i enlighet med villkoren i de aktuella domarna eller besluten. uppgår saldot för dessa fiskeavgiftsmedel till i bokfört värde eller i marknadsvärde. Åren 1997–2003 har sammanlagt influtit till systemet i form av fiskeavgifter och ränta. har betalats ut. Den svenska fiskevårdens finansiering SOU 2005:76 2003 har utbetalningarna från fiskeavgiftsmedlen uppgått till årligen37. Som nämndes inledningsvis är dock inte fiskeavgiften att betrakta som huvudregel. Denna finns i stället i just 11 kap. 8 § . Miljödomstolen kan således i stället för att besluta om fiskeavgift föreskriva villkor om att skadekompensationen skall ske i form av t.ex. utsättning av fisk. De flesta kompensations- utsättningar rör lax. 3.4.2Allmän fiskeavgift enligt 6 kap. 6 § vattenverksamhetslagen I 6 kap. 6 § lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet anges att om vattenverksamhet kan antas skada fisket eller kommer att orsaka en inte obetydlig ändring i de naturliga vattenståndsförhållandena, skall den som har tillstånd till verksamheten betala en årlig allmän fiskeavgift för främjande av fisket inom landet. Det är miljödomstolen som fastställer avgiften. Enligt 10 § andra stycket förordningen (1998:928) om bygde- och fiskeavgifter skall dessa medel användas för att bekosta forskning och utveckling inom fiskevården. Det är som, efter samråd med för miljö, areella näringar och samhällsbyggande, har rätten att närmare besluta över medlens användande. Bestämmelsen om allmän fiskeavgift hade sin motsvarighet i 10 kap. 6 § i den upphävda vattenlagen (1983:291). Ännu tidigare fanns motsvarande regel i den gamla vattenlagen (1918:523). Enligt vattenlagarna låg den nu aktuella uppgiften på i stället för på miljödomstolen. är saldot för de allmänna fiskeavgiftsmedlen i bokfört värde eller i marknadsvärde. Intäkterna har varit större än utbetalningarna, som har uppgått till . 37Fiskeriverkets och länsstyrelsernas , disponering samt effekter av gjorda insatser finansierade genom anslaget 43:11 Fiskevård för , samt förslag på förändringar 38Fiskeriverkets och länsstyrelsernas , disponering samt effekter av gjorda insatser finansierade genom anslaget 43:11 Fiskevård för , samt förslag på förändringar Den svenska fiskevårdens finansiering För att underlätta flottningen av timmer gjordes tidigare omfattande rensningar i många vattendrag, vilket medförde stora skador på fisket. Med anledning av detta kunde enligt 6 kap. 9 § i den äldre vattenlagen (1918:523) de som bedrev flottnings- verksamhet åläggas att betala en avgift för att finansiera åtgärder för fiskets bevarande. Detta om det i det aktuella vattnet fanns fiske av någon betydenhet och det skäligen kunde befaras att flottningen skulle orsaka fisket avsevärt men. Redan i samband med införandet av den senare vattenlagen (1983:291) konstaterades att avgiften torde sakna större praktisk betydelse från allmän fiskevårdssynpunkt39. I takt med flottningens minskade omfattning hade intäkterna blivit mindre. finns dock för en hel del vattensystem sådana avgiftsmedel (s.k. flottgodsmedel) till förfogande. Medlen används för miljöåterställningar i dessa vattensystem. Saldot för flottgods- medlen ligger på i bokfört värde och i marknadsvärde. Utbetalningarna från dessa medel pendlade –2003 från cirka 100 000 till per år40. Det är som beslutar över flottgodsmedlens användande. disponerar dessutom avgiftsmedel enligt 8 kap. 34 § äldre vattenlagen (1918:523), i dess lydelse före . Avgiften avsåg utsläpp av industriellt avloppsvatten i vattendrag, sjö eller annat vattenområde som kunde antas medföra avsevärt men för fisket. Saldot för dessa medel uppgår till i bokfört värde och i marknadsvärde. Enligt 17 kap. 1 § skall regeringen pröva tillåtligheten av nya verksamheter av ett antal olika slag, tidigare däribland vattenkraftverk som är avsedda för en installerad generatoreffekt av (den obligatoriska tillåtlighetsprövningen för sådan verksamhet har dock avskaffats genom SFS 2005:571). 