sou · GTB343d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Rätten skall se till att frågor om vårdnad, boende, umgänge och annan kontakt än umgänge blir tillbörligt utredda. Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Gäller sekretess för parts eller barnets personuppgifter skall socialnämnd som regeringen bestämmer ges tillfälle att lämna upplysningar- na. tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upplys- ningar. Om det behövs utredning utöver vad som sägs i andra stycket, får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa den. Gäller sekretess för parts eller barnets personuppgifter skall uppdraget lämnas till socialnämnd som regeringen bestämmer. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen och bestämma inom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs, får rätten för- länga . Rätten skall se till att utredningen bedrivs skyndsamt. Den som verkställer utredning skall, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten. Utredaren skall, om det inte är olämpligt eller obehövligt, lämna förslag till beslut. Utan hinder av sekretess enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100) är en annan socialnämnd som har tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för utredningen skyldig att lämna sådana upplysning- ar på begäran av den som verkställer en utredning. Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. Paragrafen reglerar domstolens utredningsskyldighet i frågor om vårdnad m.m. I första och andra styckena har, genom tillägg, bestämmelserna gjorts tillämpliga även på annan kontakt än umgänge. Innan domstolen avgör ett mål eller ärende skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Behövs utredning utöver dessa upplysningar får domstolen uppdra åt socialnämnden att utse någon att verkställa den. Normalt vänder sig domstolen i dessa fall till social- nämnden i den kommun där barnet är folkbokfört. De nya bestäm- melserna i andra och tredje styckena innebär att, om sekretess gäller för parts eller barnets personuppgifter, domstolen skall vända sig till annan socialnämnd. Vilken eller vilka socialnämnder som domstolen kan vända sig till i dessa fall bestäms av regeringen. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 11.8. Fjärde stycket har kompletterats med en bestämmelse om att den som verkställer en vårdnadsutredning skall lämna förslag till beslut i de frågor som utretts, om det inte är olämpligt eller obehövligt. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.3.1. Det är viktigt att ut- redarens rekommendation till beslut är väl motiverat och att utreda- ren också lämnar en konsekvensbeskrivning, dvs. för ett resonemang om vad olika alternativ kan innebära för barnet på kort och på lång sikt. Genom ett nytt femte stycke har det införts en möjlighet för den som verkställer en vårdnadsutredning att ta del av upplysningar från en annan socialnämnd. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.3.2. Samma möjlighet som socialnämnden har när det gäller att inhämta upplysningar från en annan socialnämnd med anledning av att ett avtal mellan föräldrarna skall godkännas, gäller enligt den nya bestämmelsen för den som verkställer en vårdnadsutredning. Om en annan socialnämnd har upplysningar att lämna, skall den sålunda ges tillfälle till det innan vårdnadsutredningen färdigställs. Av femte stycket framgår att den andra socialnämnden är skyldig att – utan hinder av sekretess enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100) – lämna upplysningar på begäran av den som verkställer en vårdnadsutredning. Detta innebär att s.k. socialtjänstsekretess inte hindrar att uppgifter lämnas till den som verkställer en utred- ning (se 14 kap. 1 § sekretesslagen). Däremot bryts inte s.k. familje- rådgivningssekretess igenom av upplysningsskyldigheten (7 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen). Av det sagda framgår att det, om någon av föräldrarna är bosatt i en annan kommun, kan vara lämpligt att den som verkställer en vård- nadsutredning tar kontakt med socialnämnden i den kommunen. Om barnet flyttat till kommunen, blir det också aktuellt att ta kontakt med socialnämnden i barnets tidigare hemvistkommun. Om det finns beaktansvärda skäl, får rätten i mål eller ärenden om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge besluta om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat ett avtal om frågan och av- talet har godkänts av socialnämnden. Om det finns skäl för det får rätten också besluta om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än um- gänge att gälla under en närmare bestämd period (prövotid). Rätten skall besluta enbart efter vad som är bäst för barnet. Innan beslut enligt första stycket meddelas skall motparten