sou · GTB36 · 2006-01-01 00:00:00 — Placering vid en sådan avdelning avses inte vara permanent utan skall avse en kor- tare tid. De intagna vistas i sina bostadsrum med undantag för pro- menader enskilt i s.k. promenadburar. Det förekommer således ingen gemenskap mellan de intagna. Vistelsen på observationsavdelning kan vara antingen frivillig eller tvångsmässig. Platser vid observa- tionsavdelning finns i större eller mindre omfattning vid alla anstalter. Nämnas bör också de s.k. stödavdelningarna. Vid anstalten finns en stödavdelning med 18 platser med en mycket hög säkerhet. De intagna på avdelningen har en s.k. dubbeldiagnos, dvs. Kriminalvården – organisation och regelverk de har både en psykisk störning och ett utagerande beteende. Stöd- avdelning med en lägre grad av säkerhet finns på anstalten Fosie. Sammantaget finns således den högsta säkerheten vid säkerhets- avdelningarna och SKI-avdelningarna med totalt 30 platser i landet. Samtliga platser i övrigt vid anstalterna Kumla (med totalt 257 plat- ser) och (med totalt 273 platser) bedöms ha en högre säkerhet än de slutna anstalterna i övrigt. Samma förhållande gäller för 30–40 av platserna vid anstalten . Regeringen har godkänt en utbyggnad av anstalten Kumla med ytterligare 120 platser, varav 60 platser är avsedda för psykiskt störda intagna. En- ligt Riksmottagningen har man dock ansett att Kumla och är de två anstalter med högst säkerhet och att anstalterna , , , , och utgör en undergrupp av slutna anstalter med högre säkerhet än övriga. Sistnämnda anstalter sammanfattas inte sällan som de åtta, som en benämning på de anstalter där man placerar ett särskilt tungt klien- tel. Jag återkommer i samband med mina överväganden och förslag till den oklarhet som råder vad gäller säkerhetsklassificeringen av an- stalter utifrån säkerhetsgrad. 2.3Placeringen av de intagna med avseende på säkerhetsbehov Inför varje placering i anstalt av en dömd person görs en behovs- och riskbedömning där bl.a. de nämnda faktorerna med avseende på sä- kerhet bedöms. Beslut om placering fattas vid tre placeringsenheter med var sitt geografiskt ansvarsområde. Verksamheten håller f.n. på att omorganiseras och de tre enheterna ersätts av en placeringsenhet i . Placeringen av de dömda som har en verkställbar dom på fängelse om lägst (för kvinnor lägst ) följer särskilda rutiner. Dessa placeras initialt vid den s.k. riksmottagningen vid anstalten Kumla där den nämnda behovs- och riskanalysen i stället görs för Kriminalvården – organisation och regelverk denna kategori av intagna (se 16 kap. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt [KVVFS 2004:13]). Även andra intagna än de som nämnts kan efter särskilt beslut av Kri- minalvårdsstyrelsen placeras vid riksmottagningen för bedömning, t.ex. då kriminalvårdens tidigare erfarenheter av den dömde motive- rar det, den intagne tillhör en kriminell organisation eller stora säker- hetsrisker kan befaras, t.ex. risk för fritagning. Även händelser under pågående verkställighet av fängelsestraff kan motivera placering på riksmottagningen, t.ex. då en rymning eller annan händelse kan ha så avgörande betydelse från säkerhetssynpunkt att den intagnes fort- satta anstalts- eller avdelningsplacering bör särskilt övervägas. För den som avtjänar fängelsestraff i lägst skall det enligt 7 § tredje stycket lagen om kriminalvård i anstalt särskilt beslutas om de villkor som skall gälla för verkställigheten med avseende på placering samt permissioner, vistelser och verkställighet utanför an- stalt (de intagna som omfattas av bestämmelsen kallas ofta 7:3-or med syftning på det tillämpliga lagrummet). Om det finns särskilda skäl kan sådana villkor också beslutas för en intagen som har dömts till fängelse i lägst . Underlaget för ett sådant beslut tas fram vid riksmottagningen och beslut fattas av . Ett sådant villkor kan vara att den intagne skall placeras vid en avdel- ning/plats med förhöjd säkerhet. Vid riksmottagningen genomförs en