sou · GTB343d4 · 2006-01-01 00:00:00 — Föräldrar tvistar i allt högre grad om fler saker och målen har blivit mer komplicerade. Några advokater pekade på att de ekonomiska frågorna ofta försvårar samförstånds- lösningar. En annan faktor som försvårar samförståndslösningar är reglerna om rättsskydd; försäkringsbolagen kräver att det föreligger en tvist för att försäkringstagaren skall få utnyttja rättsskyddet. Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare På tingsrätterna upplevde domarna i allmänhet inte att antalet tvister om vårdnad m.m. har minskat reform. Den förändring som skett är att föräldrarna numera ofta tvistar om bo- endet i stället för om vårdnaden. De mål som förekommer på dom- stolarna är ofta infekterade och svåra att hantera. Det händer att föräldrarna återkallar ett mål efter det att de kommit överens under samarbetssamtal, men lika ofta vill de att domstolen skall fastställa deras överenskommelse genom dom. Familjerättssekreterarna uppgav att ekonomiska frågor utgör grunden för föräldrarnas tvist. Ekonomiska frågor kommer därför ofta upp i samarbetssamtalen. Familjerättssekreterarna dis- kuterar oftast dessa frågor med föräldrarna och föreslår också ibland en lösning, t.ex. hur barnbidraget och kostnader för barnets fritidsak- tiviteter skall fördelas. I uppgav man att man i särskilda situ- ationer också kan hjälpa till med att räkna ut underhållsbidrag. Flera familjerättssekreterare ansåg att det finns ett behov av att något organ tar hand om frågan angående hur föräldrarna skall lösa ekonomin kring barnet. De flesta avvisade tanken på att det skulle införas en skyldighet för familjerätten att ta upp ekonomiska frågor vid samarbetssamtal och avtal. De ansåg att de saknade tillräcklig kom- petens; ibland kan det röra sig om komplicerade ekonomiska frågor och det kan vara svårt att skriva avtal. De skulle i så fall behöva utbildning och mer resurser. Flera framförde att det fanns en risk för att barnperspektivet tappades; risken vore att det skulle bli så mycket tal om pengar att fokus skulle komma att ligga på eko- nomin i stället för på barnet. I ansåg man att det vore bra om det fanns något annat organ inom stadsdelsnämnderna som familjerättssekreterarna kunde samarbeta med och som kunde ta hand om de ekonomiska frågorna, men de flesta av de andra familjerätts- sekreterarna ansåg att var det organ som borde ta hand om de ekonomiska frågorna. Enligt dem har försäkrings- kassan alla nödvändiga uppgifter och bättre kompetens på området. Flera familjerättssekreterare framförde att det är ett problem att det inte finns tydliga regler för vad som gäller; utrymmet för kon- flikter ökar med otydliga regler. Flera ansåg också att föräldrarna borde få dela på barnbidraget om barnet bor växelvis mellan dem. Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare Flera av advokaterna ansåg att familjerätten, om de tillförs kom- petens, borde bli skyldiga att ta hand om de ekonomiska frågorna. når familjerätten inte fram till en lösning just på grund av att föräldrarna är oense om ekonomin rörande barnet. Ett fåtal advoka- ter menade att det inte vore en bra lösning, eftersom familjerätten är tyngd och risken finns att frågorna skulle lösas för lättvindligt. Någon ansåg att familjerätten i stället borde vara skyl- dig att ge föräldrarna information i ekonomiska frågor och göra dem uppmärksamma på olika omständigheter rörande ekonomin. Advokaterna ansåg att det är ett problem att en förälder inte är underhållsskyldig om barnet bor växelvis mellan sina föräldrar. Om det är stora skillnader mellan föräldrarnas inkomster borde under- hållsbidrag kunna utgå efter en skälighetsbedömning. Enligt familjerättssekreterarna ställer folkbokföringsreglerna till med problem. Föräldrar behöver bättre information om reglerna. Ofta tror föräldrar att ett domstolsavgörande eller avtal bestämmer var barnet skall vara folkbokfört. Några familjerättssekreterare ansåg att reglerna inte borde änd- ras, utan att