få tillfälle att yttra sig i frågan. Rätten kan inhämta upplysningar från socialnämn- den i frågan. Gäller sekretess för parts eller barnets personuppgifter skall rätten inhämta upplysningarna från socialnämnd som regeringen bestäm- mer. lämnar upplysningar till rätten skall den ha ett samtal med föräldrarna och, om det inte är olämpligt, med barnet. Beslut enligt första stycket får när som helst ändras av rätten. Har rätten meddelat ett beslut som ännu gäller när målet eller ärendet skall avgöras, skall rätten ompröva beslutet. Paragrafen reglerar s.k. interimistiska beslut. Genom ett tillägg har det införts en möjlighet för domstolen att besluta interimistiskt även i en fråga om annan kontakt än umgänge. I första stycket, som har behandlats i avsnitt 11.4, har domstolens möjlighet att meddela interimistiska beslut begränsats på det sättet att domstolen får besluta interimistiskt i en fråga endast om det finns beaktansvärda skäl. Domstolen är således inte alltid skyldig att fatta ett interimistiskt beslut, utan ett sådant bör fattas om det absolut är påkallat men inte annars. Ett fall där det kan vara nödvändigt att domstolen fattar ett interimistiskt beslut är att det har framkommit misstankar om våld eller andra övergrepp som inte kan lämnas utan avseende och det finns anledning anta att ett interimistiskt beslut om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge be- hövs för att barnet inte skall fara illa. Ett annat fall kan vara att det finns risk för att barnet olovligen kommer att föras bort. andra, mera vardagliga, situationer kan det finnas fall då ett interi- mistiskt beslut behövs. Exempelvis kan föräldrarna ha flyttat till skilda orter och frågan om barnets boende, och därmed skolgång m.m., måste lösas. Det finns emellertid frågor som inte kan anses så angelägna att få lösta genast att en domstol skall behöva fatta ett interimistiskt beslut. Särskilt kan detta gälla frågor om upplösning av en gemensam vårdnad. Yrkandet skall i sådana fall över huvud taget inte tas upp till prövning för tillfället utan begäran om ett interimistiskt beslut skall avslås av domstolen. Första stycket har kompletterats med en bestämmelse om att dom- stolen kan förordna om interimistiska prövoperioder. Detta innebär att domstolen kan ge föräldrarna möjlighet att pröva en preliminär överenskommelse under en närmare bestämd period. Föräldrar och barn får möjlighet att testa en viss lösning för att se om den också i praktiken kan tillgodose barnets bästa. För att ytterligare betona att det enbart är barnets bästa som skall vara avgörande för hur frågan om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge skall lösas har den övergripande bestäm- melsen i 2 a § första stycket ändrats. Motsvarande ändring har gjorts i första stycket. Andra stycket har kompletterats med en bestämmelse som gäller mål och ärenden där part eller barnet har skyddade personuppgifter. Innan domstolen meddelar ett interimistiskt beslut kan den inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. Normalt vänder sig dom- stolen till socialnämnden i den kommun där barnet är folkbokfört. Den nya bestämmelsen innebär att, om sekretess gäller för parts eller barnets personuppgifter, domstolen skall vända sig till annan socialnämnd. Vilken eller vilka socialnämnder som domstolen kan vända sig till bestäms av regeringen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.8. Andra stycket har även kompletterats med en bestämmelse om att socialnämnden, innan den lämnar upplysningar till domstolen, skall ha ett samtal med föräldrarna och, om det inte är olämpligt, med barnet. Denna bestämmelse har behandlats i avsnitt 8.6 och 10.2. I andra och tredje styckena har i övrigt endast redaktionella änd- ringar gjorts. Nuvarande andra stycket andra meningen har flyttats till tredje stycket. Som en följd av att frågan om verkställighet av ett interimistiskt beslut skall prövas inom ramen för det pågående målet om vårdnad m.m. har i tredje stycket bestämmelsen om att interi- mistiska beslut får verkställas på samma sätt som en dom som har vunnit laga kraft tagits bort. I mål eller ärenden om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge kan rätten, i samband med att den meddelar dom i saken och om det finns särskilda skäl, på yrkande av en part förelägga mot- parten vid vite att lämna ifrån sig barnet eller fullgöra det som ålagts honom eller henne. Beslut om föreläggande enligt första stycket får överklagas endast i samband med överklagande av domen om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge. Frågor om utdömande av förelagt vite prövas av rätten på ansökan av den part som har begärt föreläggandet. Ärenden enligt detta stycke hand- läggs enligt lagen (1996:242)om domstolsärenden. Paragrafen