sou · GTB3113 · 2006-01-01 00:00:00 — En sådan bedömning som slutligen resulterar i ett åtgärdsprogram kommer att föregås av ett omfattande samrådsarbete, där kommunens aktiva medverkan är nödvändig. Åtgärdsprogrammet ger med andra ord i många fall bättre förutsättningar för att genomföra miljökvalitets- normer enligt PBL, jämfört med en situation där kommunen bara har normerna som rättesnöre. Att koppla planbeslut till åtgärdsprogram (i den mån sådana finns), i stället för till enbart miljökvalitetsnormerna, medför inte bara att det blir enklare för kommuner och andra tillämpare att veta vilka beslut som är förenliga med miljökvalitetsnormerna, utan också bättre förutsebarhet för de som vill bygga och på andra sätt använda mark- och vattenområden. Åtgärdsprogram bör följas vid tillämpningen av PBL För att genomföra miljökvalitetsnormer och göra åtgärdsprogram mer effektiva föreslår jag att det klargörs att även åtgärdsprogram enligt 5 kap. 5 § skall följas vid tillämpningen av PBL. Bestämmelser bör alltså införas i 2 kap. PBL som klargör att åtgärdsprogram som beslutats enligt 5 kap. 5 § skall följas vid tillämpningen av PBL. I 2 kap. 1 § PBL anges att miljökvalitetsnormer skall iakttas vid planering och planläggning enligt 5 kap. 3 § . Genom förslaget till ändring av 2 kap. 2 § PBL att planläggning och andra beslut enligt PBL inte får medverka till att en miljökvalitetsnorm överträds eller att ett åtgärdsprogram inte följs, kan jag inte se att påpekandet i 2 kap. 1 § PBL fyller någon funktion. Jag föreslår därför att detta påpekande tas bort. 4.9.5 Detaljplanering och kompenserande åtgärder En viktig fråga är hur man i den fysiska planeringen enligt PBL skall hantera störningar från olika källor i förhållande till en miljö- kvalitetsnorm. Bör det finnas möjlighet att släppa fram verksamhet som i sig kan leda till ökade störningar, under förutsättning att störningarna på annat sätt minskar genom att kompenserande åtgärder vidtas? Ett exempel är om en kommun på grund av stor efterfrågan på bostäder vill planera för ett nytt bostadsområde som kommer att generera trafik med utsläpp till luften av ett ämne som regleras i en miljökvalitetsnorm och det kan antas att utsläppen medverkar till att överträds. En kompenserande åtgärd kan vara att nya vägar i en annan del av kommunen leder bort trafik som annars skulle ge störningar inom det område som omfattas av miljökvalitetsnormen. En annan åtgärd kan vara att styra trafikflödet inom det befintliga vägnätet, t.ex. så att kollektivtrafik gynnas påtagligt medan privatbilismen missgynnas. Utbyggd kollektivtrafik till det nya bostadsområdet skulle kunna vara ytterligare en sådan kompenserande åtgärd. Den situation som beskrivs ovan liknar i någon mån den som regleras i 16 kap. 5 § , nämligen att en ny verksamhet i princip är förbjuden om den medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds, men får tillåtas om verksamhetsut- övaren vidtar åtgärder som leder till att olägenheterna från annan verksamhet upphör eller minskar så att möjligheterna att uppfylla ökar i inte obetydlig utsträckning. Jag har övervägt en motsvarande bestämmelse i 2 kap. 2 § PBL, som komplement till den regel som anger att planläggning inte får medverka till att en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap. överträds. Det är dock en väsentlig skillnad mellan den situation som regleras i 16 kap. 5 § och den som gäller vid plan- läggning enligt PBL. I det förra fallet är det fråga om prövning av en enskild verksamhet där det finns begränsade möjligheter att vidta försiktighetsmått vid den verksamheten. Vid planläggning är det kommunen som är adressat för försämringsförbudet. Kommunen förfogar över ett geografiskt område med möjlighet att styra över olika markanvändningar. Det är hela planbeslutet som totalt sett inte skall medverka till att överträds. Redan planinstrumentet som sådant ger således möjlighet att åstadkomma kompensation, t.ex. kan planen ge förutsättningar för ett förändrat system med gator och