sou · GTB362 · 2006-01-01 00:00:00 — I program som består av avslutade delar får annonser enligt andra stycket sändas mellan delarna. Vidare får enligt tredje stycket annonser sändas i spelfilmer och filmer som är gjorda för TV – utom TV-serier, lätta underhållningsprogram och dokumentär- program – om den programlagda sändningstiden överstiger 45 minu- ter. Annonser får sändas en gång för varje hel period . Om den programlagda sändningstiden är minst längre än två eller flera fullständiga perioder får annonser sändas ytterligare en gång. Enligt fjärde stycket nämnda lagrum skall det i andra program än de som avses i första och andra styckena vara minst mellan annonssändningarna i programmet. I 7 kap. 7 b § RTVL stadgas att trots vad som sägs i 7 och 7 a §§ får annonser inte avbryta gudstjänster eller program som huvud- sakligen vänder sig till barn . Enligt bestämmelsens andra stycke får program som huvudsakligen handlar om nyheter eller nyhetskommentarer, dokumentärprogram och program om livsåskådningsfrågor inte avbrytas av annonser om den program- lagda sändningstiden är kortare än . Om den program- lagda sändningstiden är eller längre gäller vad som sägs i 7 a § andra och fjärde styckena. Att reklam inte får förekomma före eller efter ett program eller en del av ett program som huvudsakligen vänder sig till barn , såvida det inte är fråga om sponsringsmeddelanden, framgår av sista stycket i detta lagrum. Om ett program som inte är en annons helt eller delvis har bekostats av någon annan än den som bedriver sändningsverksam- heten eller som framställer audiovisuella verk (sponsrat program), skall enligt 7 kap. 8 § första stycket RTVL på lämpligt sätt i början och slutet av programmet eller vid ettdera tillfället anges vem eller vilka bidragsgivarna är. I sökbar text-TV skall ett sådant meddelan- de lämnas löpande. Sådana uppgifter behöver inte omges av signa- tur på det sätt som anges i 1 § första stycket och skall inte räknas in i den annonstid som anges i 5 §. I lagrummets andra stycke stadgas att ett program som huvudsakligen handlar om nyheter eller nyhetskommentarer inte får sponsras. I motiven till bestämmelsen i 7 kap. 8 § RTVL anges att uppgiften om bidragsgivare skall lämnas före och efter programmet (prop. 1995/96:160 s. 180) . Om programföretaget så önskar räcker det att uppgiften lämnas vid ett av dessa tillfällen. Däremot finns det enligt motiven inget stöd för att lämna en sådan uppgift ett stycke in i programmet. En uppgift om vem som sponsrat programmet är i regel att anse som reklam och därmed enligt 7 kap. 1 § tredje stycket RTVL att anse som en annons. Uppgiften skall därför enligt 7 § lämnas mellan programmen eller i pauserna på det sätt som anges där. Enligt sista meningen i första stycket behöver uppgift om sponsor dock inte omges av signatur. Vad som är att betrakta som ett särskilt program vid tillämpning av bestämmelserna om sponsringsmeddelanden har prövats av Regeringsrätten (RÅ 2001 ref. 4). Målet rörde bl.a. frågan om vissa vädersändningar i TV4:s lokala fönster utgjorde självständiga pro- gram. Sponsringsmeddelanden hade sänts i omedelbar anslutning till väderprognoser som bestod i att en väderkarta visades och en speakerröst talade under längst . gjorde gällande att det inte varit tillåtet att sända sponsringsmed- delandena eftersom väderprognoserna inte utgjort särskilda pro- gram. Regeringsrätten ansåg att sponsringsmeddelandena i fråga fick anses ha ett avsättningsfrämjande syfte och att de även i övrigt uppfyllde kraven för att karakteriseras som reklam. Därför utgjorde de en form av annons enligt definitionen i 7 kap. 1 § RTVL, vilket i sin tur innebar att bestämmelserna i 7 kap. 7 § RTVL om placering av annonser skulle beaktas. Regeringsrätten uttalade att både 7 kap. 7 § och 8 § RTVL är tillämpliga på sponsringsmeddelanden och deras placering. Av andra stycket i 7 § följer att enkla meddelanden om t.ex. väderlek inte är att betrakta