sou · GTB3104d2 · 2006-01-01 00:00:00 — För transport inom sa ambassaden att det går mycket bussar i det här landet. Jag svarade att Matara var i princip isolerat och att det inte fanns några vägar eftersom dessa var bort- spolade, att busstationen var ödelagd och telefonerna bara fungerade sporadiskt. Detta borde man veta på ambassaden efter olyckan. Det kändes mest som man var till besvär.373 Många hamnade på en uppsamlingsplats på Banda- ranaike i . De flesta nationer hade etablerat en helpdesk där från och med det . En representant för en researrangör har berättat att samarbetet mellan reseledarna och ambassaden var mycket otill- fredsställande. kom det två mycket svårt skadade resenärer, som hade rest reguljärt, till uppsamlingsplatsen. förlorat sina kläder, pengar, pass, försäkringspapper etcetera. Hon kontaktade ambassaden och bad en kvinna där att hjälpa till. Kvinnan svarade att vill de ha vår hjälp får de ta sig hit själva.374 Reseledaren stod på sig och ambassaden sade att de skulle skicka någon till uppsamlingsplatsen. Först tre kom det en kvinna från den svenska ambassaden. Hon krävde att de drabbade som hade förlorat sina pass skulle bege sig ner på stan och ordna fotografier. Hon talade då till människor i badkläder utan pengar. Den svenska ambassaden sade att det var researrangörerna som fick hjälpa dem, inte ambassaden.375 Reseledaren har berättat att am- bassadrepresentantens närvaro snarare skrämde upp svenskarna än tvärt om. Hon fick ägna sig åt att lugna resenärerna.376 Reaktionerna från de drabbade när de väl kom fram till am- bassaden var ofta att ambassadpersonalen hade liten förståelse för de drabbades utsatta situation och hade liten hjälp att ge. En drabbad berättar: Trötta, smutsiga, hungriga, törstiga och chockade kom vi till am- bassaden . Allt verkade vara som en vanlig dag på ambassaden precis som om inget hade hänt. Några ändrade rutiner på grund av en liten översvämning var det då rakt inte frågan om. Vi fick sitta och vänta i ett väntrum. På andra sidan en glasdörr satt en dam och åt banan. – Tänk på att vi var mycket hungriga! kom en annan dam. Hon pratade i mobiltelefon och verkade mycket upptagen. Vi hörde att hon förde en livlig diskussion med sin familj om vad de skulle ha till middag . Efter av- slutat samtal vände hon sig till oss och frågade vad vi ville. Atmosfären var inte precis välkomnande; det kändes som vi var till besvär och störde deras rutiner (klockan var ju efter kontorstid). Vi blev inte ens erbjudna en kopp kaffe eller något att dricka. Allra först skulle vi vilja ringa och våra anhöriga, sade vi. sa att vi inte kunde låna hennes mobil eftersom hon hade överskridit kontot. Vi fick låna en annan telefon inne på kontoret och ringde där våra lättade anhöriga. Vi ringde också vårt flygbolag som direkt kom med raka klara besked vad som gällde. Man garanterade inte plats på nästa flyg men man in- formerade om vilka alternativ som fanns och om hur vi borde agera. Märkligt att inte ambassaden inhämtade någon information från flyg- bolagen för att kunna delge andra nödställda. Ett yngre par som var bland de få överlevande från Tangalle var också på ambassaden. De hade förlorat sina pass, pengar och packningar. De fick mot påskrift om återbetalning låna 10 000 rupies () och hänvisades ut på stan för att leta upp en fotograf och ta passfoto. Med tanke på att en normallön på ligger på skulle det kostat ambassaden ett telefonsamtal och en struntsumma att få dit en fotograf. Man kunde åtminstone ha ringt och gjort klart med en fotograf som hade varit klar och väntat på dem. vi skulle äta på Plaza för att inte riskera magsjuka. Plaza är det flottaste stället i hela med levande musik, vilken kontrast till vår förra måltid, att äta där hade blivit fel så vi åt på annat håll. Vi tänkte att det är en annan värld vi kommit till. En annan familj blev av ambassaden rekommenderade för att köpa kläder. Man vände i dörren och letade upp en klädaffär som bättre