vägar. Vissa slags kompensationsåtgärder, t.ex. reglering av trafiken utan fysiska förändringar i vägnät m.m., är sådana som kan beskrivas men inte regleras i planen. Vid bedömningen av om ett planbeslut medverkar till att en miljö- kvalitetsnorm överträds är det dock inte bara de fysiska anlägg- ningarna som sådana som skall bedömas utan även hur de kan för- väntas bli använda. Den normala ordningen bör vara att ett åtgärdsprogram visar såväl vilka fysiska åtgärder som behöver uppnås genom planen, som andra åtgärder som har samband med de fysiska förutsättningarna enligt planen. Om planen tillsammans med de åtgärder som krävs enligt åtgärdsprogrammet, och som har koppling till planen, medför att miljötillståndet inte blir sämre, så bör man inte anse att planbeslutet medverkar till att en miljökvali- tetsnorm överträds. Det som sagts i föregående stycke gäller dock endast under vissa förutsättningar. Dels skall det vara fråga om en åtgärd som kommunen själv råder över, såsom att reglera trafikflödet. Däremot kan inte kommunen räkna sig tillgodo sådana åtgärder som andra vidtar eller planerat att vidta, t.ex. en privat verksamhetsutövares minskning av utsläpp vid en anläggning. Dels kan det inte vara fråga om åtgärder som kommunen är skyldig att vidta enligt ett åtgärdsprogram utan att det av programmet framgår att åtgärden får kompensera för annan markanvändning. I så fall skulle förbättringen enligt åtgärdsprogrammet inte ge de miljövinster som avsetts enligt programmet. Förutsättningen följer av lagtexten i 2 kap. 2 § PBL, som kräver att åtgärdsprogrammet efterlevs. Det är således viktigt att åtgärdsprogrammet är tydligt i detta avseende. Det är mot denna bakgrund mindre angeläget med en regel i 2 kap. 2 § PBL som i samband med planläggning tar sikte på kompensationsåtgärder kopplade till en viss enskild verksamhet. Dessutom skulle en regel motsvarande den i 16 kap. 5 § leda till osäkerhet i förhållande till . I många fall kommer nämligen en verksamhet som omfattats av planläggning enligt PBL att bedömas enligt . Om miljökvalitetsnormen då överträds, eller riskerar att göra det, skall då frågan om kompensation bedömas en gång till? Hur skall myndigheter i så fall förhålla sig till kompensations- frågans tidigare behandling i planärendet? Detta är komplikationer som behöver utredas mer ingående innan man inför en särskild regel om kompensation i 2 kap. 2 § PBL. Tills vidare bör alltså frågan om kompensation för viss enskild verksamhet reserveras för bedömningar enligt . 4.9.6 Detaljplanekravet i 5 kap. 1 § PBL I ett åtgärdsprogram kan enligt dagens lagstiftning inte ställas krav på att detaljplaner skall beslutas, ändras eller upphävas. En annan sak är att åtgärdsprogrammet i praktiken kan leda till att kommunen själv väljer att besluta om plan.41 Behov av planläggning kan aktualiseras för att förhindra att en norm eller krav i ett åtgärdsprogram överträds. Här kan man säga att respektive programmet har en avstyrande funktion som behöver genomföras och preciseras i en rättsligt bindande plan, i praktiken främst detaljplan. En väsentligen annan situation är att åtgärdsprogrammet påbjuder att miljöförbättrande åtgärder vidtas. Mitt förslag innebär att kommuner blir skyldiga att genomföra sådana åtgärder enligt ett åtgärdsprogram. Ett exempel är att åtgärdsprogrammet kräver parkeringsplatser för pendlare i anslutning till knutpunkter för kollektivtrafik. Detta kan i sin tur medföra behov av att anta eller ändra en detaljplan. Det kommunala planmonopolet innebär i princip att det är kommunen som med tillämpning av PBL avgör när det skall beslutas om ny eller ändrad detaljplan. Det är inte säkert att kommunen inleder ett sådant planarbete, även om det skulle behövas med hänsyn till att en miljökvalitetsnorm överträds eller ett åtgärdsprogram behöver genomföras. Situationen kan t.ex. vara den att byggrätter enligt gällande detaljplan inte har utnyttjats, byggrätter som om de tas i anspråk skulle leda till ytterligare störningar. Kommunen kan då