det är tillräckligt att informationen om reglerna för- bättras. Andra ansåg att reglerna borde ändras på det sättet att folk- bokföringen följer ett domstolsavgörande eller avtal om barnets boende. Enligt advokaterna utgör folkbokföringsreglerna ett stort pro- blem och de borde därför ändras. Advokaterna ansåg att folkbok- föringen alltid borde följa ett domstolsavgörande eller ett avtal. Vid växelvis boende borde domstolen också få besluta om var barnet skall vara folkbokfört. Advokaterna menade vidare att en förälder som har gemensam vårdnad om barnet bör ges rätt att ensam över- klaga ett beslut angående barnets folkbokföring. 18.8Domstolars och socialnämnders beslutsunderlag Det ser olika ut i skilda kommuner/stadsdelar beträffande inne- hållet i snabbupplysningarna. På vissa håll innehåller upplysning- arna endast uppgifter om eventuell förekomst i det sociala registret Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare medan upplysningarna på andra håll är fylligare och där de bl.a. kan ha föregåtts av samtal med föräldrarna och ibland även barnet. I underrättar domstolen familjerätten när en talan om vårdnad, boende och/eller umgänge väckts. Har familjerätten upp- gifter om familjen lämnar de upplysningar om detta till domstolen . I har man en liknande överenskommelse mellan domstolen och familjerätten. Också i begränsar sig snabbupplysningarna till uppgifter om förekomst i sociala register. Majoriteten av familjerättssekreterarna, advokaterna och domar- na ställde sig tveksamma till olika former av miniutredningar där utredaren endast haft ett samtal med föräldrarna och eventuellt också med barnet. Som regel, menade de, kommer inte andra upp- gifter fram än de som framförs av föräldrarna direkt till domstolen. Föräldrarnas berättelser, som de anges i snabbupplysningarna, är partsinlagor. För att få reda på barnets egentliga inställning krävs att utredaren talar med barnet och att barnets inställning kan sättas in i sitt sammanhang. Advokaterna pekade vidare på risken för att domstolen nöjer sig med de inhämtade upp- lysningarna och inte förordnar om att en fullständig vårdnads- utredning skall göras. Utredningen i målet blir i sådant fall inte fullgod. Flera familjerättssekreterare upplevde att vårdnadsutredningarna blivit mer komplicerade. Det förekommer ofta påståenden om våld och hot och föräldrarna har stora brister, psykiskt och/eller socialt. Konflikten mellan föräldrarna är djupare och det handlar oftare om små barn. I uppgav man att man har långa väntetider när det gäller utredningarna. Man hinner oftast påbörja utredningen inom den av tingsrätten utsatta tiden, men inte slut- föra den. Familjerättssekreterarna ansåg att det ofta är svårt att genomföra utredningar där två kommuner är inblandade. Det finns en risk för att det blir två partsinlagor där ingen sett till helheten. Det bästa vore, enligt dem, att en kommun, t.ex. den där barnet är folkbokfört, fick huvudansvaret för att utredningen genomförs. De familjerättssekreterare kommittén talade med lämnar så gott som alltid en rekommendation till beslut i vårdnadsutredningen. Advokaterna menade att kvaliteten på utredningarna är ojämn. är utredningarna subjektiva och ibland innehåller de mest Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare Enligt advokaterna borde resurser tillföras social- tjänsten och kompetensen höjas bland utredarna. Utredarna borde förändra sin metodik och analysera mera. De borde hantera olika slags konflikter på olika sätt, beroende på om det rör sig om familje- problematik (t.ex. om någon har en funktionsstörning) eller rena hatkonflikter. Advokaterna ansåg att det är bra om utredningen inne- håller en rekommendation till beslut, men att den måste vara väl underbyggd. Annars kan rekommendationen vara till större skada än nytta. Domarna ansåg att utredningarna som regel är bra och att de innehåller det som de efterfrågar för att kunna besluta i frågorna. En utredning behöver, enligt domarna, inte innehålla