matchade deras ekonomiska situation. Ambassaden var i det närmaste tom med stora ytor att sova på. Långa korridorer, stora arbetsrum, jättelika kon- ferensutrymmen som med madrasser och/eller fältsängar hade till- fälligt rymt många människor. Den möjligheten tycker jag att jag borde ha fått information om från ambassadpersonalen när jag ringde från Matara. Familjens planering hade gått så mycket lättare då. Det den svenska ambassaden hjälpte oss med var att vi fick låna en telefon för att ringa till och till flygbolaget. Detta hade vi klarat utan ambassadens hjälp. Mitt i glädjen över att ha klarat oss helskinnade och i chocken efter våra upplevelser blev familjen besviken, frustrerad och arg på den svenska ambassaden.377 11Mottagande på // De första planen med hemvändande svenskar anlände till . var då inte fullt upp- byggd, men som följde fanns ett kriscentrum för väntande anhöriga med poliser, psykologer, präster, sjukvårds- personal, Röda korset med flera på plats. Känslorna över mottagandet på har varit blandade men till övervägande del positiva. Många påpekar dock att den hjälp som väntade på borde ha funnits på plats i . Kom- missionen har via hemsidans formulär bland annat fått del av er- farenheter som skildrar mottagandet som de hemvändande svenskarna fick: Bemötandet på var exceptionellt bra. Mottagande redan på flygplanet, lotsning till bagage, registrering av ankomst hos polisen, möjlighet att tala med präst med mera.378 Mottagandet i var absurt. Efter att inte ha sett någon vare sig i eller på så fanns det 1 000 frivilliga på plats på . Jag blev ärligt talat bara heligt förbannad och ledsen när jag såg uppbådet på . Hälften var på fel ställe och skulle ha behövts på plats i Thailand.379 När vi landade på fick jag en smärre chock. Det var säkert tjugo personer, psykologer och andra som mötte oss. Jag kände mig skygg och lite överrumplad. Drivor av mat och kläder låg på ett bord. Från att ha levt på nästan ingenting i till detta överflöd var förvirrande och fick mig att må lite illa. Skicka ned det till , tänkte jag. Alla poliser var jättesnälla men man kände sig lite som en apa i en bur när alla stod och glodde på en när man kom (men det kändes ändå bra att de var där).380 Det enda positiva var när vi landade på . De stod redo med rullstol och jag bara bröt ihop och var så glad över att vara hemma i trygghet med familjen. De tittade till min fot, mötte barnen med kläder, choklad och gosedjur och var så fantastiskt vänliga och underbara! Jag sade till dem att DE hade behövts där- nere i stället! Just det här hade vi behövt därnere i efter flodvågen!381 Mottagandet på var fan- tastiskt. Vi fick prata med krispersonal, polis och blev vänligt bemötta i största allmänhet. Vi fick även lite filtar och vinter- kläder.382 Det som vi uppskattade i var anhörig/mottagnings- rummet som fanns där för oss. Det var ganska skönt att träffa familjen privat innan man blev skickad ut till journalisterna.383 Väldigt väl organiserat och oerhört professionellt mottagande på . Polis, sjukvård, psykolog och researrangörer. 12Psykiska effekter och psykologiskt stöd i En stor andel av de drabbade och anhöriga har känt av psykiska effekter av katastrofen. Kommissionen har inte haft till uppgift att utvärdera det sätt på vilka de blivit omhändertagna, men vill här peka på några personers reaktioner som kommit fram genom drabbades erfarenhetsberättelser och som bör uppmärksammas. Även personer som inte förlorat någon nära anhörig eller vän kan ha påverkats kraftigt av katastrofen. Många hamnade själva i vågen och kämpade för sina liv, men även personer som på avstånd bevittnade vågen och dess konsekvenser utsattes för hög psykisk stress. Detta medförde direkta effekter för vissa personer. Exem- pelvis har en man som kämpade för sitt och sin familjs liv i vågen och där alla klarade sig känt att han i konfrontationen med den oförstående ambassadpersonalen förlorade sin inre balans och över- skred gränser som han