sou · GTB354d5 · 2006-01-01 00:00:00 — När den nya lagen träder i kraft kommer intagna endast att få använda de kontantkort som Kriminalvården tillhandahåller för inköp i anstalten. Det är Kriminalvårdens sak att bestämma vilket högsta belopp som får innehas på detta kontant- kort. Av bestämmelsen i andra stycket följer att en intagen i anstalt endast får inneha ersättning som utbetalats av Kriminalvården eller som på annat sätt utbetalats för den intagnes deltagande i anvisad sysselsättning. Annan ersättning än sådan som avses i 10 § kan vara t.ex. lön från annan arbetsgivare än Kriminalvården eller studiestöd från . Av bestämmelsen följer att Kriminalvården får tillåta en intagen som får ersättning från i form av t.ex. sjukersättning eller aktivitets- ersättning att inneha en viss del av denna ersättning i anstalt. Kriminalvården får även tillåta en intagen som får arbetslöshets- ersättning enligt lagen om arbetslöshetsförsäkring att inneha en viss del av denna. Se vidare kommentaren till 10 § tredje stycket. Vidare får den som är ålderspensionär inneha viss del av sin pension i anstalt. I den här behandlade bestämmelsen anges endast vilken ersättning en intagen får disponera i anstalten. Av första stycket följer att den intagne i anstalten endast får disponera det belopp som Kriminalvården bestämt. Paragrafen, som reglerar vilka tillhörigheter intagna får inneha, ersätter 24 § KvaL. Innebörden av bestämmelsen har utförligt behandlats i avsnitt 14.4. En intagen får enligt första meningen endast inneha sådan egendom som anstalten tillhandahåller. Inom ramen för förmåns- systemet är det möjligt att ge intagna fler tillhörigheter på högre nivåer, se kommentaren till 32 §. Om den intagne uppsåtligen förstört egendom kan det emellertid utgöra skäl för att vägra den intagne att få tillgång till sådana anstalts- tillhörigheter som andra intagna får ha på den nivå i förmåns- systemet som den intagne befinner sig på (se även 11 §). Av första ledet i andra meningen följer att en intagen i viss utsträckning kan få inneha privat egendom av enkelt slag. Begräns- ningen till egendom av enkelt slag innebär att intagna inte får ta in t.ex. egna TV-apparater, bandspelare och datorspel. Intagnas behov av att följa vad som händer i omvärlden får tillgodoses genom att Kriminalvården lånar eller hyr ut TV-apparater och radio. Kriminal- vården kan också låna eller hyra ut bandspelare och datorspel. Av andra ledet i andra meningen följer att inte heller privat egendom av enkelt slag får innehas om det finns risk att den äventyrar ordningen eller säkerheten i anstalten eller syftet med den behandling som den intagne genomgår. Det är tillräckligt att egendomen typiskt sett utgör en risk ur ordnings-, säkerhets- eller behandlingssynpunkt. Vad intagna får respektive inte får inneha får föreskrivas generellt utifrån den risk- och behovsbedömning som gjorts beträffande en viss grupp intagna, se kommentaren till 32 §. Gäller det sådan egendom som finns upptagen i en generell föreskrift får innehav vägras redan på denna grund. Gäller det annan egendom måste, i likhet med vad som gäller , en risk- och behovsbedömning göras i det enskilda fallet. Bestämmelsen som har behandlats i avsnitt 14.3, är ny. Den inne- håller ett generellt förbud för intagna att överlåta egendom och utföra andra ekonomiska transaktioner mellan varandra i anstalt. Förbudet gäller även mellan intagna som befinner sig på olika anstalter. Undantag har gjorts för det fall att det finns synnerliga skäl för en sådan transaktion. Synnerliga skäl kan finnas om det är nödvändigt för intagna som är gifta eller utanför anstalten stadigvarande sammanbor med varandra att reglera familjens utgifter. Bestämmelsen gäller endast betalningar i anstalt. Den omfattar således inte transaktioner som görs när en intagen är på permission eller annan vistelse utanför anstalt. Som närmare utvecklats i avsnitt 14.3 är Kriminalvårdens personal inte skyldiga att hjälpa intagna med betalningar utanför anstalt. Endast