39Revision av vattenlagen (SOU 1977:27) s. 316 f. 40Fiskeriverkets och länsstyrelsernas , disponering samt effekter av gjorda insatser finansierade genom anslaget 43:11 Fiskevård för , samt förslag på förändringar Den svenska fiskevårdens finansiering 17 kap. 7 § anges att regeringen, om den meddelar tillstånd, får besluta om särskilda villkor för att tillgodose allmänna intressen. Motsvarande bestämmelser fanns i 11 kap. 6 § vattenlagen (1983:291) och 4 kap. 18 § äldre vattenlagen (1918:523). Vid flera beslut om tillstånd till vattenverksamhet har regeringen föreskrivit om medel för att främja fisket. uppgår saldot för dessa s.k. villkorsmedel till ett bokfört värde om eller ett marknadsvärde om . I likhet med avgiftsmedlen enligt 6 kap. 5 § lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet är villkors- medlen vanligen bundna till ett visst geografiskt område. De geografiska områdena för villkorsmedlen är emellertid ofta större än medlen enligt vattenverksamhetslagen. EU har skapat fyra olika fonder för att ge målinriktat ekonomiskt stöd till vissa områden41. Målet för dessa strukturfonder är att förstärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen mellan medlemsländerna och att motverka stora regionala och sociala skillnader länderna emellan. Under nuvarande programperiod (2000–2006) tilldelas totalt ur fonderna. Dessa medel går till bl.a. jordbruket, insatser för regional utveckling och vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Strukturfonderna har tre målprogram. Mål 1 avser att främja utveckling och strukturell anpassning av regioner som släpar efter i utvecklingen och är glest befolkade. Mål 2 syftar till att stödja regioner som genomgår ekonomisk och social omställning, lands- bygdsområden på tillbakagång, stadsområden med problem samt krisdrabbade områden som är beroende av fiske. Avsikten med Mål 3 är att stödja anpassning och modernisering av politik och system för utbildning, yrkesutbildning och sysselsättning. De första två målen har regional anknytning, medan det tredje avser hela landet. 41 Det finns därutöver en särskild fond som kallas sammanhållningsfonden. Den svenska fiskevårdens finansiering 3.5.2Fonden för fiskets utveckling En av de fyra strukturfonderna är Fonden för fiskets utveckling (FFU). Den är relativt sett inte särskilt stor och omfattar av de totala strukturfondsmedlen. Det är självfallet främst ur denna fond som stöd till fiskevårdande åtgärder utgår, men även andra fonder kan vara aktuella för sådant stöd, då främst riktat till de regioner som omfattas av Mål 1. Det finns emellertid inte i någon av fonderna några särskilda medel avsatta just för fiskevård. har –2006 tilldelats från FFU42. Strukturstödet till fisket betalas ut via och anslagen 43:9 Strukturstöd till fisket m.m. och 43:10 Från EU-budgeten finansierade strukturstöd till fisket m.m. Det sistnämnda anslaget avser de medel som härrör från , medan det förstnämnda innehåller den föreskrivna nationella medfinansieringen. har anslagits via 43:10 och över 43:943. I regleringsbrev anges att EG-medlen under anslaget 43:10 får användas i enlighet med rådets förordningar för strukturfonderna44. Av det svenska strukturprogrammet och programkomplementet inom fiskerisektorn framgår att stödet till fiskerinäringen utanför Mål 1-regionerna kan delas in i följande fem insatsområden, som ansluter till vad som föreskrivs i rådets förordning (EG) nr 1263/1999 och förordning (EG) nr 2792/1999. Insatsområde I – Anpassning av fiskeansträngningen, Insatsområde II – Nybyggnation och modernisering av fiske- fartyg, Insatsområde III – Skydd och utveckling av akvatiska resurser, vattenbruk, utrustning i fiskehamnar, förädling och saluförande samt insjöfiske, 2004/05:1, bet. 2004/05:MJU2, rskr. 44Rådets förordningar (EG) nr 1260/1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna och (EG) nr 1263/1999 om Fonden för fiskets utveckling samt rådets förordning (EG) nr 2792/1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn Den svenska fiskevårdens finansiering Insatsområde IV – Kollektiva åtgärder inom det småskaliga kust- och insjöfisket, socioekonomiska åtgärder, avsättningsfrämjande åtgärder, åtgärder som genomförs av branschen, tillfälligt upphörande av verksamhet och annan ekonomisk ersättning samt nyskapande åtgärder och pilotprojekt, och Insatsområde V – Tekniskt stöd. Det är i första hand Skydd och utveckling av akvatiska resurser (Insatsområde III) och i viss mån Nyskapande åtgärder och pilot- projekt (Insatsområde IV) som kan användas för fiskevårdsinsatser. När det gäller det förstnämnda anges i det svenska struktur- programmet att målet är att skydda, bevara och utveckla exploateringskänsliga fiskbestånd av betydelse för fisket. Det sägs vidare att åtgärderna förväntas ge en ökad produktion av dessa fisk- bestånd genom återställande, förbättrande och tillgängliggörande av viktiga lek- och uppväxtområden (som t.ex. grunda vikar för torsk- och plattfiskar, gös, abborre och gädda, strömmande vattendragssträckor för lax och öring, samt uppväxtsjöar för ål). Utsättningar av fisk