tidigare hade. Han upplevde sig tidigare som en person som helst håller sig i bakgrunden, men efter katastrofen har han inte längre några stresströsklar. Varje motgång i arbetslivet leder till en total uppgivenhet inför problemet eller till aggression, och han har valt att sluta sin anställning.385 En annan man, vars hustru var försvunnen från honom i , fick omkring efter hemkomsten panikångest och hamnade även i situationer där andra i hans omgivning upp- fattade honom som hotfull. Upplevelser och medierapportering som påminner om katastrofen utlöser hans ångestattacker.386 En kvinna som levde i ständig skräck för att dö, ända tills hon kom till , fick efter hemkomsten posttraumatiskt stressyndrom och behövde terapi.387 En annan kvinna som blev skadad och trodde sig ha förlorat sin familj, har förföljts av mar- drömmar och har levt med ständigt närvarande minnen av vågen fortfarande mer än efter katastrofen.388 Först har en del personer insett att de behöver professionell hjälp med att hantera och bearbeta chocken efter katastrofen.389 En man kände att livet var bra i början efter hem- komsten men insåg senare att erfarenheterna kommer att följa honom livet ut och att han behöver psykologhjälp under en lång tid framöver.390 Personer som själva varit fysiskt oskadda, men som förlorat nära, ägnade mycket tid åt att leta efter sina anhöriga på katastrofområdena, i sjukhus och tempel. Dessa personer utsattes för stark stress. Alla har inte fångats upp av omgivningen och fått professionell hjälp. Det har förekommit självmordsförsök innan hjälp satts in.391 Det har också framkommit att många personer skjutit upp sorgearbetet efter sina omkomna tills efter identifieringen blivit klar.392 Även personer som skadats svårt har skjutit på chocken och sorgearbetet i tiden. Först och främst har de inriktat sig på att bli fysiskt friska och sedan har de upplevt hur de psykologiska proble- men tar sig rum.393 Detta kan också gälla föräldrar vars barn blivit skadade eller mått psykiskt dåligt efter hemkomsten. på att få barnen i balans och skjuter upp omsorgen om sin egen hälsa eller tränger undan sina psykiska skador.394 Drabbade personer har funnit att människor i omgivningen sak- nar förståelse för att de psykiska konsekvenserna för de drabbade tar tid.395 En ung kvinna menar att ingen som inte varit med om vågen kan förstå, trots alla förklaringar.396 Barn som förlorat familjemedlemmar har fått höra av skolpersonal ett drygt halvår efter katastrofen, att de måste rycka upp sig.397 Några erfarenheter av psykologiskt stöd i Den hjälp de drabbade av fick efter återkomsten till varierade betydligt. Det förefaller som om det psykologiska stödet fungerade olika väl beroende på vilken kommun eller lands- ting som personerna tillhört. Många personer anger i de fråge- formulär som kommissionen haft på hemsidan att de fått hjälp, men uppger inte om de fått stöd genom kommunal-, landstings- eller privat regi. Andra refererar i positiv tonart till landstinget398 eller till att de blivit erbjudna hjälp av kommunen.399 En familj är oerhört nöjd med och imponerad av hjälpen de fått genom en mindre kommun i Västsverige.400 Relativt många uppger emellertid att de inte fått någon hjälp alls401 och andra att de fått skaffa stöd på egen hand. Ytterligare personer har sökt men har inte fått del av någon hjälp, exempelvis i flera av stadsdelsförvaltning- ar eller kranskommuner.402 Vissa menar att öppenvården eller kommunanställda kuratorer inte haft förmåga att relatera till katastrofen och att de inte fått den vård de varit i behov av. De önskar att dessa personer haft erfaren- het av katastrofer och traumapsykologi.403 En person fick frågan av en läkare om hon varit med om något liknande förut.404 Student- hälsan kritiseras i vissa fall för bristande förståelse för behov av stöd.405 Psykologiskt stöd har ordnats genom arbetsgivare eller privata försäkringar, och många är positiva till denna hjälp.406 Röda korset, och Diakoni