om den intagne kan göra sannolikt att det är fråga om en betalning som har ett godtagbart syfte kan det komma ifråga att hjälpa den intagne med en sådan betalning. Bestämmelsen innehåller en delegationsregel. Den ger regeringen eller, efter delegation, Kriminalvården en möjlighet att generellt för en viss eller vissa grupper intagna föreskriva vilken egendom de får respektive inte får inneha i anstalt, jfr avsnitt 14.4. Avgörande för vilken egendom som tillåts eller förbjuds blir den risk ur ordnings-, säkerhets-, eller behandlingssynpunkt som innehavet kan antas innebära för en viss grupp intagna. Bestämmelsen gör det möjligt att föreskriva olika regler om innehav för intagna på olika avdelningar eller, om avdelningsindelningen inte samordnats med förmånssystemet, i vart fall för intagna på olika nivåer i förmåns- systemet. I viss utsträckning kan reglerna inom en viss nivå i förmånssystemet skilja sig åt beroende på vilken säkerhetsnivå anstalten eller avdelningen har. Vissa begränsningar i innehavet kan dessutom gälla som en följd av den behandling som bedrivs för en viss grupp intagna. Särskilda begränsningar kan t.ex. gälla på grund av den behandling som riktar sig mot intagna som är dömda för sexualbrott eller mot intagna som missbrukar narkotika eller alkohol i förhållande till andra intagna. Det gäller även om det är fråga om grupper av intagna som befinner sig på samma nivå i förmånssystemet. En intagens kontakt med omvärlden Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 17.2.2, anger vilka förut- sättningar som skall vara uppfyllda för att en intagen skall få ta emot ett besök. Bestämmelsen är tillämplig oberoende av om det är fråga om besök av en person som är intagen i anstalt eller inte. Den innebär ingen annan ändring i sak i förhållande till nuvarande 29 § KvaL än att det klart framgår att ett besök kan vägras om det innebär risker ur ordningssynpunkt. Om en besökare vägrar passera en narkotikahund kan Kriminalvården vägra besöket eller besluta att det endast får ske i ett rum, som är utformat så att det omöjliggör överlämnande av föremål. När ett besök skall kontrolleras regleras i 34 §. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 17.2.2, anger att ett besök skall vara kontrollerat om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet. Bestämmelsen ersätter 29 § tredje stycket KvaL. Av första stycket följer att ett besök kan kontrolleras på två sätt. Normalt skall kontrollen ske genom att personal är närvarande vid besöket. En nyhet är att besöket även får kontrolleras genom användning av ett besöksrum som är så utformat att det omöjliggör överlämnande av föremål dvs. ett besöksrum där den intagne och besökaren är fysiskt åtskilda genom en glasruta. I 42 § regleras hur uppteckning som personal gjort vid övervakning av ett besök får hanteras. I andra stycket anges att sådana särskilda besöksrum som avses i första stycket endast får användas om det inte är tillräckligt att besöket kontrolleras av personal eller den intagne begär det. Om det finns risk för att den intagne och besökaren lämnar över saker till varandra är det inte tillräckligt att personal kontrollerar besöket. Besöket skall också kontrolleras genom användande av sådant särskilt besöksrum som avses i första stycket om den intagne själv begär det. Den intagne har inte någon absolut rätt att ta emot ett besök under dessa förutsättningar. Det följer av att den här behandlade paragrafen endast gäller om besöket medges enligt 33 §. Bestämmelsen i tredje stycket är ny. Den klargör att en besökare får låsas in under ett besök om besökaren medger det. Bestämmel- sen är tillämplig t.ex. vid besök som sker i särskilda besöks- lägenheter där den intagne och besökaren tillåts vistas eller tillsammans. Om besökaren vill lämna besöks- rummet eller besökslägenheten skall Kriminalvården givetvis genast släppa ut denne. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 17.2.2, motsvarar i huvud- sak 29 § tredje stycket andra meningen KvaL. I paragrafen har för- tydligats att särregeln gäller inte bara när det är en advokat som besöker den intagne utan också när en biträdande jurist på advokatbyrå gör det. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 17.3.2, ersätter 30 § första stycket KvaL. Paragrafen har utformats så att den skall vara teknikoberoende. Den är därför tillämplig inte bara på sådana elektroniska meddelanden som sker i form av telefonsamtal utan på alla former av elektroniska meddelanden. Med elektroniska med- delanden avses detsamma som telemeddelanden enligt 27 kap. 18– 19 §§ . Den här behandlade bestämmelsen reglerar därför också en intagens möjlighet att kommunicera med omvärlden på digital väg via dator. Bestämmelsen är tillämplig oberoende av om det är fråga om kommunikation med en person som är intagen i anstalt eller inte. Av bestämmelsen i första stycket följer att en intagen endast får lämna och ta emot telefonsamtal och andra elektroniska med- delanden genom att använda den utrustning för elektronisk kommunikation som tillhandahålls av Kriminalvården. inne- bär det att telefonsamtal endast får ske via det av Kriminalvården tillhandahållna systemet för analog telefoni och att dator- kommunikation endast får ske med användning av de datorer och de system som Kriminalvården tillhandahåller. Mobiltelefon- kommunikation och datorkommunikation via spelkonsoler är således inte tillåtna. I bestämmelsen i andra stycket regleras när en intagen får vägras ett telefonsamtal eller annat elektroniskt meddelande. Paragrafen innebär ingen annan ändring i sak i förhållande till nuvarande 30 § första stycket KvaL än att det klart framgår att kommunikationen kan vägras om den innebär risker ur ordningssynpunkt. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 17.3.2, ersätter 30 § tredje stycket KvaL. Bestämmelserna i första och andra styckena innebär ingen ändring i förhållande till vad som gäller . Den kontroll av telefon- och annan elektronisk kommunikation som Kriminalvården kan utföra är en öppen kontroll. Hemlig teleavlyssning eller teleövervakning kan ske med stöd av bestämmelserna i 27 kap. 18–23 §§ rättegångs- balken. I tredje stycket undantas kommunikation mellan en intagen och en advokat eller en biträdande jurist vid advokatbyrå som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet från kontrollen. Den möjlighet som finns att avlyssna ett sådant telefonsamtal om den intagne samtycker till det har på grund av bestämmelsens ytterst begränsade tillämpningsområde inte förts över till den nya lagen. Hanteringen av uppteckningar eller upptagningar från kontrollen regleras i 42 §. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 17.1.2, ersätter 25–26 §§ KvaL. Bestämmelsen i första stycket innebär ingen annan ändring i för- hållande till vad som gäller än att även risker ur ordnings- synpunkt kan ligga till grund för en granskning av brev eller annan försändelse. Paragrafen är tillämplig endast på brev som kommit in i anstalten. Vid allmän inpasseringskontroll och kontroll av in- eller utpasserande fordon skall inte någon brevgranskning ske, se vidare kommentaren till 55 och 56 §§. Den intagnes skydd för förtrolig kommunikation gäller endast under själva befordringstiden av ett brev eller annan försändelse. När meddelandet nått fram till adressaten blir andra skyddsregler tillämpliga, bl.a. reglerna om husrannsakan (jfr SOU 1975:75 s. 200 och prop. 1975/76:209 s. 147 och 287). Se vidare kommentaren till 45 § andra stycket om undersökning av bostadsrum och intagnas tillhörigheter. Det finns inte någon särskild regel om att en intagen skall underrättas om att granskning av brev sker. Endast om brevet hålls kvar skall som regel sådan underrättelse ske, se kommentaren till 39 §. Hur ofta den intagnes kontakter med omvärlden kontrolleras beror bl.a. på vilken nivå i förmånssystemet som den intagne befinner sig. I andra stycket finns en särregel för brev mellan en intagen och en advokat, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda. Den motsvarar i huvudsak den nuvarande bestämmelsen i 25 § KvaL. I den här behandlade bestämmelsen har klargjorts att granskningen endast får ske i syfte att utreda vem avsändaren är. Om uppgift om avsändare är oriktig får granskning ske enligt första stycket. Möjligheten att öppna eller på annat sätt granska ett brev som avses i andra stycket är, till skillnad från vad som gäller , inte beroende av att kontrollen kan ske på annat sätt. Hanteringen av kopior och översättningar av ett granskat brev och av uppgifter som framkommit vid en sådan granskning regleras i 42 §. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 17.1.2, motsvarar i huvud- sak 27 § tredje stycket KvaL. I första stycket anges att ett granskat brev får kvarhållas om det är nödvändigt med hänsyn till ordning och säkerhet. I bestämmelsen har införts ett undantag från denna skyldighet. Undantaget innebär att den intagne inte skall underrättas om kvarhållandet när det finns särskilda skäl mot det. Särskilda skäl kan t.ex. finnas om en underrättelse från Kriminalvården kan antas skada en påbörjad förundersökning. Hanteringen av kopior och översättningar av ett granskat brev regleras i 42 §. Bestämmelsen i andra stycket motsvarar vad som gäller . Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 17.1.2, motsvarar 27 § andra stycket KvaL. I paragrafen förtydligas att bestämmelserna i 38–40 §§ även gäller andra försändelser än brev och andra skriftliga meddelanden än brev. Den innebär ingen skillnad i förhållande till vad som gäller enligt reglerna i 25–28 §§ KvaL. Med skriftliga meddelanden avses meddelanden i pappersform. Meddelanden som lagras elek- troniskt regleras i 36–37 §§. Paragrafen innehåller två nya bestämmelser, som har behandlats i avsnitt 17.1.2, 17.2.2 och 17.3.2. Av första stycket följer att kopior och översättningar av brev, försändelser och skriftliga meddelanden samt upptagningar och uppteckningar som härrör från kontroll av besök eller telefon- samtal skall förstöras så snart de inte längre behövs. Vid brev- granskning skall handlingarna således förstöras senast när det inte längre finns anledning att hålla kvar det kontrollerade brevet. Vid annan kontroll skall handlingarna förstöras senast när kontrollen genomförts. Av andra stycket följer att Kriminalvården får använda uppgifter som framkommit vid kontroll av besök, brev, telefonsamtal och andra elektroniska meddelanden i det säkerhets- och brottsföre- byggande arbete som bedrivs inom . Detta arbete regleras av lagen (2001:617) om behandling av personuppgifter inom och förordningen (2001:682) med samma namn. En allmän bestämmelse om kontroll av intagna har också införts i 45 §, se kommentaren till den bestämmelsen. Den här behandlade bestämmelsen gör det möjligt för Kriminalvården att t.ex. kopiera ett granskat brev för att använda de uppgifter som finns i det säkerhets- och brottsförebyggande arbetet. Det gäller även om själva granskningen av brevet avslutats. I enlighet med bestämmelsen i första stycket, skall en brevkopia som används i det säkerhets- och återfallsförebyggande arbetet förstöras när uppgifterna inte längre behövs i det ärendet. De uppgifter som framkommer under granskningen kan omfattas av sekretess enligt 7 kap. 21 § sekretesslagen. Sekretess- belagda uppgifter får endast lämnas ut till en annan myndighet efter en sekretessprövning enligt den bestämmelsen, om det följer av en konkret uppgiftsskyldighet i lag eller förordning (14 kap. 1 § sekretesslagen) eller får ske på grund av bestämmelserna i sekretesslagen om uppgiftslämnande mellan myndigheter (se 1 kap. 5 § och 14 kap. 2–3 §§). I 10 § lagen om behandling av person- uppgifter inom kriminalvården och 37 § respektive 44 § förord- ningen med samma namn regleras när uppgifter i det centrala kriminalvårdsregistret och uppgifter i säkerhetsregistret skall lämnas ut till annan myndighet. Paragrafen, som har behandlats i avsnitten 17.1.2, 17.2.2 och 17.3.2, innehåller en delegationsregel beträffande reglerna för kontakter