tveka inför en ändring av planen enligt 5 kap. 11 § PBL, med hänsyn till att frågan om ersättning till markägare aktualiseras. Frågan är hur eventuell passivitet bör hanteras. En möjlighet är att ändra förutsättningarna för detaljplankravet enligt 5 kap. 1 § PBL, närmare bestämt att kräva beslut om detaljplan när en miljökvalitetsnorm eller krav i åtgärdsprogram överträds eller när det behövs för genomföra ett åtgärdsprogram. Det är möjligt att lagstiftningen bör utformas så, men jag har inte hunnit närmare utreda konsekvenserna av en sådan ändring. I stället väljer jag lösningen att den kommunala handlingsfriheten får bestå men att regeringen får möjlighet att meddela planföreläggande enligt 12 kap. 6 § PBL om det visar sig att en planändring behövs för att 41 Jämför prop 2003/04:2 s. 34. genomföra miljökvalitsnormen eller åtgärdsprogrammet. Jag åter- kommer till frågan om planföreläggande i avsnitt 4.9.9. 4.9.7 Nya förutsättningar för bygglov? kommer allt fler detaljplaner att antas med hänsyn tagen till miljökvalitetsnormer, så som föreskrivs i 2 kap. 2 § PBL. kommer nya normer efter hand att införas och det kommer även att finnas detaljplaner som beslutats innan försämringsförbudet och reglerna om miljö- kvalitetsnormer infördes i PBL. Därför är det viktigt att klargöra hur bygglov som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds skall hanteras. I ett system med bindande åtgärdsprogram kan kommuner hamna i en situation då den enligt ett åtgärdsprogram inte får tillåta en bebyggelse som byggrätten enligt PBL i princip förutsätter att bygglov ges enligt 8 kap. 11 § PBL, nämligen om ansökan överenstämmer med detaljplanen. Här finns alltså en mot- stridighet i det rättsliga systemet. har föreslagit en ändring i 8 kap. 11 § PBL som innebär att krav på att bygglov skall vara förenliga med 2 kap. PBL i de fall bygglovet berör en aspekt som inte hanterats i beslutet om detaljplan. Jag tror inte att den lösningen är lämplig eftersom det i praktiken i många fall är mycket svårt att avgöra om en viss aspekt har bedömts vid framtagandet av en detaljplan eller inte. Det är en bättre lösning att ändra i 8 kap. 11 § PBL så att överenstämmelse med åtgärdsprogram och miljökvalitetsnormer blir en ny förutsättning, utöver tidigare krav enligt den bestämmelsen. Byggrätten enligt planen är inte absolut . Bygglov skall t.ex. inte ges om bebyggelsen inte uppfyller krav med hänsyn till kulturmiljövärden enligt 3 kap. PBL. Dessutom gäller byggrätten endast vid bygglovsprövning enligt PBL och inte vid en bedömning enligt . Ett beviljat bygglov enligt PBL får inte utnyttjas om det därefter bedöms att lokaliseringen strider mot 2 kap. 4 § , inte heller om det är en ny verksamhet som tillståndsprövas och hindras enligt 16 kap. 5 § på grund av att en miljökvalitetsnorm kan överskridas. Mot den bak- grunden skulle det inte vara främmande att i 8 kap. 11 § PBL införa en särskild förutsättning för bygglov inom detaljplan, nämligen krav på överenstämmelse med miljökvalitetsnormer och åtgärds- Jag avstår dock från att föreslå en sådan regel eftersom förslaget förutsätter ytterligare utredning. Det bör bl.a. analyseras om ett nekat bygglov skall ge rätt till ersättning i fall där en byggrätt kanske ändå inte kan utnyttjas på grund av krav i miljö- balken. 4.9.8 prövning av kommunala beslut om detaljplaner och områdesbestämmelser m.m. har enligt 12 kap. 1 § PBL skyldighet att pröva kommunala beslut om detaljplan och områdesbestämmelser under vissa förutsättningar. En av de situationer när en sådan prövning skall ske är då planbeslutet innebär att en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap. inte iakttas. Jag föreslår två ändringar i denna regel. Den ena innebär att prövning skall ske om beslutet om detaljplan eller områdesbestämmelser medverkar till att en miljökvalitets- norm överträds. Den något ändrade ordalydelsen innebär att läns- styrelsens prövningsgrund enligt 12 kap. 1 § 3 PBL kommer att sammanfalla dels med kravet på planläggning enligt 2 kap. 