har ordnat samtalsgrupper och också kontaktat drabbade direkt, vilket uppskattats.407 En drabbad har sagt att samtalsgruppen som hon tillhör är hennes livlina.408 Emellertid har en hel del som fått hjälp genom privata initiativ, inte blivit erbjudna hjälp av kommuner eller landsting. Personer som upplevde katastrofen i har mött oför- ståelse och fått höra att de hade tur som var i och inte i Thailand.409 Anhöriga som följde skadade familjemedlemmar mellan olika sjukhus i upplevde att de när de slutligen anlände till sjukhus i inte fick någon förståelse för att de själva var i behov av psykiskt stöd. En kvinna vars son slussades runt mellan överfulla sjukhus, där ingen kapacitet fanns för att ta hand om honom, fick på i beskedet att sjukhuset skulle skicka henne ett brev med namn på psykologer som hon själv kunde kontakta. Då hon i vrede insisterade på hjälp, fick hon slutligen prata med en psykolog, men har därefter inte fått något uppföljande samtal eller stöd.410 Det finns kommunala instanser som verkar ha nonchalerat efter- frågan om hjälp åt personer som varit i stort behov av psykologiskt stöd efter att ha förlorat flera anhöriga. Det har i ett fall gällt behov av att upprätta en återkommande verksamhet, praktik- eller lär- lingsplats eller någon form av sysselsättning för att viktiga rutiner skulle kunna skapas och upprätthållas. Sådana rutiner fick andra medlemmar ur samma familj genom sjukvården och där pratade man om den stora vikten av rutiner för att katastrofdrabbade ska kunna återgå till ett normalt liv.411 Många drabbade fick av hjälparbetare på flygplatsen eller av polisen då dessa kom på besök i samband med identifierings- ärenden, ett papper med en mängd telefonnummer att ringa om de skulle komma i behov av hjälp och stöd. För en del har det dock varit svårt att ta initiativ till en kontakt, trots att de behövde hjälp. De skulle ha föredragit att ha blivit kontaktade av stödpersoner och därmed haft valet att själva kunna tacka nej, ifall det inte var rätt tillfälle. En återkoppling efterfrågas också. Här menar flera att myndigheterna inte skall vara för rädda för upp- sökande verksamhet.412 Vissa har också upplevt att behovet av psykologisk hjälp uppkommit senare och att de då gärna sett infor- mation om hjälp och samtalsgrupper. Det bör emellertid tilläggas att några anser sig ha fått för många förfrågningar om hjälp i det allra första skedet efter hemkomsten.413 Flera personer påpekar det negativa i att det finansiella stödet för psykologisk hjälp dragits in , eftersom många personer först efter katastrofen drabbats av dess efterverk- ningar i form av exempelvis ångest. En kvinna fick erbjudanden av präster och psykologer i överflöd direkt efter hemkomsten när hon inte behövde hjälp. Hon hade i istället behövt detta stöd efter be- skeden om att hennes anhöriga omkommit.414 Drabbade som förlorat anhöriga efterfrågar en personlig kon- taktperson hos myndigheterna, så att de slipper bli slussade till olika personer för vilka de upprepade gånger måste berätta om sina erfarenheter. Myndigheterna borde även ha beredskap för personer som ringer in och saknar anhöriga och då kunna erbjuda en kon- taktperson. För en person i kris behövs hjälp med vardagen och att komma igenom byråkratin.415 Det har framkommit att personer som förlorade flera eller samt- liga i sin familj har behov av andra former av gruppstöd än genom de etablerade Posom-grupperna. En man som förlorade samtliga familjemedlemmar har samlat en grupp mycket hårt drabbade per- soner, vilka vid mötena får stöd och hjälp av mentorer. Dessa är personer som mist sina familjer i olyckor för 10 och som står som bevis för att det går att komma vidare och finna nytt innehåll i livet. Då gruppens medlemmar kommer från skilda delar av landet blir kostnaderna för resor betydande. De efterfrågar ett mer flexibelt ekonomiskt stöd än det nuvarande.416 Ett par personer som förlorade sina respektive familjer i vågen har bildat en sluten