som särskilda program vid tillämpningen av första stycket angående placering av annonser eller sponsringsmeddelan- den. Om de aktuella väderprognoserna var att uppfatta som så osjälvständiga delar av ett program att de över huvud inte omfatta- des av programbegreppet i radio- och TV-lagen eller som program endast i form av enkla meddelanden hade, uttalade Regeringsrätten, sponsringsmeddelandena placerats i strid med 7 § genom att de inte lämnats mellan programmen på sätt som anges i den bestämmelsen. Regeringsrätten ansåg vidare att den omständigheten att mot- svarande bestämmelse om enkla meddelanden saknas i 8 § inte för- anleder slutsatsen att varje sponsrat inslag i form av ett enkelt med- delande kan och skall föregås av eller avslutas med ett sponsrings- meddelande. Att uppfatta programbegreppet när det gäller place- ring av annonser – till vilka uppgifter om vem som sponsrat ett program i regel är att hänföra – på samma sätt i de två paragraferna är förenligt med deras ordalydelse och motiverat med hänsyn till att båda stadgandena är tillämpliga vad avser placering av spons- ringsmeddelanden. Det grundläggande syftet med bestämmelserna i 7 § om placering av reklam skulle också motverkas, om avbrott i sändningarna tilläts med stöd av 8 § för sponsringsmeddelanden – dvs. reklam – i anslutning till enkla meddelanden som enligt 7 § inte skall anses utgöra särskilda program. Regeringsrätten anslöt sig därefter till länsrättens bedömning att väderprognoserna i fråga inte var att betrakta som särskilda program utan som korta inslag i andra program, varför angivandet av sponsorer inte skett i enlighet med bestämmelserna i 7 kap. 8 § RTVL. I en dom från Kammarrätten i Stockholm6 har ansetts att två olika sändningar som skett efter varandra men på två olika sändnings- frekvenser (kanalbyte) är att betrakta som två skilda program. Det var därför tillåtet för SVT att sända sponsringsmeddelanden i sam- band med att sändningarna övergick från den ena TV-kanalen till den andra. Frågan om sponsringsmeddelanden får sändas i samband med längre pauser i program har prövats av Kammarrätten i i två fall7. I det ena fallet hade SVT sänt sponsringsmeddelanden i halvlekspauser i fotboll och i det andra i periodpauser i ishockey. Kammarrätten anförde att 7 kap. 8 § RTVL uttömmande reglerar rättigheten och skyldigheten att lämna sponsringsmeddelanden. Den ansåg vidare att utformningen av 7 kap. 8 § RTVL ger uttryck för en skyldighet att fullgöra en förpliktelse. Någon begränsning av antalet sponsringsmeddelanden har inte gjorts i lagtexten, såsom rimligen bort ske om detta varit lagstiftarens mening. Kammar- rätten menade dock att en sådan begränsning skulle innebära att reglerna för sponsring skulle ändra karaktär och närma sig de regler som gäller för reklam, genom att det blir ett förbud i stället för en skyldighet att sända dessa meddelanden. Mot bakgrund härav fann kammarrätten att SVT inte på sätt gjort gällan- de brutit mot bestämmelserna i 7 kap. 8 § RTVL. Därefter tillades att om sponsringsmeddelandena i fråga skulle ha sänts i enlighet med 7 kap. 7 § RTVL, vilket SVT gjort gällande i målet, skulle detta enligt kammarrättens mening innebära ett brott mot sändningstill- ståndet och därmed en otillåten reklamsändning. En ledamot var skiljaktig beträffande domskälen och anförde att det av rättsfallet RÅ 2001 ref. 4 följer att såväl 7 kap. 7 § som 7 kap. 8 § RTVL är tillämplig vad avser placering av sponsringsmeddelanden som är att anse som reklam. Eftersom meddelandena hade ett av- sättningsfrämjande syfte och även i övrigt var att betrakta som 6Dom i mål nr 3144-1998. 