sou · GTB32d2 · 2006-01-01 00:00:00 — När det gäller utsändningstjänster som betecknas som public service finns dock inte någon motsvarande reglering. Däremot har det som framgått ovan uttryckligen föreskrivits att utsändningstjänster av offentliga TV- och radio-företag skall undantas från beskattning. Det är den möjlighet som gemenskapslagstiftaren öppnat för att medlems- staterna skall kunna positivt särbehandla sina public service- företag. Om medlemsstaterna väljer att tillhandahålla public service-utsändningar genom ett annat organ än ett offentligt organ ger inte direktivet uttryckligen någon möjlighet att beskatta dessa utsändningstjänster på annat sätt än övriga utsändningstjänster som tillhandahålls på marknaden. Utredningen har som stöd för sitt antagande att public service- företagens utsändningstjänster ändock skall kunna beläggas med en lägre skattesats än andra utsändningstjänster bl.a. åberopat ett rättsfall från rörande läkemedel, C-384/01, Kommissionen mot . Domstolen fann i målet att det inte strider mot likabehandlingsprincipen att beskatta ersättningsberättigade läkemedel med en lägre skattesats än icke ersättningsberättigade läkemedel. Domstolen ansåg att det inte var den differentierade skattesatsen som avgjorde konsumentens val utan den prisnedsättning som följde av det franska ersättningssystemet för läkemedel, som i sin tur byggde på ett EG- direktiv. Jag instämmer i den tolkning av domen som gjorts i departementspromemorian Mervärdeskatten på ekologiska livsmedel,2 nämligen att domstolen vid sitt godkännande av de differentierade skattesatserna synes lägga vikt vid att stödordningen som sådan byggt på befintliga EG-regler och godkännanden, och att mervärdesskattedifferentieringen direkt 1Se vidare Mervärdesskatten på ekologiska livsmedel, Ds 2002:51, kap. 2.3.2. kopplats till denna stödordning. Genom annan lagstiftning har tillåtits en olikabehandling av läkemedel som i och för sig är likadana eller liknande, och detta kan sägas ha inneburit att en differentiering av mervärdesskattesatsen inte innebär någon (ytterligare) snedvridning av konkurrensen. Någon motsvarande gemenskapsrättslig lagstiftning för public service finns inte. I departementspromemorian framhålls dock att det avgörande för om en differentiering av mervärdesskattesatsen är tillåten är om den skulle kunna påverka konsumentens val. Differentieringen kan vara tillåten för produkter som är fysiskt lika eller liknande om, det finns faktorer på marknaden som gör att den saknar betydelse som konkurrensfaktor. Frågan är då om mervärdesskattesatsen på public service-företagens utsändningstjänster saknar betydelse som konkurrensfaktor och för konsumentens val. Utredningen menar att det faktum att innehavaren av en TV-mottagare måste betala en medieavgift gör att utsändningstjänsterna på marknaden inte är fritt utbytbara för den enskilde avgiftsskyldige konsumenten. Därigenom menar utredningen att det inte är den lägre mervärdesskattesatsen i sig som utgör motivet för att betala medieavgift. Jag kan inte helt instämma i denna slutsats. Av de beräkningar som gjorts av utredningen framgår att medieavgiften måste höjas om medieavgiften beläggs med en normalskattesats () för att bolagens disponibla medel inte skall minska. Det är således klart att skattesatsen kan komma att påverka medieavgiftens storlek. I vilken utsträckning konsumenten i praktiken har en möjlighet att ta del av andra bolags utsändningstjänster utan att få del av public service-bolagens utsändningstjänster är beroende av hur omfattande vidaresändningsskyldigheten i 8 kap. radio- och TV-lagen är. I delbetänkandet Must carry, SOU 2003:109 av radio- och TV- lagsutredningen föreslås en långtgående utvidgning av denna skyldighet. Det går därför inte att med säkerhet förutse i vilken utsträckning det kommer att vara möjligt för en konsument att ta del av andra bolags utsändningstjänster utan att få del av public service-bolagens utsändningstjänster. Det är heller inte möjligt