Internetbaserad sajt, Vi som finns. Endast personer som förlorat nära familjemedlemmar har tillträde till det slutna forumet. Ett öppet forum har även skapats till följd av en stor efterfrågan från exempelvis far- och morföräldrar. Sajten ger möjligheter att få och ge tröst och till samtal mellan människor under dygnets alla timmar.417 De flesta personer som tagit upp identifieringen av de omkomna har uttryckt att de är mycket nöjda med polisens professionella hanterande. En man bedömde dem som empatiska och korrekta. Han fick också information och en fortsatt möjlighet till kontakt om han skulle ha fler frågor.418 En familj säger att polisen klarade sin uppgift på ett bra sätt, trots att det var tungt även för dem.419 En kvinna fick emellertid beskedet att hennes dotter var iden- tifierad på en mobiltelefon då hon körde bil, vilket hon inte uppskattade.420 Någon har också fått beskedet om att en anhörig hittats, men den person som polisen uppgav var en annan person i familjen än den som saknades.421 Ytterligare en man blev aldrig kontaktad av någon officiell person angående att hans son blivit identifierad utan fick höra det från sin före detta hustru.422 Några personer påpekar polisens ovilja att informera om syftet med att de ringt upp och frågat om exempelvis vilka kläder de omkomna hade på sig, trots att de anhöriga lämnat utförliga beskrivningar i tidigare skede. De skulle inte ha blivit lika upprörda om de förstod anledningen till att de kontaktades.423 För personer som förlorade flera anhöriga kan tiden mellan identifieringsbeskeden bli mycket krävande. En kvinna hade gärna skrivit en fullmakt för att få dödsbeskeden samlade när alla i hennes familj var identifierade. Hon hade föredragit att familjen på så sätt varit samlad.424 Informationen kring identifieringen har av många ansetts som bristfällig. Olika instanser har exempelvis gett motstridiga upp- gifter. En kvinna som förlorat flera barn hade läst en artikel om hur tänderna hanterades på de omkomna för att DNA-prov skulle kunna tas, och fick olika besked hos och Rädd- ningsverkets personal i om vilka rutiner som gällde.425 Eftersom informationen från polisen och konsulatet ansågs dålig, bildade nio personer som samtliga saknade barn efter vågen, en förening: barn i . Föreningen och dess kontakter har öppnat dörrar till , vilket i sin tur bland annat har resulterat i ett veckobrev med information från konsulatet i om arbetet med identifieringen.426 Vecko- breven har givit andra personer som också saknar anhöriga en vik- tig livlina att hålla sig fast vid i tillvaron.427 Flera personer har också efterfrågat en kontaktperson hos poli- sen som skulle ringa upp den anhörige och berätta hur arbetet fort- löpte. Även om det inte fanns någon ny information, vore kon- takten viktig.428 Även UD borde kunna bistå med en kontaktperson som konti- nuerligt tar upp kontakten och informerar om UD:s arbete med frågor som rör exempelvis identifieringen.429 En kvinna som förlorade flera barn beskrev vikten av respekt för de omkomnas kroppar. Det är mycket betydelsefullt att ID-perso- nalen handskas försiktigt med hennes barn och att de ser dem som personer som de måste ta väl hand om.430 En kvinna pekar på vikten av att kontrollera att upprättade rutiner och kontakter med anhöriga hålls när det gäller general- konsulatets hantering av omkomna. Ett allvarligt misstag begicks då personal inte kontaktade kvinnan i samband med att hennes ene son identifierats och skulle kremeras i Thai- land. Då kvinnan fick kontakt med verket, fick hon upplysning om att hennes son skulle kremeras eftersom en annan liten pojke då skulle kremeras och de tyckte att det passade bra att ta kvinnans son . Rutinen är att en tidpunkt för kremering sätts i samförstånd med den anhörige.431 Mottagningen av de omkomna på utanför har av många varit uppskattad.432 Men ceremonin har inte varit problemfri för andra. Personer som bor långt från platsen har uppfattat såväl en personlig