7Domar i mål nr 8702-1999 resp. 8703-1999. reklam var 7 kap. 7 § första stycket RTVL därför tillämplig. Enligt denna bestämmelse är det tillåtet att avbryta ett program med annonser om de sänds i pauser i sportprogram där det förekommer längre pauser. Dissidenten fann därför att de i målet aktuella sponsringsmeddelandena varken stred mot radio- och TV-lagen eller SVT:s sändningstillstånd. Regeringsrätten meddelade inte prövningstillstånd. Granskningsnämnden8 har godtagit sändande av sponsringsmed- delanden i begränsad omfattning inne i ett program (Sportsverige med friidrott) som var en längre sändning med inslag från flera olika sportevenemang. Det var dessutom enbart sändningarna från ett av evenemangen – i – som var sponsrade. Nämnden accepterade att det vid en sådan blocksänd- ning, och i den begränsade omfattning som skedde, lämnades spons- ringsmeddelanden i början och/eller slutet av inslagen från det sponsrade sportevenemanget. I ett senare beslut9 har funnit att SVT vid sändningarna från i placerat spons- ringsmeddelanden i strid med radio- och TV-lagens bestämmelser. Sändningarna i fråga bestod främst av längre sammanhängande inslag från olika tävlingsgrenar. Därutöver visades korta klipp med resultat och bilder från olika idrotter, intervjuer m.m. I sändning- arna ingick ett studioprogram, Studio Zorba, med sammandrag från OS-tävlingarna, intervjuer och reportage om och med tävlande i . Dessutom förekom korta inslag med bl.a. kåserier och tittar- tävlingar. Sponsringsmeddelanden lämnades i början och slutet av sändning- arna, vid kanalbyten samt i övergången till och från Studio Zorba. Därutöver lämnades sponsringsmeddelanden vid sex tillfällen inne i blocksändningen av i . De var placerade före eller efter det att längre matcher eller tävlingsgrenar sänts och byte till annan tävlingsgren skedde. fann att de sponsringsmeddelanden som lämnades i början och slutet av dagens sändningar samt vid kanal- byten hade lämnats i överensstämmelse med den klara praxis som finns kring bestämmelsen i 7 kap. 8 § i radio- och TV-lagen. Vidare ansåg nämnden att placeringen som sådan av de övriga meddelanden som lämnades under granskade sändningar också borde godtas. Då det saknas bestämmelser som anger i vilken omfattning sponsrings- och TV, slutligt beslut , SB 787/03. och TV, slutligt beslut , SB 163/05. meddelanden får lämnas inne i program och då de domstolsavgöran- den som finns är svårtolkade, ansåg nämnden dock inte sig kunna slå fast att de aktuella meddelandena stred mot radio- och TV-lagen annat än när de lämnats tätare än vad som är tillåtet för annons- avbrott (). I de två fall då så skett hade SVT således gjort sig skyldigt till överträdelse av gällande bestämmelser, varför nämn- den beslöt att hos Länsrätten i ansöka om att SVT skall betala en särskild avgift. När det gäller utformningen av sponsringsmeddelanden föreskriver lagtexten endast att uppgift om sponsor skall lämnas på lämpligt sätt. Regeringen övervägde att lämna närmare föreskrifter om ut- formningen men ansåg att det inte var lämpligt då en detaljerad reglering lätt blir stelbent och låser rättsläget (prop. 1995/96:160 s. 114). I stället överlämnades till rättstillämpningen att närmare avgöra vad som är lämpligt i sammanhanget. Regeringen uttalade dock att det inte får förekomma att sponsormeddelanden utformas som reklam eller åsiktsannonser. I fråga om SVT regleras den närmare utformningen av sponsor- meddelanden i sändningstillståndet. Däri anges att en sponsors logotyp får användas endast om det kan ske utan risk för förväxling med tjänst eller vara som sponsorn erbjuder till försäljning, att sponsringsmeddelandet skall vara kort och inte får åtföljas av musik samt att det även i övrigt skall ges en neutral utformning. Gällande rätt i fråga om ett sponsringsmeddelandes utformning och innehåll kan beskrivas enligt följande. Ett sponsringsmeddelan- de måste innehålla upplysningar om att programmet är sponsrat och om vem eller vilka som bidragit till finansieringen. Det är därför inte tillräckligt att endast visa en skylt med sponsorns namn. I sponsringsmeddelanden får emellertid inte förekomma slogans eller andra tillägg som gör att meddelandet får karaktär av reklam. Inte heller uppgifter om företagets