2 § PBL, dels med förutsättningarna för överklagande. Den andra ändringen innebär att skall pröva ett beslut om detaljplan eller områdesbestämmelser ifall det finns risk för att beslutet leder till att ett åtgärdsprogram enligt 5 kap. inte följs. Detta innebär en viktig utvidgning av ansvar och en kontroll av om åtgärdsprogrammet genomförs. bör programmet i många fall kunna underlätta bedömningen om planen medverkar till att miljökvali- tetsnormen överträds. Jag föreslår dessutom att länssyrelsen, inom ett åtgärdsområde, dvs. ett område där det finns risk för överskridande av en miljö- kvalitetsnorm (se avsnitt 4.2.4), skall kunna förordna att 12 kap. 1– 3 §§ PBL skall tillämpas på beslut att lämna lov och förhandsbe- sked. 4.9.9 Ny grund för planföreläggande Jag har i ett tidigare avsnitt utvecklat vad EG-rätten kräver när det gäller genomförande av miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram (avsnitt 3). Ett allmänt grundkrav i EG-rätten, som avspeglas i EG- domstolens domar, är att medlemsstaterna måste uppfylla EG- direktiv såväl i praktiken som formellt i lagstiftningen. Mot denna rättsliga bakgrund, och i sak även av miljöskäl, måste åtgärdspro- grammets genomförande tydligt avspeglas i lagstiftningen. En del av genomförandet är att hindra kommunala beslut om detaljplan eller områdesbestämmelser som strider mot en miljö- kvalitetsnorm eller åtgärdsprogram. Den frågan regleras i 12 kap. 1 § PBL och har behandlats ovan. En annan del i genomförandet är att kunna motverka att kommunen är passiv genom att inte besluta om detaljplan eller områdesbestämmelser trots att sådana beslut är en förutsättning för att genomföra eller programmet. Planföreläggande enligt 12 kap. 6 § PBL ger regeringen rätt att under vissa förutsättningar tvinga en kommun att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser. Möjligheten finns bara i två fall, dels när riksintressen enligt 3 eller 4 kap. miljö- balken inte tillgodoses, dels när det är en fråga om användning av ett mark- eller vattenområde som rör flera kommuner och som inte har samordnats på lämpligt sätt. Om kommunen inte följer planfö- reläggandet får regeringen enligt 12 kap. 7 § PBL på kommunens beskostnad låta upprätta de förslag som behövs för att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser. För att stärka genomförandet av miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram föreslår jag en ny grund för planföreläggande i 12 kap. 6 § PBL. Planföreläggande skall få meddelas även när det behövs för att klara en miljökvalitetsnorm eller för att genomföra ett åtgärdsprogram enligt 5 kap. . har inte något planföreläggande beslutats av regeringen enligt PBL.42 Det är inte heller sannolikt att planföreläggande kommer att användas i någon stor omfattning med stöd av den nya prövningsgrund som föreslås. Ändringen behövs dock mot bakgrund av att staten inte har andra verktyg för att genomdriva beslut om detaljplaner eller områdesbestämmelser, som i vissa fall kan vara en förutsättning för genomdrivande av EG-rättsliga krav. Dessutom kan risken för ett planföreläggande i någon mån driva på det kommunala planarbetet. 42 m.fl. s. 12:19. Utan möjligheten till planföreläggande kommer vissa av kraven i ett åtgärdsprogram inte kunna genomdrivas. Därigenom saknas ett led i genomförandet av miljökvalitetsnormerna som enligt EG- rätten måste tillförsäkras medborgarna. Mot denna bakgrund förslår jag ett nytt andra stycke i 12 kap. 6 § PBL, enligt vilket det skall framgå att regeringen skall förelägga en kommun enligt första stycket om det behövs för att genomföra en enligt EG-rätten bindande miljökvalitetsnorm ett åtgärdsprogram som syftar till genomförande av en sådan. 