som en ekonomisk stress av ceremo- nin.433 Personer som har flera familjemedlemmar som omkommit kan känna en personlig press av att närvara vid samtliga om de be- sökt ceremonin en gång. Det har inte alltid framkommit till de drabbade att de kunnat välja att möta sina hemkomna i sin hem- stad.434 Några anhöriga har fått hjälp av volontärgruppen Souls, vilken är en Internetbaserad global förening som sammanställer detaljbilder av kännetecken på de omkomna. som an- vänds är en kopia av det material som de thailändska myndigheter- na lade ut på nätet under en begränsad tid.435 Tidigt på annandagens morgon kom de första samtalen och SMS:en från drabbade till anhöriga hemma i om att en naturkata- strof hade inträffat i . Reaktionen från många av dem som mottog dessa samtal var att direkt informera UD om vad som in- träffat. väcktes en man av ett telefonsamtal från sin son, som ringde från och meddelade att det hänt en katastrof. Mannen ringde till UD:s jour- nummer och vidarebefordrade meddelandet. Han ringde därefter tillbaka till UD vid ett flertal tillfällen för att få mer information om vad som hänt och uppdaterade tjänstemännen om situationen på platsen, då han fick kontinuerlig information via sin son. Vid ett senare samtal till UD:s jour uppgav tjänstemannen som svarade att de inte hade någon information eller vetskap om katastrofen. Mannen ringde även till ambassaden i . De hade en telefonsvarare på som önskade God Jul och Gott Nytt År.436 Flera av dem som ringde UD och följande dagar gjorde det utan framgång. Det gick inte att komma fram på grund av att telefonväxeln mycket snabbt blev blockerad av att endast ett fåtal handläggare fanns på plats för att ta emot de många inkommande samtalen.437 Behovet av att få ytterligare information om katastrofen var mycket stort hos anhöriga. Via text-tv lämnades ett telefonnummer ut till UD där framkomligheten snabbt blev mycket begränsad. En morfar som sökte information om sitt vuxna barnbarn valde att ringa direkt till UD:s vakthavande tjänsteman. Denne sade sig inte kunna lämna någon information om situatio- nen i på grund av att han inte hade någon vetskap om vad som hänt.438 Flera av de anhöriga sökte och efterlyste sina saknade på olika hemsidor439 samt via svenska och utländska media440. Vid nyhetssändningarna gick UD ut med ett telefon- nummer dit anhöriga kunde ringa och anmäla saknade. Ett par som förgäves försökte kontakta sin son ringde direkt till det uppgivna numret, men först vid 19.30 kom de fram.441 Flera anhöriga skickade e-post och fax till alla tänkbara kon- takter däribland till UD, , reseföretagen, sjuk- husen och hotellen i . Vissa familjer upprättade sam- bandscentraler där man delade upp uppgifterna att ringa till UD, reseföretagen, SOS-International, ambassaden i , svenska konsulatet med flera. Flera såg även till att det alltid fanns en in- kommande telefon som var ledig i händelse att UD skulle åter- komma med upplysningar om saknade eller annan relevant infor- mation.442En del somnade med telefonluren i handen, då de väntade i timtal i UD:s telefonkö.443 De som kom fram till UD efterfrågade information om vad som hänt samt ville lämna personuppgifter på anhöriga som de saknade. De ville främst få information om katastrofens omfattning, familje- medlemmars och vänners tillstånd och senare även ha information angående organisation av hemtransporter av skadade och avlidna samt identifieringsfrågan. Många upplevde bristen på information som UD lämnade ut den som mycket frustrerande.444 Men det finns också en- staka exempel på motsatsen. En kvinna fick information om Lak direkt från ambassadör . Hon hade hans mobil- telefonnummer eftersom han hade lånat ut telefonen till skadade på sjukhus, så att de kunnat ringa hem till anhöriga. ringde hon upp honom. Efter att ha frågat om hon verkligen ville veta hur det var, svarade han: Hela är borta. Det är liklukt överallt och tusentals döda. Kvinnan upplevde bemötande som mycket bra.445