produkter, öppettider, adress, telefonnummer eller annan kontaktinformation får lämnas i spons- ringsmeddelanden. Vid bedömningen av om ett sponsringsmed- delande har reklamkaraktär har också tagit hänsyn till meddelandets längd.10 10 Granskat och klart – tema, en skrift om reklam, sponsring och otillbörligt gynnande, och TV (2003) s. 44 ff. Det kan nämnas att har bedömt reklam- liknande sponsringsmeddelanden i SVT mot de regler i SVT:s sänd- ningstillstånd som rör utformningen av sponsringsmeddelanden. När det varit fråga om reklamliknande sponsringsmeddelanden i TV4 har nämnden i stället bedömt dessa mot bestämmelsen om otillbörligt gynnande av kommersiella intressen. I 10 kap. RTVL finns bestämmelser om sanktioner vid överträdel- ser av reglerna i lagen. Sålunda föreskriver 10 kap. 5 § första stycket RTVL – såvitt nu är av intresse – att den som åsidosätter villkor om annonser och sponsrade program som föreskrivits med stöd av 3 kap. 3 § första stycket, bestämmelsen om otillbörligt gynnande av kommersiella intressen enligt 6 kap. 4 §, bestämmelserna om annon- ser i 7 kap. 1 och 5–7 b §§ eller bestämmelserna om andra annonser än reklam i 6 kap. 5 § och 7 kap. 2 och 3 §§, får åläggas att betala en särskild avgift. Vid prövningen av frågan om avgift skall påföras skall rätten enligt andra stycket särskilt beakta överträdelsens art, varaktig- het och omfattning. I 10 kap. 6 § RTVL finns regler om fastställande av den särskilda avgiftens storlek. Där stadgas att den särskilda avgiften skall fast- ställas till lägst och högst . Avgiften bör dock inte överstiga av den sändandes års- omsättning under det föregående räkenskapsåret. Vid fastställande av avgiftens storlek skall särskilt beaktas de omständigheter som legat till grund för prövning av frågan om avgift skall påföras samt de intäkter som den sändande kan beräknas ha fått med anledning av överträdelsen. Av 12 kap. 4 § RTVL framgår att frågor om påförande av sär- skild avgift prövas av Länsrätten i på ansökan av och TV. Länsrättens beslut får över- klagas till kammarrätten. Det krävs inte prövningstillstånd för att kammarrätten skall ta upp ett överklagande till prövning. Enligt 11 kap. RTVL finns slutligen möjlighet att återkalla ett tillstånd som meddelats av regeringen, om tillståndshavaren väsent- ligt brutit mot exempelvis föreskrifterna i 7 kap. 1–10 §§. 1.4.1Direktivets syfte och omfattning m.m. Inom Europeiska unionen gäller beträffande TV-sändningar rådets direktiv /552/EEG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om ut- förandet av sändningsverksamhet för television11, ändrat genom och rådets direktiv /36/EG12 (TV-direk- tivet). Direktivets syfte är att skapa fri rörlighet för TV-sändningar. Enligt direktivets artikel 2 a skall medlemsstaterna säkerställa fri mottagning och får inte begränsa vidaresändning inom sina territo- rier av TV-sändningar från andra medlemsstater av skäl som hör under områden som omfattas av direktivet. Direktivet innehåller minimiregler som gäller för TV-sändningar. Medlemsstaterna har enligt artikel 3.1 frihet att föreskriva att TV-programföretagen in- om deras jurisdiktion skall följa mer detaljerade eller striktare regler inom de områden som omfattas av direktivet. Den medlems- stat varifrån en sändning härrör skall se till att sändningen följer lagen i det landet. Enligt artikel 3.2 skall medlemsstaterna inom ramen för sin lagstiftning och på lämpligt sätt också säkerställa att TV-programföretagen inom deras jurisdiktion effektivt uppfyller bestämmelserna i direktivet. Enligt definitionen i artikel 1 avses med TV-reklam varje form av sänt meddelande antingen mot betalning eller mot liknande ersätt- ning eller sändning för egenreklam, som utförs av ett offentligt eller privat företag i samband med handel, affärsverksamhet, hant- verk eller yrke i avsikt att främja tillhandahållande mot betalning av varor eller tjänster, inklusive fast egendom, eller rättigheter och förpliktelser. Smygreklam definieras i samma artikel som presen- tationer i ord eller bild av varor, tjänster, namn, varumärke eller verksamheter som utövas av en varu- eller tjänsteproducent i pro- gram, då sådan presentation av programföretaget avses tjäna som reklam, och då allmänheten kan vilseledas i fråga om presentatio- 11EGT L 298, 17.10.1989, s. 23 (Celex 31989L0552). 