omfattande kartläggning av den intagne. Med avseende på riskbedömningen beaktas bakgrunds- faktorer, såsom om den intagne har varit föremål för vård inom eller psykiatrin, tidigare domar, utfall av tidigare verk- ställigheter (t.ex. vad gäller rymning, missbruk, utevistelser, fritagning, hot och våld eller annan misskötsamhet), aktuell brottslighet (t.ex. anknytningar till extrem organisation eller internationella anknyt- ningar) och personlighetstörningar (t.ex. psykopatidiagnos). Vidare bedöms s.k. dynamiska faktorer som missbruk, psykisk hälsa, socialt kontaktnät, kriminella attityder och värderingar och social anpass- ning. Den intagne skall uppmuntras att delta i utredningen. Den ut- redning som görs vid riksmottagningen bör enligt de nämnda före- skrifterna och allmänna råden färdigställas . Antalet intagna vid riksmottagningen har ökat stadigt sedan verk- samheten startade . Enligt statistik från riksmottagningen placerades 245 personer vid mottagningen, medan antalet uppgick till 464. De brott som de intagna har dömts för utgörs till stor del av grovt narkotikabrott/varusmuggling (omkring 49 pro- cent), rån (), försök till mord/dråp (omkring Kriminalvården – organisation och regelverk ) och mord (). De våldsrelaterade brotten är sammantaget mycket vanliga. Omkring hälften har tidigare avtjä- nat fängelsestraff. (se Andershed, H, , M, , P. Och , B-M (2004). Riksmottagningen 1997 2003, En be- skrivning av långtidsdömda män i . Rapport från kriminal- vårdsanstalten . Ansvaret för den intagne efter placeringen När den intagne efter beslut om placering flyttas till en kriminal- vårdanstalt övergår ansvaret för att genomföra riskbedömningar till den lokala . Av föreskrifter och allmänna råd om planering av kriminalvårdspåföljd m.m. (KVVFS 2004:7) framgår att för varje klient skall vid den krimi- nalvårdsmyndighet där klienten är aktuell utses en tjänsteman med uppgift att upprätta en plan för verkställigheten. Planen skall bygga på en risk- och behovsanalys som fortlöpande skall uppdateras, sär- skilt för långtidsdömda. Analysen skall resultera i en risk- och be- hovsprofil som bl.a. bör innefatta förslag på hur man kan tillgodose krav på säkerhet under verkställigheten. Vad gäller placeringen fram- går av de nämnda föreskrifterna och allmänna råden att den intagne skall, med ledning av risk- och behovsprofilen, placeras i den avdel- ning inom anstalten som i första hand tillgodoser behovet av säker- het och i andra hand hans behov av omvårdnad. Beslut om omplacering mellan avdelningar inom en anstalt fattas av den lokala . Förflyttningar mellan an- stalter beslutas enligt huvudregeln av placeringsenheterna. Beslut om förflyttning får dock inte strida mot sådana allmänna villkor en- ligt 7 § tredje stycket lagen om kriminalvård i anstalt som nämnts ovan, t.ex. villkor om förhöjd säkerhet. Det åligger således den lokala att för placeringsenheterna respektive påtala föränd- ringar i riskbedömningen som kräver förflyttning utanför anstalten eller ändringar av tidigare fattade beslut kring säkerhetsnivån m.m. Kriminalvården – organisation och regelverk Öppen eller sluten anstalt Vad gäller placeringen av de intagna framgår av 7 § lagen om krimi- nalvård i anstalt att en intagen i första hand skall placeras i öppen anstalt om inte placering på sluten anstalt är nödvändig av bl.a. säkerhetsskäl. Vid bedömningen skall beaktas om det finns risk för att den intagne skall avvika eller fortsätta med brottslig verksamhet. Av föreskrifter och allmänna råd om place- ring av dömda i kriminalvårdsanstalt (KVVFS 2004:3) framgår att med säkerhetsskäl avses att kravet på samhällskydd skall tillgodoses, vilket betyder att säkerhetsnivån bör bestämmas utifrån risken för fortsatt brottslig verksamhet, rymning, missbruk samt hot och våld inom anstalten. Placering med förhöjd säkerhet Av föreskrifter och allmänna råd om place- ring av dömda i kriminalvårdsanstalt (KVVFS 2004:3) framgår vidare att vid valet av anstalt skall beaktas