är inte berättigat till stöd från FFU. Under den nuvarande programperioden (2000–2006) har lämnats i stöd till skydd och utveckling av akvatiska resurser. Den föregående programperioden löpte och under dessa år utbetalades sammanlagt inom det dåvarande stödområdet Skydd av områden, varav hälften kom från och hälften var nationellt finansierat45. För nästa programperiod (2007–2013) har kommissionen föreslagit att en ny europeisk fiskerifond (EFF) skall inrättas. Den nya fonden är avsedd att ersätta FFU. började behandla förslaget om ny fiskerifond . Det är de finansieringsformer som redogjorts för som i huvud- sak kan sägas utgöra den statliga fiskevården. Det är dock inte uteslutet att även andra statliga medel kan användas till fiske- vårdande insatser. Enligt den tidigare nämnda rapporten från 45 och länsstyrelsernas , disponering samt effekter av gjorda insatser finansierade genom anslaget 43:11 Fiskevård för , samt förslag på förändringar Den svenska fiskevårdens finansiering och länsstyrelserna har t.ex. registrerats att ramanslag för myndigheterna i någon mån har tagits i bruk för fiskevård. Vidare har regionalekonomiska medel och arbetsmarknadsmedel tidigare använts för större enskilda insatser för biotopvård och större enskilda fiskevårdsprojekt46. 3.7Behovet av ytterligare finansiering I utredningens direktiv uppskattas medelsbehovet för fiskevård till 60–. Uppskattningen har gjorts med utgångspunkt i ansökningarna om bidrag från anslaget 43:11 Fiskevård. ansöktes exempelvis om sammanlagt , varav avsåg ansökningar från länsstyrelserna. var den totala nivån på länsstyrelsernas ansökningar 53,9 miljoner kronor47. Att beräkna behovet av fiskevårdsmedel utifrån de ansökningar som görs i dagens system kan dock knappast ses som en säker metod. Utredningen har exempelvis erfarit att det av många betraktas som tämligen lönlöst att begära medel från 43:11- anslaget. Eftersom anslagsnivån – trots senare års höjning – har varit så relativt låg i förhållande till ansökningsnivån, har Fiskeri- verket kunnat tilldela länsstyrelserna endast en mindre del av de bidrag som dessa har begärt. Detta har i sin tur självfallet lett till att de flesta ansökningar till länsstyrelserna inte har kunnat bifallas. Länsstyrelsernas intresse av att inför en ny ansökningsomgång ta kontakt med förmodade intressenter i respektive län har sjunkit, eftersom man från länsstyrelsernas sida vet att man i sin tur inte kommer att kunna få begärda anslag från . Följden av detta är att det förmodligen inte ansöks om medel till många av de fiskevårdsprojekt som är angelägna. Man kan utgå från att de berättigade ansökningarna hade uppgått till avsevärt större belopp än 60–, för det fall det hade funnits större möjlighet att få bidrag från anslaget. Att behovet av fiskevårdsmedel sannolikt är större än vad ansökningarna om 46Allmän fiskevårdsavgift m.m. (prop. 1994/95:231) 47Fiskeriverkets och länsstyrelsernas , disponering samt effekter av gjorda insatser finansierade genom anslaget 43:11 Fiskevård för , samt förslag på förändringar Den svenska fiskevårdens finansiering bidrag från anslaget ger vid handen är en slutsats som dragits också av och länsstyrelserna48. Dessutom bör man notera att större fiskevårdsprojekt, som ofta kanske tillhör de allra mest nödvändiga att genomföra, kan vara svåra att planera och göra en budget för med de principer som gäller . Ett överskott av fiskevårdsmedel kan inte överföras till kommande år och stora projekt måste därför finan- sieras och genom flera tilldelningar. Detta kan göra att det aldrig ansöks om bidrag till vissa angelägna, större projekt. 3.8Tidigare förslag om finansiering Det har stått klart att de medel som funnits tillgängliga för fiskevård inte har varit tillräckliga för att svara mot behoven. Frågan om finansieringen av fiskevården har därför diskuterats och debatterats. Vid ett flertal tillfällen har det lagts förslag om nya finansieringsformer. Förslagen har rört inrättandet av någon form av mer eller mindre allmän fiskevårds- avgift. fördes vid upprepade tillfällen sådana idéer fram från olika håll. Här följer en översiktlig beskrivning av några av de senare turerna kring frågan. 3.8.2Fritidsfisket (SOU 1968:13) tillsattes en utredning för att se över de statliga insatserna för fritidsfisket. I betänkandet Fritidsfisket (SOU 1968:13) föreslog att en allmän fiskeavgift om skulle betalas av alla fiskande . De influtna medlen föreslogs bilda en fond med syfte att tillgodose fritidsfiskets ekonomiska behov inom vissa sektorer.