att förutsäga vid vilken prisnivå konsumenten skulle välja andra tekniska alternativ än en TV-mottagare för att motta utsändningstjänster från andra företag och därigenom inte få tillgång till public service-utsändningarna. En hög medieavgift torde dock göra att fler konsumenter överväger att välja andra tekniska alternativ än en TV-mottagare för att ta del av Om det kommer att vara möjligt för konsumenterna att göra ett val mellan public service-bolagens utsändningstjänster och andra utsändningstjänster kan därför enligt min uppfattning skattesatsens storlek få betydelse för konsumentens val. Storleken på skattesatsen har också direkt betydelse för public service-företagens disponibla medel. En skattesats om som föreslås av utredningen leder till att företagen av staten får återbetalat en summa som motsvarar den skatt som företagen erlagt till sina leverantörer och som företagen på grund av den låga skattesatsen inte kunnat kvitta mot utgående skatt. Om företagens disponibla medel ökar på grund av en låg skattesats, ökar också deras möjlighet att konkurrera på marknaden. Sammantaget anser jag att det inte går att enbart reducera skattesatsen på public service-företagens utsändningstjänster men inte på andra utsändningstjänster utan att riskera att likabehandlingsprincipen åsidosätts. Den andra invändningen som jag har mot utredningens förslag rör höjden på den föreslagna reducerade skattesatsen. Som utredningen redogjort för i avsnitt 13 finns en särskild bestämmelse intagen i artikel 12.4 i sjätte direktivet som föreskriver att en reducerad skattesats skall bestämmas så att ingående skatt i verksamheten för vilken avdrag medges kan avräknas helt mot den utgående skatt som inflyter i verksamheten. Av betänkandet framgår att tjänstemän vid kommissionen ansett att bestämmelsen skall utgöra en säkerhetsventil mot att mervärdesskattesystemet, vars syfte är att alstra intäkter till staten, undermineras på grund av för lågt satta skattesatser som kan få till följd av att staten får återbetala den mervärdesskatt som annars skulle ha tillfallit staten. Utredningen påtalar att en skattesats som sätts så lågt att programföretagen regelmässigt erhåller en återbetalning eventuellt kan komma i konflikt med regeln i artikel 12.4. Ändock föreslår utredningen en skattesats om som får till effekt att en regelbunden återbetalning av mervärdesskatt till bolagen kommer att ske. Det är visserligen osäkert hur bestämmelsen i artikel 12.4 skall tillämpas eftersom den aldrig prövats och det går säkerligen inte att undvika att reducerade skattesatser ibland resulterar i att vissa företag får en utgående skatt som är mindre än den ingående och därigenom ibland får tillbaka skatt av staten. Det som är anmärkningsvärt i nu aktuellt fall är emellertid att beräkningarna visar att de få företag som kommer att omfattas av reduceringen regelbundet får tillbaka mervärdesskatt och att den förslagna skattesatsen motiveras just med att de skall få tillbaka skatten. Något klarare fall att applicera på bestämmelsen i artikel 12.4 torde vara svårt att finna. Vid en prövning skulle det enligt min mening föreligga stor risk att den föreslagna skattesatsen inte skulle anses förenlig med bestämmelsen. Slutligen anser jag att det bör framhållas att en särskild utredare gör en översyn av tillämpningsområdet för de reducerade skattesatserna och undantagen från beskattning inom mervärdesskatteområdet (2002:11, dir. 2002:141). Utredaren skall kartlägga de avgränsningsproblem som finns med nuvarande regler. Översynen skall också innefatta en analys av skattesatsernas struktur utifrån rättsliga, administrativa, ekonomiska, fördelningspolitiska och statsfinansiella aspekter. Mervärdesskattens påverkan på konkurrenssituationen mellan och inom olika branscher skall belysas. Vid utformningen av förslagen skall även internationella aspekter på det svenska mervärdesskattesystemet beaktas. Utredaren skall slutligen även granska effekterna av den mervärdesskattelagstiftning