att det föreligger skillnader i säker- hetsnivå mellan de slutna anstalterna. I föreskrifterna anförs vidare att några av de slutna anstaltsavdelningarna svarar mot mycket högt ställda krav på rymningshinder och att några av dessa anstalter/an- staltsavdelningar har bättre möjligheter att hantera risken för hot och våld. Vidare anförs att andra slutna anstaltsavdelningar har en- dast rymningshinder för att hindra spontanrymningar. Vad gäller placering på anstalt eller avdelning med förhöjd säker- het anförs i de nämnda föreskrifterna och allmänna råden att en dömd bör placeras på en sådan anstalt/avdelning om han vid en helhetsbe- dömning har funnits fordra förstärkta resurser för att kravet på sam- hällskydd skall tillgodoses. Valet av sådan anstalt/avdelning syftar till att förhindra att den dömde avviker från en sluten anstalt, fort- sätter med brottslig verksamhet eller utgör en fara för annans säker- het till liv eller hälsa. Som exempel anges att den dömde kan vara hotande, krävande eller utagerande mot personal och medintagna i sådan grad att hans beteende inte utan förstärkta resurser kan han- teras i sluten anstaltsavdelning/plats. Vidare anförs att han kan vara benägen till kvalificerad brottslighet eller ha kontakter i den krimi- nella världen som kräver förstärkta resurser för att hindra att han genom kommunikation med yttervärlden organiserar brottslig verk- Kriminalvården – organisation och regelverk samhet inifrån en sluten anstaltsavdelning/plats eller vara en särskilt förslagen rymmare. Ett ytterligare skäl kan vara att det finns risk för avancerad fritagning. Vidare kan den dömde ha särskilda svårigheter att fungera i grupp eller utöva allvarligt menlig inverkan i grupp. Det anförs att han normalt är dömd för allvarlig brottslighet. Vad gäller omplacering av intagna under anstaltstvistelsen anges i de nämnda föreskrifterna och allmänna råden att den intagne bör förflyttas till öppnare förhållanden så snart hänsynen till säkerheten inte längre lägger hinder i vägen. Förflyttning till en sluten avdelning med förhöjd säkerhet bör normalt endast förekomma då uttalade säkerhetshänsyn gör sig gällande och det är uteslutet att den intagne kan hanteras i en sluten anstaltsavdelning utan förstärkta resurser. Som framgår i avsnittet ovan innebär bedömningen förhöjd säker- het att den intagne placeras på någon av anstalterna Kumla eller eller på någon av de 30–40 platser på anstalten som upp- fyller dessa krav. Enligt uppgift från täcker dessa platser väl behovet såvitt gäller antalet platser. Styrelsen har dock framfört att säkerheten vad gäller dessa platser bör förbättras genom att flera mindre avdelningar med en än högre säkerhet skapas. Av statistik från riksmottagningen vid anstalten Kumla framgår beträffande bedömningen om förhöjd säkerhet bl.a. följande. bedömdes åtta personer vara i behov av förhöjd säker- het. t.o.m. var motsvarande siffra sju perso- ner. Beträffande flertalet av dessa angavs i beslutet om villkor även vilka anstalter som var aktuella vid placeringen, i samtliga fall Kumla, eller . I ett större antal beslut om särskilda villkor be- gränsas urvalet av anstalter vid en placering utan att för den skull be- greppet förhöjd säkerhet används. angavs i 31 fall att den intagne, utan bedömningen förhöjd säkerhet, skulle placeras på någon av anstalterna Kumla, , eller . Vidare angavs i tre fall att vissa anstalter var uteslutna vid placeringen och i ett fall togs beslut om direkt placering på SKI-avdelning. t.o.m. angavs under samma förutsättningar endast i sju fall placering vid anstalterna Kumla, eller och i ett fall angavs att vissa anstalter var uteslutna vid placeringen. Enligt uppgift från riksmottagningen får de flesta långtidsdömda beslut om särskilda villkor med placering i någon av de anstalter som tidigare klassificerades som säkerhetsklass 1 eller 2, dvs. anstal- terna Kumla, , , , , , , , , eller . Kriminalvården – organisation och regelverk Särskilt om placering på