4.9.10 Den närmare utformningen av planer De förslag som jag lämnar innebär på ett principiellt plan ett ökat kommunalt ansvar för genomförande av miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram. Detta gäller främst reglerna i 5 kap. och 2 kap. PBL. I PBL finns även regler som närmare anger vad som skall ingå i en plan och vad planföreskrifter kan innehålla. Även dessa regler bör vara utformade så att genomförandet av miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram kan fungera. Det gäller såväl i förebyggande syfte som när planens funktion är att komma till rätta med en situation där miljökvalitetsnormer överträds. Enligt 4 kap. 1 § andra stycket 3 PBL, skall det av en översikts- plan framgå hur kommunen avser att iaktta gällande miljökvali- tetsnormer. Regeln bör kompletteras med ett förtydligande. Det skall av översiktsplanen även framgå hur åtgärdsprogram enligt 5 kap. har beaktats. Därigenom bör även 4 kap. 5 § PBL ändras så att det klargörs att under samrådet om översiktsplan skall verka för att miljökvalitetsnormer och åtgärds- program enligt 5 kap. iakttas. Vidare föreslår jag att 4 kap. 9 § ändras så att granskningsyttrande över för- slaget till översiktisplan även inkluderar i vilken mån planen med- verkar till att åtgärdsprogram inte följs. När det gäller detaljplaner och områdesbestämmelser kommer planen delvis bestå av föreskrifter som är rättsligt bindande. Plan- föreskrifters innehåll regleras främst i 5 kap. 7 § PBL. I betänkandet till följdlagstiftning till föreslog Miljö- balksutredningen att 5 kap. 7 § uttryckligen skulle ge stöd för föreskrifter om åtgärder som främjar genomförandet av miljökvalitetsnormer.43 Regeringen avstod dock från ett sådant förslag bl.a. med motiveringen att det inte framgick av utredningens förslag vilken typ av åtgärder det skulle kunna bli fråga om. Det finns i 5 kap. 7 § PBL goda möjligheter att reglera lokalisering och utformning av byggnader och anläggningar samt viss markanvändning som är relaterad till bebyggelse. Det finns bl.a. möjlighet att i planen föreskriva om skyddsanordningar, t.ex. bullervallar. Den miljömässiga grunden för sådana föreskrifter finns i 2 kap. 2 § PBL. Detta gäller även om en miljökvalitetsnorm inte överträds. I sammanhanget kan erinras om att kommunen även har rätt att utfärda föreskrifter med hänsyn till hälsoskyddet inom tätbebyggelse enligt 9 kap. , t.ex. för att begränsa vedeldning. 4.10 Behövs starkare genomdrivningsmekanismer? Genomdrivandet av åtgärder som åläggs myndigheter och kommuner genom åtgärdsprogram främjas genom ändring av 5 kap. 8 § och genom att denna bestämmelse flyttas till 5 kap. 3 §. En stramare styrning föreslås också genom att i förordning ange tidsgränser för olika beslut samt ge olika aktörer ökade möjligheter att överklaga vissa beslut. Direkta påtryck- ningsmedel i form av förelägganden mot myndighet m.m. har dock inte föreslagits förutom när det gäller vissa centrala beslut i PBL. Genom en ny bestämmelse i 5 kap. 9 a § skall regeringen utpeka en myndighet eller kommun som ska ansvara för samordning och kontroll av arbetet med att genomföra ett åtgärds- program. bör i förordning uppdras att kontrollera och följa samordnings- och kontrollmyndigheternas arbete. 4.10.1 Finns det behov av påtryckningsmedel? Denna utredning har till uppgift att utreda och överväga om det behövs påtryckningsmedel mot myndigheter och kommuner som inte fullgör vad som åligger dem enligt ett åtgärdsprogram. 43 SOU 1997:32 s. 263 och 249. på genomdrivandeinstrument och svårigheterna att införa sådana, är grunden till min slutsats att ett säkert och tydligt genomförande av miljökvalitetsnormer lämpligast åstadkoms genom åtgärdsprogram som är direkt bindande för enskilda (alternativ 2 i avsnitt 4.4.6). Mitt förslag om att åtgärdsprogram skall kunna binda enskilda kommer att leda till att myndigheters ansvar för genomförandet minskar. Det kommer dock fortfarande att vara betydande. Vissa frågor bör avgöras i ett särskilt förfarande. Hit hör omprövning av tillstånd eller ändring m.m. av villkor för en viss miljöfarlig verksamhet. Dessutom väcker förslaget frågor om det finns behov av ytterligare mekanismer för att genomdriva de föreskrifter som i ett åtgärdsprogram riktas mot enskilda. I detta avsnitt behandlas i vilka situationer som myndigheter och kommuner är och bör vara skyldiga att följa åtgärdsprogram, vem som är och bör vara skyldig att samordna och kontrollera programmet samt vilka påtryckningsmedel som då kan och bör kunna användas. 