inom kulturområdet som trädde i kraft . Genom tilläggsdirektiv förlängdes tiden för att redovisa delbetänkande till och för slutbetänkande till . I tilläggsdirektiven gavs utredaren i uppdrag att närmare utreda effekterna av en mervärdesskatteförändring för vissa verksamheter som uppbär stöd av det allmänna. I betänkandet avsnitt 10.4 hänvisas till Utredningen om radio och TV i allmänhetens tjänst (SOU 2000:55) som framhöll att det förhållandet att public service-företagen inte har avdragsrätt för ingående skatt har negativ påverkan på det sätt som företagen väljer att bedriva sin produktionsverksamhet. Det innebär att företagens val mellan att utföra vissa tjänster i egen regi och att upphandla motsvarande tjänster kan påverkas. Därigenom påverkas konkurrensen på marknaden negativt. I SOU 2000:55 noterades även att nuvarande läge innebär att företagen får försöka definiera vissa upphandlade tjänster som tjänster som inbegrips i de kategorier av kulturtjänster som omfattas av en reducerad skattesats eller ingen skattesats alls för att hålla nere mervärdesskattekostnaden. Jag instämmer i att den effekt som tillskapas genom att aktörer som agerar på samma marknad beskattas olika inte är önskvärd och att en sådan beskattningssituation i största möjliga mån bör motverkas. också skälet till att tillsattes. Den har som ovan nämnts särskilt att se över de reducerade skattesatserna och undantagen inom kultursektorn. En del av de problem som rör public service-företagens upphandling av tjänster som påtalats ovan kan genom mervärdesskattesatsutredningens förslag komma att minskas. Det är omständigheter som bör vägas in vid bedömningen av public service-företagens beskattningssituation. Inte minst mot den bakgrunden anser jag det lämpligt att avvakta med att ändra public service-företagens beskattning till dess att lämnat sina förslag. Vissa frågor avseende radio och TV i Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare ges i uppdrag att ta fram ett underlag beträffande vissa frågor om finansieringen av verksamheten inom radio och TV i allmänhetens tjänst. Utredaren skall främst behandla frågor om avgiftsskyldighet och uppbörd av TV-avgiften, medelstilldelning till programföretagen samt skatteplikt enligt mervärdesskattelagen (1994:200). Uppdraget skall utföras i samverkan med (), () och () samt Radiotjänst i (). Utredaren skall samråda med Radio- och (Ku2000:01), (Ku2001:03) samt följa den parallella parla- mentariska kommitténs arbete (Ku2003:01). Utredaren skall redovisa sitt uppdrag före utgången av . En viktig skillnad mellan public service-företag och kommersiell radio och TV är de ekonomiska förutsättningarna. Genom att vara garanterade en viss på förhand känd resursnivå är public service- företagen inte beroende av att maximera antalet tittare och lyssnare för att generera intäkter. I stället har public service-företagen ett uppdrag att verka i allmänhetens tjänst och erbjuda alla tittare och lyssnare ett mångsidigt och oberoende utbud av hög kvalitet. Finansieringssystemet för radio och TV i allmänhetens tjänst bör uppfylla vissa grundläggande krav. En stark radio och TV i allmänhetens tjänst kräver att programföretagen ges tillräckliga resurser för att kunna utföra sina uppdrag. får finansieringssättet inte begränsa företagens oberoende eller på annat sätt påverka programverksamheten i strid med uppdraget. I allmänhet har programföretagen små möjligheter att genom egna åtgärder påverka sina intäkter. Det är därför viktigt att företagen kan överblicka de ekonomiska förutsättningarna för en så som möjligt. Systemet för finansiering bör även vara överskådligt och enkelt att hantera samt gynna en effektiv och sund hushållning med tilldelade resurser. Det sätt som radio och TV i allmänhetens tjänst finansieras på är avgörande för möjligheten till bibehållet oberoende och för en fortsatt stark förankring hos allmänheten. Verksamhetens icke- kommersiella karaktär är grundläggande för ett programutbud präglat av