säkerhetsavdelning Som jag tidigare anfört är placering på säkerhetsavdelning den enda typ av placering som regleras i lag. Under anstaltsvistelsen får, enligt 20 § lagen om kriminalvård i anstalt, en intagen som har dömts till lägst fängelse hållas av- skild från andra intagna om det kan befaras att han planlägger rym- ning eller att annan planlägger fritagningsförsök och avskildheten är nödvändig för att hindra att en sådan plan sätts i verket. För en så- dan placering krävs vidare att det med hänsyn till den intagnes brotts- lighet eller annars kan befaras att han är särskilt benägen att fort- sätta en brottslig verksamhet av allvarlig karaktär. Ett sådant beslut skall omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst . Beslut om att intagen skall hållas avskild från andra in- tagna fattas av . Om de förhållanden som beskrivs ovan kan antas komma att be- stå får enligt 20 a § lagen om kriminalvård i anstalt den intagne i stället placeras på en säkerhetsavdelning. En sådan pla- cering är också möjlig om det finns särskild anledning anta att place- ringen behövs för att hindra den intagne från brottslig verksamhet av allvarligt slag under vistelsen i anstalt. Beslut om placering på säkerhetsavdelning skall omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst en gång . Beslut om placering på säker- hetsavdelning fattas av och i praktiken fattas denna typ av beslut av generaldirektören personligen. Kriminalvårds- styrelsen fattar även beslut om förflyttning mellan olika säkerhets- avdelningar. I stället för att placeras på säkerhetsavdelning har den intagne rätt att vistas avskild från andra intagna (s.k. isolering). Att ersätta en placering på säkerhetsavdelning med en placering på isoleringsav- delning är dock inte möjligt om särskilda skäl med hänsyn till den intagnes hälsa talar mot det eller det av säkerhetsskäl är av synnerlig vikt att den intagne inte placeras utanför säkerhetsavdelningen. har producerat en handbok – om säkerhet och ordningsfrågor – som utgör ett underlag för säkerhets- arbetet vid de lokala myndigheterna. är tänkt att utgöra Kriminalvården – organisation och regelverk ett styrmedel för att upprätta instruktioner till de anställda vid de lokala myndigheterna. Det framhålls dock i handboken att det är myndigheternas eget ansvar att avgöra omfattningen och detaljrike- domen i de lokala instruktionerna. Begreppet säkerhet definieras i handboken som ett förhållande som eftersträvas och som uppnås genom två kategorier av åtgärder: förebyggande åtgärder och skyddsåtgärder. För genomförandet av säkerhetsarbetet har en policy skapats. Den strategi som utgör en del av policyn benämns dynamisk säkerhet. Grunden för den dy- namiska säkerheten anges vara att skapa en rad förhållanden som till- sammans ger en god grund och möjlighet att upprätthålla ordningen och skapa trygghet för såväl personal som intagna. Detta skall upp- nås genom (1) teknisk och fysisk säkerhet, (2) lagar, förordningar, föreskrifter och instruktioner, (3) personalens relationer till klienten och (4) personaltillgång/tillgänglighet. innehåller information om hur instruktioner från myndighetsledningen till de anställda bör kunna utformas inom en rad områden såsom rutiner kring besök, brevgranskning, telefon, visitationer osv. 2.4.2Beredskap för allvarliga incidenter har i föreskrifter och allmänna råd om bered- skapsplanering för åtgärder i händelse av våld, hot om våld eller andra allvarliga incidenter (KVVAF 2000:7) fastställt vissa rutiner för de lokala myndigheterna. Av föreskrifterna framgår att de lokala myndigheterna skall upp- rätta en beredskapsplan som redovisar varje enhets (t.ex. en anstalts) föreberedelser och åtgärder som syftar till att hantera våldssituationer, hot om våld eller andra allvarliga incidenter. Beredskapsplanen skall innehålla åtgärdsplaner bl.a. med avseende på rymningar direkt från anstalt, fritagningar och gisslantagning samt skall behandla formerna för samverkan med polis och