12Europaparlamentets och rådets direktiv /36/EG av om ändring av rådets direktiv /552/EEG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television, EGT L 202, 30.7.1997, s. 60 (Celex 31997L0036). nens art. Sådan presentation betraktas som avsiktlig, särskilt om den görs mot betalning eller liknande ersättning. Med sponsring avses enligt artikel 1 varje bidrag, som ges för finansiering av TV- program av ett offentligt eller privat företag som inte är engagerat i TV-verksamhet eller i produktion av audiovisuella verk, i syfte att främja företagets namn, varumärke, anseende, verksamhet eller produkter. 1.4.3Regler om TV-reklam, sponsring och köp-TV I ingressen slås fast att det för att säkerställa att konsumenternas intressen som TV-tittare är helt och fullt skyddade är väsentligt att TV-reklamen underkastas vissa minimiregler och standarder och att medlemsstaterna behåller rätten att fastställa mer detaljerade eller striktare regler och under vissa omständigheter kan fastställa olika villkor för programföretag inom deras jurisdiktion. Det sägs vidare att med vederbörlig hänsyn till gemenskapsrätten och i fråga om sändningar, avsedda enbart för det egna landet vilka inte kan tas emot, direkt eller indirekt, i en eller flera medlemsstater, skall medlemsstaterna kunna fastställa olika villkor för reklaminslag och olika gränser för reklamvolymen för att underlätta dessa speciella sändningar. Kapitel 4 i TV-direktivet innehåller bestämmelser om TV-reklam, sponsring och köp-TV. I artikel 10.1 föreskrivs att TV-reklam och köp-TV skall vara lätta att känna igen som sådana och hållas klart åtskilda från andra delar av programtjänsten med optiska och/eller akustiska hjälpmedel. Enligt artikel 10.2 skall enstaka reklaminslag och köp-TV-inslag förekomma endast undantagsvis. I artikel 10.4 finns ett förbud mot smygreklam och smyg-köp-TV. I kapitlet finns vidare regler om reklamens placering och förbud mot viss typ av reklam, exempelvis reklam för tobaksvaror och medicinska pro- dukter. Artikel 12 innehåller vissa minimikrav på TV-reklam och köp-TV som innebär att dessa inte får undergräva respekten för den mänskliga värdigheten, diskriminera någon på grund av ras, kön eller nationalitet, angripa religiös eller politisk övertygelse eller upp- muntra ett beteende som är skadligt för hälsa, säkerhet eller miljön. I artikel 17.1 finns regler om att sponsrade TV-program skall uppfylla följande krav: a) Innehåll och programläggning av sponsrade program får under inga förhållanden påverkas av sponsorn på ett sätt som inverkar på programföretagets ansvar och redaktionella oberoende avseende program. b)De måste klart identifieras som sponsrade genom att sponsorns namn och/eller logotyp anges i början och/eller slutet av programmen. c)De skall inte uppmuntra till köp eller förhyrning av sponsorns eller en tredje parts produkter eller tjänster, särskilt inte genom att göra speciella säljfrämjande referenser till dessa produkter eller tjänster. I artikel 17.2 föreskrivs att TV-program inte får sponsras av företag vars huvudsakliga verksamhet är tillverkning eller försäljning av cigaretter och andra tobaksvaror. Artikel 17.3 innehåller en bestäm- melse som innebär att om ett företag, vars verksamhet inbegriper tillverkning eller försäljning av medicinska produkter och medicinsk behandling, sponsrar TV-program får denna sponsring främja före- tagets namn eller anseende, men inte särskilda medicinska produk- ter eller medicinska behandlingar som är tillgängliga endast efter ordination i den medlemsstat under vars jurisdiktion program- företaget