innehåller bestämmelser om vitesförelägganden i domar om vårdnad m.m. Genom ett tillägg i första stycket har det införts en möjlighet för domstolen att, i samband med att den meddelar dom om annan kon- takt än umgänge, förelägga part att vid vite fullgöra det som ålagts honom eller henne i domen. Som en följd av att frågan om verk- ställighet av ett interimistiskt beslut skall prövas inom ramen för det pågående målet om vårdnad m.m. gäller bestämmelsen inte längre interimistiska beslut, utan enbart domstolens domar. En följdändring har gjorts i andra stycket. Som en följd av att verkställighetsfrågor skall handläggas av allmän domstol i stället för förvaltningsdomstol anges i tredje stycket att rätten, dvs. allmän domstol, prövar frågor om utdömande av förelagt vite. I ett tillägg anges att sådana ärenden skall handläggas enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. I mål eller ärenden om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge kan rätten, i samband med att den meddelar beslut som avses i 20 § första stycket, på yrkande av en part förordna om verkställighet av beslutet. Rätten kan förelägga motparten vid vite att lämna ifrån sig barnet eller fullgöra det som ålagts honom eller henne. Om målet eller ärendet gäller vårdnad, boende eller umgänge får rätten i stället besluta att barnet skall hämtas genom polismyndighetens försorg. Härvid gäller 21 kap. 6 § andra–fjärde styckena, 9 § och 10 § andra och tredje styckena i tillämpliga delar. Har rätten beslutat om vite eller hämtning kan rätten förordna att be- slutet skall gälla . I fråga om beslut enligt första stycket gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 20 § andra och tredje styckena. Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 12.3. Bestämmelsen innebär att frågan om verkställighet av ett interimistiskt beslut skall prövas av allmän domstol inom ramen för det pågående målet eller ärendet om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än um- gänge. Frågan om det interimistiska beslutet skall verkställas skall, på yrkande av part, alltid tas upp och avgöras i samband med prövningen av det interimistiska yrkandet. Förordnar domstolen om verkställig- het, får den förelägga vite eller besluta om hämtning av barnet. Dom- stolen är inte bunden av parts yrkande när det gäller valet av tvångs- medel. För vissa interimistiska beslut kan det vara en fördel om domsto- len också beslutar i frågan om verkställigheten av beslutet. Så kan vara fallet när domstolen fattar ett interimistiskt beslut på grund av att det t.ex. har framkommit misstankar om våld eller andra över- grepp som inte kan lämnas utan avseende och det finns anledning anta att ett interimistiskt beslut om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge behövs för att barnet inte skall fara illa. Ett annat fall kan vara att det finns risk för att barnet olovligen kommer att föras bort. Även om inget framkommit som i sig talar för att beslutet inte kommer att efterföljas, kan det i dessa situatio- ner innebära en psykologisk press på en förälder att följa beslutet, men även en tidsmässig fördel, om beslutet om verkställighet fattas som beslutet i frågan om t.ex. vårdnad. En annan situation då ett interimistiskt beslut behövs kan vara då föräldrarna har flyttat till skilda orter och frågan om barnets boende, och därmed skolgång m.m., måste lösas. I fråga om sådana mer vardagliga situationer är det inte alltid nödvändigt för domstolen att, i samband med det interimistiska beslutet, också besluta om verkställigheten av det. En annan form av interimistiska beslut är de som går ut på att för- äldrarna under en viss bestämd prövotid får testa en viss lösning. I dessa fall torde det sällan komma i fråga att domstolen också beslutar om verkställighet av beslutet. För det fall domstolen inte har beslutat att det interimistiska be- slutet skall förenas med något tvångsmedel, kan parterna återkomma med en begäran om detta i det pågående vårdnadsmålet. Visar det sig att det interimistiska beslutet inte har efterlevts, kan domstolen fatta beslut om tvångsmedel. Samma gäller om domstolen visserligen har beslutat att det interimistiska beslutet t.ex. skall förenas med ett vitesföreläggande, men det interimistiska beslutet trots detta inte har efterlevts. Domstolen skall i ett sådant fall pröva om ytterligare viten är meningsfulla eller om förordnande om hämtning skall meddelas. Hämtning kan endast beslutas i vissa fall och under särskilda förut- sättningar (se 21 kap. 6 §). I och med att frågan om verkställighet avgörs i samband med det interimistiska beslutet (dvs. i vårdnadsmålet) är det rättegångsbal- kens bestämmelser som gäller i fråga om handläggningen. I mål eller ärenden