så mycket av föräldrarnas berättelser, detta kommer ändå fram i domstolspro- cessen. Däremot bör den innehålla information om t.ex. det sociala nätverket kring barnet. Domarna ansåg att det är viktigt att ut- redarens intryck och åsikter kommer fram i utredningen och att det är bra om utredningen innehåller ett motiverat förslag till be- slut. Då måste utredaren tänka efter och fundera över konsekven- serna av ett förslag. Utredarens slutsats kan ibland också leda till att föräldrarna kommer överens. Enligt domarna är det viktigt att en vårdnadsutredning inte tar (i uppgav domarna att det kunde ta innan utredningen var slutförd). Dels är det inte bra för barnet och föräldrarna att leva i ovisshet , dels riskerar man att permanenta det förhållande som råder som utredningen pågår. Det är sällan som domarna lämnar riktlinjer för utredningens bedrivande. I de fall det förekommer rör det sig oftast om att utredaren skall klarlägga barnets uppfattning. Enligt familjerättssekreterarna, advokaterna och domarna är det inte vanligt att barnpsykiatriska utredningar initieras i familjemål och de efterfrågar inte heller detta i någon högre grad. Som regel är det föräldrarna som har problem – inte barnen. I de fall barnpsykia- triska utlåtanden förekommer gäller de oftast barn som redan har en pågående kontakt med barnpsykiatrin. Om en barnpsykiatrisk utredning görs i målet sker det som regel på initiativ av social- tjänsten. I uppgav man att barnpsykiatrin ibland avbryter ett pågående arbete om föräldrarna tvistar om vårdnaden, boendet och/eller umgänget. Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare 18.8.4Vårdnadsutredarens tillgång till beslutsunderlag Familjerättssekreterarna uppgav att de som regel får tillgång till den information de behöver för att kunna genomföra en vårdnadsut- redning. Men om en förälder inte lämnar samtycke till att uppgifter hämtas in kan det försvåra möjligheten att genomföra en bra utred- ning betydligt. Familjerättssekreterarna ansåg att det borde införas sekretessbrytande bestämmelser beträffande inhämtande av uppgif- ter från andra socialnämnder/stadsdelsnämnder, från hälso- och sjukvården och från skola och barnomsorg. 18.9.1Långvariga och upprepade processer Familjerättssekreterare, advokater och domare var i princip ense om att processmöjligheterna i vårdnadsmål borde begränsas på något sätt, men var inte av samma uppfattning när det gällde på vilket sätt detta borde ske. Flera ansåg att en förälder, som ville starta en ny process inom från lagakraftvunnen dom (två–), skulle vara tvungen att visa att nya omständigheter hade inträffat ; i annat fall skulle stämningsansökan avvisas. Några advokater menade emellertid att en sådan regel faktiskt skulle inne- bära att domstolen prövade målet, men på ett mycket sämre under- lag än i vanliga fall. För övrigt ansåg dessa advokater att lagstiftaren bör vara ytterligt återhållsam med att begränsa processmöjligheter- na, om det inte kan beläggas att det verkligen är på det viset att för- äldrar processar i domstol upprepade gånger. Enligt dessa advoka- ter vore det bättre att det blev lättare för domstolen att ålägga en part motpartens rättegångskostnader, vilket även några domare an- såg. Vissa av domarna menade att ingrepp borde kunna göras i rättshjälpslagen, antingen på så sätt att rättshjälpen dras in i dessa mål eller att timtaket sänks. I uppgav familjerättssekreterarna att det deltog en familjerättssekreterare under den första förberedelsen i målet i . Föräldrarna fick då först framställa sina yrkanden och därefter prata med familjerättssekreteraren, som er- bjöd dem samarbetssamtal. Det blev ingen tid för smutskastande mellan föräldrarna och tingsrätten bokade in en ny tid för ett andra sammanträde, vilket resulterade i en snabb hantering av målen. Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare I stort sett samtliga domare och familjerättssekreterare var posi- tiva till ett införande av krav på prövningstillstånd i hovrätten, me- dan advokaterna var negativa eller tveksamma till detta. Beträffande verkställighetsmål var domarna vid länsrätt ytterst tveksamma till ett krav på prövningstillstånd i ledet länsrätt–kammarrätt. De hän- visade framförallt till att dessa mål rör för känsliga frågor. Varken familjerättssekreterare, advokater eller domare ansåg att det borde eller behövdes införas ett förbud mot att överklaga inte- rimistiska beslut till hovrätten. Några menade att ett överklagande- förbud endast skulle leda till att parterna framställde fler yrkanden om omprövning av meddelade interimistiska beslut i tingsrätten. Vissa familjerättssekreterare ansåg att det behövs en djupare kom- petens hos domarna om barns behov. Enligt familjerättssekre- terarna handlar tvisterna om fler spädbarn . Advokaterna menade att det viktigaste är att domaren är erfaren, lyhörd och har ett genuint intresse för vårdnadsmål. Yngre domare kan ibland ha svårt att sätta gränser och har inte heller alltid den personliga mognad och livserfarenhet som krävs för att handlägga dessa mål. Enligt advokaterna är det viktigt att domaren har en viss kunskap om barn, men själva sakkunskapen bör emellertid tillföras målet genom en utredning och inte genom domaren själv. Några advokater menade att det också är viktigt att domaren har förmåga att skilja mellan normalfallen och problemfallen; i problemfallen behövs mer kompetens än i normalfallen. Med hänsyn till de krav som bör ställas på en domare ansåg vissa advokater att det bör in- rättas särskilda familjerättsavdelningar på domstolarna, medan and- ra ansåg att, eftersom det kan finnas en risk med en alltför snäv specialisering, denna bör ske endast delvis, dvs. domaren bör ha en blandad rotel. Domarna ansåg att det viktigaste är att domaren har livserfaren- het och intresse för målen. Flera ansåg att det vore bra med en spe- cialisering när det gäller vårdnadsmål. Några ansåg att, eftersom det är viktigt att domaren engagerar sig aktivt i vårdnadsmål, det inte vore bra med en ren specialisering eftersom detta skulle kunna bli allt för betungande. De skulle dock kunna tänka sig specialisering delvis, dvs. Några domare ansåg att de skulle behöva mer kunskap om t.ex. barns utveckling, konflikthantering Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare och samtalsmetodik samt i barnpsykologi. Enligt vissa av domarna är det dock en fördel att hämta in expertkunskap i t.ex. barnpsyko- logi utifrån eftersom bedömningen och resonemangen då redovisas öppet. Dessa domare menade att risken med att sätta experter i domstol är att parterna och deras ombud inte får någon redovisning av hur bedömningen har gått till, dvs. om domaren själv har någon specifik expertkunskap sker inte någon öppen redovisning av vad han eller hon egentligen har kunskap om och hur detta påverkar bedömningen. Advokaterna ansåg att medlingsinstitutet fungerar bra under förut- sättning att den förordnade medlaren är kompetent. I annat fall kan en medlare göra stor skada. En kompetent medlare skall förhålla sig neutral och tala med barnet. Några framförde att det borde finnas närmare riktlinjer för hur ett medlingsuppdrag skall utföras. Några andra advokater menade att medlaren inte bör få i uppdrag att för- söka få föräldrarna att enas; en sådan inriktning hör inte hemma i verkställighetsprocessen. Advokaterna ansåg att den i lagen angivna tidsfristen för medlingsuppdrag är för kort. Länsrättsdomarna uppgav att de hade positiva erfarenheter av medling. Några domare ansåg att det borde vara obligatoriskt för länsrätten att förordna om medling. Flera ansåg att inriktningen på medlingsinstitutet inte borde förändras, medan några ansåg att medlingsuppdraget i stället bör inriktas på att försöka få föräldrar- na att komma överens. De domare som menade att medlingsinsti- tutets inriktning inte borde förändras var av den uppfattningen att allmän domstols auktoritet skulle undergrävas om medlingsupp- draget skulle gå ut på att få föräldrarna att komma överens. Några av domarna ansåg att det borde vara möjligt för länsrätten att för- ordna att medlaren skall närvara vid umgänget efter en meddelad verkställighetsdom i avsikt att umgänget skall komma igång. Ingen av domarna hade upplevt behov av att förordna två medlare sam- tidigt i samma mål. Några domare framförde att det är en brist om medlaren inte talar med barnet eftersom barnet då inte kommer till tals i verkställighetsprocessen. Det bör därför ingå i en medlares uppdrag att tala med barnet och ta reda på dess inställning samt göra en mognadsbedömning av barnet. Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare Både advokaterna och länsrättsdomarna ansåg att reglerna om hinder mot verkställighet bör vara kvar. Advokaterna ansåg att det bör finnas en åldersgräns i 21 kap. 5 § FB och att det är svårt att ange en annan gräns än . Domarna upplevde att det är en brist om de inte får veta barnets uppfattning; barnet kommer då inte till tals i verkställighetsprocessen. De ansåg att det i medlarens uppdrag bör ingå att tala med barnet, om det inte är olämpligt. Några domare uppgav att de inte bara beaktar barnets inställning vid tillämpningen av 21 kap. 5 § FB, utan också i fråga om att jämka den allmänna domstolens dom, t.ex. genom att hänsyn tas till bar- nets önskemål om att inledningsvis inte övernatta hos umgänges- föräldern. Advokaterna ansåg att tvångsmedel måste finnas i verkställig- hetsprocessen och att de befintliga tvångsmedlen bör finnas kvar. Några advokater framförde dock att vite oftast är ett meningslöst tvångsmedel. Förslag på andra tvångsmedel i verkställighetsproces- sen som lämnades av advokaterna var att länsrätten skulle kunna ge särskilda föreskrifter om att en förälder skall delta i en kurs om barns behov eller att en förälder skall göra samhällstjänst i en ideell för- ening barnet vistas hos den andra föräldern. Länsrätts- domarna menade att dagens tvångsmedel är tillräckliga. Domarna uppgav att det är sällan de förordnar om polishämtning av barnet, men polishämtning måste finnas kvar som ett yttersta tvångsmedel. Länsrättsdomarna ansåg att det är ytterst sällan som det kommer fram några nya omständigheter i verkställighetsmålet, dvs. omstän- digheter som inte redan har behandlats i tingsrätten. Några domare uppgav att en del föräldrar försöker göra verkställighetsmålet till ett vårdnadsmål. Flera länsrättsdomare och några advokater framförde att regeln om rättegångskostnader borde ses över. Praxis när en part åter- kallar sin ansökan om verkställighet på grund av att föräldrarna har kommit överens är inte tillfredsställande. Flera av länsrättsdomarna påtalade behovet av att forumregler in- förs. Om en förälder har skyddade adressuppgifter blir det problem. Några länsrättsdomare upplevde det som ett problem att läns- rätten inte kan besluta om resekostnader. Om tingsrätten inte har beslutat om plats för överlämnande, måste länsrätten göra detta och då kan det ibland finnas behov av att reglera resekostnaderna kring överlämnandet. Någon länsrättsdomare påtalade att det inte finns någon regle- ring av hur länsrätten skall gå tillväga när den fattar beslut om Diskussioner med familjerättssekreterare, advokater och domare omhändertagande enligt 21 kap. 4 och 10 §§ FB. Det borde regleras vad som är en lämplig placering och vem som har ansvaret för att barnet förflyttas. Några länsrättsdomare ansåg att det borde införas en bestämmel- se om att domstolen kan avvisa en obefogad ansökan. Både länsrätts- och tingsrättsdomarna uppgav att det inte före- kommer samordning mellan länsrätt och tingsrätt. Enligt länsrätts- domarna förekommer det ibland att tingsrättens dom inte kan verk- ställas på grund av hur domslutet är formulerat. Domarna vid länsrätterna ansåg att mål enligt överflyttnings- lagen inte borde föras samman till ett eller några beslutande organ. Några anförde att man inte skulle vinna något ur rättssäkerhetssyn- punkt, men möjligen ur effektivitetssynpunkt. Kommittén