integritet, mångfald och hög kvalitet inom alla genrer. Utredaren skall ta fram ett underlag beträffande vissa frågor gällande finansieringen av verksamheten inom radio och TV i allmänhetens tjänst. Följande frågor skall behandlas. Erfarenheter från andra länder bör beaktas i den utsträckning det är motiverat. I de fall utredaren lämnar förslag som har ekonomiska konsekvenser skall kostnadsberäkningar redovisas. Regeringen har denna dag bemyndigat chefen för departementet att tillkalla en kommitté med parlamentarisk sammansättning som får i uppdrag att utifrån en bred omvärldsanalys ta fram ett underlag beträffande de villkor som skall gälla för radio och TV i allmänhetens tjänst. Den kommittén skall främst behandla frågor som rör programföretagens uppdrag och organisation. finansieras verksamheten inom radio och TV i allmänhetens tjänst i princip uteslutande via TV-avgiften. SVT har därutöver en mycket begränsad möjlighet att sända sponsrade program medan UR har rätt att i vissa fall ta emot allmänna medel för utbildningsinsatser. SVT redovisade för en intäkt från sponsring som uppgick till vilket motsvarade drygt en procent av intäkterna från avgiftsmedel. UR hade i intäkter från allmänna medel för programproduktion avseende fortbildningsinsatser för lärare, vilket motsvarade av intäkterna från avgiftsmedel . Modellen för finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst är en viktig del av programföretagens självständiga ställning gentemot såväl staten som privata intressen. Radiotjänst i () svarar för uppbörden och kontrollen av TV-avgiften. har RIKAB också ansvaret för förvaltningen av rundradiomedlen. RIKAB ägs gemensamt av de tre programföretagen. Under innevarande tillståndsperiod har riksdag och regering ställt krav på programbolagen att minska skolket från TV-avgiften, vilket har gett mycket goda resultat. , 2002, redovisar RIKAB och program- bolagen att skolket minskat och avgiftsintäkterna ökat med jämfört med . Resultatet överträffar regeringens krav på en minskning av skolket med . har det genomsnittliga antalet TV-avgifter ökat med 33 000 till totalt 3 383 000 registre- rade avgifter. Uppskattningsvis betalar av de avgifts- skyldiga hushållen sin TV-avgift. Utifrån dagens tekniska utveckling finns det skäl att analysera hur TV-avgiften skall se ut för att finansiera en oberoende radio och TV i allmänhetens tjänst. Det är således inte aktuellt att vidta åtgärder som exempelvis skulle innebära att programföretagen säljs eller finansieras genom reklamintäkter. Inte heller finns det några skäl för att införa ett system som skulle innebära att public service-företagen övergår till att finansieras över statsbudgeten. Förändringar har emellertid skett sedan lagen (1989:41) om TV- avgift trädde i kraft. Enligt lagen skall den som innehar en TV- mottagare betala TV-avgift för mottagaren. I förarbetena (prop. 1988/89:18 s. 43 ff) anges vad som avses med begreppet TV- mottagare. I propositionen konstateras att även andra apparater än de som i dagligt tal benämns TV-mottagare kan vara avgiftspliktiga mottagare. Det gäller t.ex. vissa videobandspelare och vissa motta- gare för satellitsändningar. Enligt 4 och 5 §§ lagen om TV-avgift omfattar skyldigheten att betala TV-avgift inte sådana TV-mottagare som på grund av sin konstruktion inte kan användas för att ta emot markbundna sändningar, och inte heller för TV-mottagare i anläggningar eller okaler för annat än bostadsanläggningar eller i fortskaffningsmedel, om mottagaren på grund av en särskilt vidtagen åtgärd inte kan användas för att ta emot TV-program. Motivet för att TV-mottagare som inte kan användas för att ta emot markbundna sändningar skall vara undantagna från avgift är att de avgiftsfinansierade sändningarna uteslutande sker från marksändare. Om SVT skulle börja sända från satellit skulle man enligt propositionen få överväga att ta upp frågan till förnyad prövning. Regeringen medgav att SVT får inleda sändningar över satellit för mottagning i . Det