om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge gäller i fråga om rättegångskostnader andra och tredje styckena i stället för 18 kap. 1–7 §§ . Vardera parten skall bära sin rättegångskostnad. En part kan dock för- pliktas att helt eller delvis ersätta motparten dennes rättegångskostnad, om han eller hon har förfarit på ett sådant sätt som avses i 18 kap. 3 eller 6 § eller om det annars finns särskilda skäl. Skall en part enligt andra stycket helt eller delvis ersätta motpartens rättegångskostnad och har partens ställföreträdare, ombud eller biträde förfarit på ett sådant sätt som avses i 18 kap. 3 eller 6 § och därigenom vållat kostnaden helt eller delvis, kan han eller hon för- pliktas att tillsammans med parten ersätta kostnaden. Rätten kan besluta om detta även om någon part inte yrkar det. Denna paragraf tillämpas också när målet eller ärendet handläggs i högre rätt. Paragrafen innehåller bestämmelser om fördelningen av rättegångs- kostnader i mål eller ärenden om vårdnad, boende och umgänge. Dessa rättegångskostnadsregler har gjorts tillämpliga även på mål om annan kontakt än umgänge. 20 kap. Vissa gemensamma bestämmelser om rättegången I mål om faderskap, vårdnad, boende, umgänge, annan kontakt än um- gänge och underhåll tillämpas 14 kap. 17 och 18 §§ . Vid handläggning som sker enligt lagen (1996:242) om domstolsären- den består tingsrätten av en lagfaren domare. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till ärendets beskaffenhet, får tingsrätten dock bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän. I ärenden enligt 6 kap. 21 § tredje stycket samt 21 och 22 kap. skall tingsrätten, vid avgörande av ärendet i sak, bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän, om inte ärendet är av enkel beskaffenhet. Paragrafen innehåller bestämmelser om rättegången i mål och ären- den enligt . De lagrum i som hänvisas till i första stycket innehåller bestämmelser om domstols sammansättning samt över- läggning och omröstning. Genom ett tillägg har dessa bestämmelser gjorts tillämpliga även på mål om annan kontakt än umgänge. Andra stycket har kompletterats med en bestämmelse om dom- stolens sammansättning i ärenden om utdömande av vite (6 kap. 21 § tredje stycket), ärenden om verkställighet (21 kap.) och ärenden om överflyttning av barn (22 kap.). Tingsrätten skall vid avgörande av ett sådant ärende i sak bestå av en lagfaren domare och tre nämnde- män, om inte ärendet är av enkel beskaffenhet. Förslaget har behand- lats i avsnitt 12.4.5 och 12.8. Beslut som tingsrätten har meddelat under rättegången i frågor som avses i 6 kap. 18 c, 20 eller 21 a §, 7 kap. 15 §, 10 kap. 16 eller 17 § eller 11 kap. 18 § eller 23 § tredje stycket skall överklagas särskilt. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka av de beslut som tings- rätten har meddelat under rättegången som skall överklagas särskilt. Genom tillägget har bestämmelsen gjorts tillämplig även på beslut enligt 6 kap. 18 c § om ersättning till medlare och beslut enligt 6 kap. 21 a § om verkställighet av interimistiska beslut. 21 kap. Om verkställighet av domar eller avtal om vårdnad, boen- de, umgänge eller annan kontakt än umgänge Avgörande enligt detta kapitel för alla frågor som rör verkställighet skall vara enbart vad som är bäst för barnet. Verkställighet av vad allmän domstol har bestämt i dom om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge söks hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Har domen inte vunnit laga kraft och är det inte särskilt medgivet att verkställighet ändå får ske, får rätten inte vidta åtgärder enligt 6–7 §§. Verkställighet av avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket och 15 a § tredje stycket söks hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Vad som i detta kapitel föreskrivs om verkställighet av dom som vunnit laga kraft gäller även ett sådant avtal. Om det inte finns någon behörig domstol, tas frågan om verkställig- het enligt andra och tredje styckena upp av . I första stycket finns en övergripande bestämmelse. Denna har be- handlats i avsnitt 12.5.1. En motsvarande bestämmelse finns i nuvaran- de 21 kap. 1 § första stycket, men i den föreslagna bestämmelsen be- tonas barnets bästa ytterligare. I bestämmelsen slås fast att avgörande för alla frågor som rör verkställighet skall vara enbart vad som är bäst för barnet. Detta gäller såväl vid prövningen av frågan om verk- ställighet som vid själva verkställighetsförfarandet. Att barnets bästa skall vara avgörande innebär inte att det i verkställighetspro- cessen kan bli fråga om en ren omprövning av själva domen/avtalet om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge. I andra–fjärde styckena regleras forumfrågan. Frågor om verk- ställighet av domar och