anordnade tre hearingar och . En av hearingarna behandlade verkställighetsreglerna. En hearing behandlade reglerna om vårdnad, boende och umgänge samt frågor kring våld och andra övergrepp i hemmet. Den tredje hear- ingen behandlade bl.a. frågor om barns rätt att komma till tals, samförståndslösningar och domstolsprocessen. Till hearingarna var följande inbjudna: (), , – Barnens Rätt i Samhället, (), Föreningen familjerådgivare (), Föreningen , (), Riksorganisatio- nen för kvinnojourer och tjejjourer i (ROKS), (), Mansjourers Riksför- bund (SMR), Forum för mor- och farföräldrar, jur.dr. , överläkaren i barn- och ungdomspsykiatri , docenten och professorn . Nedan anges i korthet vad som kom fram vid hearingarna. 19.2.1Gemensam vårdnad mot en förälders vilja Vid hearingen efterlystes tydliga riktlinjer för när en domstol kan förordna om gemensam vårdnad mot en förälders vilja. Flera av deltagarna pekade på problemet med att det förekommer att ett barn inte får tillgång till framförallt psykologisk behandling på grund av att en förälder motsätter sig detta. Andra problem- områden som togs upp var barnets skolgång, barnomsorg och ut- färdande av pass. Några deltagare anförde att man borde överväga om inte en opar- tisk instans, t.ex. , kunde ges möjlighet att agera som en form av skiljedomstol i de fall föräldrarna inte kunde komma överens i viktiga frågor för barnet. Ett fåtal hearingdeltagare ansåg att det inte bör vara möjligt för en domstol att förordna om växelvis boende mot en förälders vilja, eftersom ett sådant boende kräver samarbete mellan föräldrarna. Övriga hearingdeltagare ansåg att det bör vara möjligt för dom- stolen att förordna om växelvis boende mot en förälders vilja, men att detta bör ske med restriktivitet. De kriterier som de flesta del- tagarna ansåg borde vara uppfyllda för att domstolen skall fatta ett beslut om växelvis boende var bl.a. följande. Det växelvisa boendet måste vara bra för barnet (även i de fall föräldrarna är överens om boendet). Barnet måste ha möjlighet att kunna påverka sin situation. Föräldrarna bör bo nära varandra, eftersom barnet bör ha sam- ma kamrater och gå i samma förskola/skola oavsett var barnet för tillfället bor. Ett växelvis boende innebär en större påfrestning för ett litet barn än för ett större. Barnet bör inte vara om det skall bo växelvis. Ett växelvis boende kan dock innebära en stor belastning även för en tonåring som vill umgås mer med sina kamrater än med sina föräldrar. Flera ansåg att våld i relationen talar mot ett växelvis boende, medan andra ansåg att våld alltid bör utesluta ett växelvis bo- ende. påpekade att domstolen aldrig kan döma till samarbetsvilja mellan föräldrarna. framförde också att det ur barnets synvinkel är ointressant om en förälder manipulerar systemet, t.ex. genom att vägra att barnet skall bo växelvis på grund av att föräldern förlorar bidrag. Enligt drabbas barnet av ett dåligt samarbete mellan föräld- rarna och blir ofta både ett slagträ och ett offer i föräldrarnas kamp. 19.4.1Barnets rätt till umgänge med närstående UFR och Forum för mor- och farföräldrar menade att det borde införas en självständig talerätt för mor- och farföräldrar angående umgänge med ett barnbarn. De menade att inte vill ta tag i dessa ärenden. Forum för mor- och farföräldrar framförde också att det i lagen även måste införas en rätt för mor- och far- föräldrar att umgås med sina barnbarn. BO menade att det är barnets rätt som skall bevakas – att det är barnet som skall framhärda att det vill träffa sina mor- eller far- föräldrar – och då kommer man i stället in på frågan om en talerätt för barnet. framförde att, om en förälder nekar när- stående umgänge med barnet, det ofta är djupa familjekonflikter som ligger bakom och sådana löses inte genom att en ny processväg öppnas upp. 19.4.2Annan kontakt än umgänge Nästan samtliga deltagare uttryckte att det vore mycket positivt om det infördes en uttrycklig bestämmelse om annan kontakt än umgänge.