motiv som ursprungligen anfördes för undantaget för TV-mottagare som inte kan ta emot markbundna sändningar är därför inte längre för handen. Det är vidare möjligt att på olika sätt använda persondatorer för att ta emot TV-sändningar. Med ett s.k. kan datorn redan nu användas för att ta emot vanliga TV-sändningar. I en skrivelse till har Radiotjänst i () begärt en översyn av reglerna om undantag från avgiftsskyldighet. Behovet av en översyn beror enligt bolaget dels på att sänder SVT1, SVT2 och andra digitala kanaler över satellit, dels på att möjligheten att ta emot rörliga bilder över telenäten genom s.k. bredbandstjänster gör att en dator uppkopplad till Internet kan betraktas som en TV- mottagare. beslutade (prop. 2002/03:72, bet. 2002/03:KU33, rskr. 2002/03:196) att de digitala TV-sändningarna skall byggas ut och att de analoga TV-sändningarna skall upphöra efter en övergångsperiod. kommer det därför inte längre vara möjligt att ta emot marksänd TV med enbart en analog TV-mottagare. Uppdraget i fråga om TV-avgiften Utredaren skall utifrån ett brett perspektiv analysera nuvarande och alternativa sätt att inbringa TV-avgiften. Utredaren skall även se över reglerna för avgiftsskyldighet i syfte att anpassa dem till den tekniska utveckling som har skett samt analysera om övergången till digitala marksändningar medför några konsekvenser för lagen om TV-avgift. Ett grundläggande krav på förslagen är att systemet för finansieringen av en radio och TV i allmänhetens tjänst garanterar en oberoende programverksamhet. beslutar hur mycket pengar programbolagen skall tilldelas. fastställer även TV-avgiftens storlek. Intäkterna från TV-avgiften förvaltas av RIKAB som har statens uppdrag att uppbära TV-avgiften och bedriva avgiftskontroll. Medlen placeras på det s.k. rundradiokontot i . I betänkandet Radio och TV i allmänhetens tjänst ett beredningsunderlag (SOU 2000:55) föreslog den särskilde utredaren en modell där intäkterna från TV-avgiften skulle tillfalla programföretagen direkt. Denna modell innebär att rundradiokontot i avskaffas. TV-avgifterna, som även i fortsättningen skulle uppbäras av RIKAB, skulle utbetalas direkt till företagen. Fördelningen av medlen mellan programföretagen föreslogs även med denna modell kunna ske med hjälp av den fördelningsnyckel som tillämpas. Företagen skulle således själva få ett fullständigt och direkt ansvar för sin likviditetsplanering. Modellen skulle vidare innebära att inte längre skulle anslå medlen till programföretagen. föreslogs ändå behålla ansvaret för TV-avgiftens storlek. En direktfinansieringsmodell, där avgifterna tillfaller program- bolagen direkt, utan att först placeras på rundradiokontot, kan innebära ett enklare, renare och mer transparent finansieringssätt och därigenom öka legitimiteten i systemet. Regeringen har tidigare framfört att den i princip delar uppfattningen att ett system med direktfinansiering bör införas. I samband med frågan om direktfinansiering bör också övervägas om det är möjligt och lämpligt att införa skatteplikt enligt mervärdesskattelagen av programföretagens verksamhet för produktion och utsändning av radio- och TV-program. Public service-företagens icke-kommersiella verksamhet, dvs. uppdraget i allmänhetens tjänst, är undantagen från skatteplikt enligt 3 kap. 20 § mervärdesskattelagen. Detta innebär att det i enlighet med vad som normalt gäller för verksamhet som är undantagen från mervärdesskatt saknas rätt till avdrag för ingående mervärdesskatt, vilken istället blir en kostnad i verk- samheten. Uppdraget i fråga om medelstilldelningen Utredaren skall analysera olika tänkbara modeller för direktfinansiering och lämna förslag till en sådan modell. En utförlig konsekvensanalys avseende skattemässiga följder och konsekvenser för rundradiorörelsen skall göras. Om utredaren finner det möjligt och lämpligt att införa skatteplikt enligt mervärdesskattelagen för programföretagen, skall förslag lämnas om hur det skall kunna göras. skall