avtal om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge prövas av allmän domstol. Skälen till varför handläggningen av dessa frågor flyttas från förvaltningsdom- stolarna har utvecklats närmare i avsnitt 12.4.1. Forumregeln är utformad som den forumregel som gäller för mål enligt 6 kap. FB, vilket har behandlats i avsnitt 12.7. Ärenden enligt detta kapitel handläggs enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Ärenden enligt detta kapitel skall i tingsrätt och hovrätt, om det inte möter hinder, handläggas av lagfarna domare som särskilt har utsetts av domstolen att handlägga sådana ärenden. Detsamma skall gälla i fråga om nämndemän som anlitas för tjänstgöring i sådana ärenden. I första stycket, som har behandlats i avsnitt 12.4.4, anges att samtliga ärenden enligt 21 kap. handläggs enligt lagen (1996:242) om dom- stolsärenden. Det innebär att ärendelagens bestämmelser om bl.a. sammanträde och överklagande gäller. Andra stycket har behandlats i avsnitt 11.9. De domare som hand- lägger ärenden om verkställighet skall vara särskilt utsedda av dom- stolen. Bestämmelsen är tillämplig i både tingsrätt och hovrätt och omfattar såväl lagfarna domare som nämndemän. Genom att hand- läggningen av dessa ärenden koncentreras till vissa domare kommer kompetensen och erfarenheten hos dessa domare att öka. Möjlighe- ten att låta ett ärende om verkställighet handläggas av annan domare än den som särskilt utsetts är avsedd att användas restriktivt, i fall där det inte är praktiskt möjligt för den domaren att själv handlägga ärendet, t.ex. vid sjukdom. Om det mellan parterna pågår ett mål eller ärende om vårdnad, boen- de, umgänge eller annan kontakt än umgänge vid domstol och ansökan om verkställighet gäller samma sak, får ansökan om verkställighet inte upptas till prövning. Paragrafen har behandlats i avsnitt 12.2. Bestämmelsen medför att parternas möjligheter att föra processer parallellt upphör. Om en part ansöker om verkställighet av t.ex. en vårdnadsdom som det pågår ett nytt vårdnadsmål mellan parterna skall domstolen i verk- ställighetsärendet inte ta upp ansökan om verkställighet till prövning, utan skall i stället avvisa den. Samma gäller om vårdnadsdomen är föremål för prövning i högre instans. Inte heller skall prövningen av en ansökan om verkställighet rörande t.ex. vårdnaden fortsätta om part väcker en ny talan i vårdnadsfrågan. I sådana fall får domstolen avskriva ansökan om verkställighet från vidare handlägg- ning. Rätten kan vägra verkställighet, om något tillfälligt hinder finns mot det. Paragrafen har behandlats i avsnitt 12.2. Domstolen skall vid verk- ställighetsprövningen beakta endast sådana invändningar mot verk- ställighet som tar sikte på själva genomförandet av verkställigheten vid ett eller flera specifika tillfällen. Detta innebär att domstolen, om det saknas skäl att inte godta invändningen, kan vägra verkställighet om det finns något tillfälligt hinder mot det som har bestämts i domen eller avtalet, t.ex. att barnet vill följa med på en resa eller delta i ett läger, som äger rum umgänge skall ske. Att barnet tillfälligt är sjukt kan också medföra att domstolen bör avslå en an- sökan om verkställighet. Det kan även finnas andra förhållanden som är av tillfällig natur och som bör föranleda att verkställighet vägras vid ett eller flera tillfällen. När det gäller att bedöma om det förelig- ger ett tillfälligt hinder eller inte måste domstolen också pröva om invändningen är berättigad eller inte. Se även 5 §. Det förhållandet att motparten i verkställighetsärendet inte vägrar att lämna barnet ifrån sig eller t.o.m. medverkar till att överlämnande sker utgör inte en förutsättning för att ansökan om verkställighet skall tas upp till sakprövning. Domstolen kan således inte vägra verk- ställighet enbart på en sådan grund. Sådana omständigheter får dom- stolen beakta vid utformningen av beslutet om själva verkställigheten eller vid fördelningen av rättegångskostnaderna. Åberopar part bevis eller omständighet som inte har prövats genom den dom eller det avtal som avses i 1 § och är det av hänsyn till barnets bästa påkallat att den fråga som ansökan om verkställighet avser prövas på nytt, skall rätten bereda parterna och socialnämnden tillfälle att väcka talan om ändring i frågan om vårdnad, boende, um- gänge eller annan kontakt än umgänge. Om det inte finns någon dom- stol vid vilken parterna och socialnämnden kan beredas tillfälle att väcka talan, får rätten inte besluta om verkställighet. Väcks sådan talan skall ärendet om verkställighet avskrivas. Väcks inte sådan talan skall ansökan om verkställighet prövas utan avseende på den omständighet som föranlett rätten att bereda parterna och socialnämn- den tillfälle att väcka talan om ändring.