4.10.2När är myndigheter och kommuner skyldiga att följa åtgärdsprogram? Av 5 kap. 8 § framgår att myndigheter och kommuner är skyldiga att vidta de åtgärder som behövs enligt ett åtgärdsprogram. Medan många lagar vid sidan av balken hänvisar till 5 kap. 3 § (att miljökvalitetsnormer skall säkerställas vid olika beslut), gäller däremot motsatsen i förhållande till 5 kap. 8 § (om åtgärdsprogram). Det betyder att en myndighet kan vara skyldig att säkerställa miljökvalitetsnormer vid beslut om tillstånd men inte vara direkt skyldig att följa åtgärds- program. De problem som därigenom uppkommer vid tillämning av annan lagstiftning än har diskuterats särskilt i för- hållande till PBL, vilket jag redogjort för under avsnitt 4.9.3. Statliga myndigheter styrs i vissa delar direkt av regeringen och i andra delar av lagstiftningen. Det kan hävdas att myndigheter på grund av 5 kap. 8 § , tillsammans med en allmän lydnadsplikt mot staten, skall genomföra åtgärder som behövs enligt ett åtgärdsprogram fastställt av regeringen. Är det en annan myndighet än regeringen som beslutat om åtgärdsprogrammet kan det däremot bli svårare att hävda att det finns en skyldighet för andra myndigheter att följa åtgärdsprogrammet, om det inte framgår av den författning de tillämpar. Lydnadsplikten för statliga myndigheter gäller inte heller i förhållande till kommuner. Kommuner har inte heller någon direkt lydnadsplikt i förhållande till statliga myndigheter. Kommuner kan enbart åläggas ansvar genom lagstiftning. Min slutsats är att regeln i 5 kap. 8 § skall förstås så att myndigheternas och kommunernas ansvar att följa ett åtgärds- program endast gäller vid ärenden som hanteras enligt . Om det i ärenden enligt annan författning, t.ex. vid planläggning enligt PBL, är angeläget att åtgärdsprogram enligt 5 kap. skall följas, så ska en sådan skyldighet framgå av lagtext, antingen i denna författning eller i Eftersom åtgärdsprogram är en precisering av de krav som miljö- kvalitetsnormen ställer, finns det anledning att vid tillämpning av lagar som hänvisar till 5 kap. 3 § införa en motsvarande skyldighet att följa åtgärdsprogrammet. Annars kan genomförandet av åtgärdsprogrammet inte säkerställas. Jag föreslår därför att kravet i 5 kap. 8 § att besluta om åtgärdsprogram flyttas till 5 kap. 3 § . Därigenom kommer skyldigheten att följa åtgärdsprogrammet gälla enligt den lagstiftning som hänvisar till 5 kap. 3 § . För att tydliggöra innebörden i nuvarande bestämmelse och för att få en enhetlig terminologi i och PBL föreslås att myndigheter och kommuner åläggs att följa åtgärdsprogram. Med anledning av att det finns flera lagar vars tillämpning inverkar på miljökvaliteten, t.ex. lagen om gaturenhållning och skyltning och trafikförordningen, bör som jag tidigare föreslagit i avsnitt 4.3.3. övervägas om åtgärdsprogram skall följas vid tillämpning av ytterligare lagar. Vid tillämpning av sådana lagar som inte direkt rör miljöfrågor, t.ex. skattelagstiftningen bör dock en sådan skyldighet begränsas till att följa åtgärdsprogram, inte att säkerställa miljökvalitetsnormerna. 4.10.3Vem skall kontrollera att åtgärder enligt åtgärdsprogrammet vidtas? Enligt 5 kap. 8 § skall myndigheter och kommuner besluta om de åtgärder som framgår av ett åtgärdsprogram. Men det finns inga regler i om vem som ansvarar för att se till att de åtgärder som anges i ett åtgärdsprogram vidtas. Inte heller regleras vem som ansvarar för att kontrollera om vidtagandet av de olika åtgärderna kommer att medföra förväntat resultat så att miljökvalitetsnormerna kan uppfyllas. Behovet av en kontrollerande myndighet beror i hög grad på hur programmet har utformats. De åtgärdsprogram för luft som regeringen fastställde för och , är adresserade till respektive länsstyrelse. Av programmen framgår att olika aktörer skall vidta åtgärder.