med omvärlden. Bestämmelsen gör det möjligt för regeringen eller efter delegation, Kriminalvården, att generellt föreskriva för olika grupper intagna hur många besök, telefonsamtal m.m. intagna får ha och om kontakterna med omvärlden skall vara kontrollerade eller inte. Vidare får generellt föreskrivas hur kontrollen skall genomföras, t.ex. om besöken skall kontrolleras genom att perso- nal bevakar besöken eller genom att besöken sker i besöksrum med s.k. glasruta. Avgörande blir den allmänna risk ur ordnings- eller säkerhets- synpunkt eller, när det gäller besök och telefonsamtal eller andra elektroniska meddelanden, den risk ur behandlingssynpunkt som kan antas finnas för en viss grupp intagna. Olika regler kan således i nämnda avseenden gälla för intagna på olika avdelningar eller, om avdelningsindelningen inte samordnats med förmånssystemet, i vart fall för intagna på olika nivåer i förmånssystemet. skrifterna bör givetvis utformas så att Kriminalvården i ett enskilt fall har möjlighet att besluta om undantag från vad som annars gäller för en viss eller vissa grupper intagna. Paragrafen motsvarar 31 § KvaL. Hänvisningen till 36 § innebär att regeringen har möjlighet att besluta om begränsning av alla former av elektronisk kommunikation med omvärlden. Bestämmelsen, som har behandlats i avsnitt 18.2, är ny. I första stycket första meningen tydliggörs Kriminalvårdens ansvar att kontrollera en intagen i den utsträckning som är motiverat ur ordnings- och säkerhetssynpunkt. Med kontroll avses all slags kontroll av intagna, inklusive den som följer av den byggnads- tekniska utformningen av anstalten. Kontroll inbegriper således att personal vistas bland de intagna eller iakttar dem på annat sätt, t.ex. genom allmän kameraövervakning. Kontroll inbegriper även kontrollen av de intagnas kontakter med omvärlden enligt 34 och 37–40 §§, och kontrollåtgärder enligt den här behandlade bestämmelsens andra stycke och enligt 46–50 §§. Av första stycket andra meningen framgår att intagna som placeras på plats med särskilt hög grad av säkerhet skall hållas under särskilt hög kontroll. Begreppet särskilt hög kontroll ersätter därmed begreppet särskild övervakning i 3 § KvaL. Av bestämmelsen i andra stycket följer att Kriminalvården får undersöka alla utrymmen i en anstalt och all egendom som påträffas i anstalten. Bestämmelsen syftar till att klargöra att Kriminalvården får undersöka även intagnas bostadsrum och egendom som anträffas i anstalten, oavsett vad det är för typ av egendom och vem den kan antas tillhöra. All egendom får under- sökas oavsett var på anstaltsområdet som egendomen påträffas, dvs. den gäller såväl egendom som finns inne i anstaltsbyggnaden som egendom som påträffas utanför denna men inom anstalts- området. Normalt torde detta innebära att undersökningsområdet är detsamma som den fastighet på vilket anstalten är uppförd på. Paragrafen gäller all slags egendom, dvs. det behövs inte någon utredning om att egendomen tillhör en intagen. I 61 och 65 §§ finns bestämmelser om omhändertagande och förverkande av i anstalt otillåten egendom. Bestämmelsen reglerar Kriminalvårdens möjlighet att rent allmänt kontrollera intagna. För att kroppsvisitation och kropps- besiktning och andra tvångsåtgärder mot intagna skall kunna ske måste förutsättningarna för respektive åtgärd i 46–50 §§ vara uppfyllda. Allmän kameraövervakning är tillåten enligt bestäm- melserna i lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 18.10, är ny. Bestämmelsen i första stycket innebär att Kriminalvården kan fotografera den som tas in i anstalt och även ta ett nytt fotografi av den intagne om det finns anledning till det. Fotografiet omfattas av sekretess enligt 7 kap. 21 § sekretesslagen. Ett sådant fotografi får därför endast lämnas ut till andra myndigheter om det är möjligt på grund av en sekretessbrytande bestämmelse i särskild lag eller om det annars följer av sekretesslagens regler (se t.ex. 1 kap. 5 § och 14 kap. 2 och 3 §§ sekretesslagen). Av bestämmelsen i andra stycket följer att fotografiet skall förstöras när det inte längre behövs och senast när straffet är helt verkställt, dvs. senast när prövotiden efter villkorlig frigivning löpt ut. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 18.4.2, motsvarar i princip 52 a § KvaL. I paragrafen finns inte några särskilda regler för öppna och slutna anstalter. Någon ändring i tillämpningsområdet för anstalter av olika slutenhetsgrad är emellertid inte avsedd. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 18.4.2, motsvarar i princip 52 a § tredje stycket KvaL. Begreppet ytlig kroppsvisitation har dock tagits bort. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 18.6.2, motsvarar i huvud- sak 52 d § KvaL. I den nya bestämmelsen har tydliggjorts under vilka förutsättningar provtagning får ske. Provtagning får ske bl.a. som villkor för uppflyttning till en förhöjd nivå i förmånssystemet. Följden av att den intagne vägrar lämna ett sådant prov eller lämnar ett positivt prov är att han eller hon inte kan flyttas upp från grundnivån i förmånssystemet. Är det fråga om uppflyttning från en förhöjd nivå till en annan kan dessa förhållanden få till följd inte bara att uppflyttning nekas utan också att den intagne inte anses uppfylla de krav som gäller på den nivå han eller hon befinner sig på och att den intagne som en följd av detta skall flyttas ned till grundnivån, se kommentaren till 6 och 7 §§. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 18.5.2, motsvarar i huvudsak 52 b § KvaL. Den gäller andra former av kropps- besiktning än sådan kroppsbesiktning som sker i form av prov- tagning enligt 49 §. I paragrafen finns inte några särskilda regler för öppna och slutna anstalter. Någon ändring i tillämpningsområdet för anstalter av olika slutenhetsgrad är dock inte avsedd. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 18.7.2, motsvarar i huvud- sak 52 c § KvaL. I den nya bestämmelsen har tydliggjorts att den gäller även vid provtagning. Paragrafen innehåller en delegationsregel. Den gör det möjligt för regeringen eller, efter delegation, Kriminalvården att besluta gene- rella föreskrifter om hur en viss eller vissa grupper intagna skall kontrolleras enligt 45-50 §§, dvs. vilka olika former av kontroll som skall utövas mot en viss eller vissa grupper intagna och i vilken omfattning det får ske, dvs. om det skall vara stickprovsvisa eller regelmässiga kontroller. Se avsnitten 18.4.2, 18.5.2, 18.6.2 och 18.10. Avgörande blir den risk som allmänt kan antas finnas ur ordnings- eller säkerhetssynpunkt beträffande en viss grupp intagna. Kontrollerna kan således vara olika långtgående för intagna på olika avdelningar eller, om avdelningsindelningen inte samman- faller med förmånssystemet, i vart fall för intagna på olika nivåer i förmånssystemet. Kontroll av besökare m.m. Bestämmelserna i denna paragraf har behandlats i avsnitt 17.2.2. Bestämmelsen i första stycket motsvarar i princip 29 § andra Bestämmelsen i andra stycket ersätter bestämmelsen i 29 § fjärde stycket. En nyhet är att Kriminalvården får möjlighet att villkora besöket av att besökaren legitimerar sig. Om besökaren vägrar att genomgå en sådan kontroll kan besöket vägras, se kommentaren till 33 §. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 17.3.2, ersätter bestämmel- sen i 30 § andra stycket KvaL. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 18.14.2, ersätter 29 a § KvaL. Begränsningen till slutna anstalter har tagits bort. I bestäm- melsen har klargjorts att även ordningshänsyn kan ligga till grund för beslut om sådan kontroll. Någon egentlig ändring av para- grafens tillämpningsområde är inte avsedd. Till skillnad från den tidigare bestämmelsen får allmän inpasseringskontroll gälla för viss av Kriminalvården bestämd tid eller tills vidare. I likhet med vad som gäller får skriftliga meddelanden inte granskas i denna kontroll. Det gäller oavsett om det är fråga om brev, andra försändelser än brev eller andra skriftliga meddelanden.