hör. Av artikel 17.4 följer att nyheter och program som tar upp aktuella samhällsfrågor inte får sponsras. har i målen RTI m.fl.13 slagit fast att TV-direk- tivet och särskilt dess artikel 17.1 b skall tolkas så att det inte hind- rar att sponsorns namn och/eller logotyp anges vid andra tillfällen än i början och/eller slutet av ett program. Domstolen uttalade vidare att medlemsstaterna emellertid enligt artikel 3.1. i direktivet har möjlighet att inom de områden som omfattas av direktivet föreskriva striktare eller mer detaljerade regler för TV-program- företagen inom sin jurisdiktion, förutsatt att dessa inte strider mot de rättigheter som garanteras av fördraget. Slutligen framhöll dom- stolen att denna tolkning inte påverkar det faktum att sponsrade TV-program inte under några omständigheter får uppmuntra till köp eller förhyrning av sponsorns eller en tredje parts produkter eller tillhandahållande av tjänster, särskilt inte genom att göra sär- skilda säljfrämjande referenser till dessa produkter eller tjänster. I artikel 18 finns bestämmelser om mängden reklam. Där före- skrivs att sändningstiden för köp-TV-inslag, reklaminslag och andra former av reklam, med undantag för sändningsblock för köp- TV i enlighet med artikel 18 a, inte får överstiga av den dagliga sändningstiden. Vidare stadgas att sändningstiden för reklam- 13 Förenade målen C-320/94, C-328/94. C-329/94, C-337/94, C-338/94 och C-339/94, Reti Televisive Italiane SpA (RTI) m.fl. mot Ministero delle Poste e Telecomunicazioni (1996, s. I-06471). inslag inte får överstiga av den dagliga sändningstiden och att reklaminslagens och köp-TV-inslagens längd inom en given timme mellan hela klockslag inte får överstiga . Vid tillämpningen av den aktuella bestämmelsen anses programföre- tagens annonseringar i samband med företagets egna program och produkter med programanknytning som har direkt koppling till programmen liksom meddelanden till allmänheten och välgören- hetsuppmaningar som sänds gratis inte utgöra reklam. Europeiska kommissionen arbetar med en över- syn av TV-direktivet för att analysera det eventuella behovet av revideringar till följd av den tekniska utvecklingen och marknads- utvecklingen inom den audiovisuella sektorn. Arbetet har bl.a. ut- mynnat i ett tolkningsmeddelande14 om vissa aspekter på direktivets bestämmelser om TV-reklam. I detta dokument behandlas bl.a. hur TV-direktivet skall tillämpas i fråga om nya reklammetoder, såsom interaktiv reklam och virtuell sponsring. 1.5Europeiska konventionen om gränsöverskridande television I tredje kapitlet i Europeiska konventionen om gränsöverskridande television15 () finns regler om annonser och köp-TV. Reglerna överensstämmer i stort med TV-direktivets mot- svarigheter. Dock är definitionerna av vad som är reklam inte de- samma. Enligt konventionen menas med advertising any public announcement in return for payment or similar consideration or for self-promotional purposes, which is intended to promote the sale, purchase or rental of a product or service, to advance a cause or idea, or to bring about some other effect desired by the advertiser or the broadcaster itself. Konventionen omfattar således åsiktsreklam och annonser som har till syfte att uppnå varje av annonsören önskad effekt, så länge det sker mot ersättning. 14Tolkningsmeddelande från kommissionen om vissa aspekter på bestämmelserna om TV- reklam i direktivet Television utan gränser, EGT 2004/C 102/02. 15European Convention on , , 5.V.1989, ETS nr 132, med tillägg enligt ETS nr 171, se bilaga 5. Enligt den förklarande rapporten till TV-konventionen16 är icke- kommersiella meddelanden i allmänhetens intresse, t.ex. för trafik- säkerhet, civila skyldigheter eller hälsokampanjer, och välgörenhets- uppmaningar som sänds gratis att anse som annonsering i den bemärkelsen att de allmänna villkor som ställs upp i artikel 11 (se nedan) skall tillämpas även på dessa varierande typer av annonser.