ekonomiska, organisatoriska och administrativa konsekvenser för programföretagen liksom konsekvenser för public service- uppdraget som sådant av ett införande av mervärdesskatteplikt analyseras. Även de EG-rättsliga aspekterna av mervärdes- skatteplikt samt förslagets påverkan på konkurrenssituationen i branschen skall belysas. Utredaren skall samverka med , , samt Radiotjänst i . Utredaren skall fortlöpande samråda med Radio- och (Ku2000:01), (Ku2001:03) samt följa den parallella parlamentariska kommitténs arbete (Ku2003:01). Utredaren skall i sitt arbete noga följa arbetet inom andra områden som rör verksamheten inom en radio och TV i Uppdraget skall redovisas före utgången av . Tilläggsdirektiv till Utredningen om finansiering m.m. av radio och TV i allmänhetens tjänst (Ku 2003:02) Beslut vid regeringssammanträde . Uppdraget till Utredningen om finansiering m.m. av radio och TV i allmänhetens tjänst (Ku 2003:02) ändras så att frågan om betalningsskyldighet för TV-avgift vid dödsfall samt vissa ytterligare TV-avgiftsfrågor skall ingå i uppdraget. Uppdraget skall, med ändring av tidigare angiven tidpunkt, redovisas före utgången av . Regeringen beslutade att bemyndiga chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att analysera och överväga behovet av ändringar i framför allt radio- och TV-lagen (1996:844) och lagen (1989:41) om TV-avgift samt föreslå de lagändringar som föranleds av övervägandena (dir. 2000:43). Utredningen har antagit namnet Radio- och (Ku 2000:01). I utredningens uppdrag ingår att överväga frågan om betalningsskyldighet för TV-avgift vid dödsfall (dir. 2001:11) samt vissa ytterligare TV- avgiftsfrågor (dir. 2003:30). Regeringen bemyndigade vidare chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att ta fram ett underlag beträffande vissa frågor om finansieringen av verksamheten inom radio och TV i allmänhetens tjänst under nästa tillståndsperiod. Den särskilda utredaren skall bl.a. se över reglerna för avgiftsskyldighet i syfte att anpassa dem till den tekniska utvecklingen samt analysera om övergången till digitala marksändningar medför några kon- sekvenser för lagen om TV-avgift. Uppdraget skall redovisas före utgången av (dir. 2003:120). Utredningen har antagit namnet Utredningen om finansiering m.m. av radio och TV i allmänhetens tjänst (Ku 2003:02). Regeringen anser att samtliga frågor under utredning som rör TV-avgiften bör ses över i ett sammanhang. Uppdraget för Utredningen om finansiering m.m. av radio och TV i allmän- hetens tjänst (Ku 2003:02) bör därför omfatta samtliga dessa frågor. Uppdraget utvidgas till att omfatta dels frågan om betalningsskyldighet för TV-avgift vid dödsfall, dels vissa ytterligare TV-avgiftsfrågor. Tiden för redovisning av uppdraget bör av denna anledning förlängas. Regeringen beslutar även denna dag om tilläggsdirektiv till Radio- och som innebär att utredningens uppdrag inte längre omfattar frågor som rör TV-avgiften. Betalningsskyldighet för TV-avgift vid dödsfall Enligt 2 § första stycket lagen om TV-avgift betalas en enda TV- avgift för samtliga TV-mottagare som är avsedda att användas i innehavarens hushåll. En enda avgift betalas också för bl.a. samtliga TV-mottagare som finns inom samma sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag, om TV-mottagarna är avsedda att användas av dem som får vård. Enligt 11 § skall TV-avgiften betalas till dess att den avgiftsskyldige har anmält hos Radiotjänst i () att hans eller hennes avgiftspliktiga innehav har upphört. En avgift som avser tid efter det att en sådan anmälan har kommit in till bolaget skall betalas tillbaka till den avgiftsskyldige. Om beloppet är lägre än skall det inte betalas tillbaka. Enligt 15 § skall bolaget ompröva beslut om avgiftsskyldighet om den som beslutet rör begär det eller om det annars föreligger skäl. Om en begäran om omprövning har kommit in till bolaget efter den dag då avgiften senast skulle ha betalats skall bolaget ändra beslutet endast om det är uppenbart oriktigt.