räddningstjänst. Åtgärdsplanerna skall enligt föreskrifterna utarbetas från ett lokalt perspektiv, dvs. med hänsyn till den enskilda anstaltens säkerhetsklass och sammansätt- ning av intagna. En incident åtgärdas i första skedet av anstaltens s.k. larmstyrka som utgörs av ett antal vårdare från den ordinarie verksamheten under ledning av vaktchefen, dvs. den ansvarige i anstaltens central- Kriminalvården – organisation och regelverk Larmstyrkan kan snabbt bistå personal på en avdelning om förstärkning behövs. Av de nämnda föreskrifterna framgår vidare att det vid en anstalt skall finnas en incidentledningsgrupp med tjänstemän som har den beslutsbefogenhet och expertkunskap som varje händelse kräver. Vid de platser som bestämmer skall också finnas s.k. insatsgrupper för skyddsingripanden. Kriminalvårdssty- relsen har beslutat att vissa, särskilt angivna lokala myndigheter skall ha en fast insatsgrupp motsvarande ett team om nio personer. Anstalterna Kumla, och och ett antal ytterligare anstalter omfattas av det beslutet. Den personal som ingår i insatsgrupperna har tillgång till särskild utrustning, såsom hjälm, olika kroppsskydd, fängsel, batong och sköldar. Användning av såväl incidentledningsgrupp som insatsgrupp beslutas av den lokale myn- dighetschefen. Inom kriminalvården finns vidare särskilt utbildade förhandlare som, på samma sätt som förhandlare inom polisen, deltar i exempel- vis gisslansituationer. Förhandlarna har utbildats av bl.a. polisen och dess nationella insatsstyrka. finns ett drygt hundratal förhand- lare inom kriminalvården med placering på olika lokala myndigheter. Beredskapsplanen skall enligt föreskrifterna övas minst en gång . En övning kan vara allt från en s.k. desk-top övning, dvs. en simulerad övning vid ett sammanträdesbord, till fullskaleövningar med externa samarbetspartners. Planen skall vidare revideras och fastställas av chefen för en myndighet. En undersökning genomförd av den fackliga organisationen visar på stora brister vad gäller övningar av bered- skapsplaner. har sammanställt en enkätundersökning med svar från bl.a. 36 slutna anstalter. Undersökningen visar att endast 16 av de 36 slutna anstalter som svarade på enkäten uppfyller kravet på övning . De flesta av anstalterna har genom- fört någon form av beredskapsövning , men 13 av anstalterna inte har genomfört någon beredskapsövning över huvud taget (Beredskapen inom kriminalvården, Snabbundersökning om beredskapsplanerna på anstalter och häkten, ). Kriminalvården – organisation och regelverk Särskilt om åtgärdsplaner för rymningar I den ovan nämnda säkerhetshandboken lämnar Kriminalvårdsstyrel- sen rekommendationer med avseende på åtgärdsplanerna för rym- ningar. Av handboken framgår bl.a. att planen bör omfatta vilka som skall informeras med anledning av en inträffad rym- ning, hur detta skall gå till och vem som ansvarar för att informa- tionen lämnas, instruktioner om att en skriftlig rapport skall upprättas, vem som ansvarar för att informeras, och instruktioner för att samtliga omständigheter som har betydelse för en kommande utredning dokumenteras och sammanställs. Särskilt om åtgärdsplaner för fritagningar Av framgår med avseende på myndigheternas åtgärdsplaner i fråga om fritagningar att planen bör innehålla ett klargörande att den säkerhetsbedömning som görs i samband med placeringen ligger till grund för att identifiera intagna där det kan föreligga en risk för fritagning, rutiner för hur intagna skall hanteras vid utevistelser då risk för fritagning kan anses föreligga, t.ex. bistånd av polis, användning av skyddsutrustning, vägval för att en transport inte skall vara förutsägbar, användningen av fängsel och att säkra transporten till och från tjänstebilen. rekommendationer tar sin utgångspunkt i fritagningar som inträffar då den intagne vistas utanför anstalten. För övriga situationer hänvisas till avsnittet nedan om gisslan. Särskilt om åtgärdsplaner för gisslantagningar Av handboken framgår beträffande gisslantagningar att förhållnings- sättet och agerandet i sådana situationer bör vara att den som tagits som gisslan inte får skadas på något sätt. Av åtgärdsplanen bör enligt handboken framgå att följande orga- nisationer och funktioner bör underrättas och inkallas: incidentled- ningsgruppen, polis och/eller räddningskår, insatsgrupp (om sådan Kriminalvården – organisation och regelverk finns), krisgrupp, personalförstärkning, , re- gionkontoret och . Åtgärdsplanen bör enligt handboken vidare innehålla rutiner av- seende de hjälpinsatser av polis och räddningskår som genomförs efter samråd med kriminalvården. Sådan rutiner bör finnas med avse- ende på besluts- och ansvarsordningen, användningen av insatsgrup- pen, tillgången till experter inom polis och räddningskår samt till- gången till lämplig lokal för samordning av insatser. Samrådsförfa- randet bör enligt handboken syfta till att finna svar på frågor om bl.a. vem som leder insatsen, en lämplig lokal att styra gisslantagaren till, att få undan andra intagna, att dokumentation förs över incidenten, att bevissäkring genomförs, kontakten med anhöriga, löpande infor- mation till personal och kontakter med massmedia. 2.4.3Befogenheter för polis och kriminalvård Kriminalvården har enligt 24 kap. 2 § viss befogenhet att bruka våld mot de intagna. Om den som är intagen i kriminal- vårdsanstalt rymmer eller sätter han sig med våld eller hot om våld till motvärn eller gör han på annat sätt motstånd mot någon under någon under vars uppsikt han står, får det våld brukas som med hän- syn till omständigheterna är försvarligt för att rymningen skall hind- ras eller ordningen upprätthållas. Detsamma gäller om någon annan än den som nämnts gör motstånd i ett sådant fall. Enligt 24 kap. 5 § har var och en som i ett sådant fall hjälper kriminal- vården samma rätt att bruka våld. Som framgått ovan har kriminal- vården egen särskilt utbildad personal för att kunna bemöta inciden- ter på anstalterna, såsom förhandlare och insatsgrupper. Polisens uppgift är enligt 2 § polislagen (1984:387) bl.a. att före- bygga och utreda brott som hör under allmänt åtal. Polisens befo- genheter gäller naturligtvis även med avseende på brott inne på en kriminalvårdsanstalt. De uppgifter och befogenheter för polis och kriminalvård som redovisats ger naturligtvis upphov till frågan om vem som t.ex. med anledning av en gisslansituation skall agera och vilken myndighet som beslutar. Frågan aktualiserades efter det s.k. . I den utredning som genomfördes efter den händelsen (se närmare avsnitt 3.1.3) behandlades bl.a. befälsförhållandena mellan kriminalvård och polis. Utredaren, lagmannen , fram- förde i den promemoria som utredningen presenterade åsikten att Kriminalvården – organisation och regelverk det är kriminalvården som i första hand svarar för vård, ordning och säkerhet inom en anstalt. Först när händelseutvecklingen på en an- stalt medför att en polisinsats är påkallad skall polisen enligt vad som anförs i promemorian överta ansvaret för insatsledningen. I prome- anförs vidare att kriminalvården även bör ha till uppgift att söka förebygga och spana mot smärre brott inom en anstalt. Det är enligt vad som framgår av promemorian varken möjligt eller önsk- värt för polisen att söka förebygga och spana mot brott inom en anstalt, trots att polisen har denna befogenhet i samhället i övrigt. Endast om det på en anstalt inträffar brott av allvarligare art torde enligt promemorian polisens straffprocessuella befogenheter ta över kriminalvårdens ansvar. Vidare anförs i promemorian beträffande ordningsstörningar att polisen har möjlighet att biträda kriminal- vården även i fall då de intagna endast bryter mot anstaltens ord- ningsföreskrifter, dvs. då inget brott har begåtts. Sådant biträde bör dock enligt promemorian inte tillgripas annat än i särskilda fall, exempelvis när en incident inträffar på en anstalt som är belägen långt från andra kriminalvårdsenheter (Ds 1994:140 s. 37 f och 44 f.).