sou · GTB366d3 · 2006-01-01 00:00:00 — 2004/05:147) ledde fram till ändringar i jämställdhetslagen och i lagen om förbud mot diskriminering har stärkts. Trakasserier p.g.a. kön och sexuella trakasserier har definierats som två separata företeelser och ett uttryckligt förbud har införts i båda lagarna mot båda formerna av trakasserier. vårdnadskommitté presenterade 2005 sitt slutbetänk- ande SOU 2005:43 Vårdnad–Boende–Umgänge. Barnets bästa, föräldrars ansvar. Kommittén har utvärderat reform om vårdnad, boende och umgänge och reform om barns rätt att komma till tals samt gjort en översyn av reglerna om verkställighet i . Kommittén har beaktat fall där den ena föräldern gjort sig skyldig till brott/övergrepp mot den andra föräldern och/eller barnet. Bland Socialdepartementetets arbete på området efter Kvinnofrids- reformen kan nämnas: En proposition om könsstympning av kvinnor (prop. 1998/99:70) som ledde till en skärpning av lagen om förbud mot könsstympning av kvinnor (SFS 1999:267), samt en nationell handlingsplan mot kvinnlig könsstympning (PM S2003:026). Propositionen Stärkt skydd för barn i utsatta situationer (prop. 2002/03:53) ledde till en rad myndighetsuppdrag och lagänd- ringar. Bland annat höjdes straffvärdet för brott som varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i förhållandet till en närstående person, vilket gäller både våld mot barnet självt och fall där barnet ser den ena föräldern bruka våld mot den andra. Barn som utsätts för vissa former av fysisk och psykisk misshandel har varit beroende av att deras vårdnads- havare anger brottet till åtal, något som avskaffades för att stärka skyddet för utsatta barn vars vårdnadshavare motsätter sig att åtal väcks, t.ex. för att de själva är förövaren. En särskild utredare tillsattes 2005 med uppdraget att göra en översyn av stöd till våldsutsatta kvinnor (dir. 2005:32). Utredaren ska kartlägga och analysera hur stödet ser ut, analysera ansvar och föreslå hur stödet kan förbättras. En rad uppdrag har också getts till berörda myndigheter. fick bl.a. uppdraget att förebygga kvinnlig köns- stympning 2003, uppdraget att ta fram en kunskapssamman- ställning om verkningsfulla metoder och arbetssätt i social- tjänstens arbete med våldsutsatta kvinnor 2004 liksom ett upp- drag om arbete med personer som har skyddade personuppgifter 2005. och länsstyrelserna har i regleringsbreven fått i uppdrag att inventera i vilken utsträckning kommunerna har handlingsplaner för arbetet med våldsutsatta kvinnor. (Källa: Mejl från , Socialsty- relsen, ). Bland de insatser som jämställdhetsenhet gjort efter Kvinnofridsreformen kan nämnas: Nationellt råd för kvinnofrid inrättades , med uppgift att vara ett rådgivande organ för regeringen och uppmärksamma frågor som inte blivit belysta i Kvinnofridspropositionen i tillräckligt hög grad: kommunernas ansvar, lokala kvinnojourers arbete och villkor, män som misshandlar, barns utsatthet i misshandelsförhållanden, homosexuell partnermisshandel, hedersrelaterat hot och våld liksom våld mot äldre kvinnor, gravida kvinnor, kvinnor med funktionshinder, missbrukande kvinnor, flickor och kvinnor med utländsk bakgrund. Rådet var verksamt , arrangerade seminarier och hearings och gav ut en rad skrifter. (För en sammanställning se slutrapporten: Nationellt råd för kvinnofrid, 2003 Råd för kvinnofrid till regeringen.) Mäns våld mot kvinnor är tillsammans med prostitution och handel med kvinnor för sexuella ändamål ett av fem fokusområden för jämställdhetspolitiken för mandatperioden –2006 (skr. 2002/03:140). Sexualiseringen av det offentliga rummet är ett annat fokusom- råde för jämställdhetspolitiken (ibid.). Regeringen menar att samhället präglas av en tilltagande sexua- lisering där kvinnors kroppar används för att dra uppmärksamheten till och sälja en vara eller tjänst, vilket bidrar till en avtrubbning som kan innebära en större acceptans för sexualiserat våld. 2004 utlystes 2,5 miljoner för arbete med frågan i projektform. En arbetsgrupp har börjat arbeta med frågan för att komma med förslag på politiska åtgärder. har drivit frågan om människohandel inom olika former av internationellt samarbete. drev frågan under ordfö- randeskapet i EU . medverkade i en stor informationskampanj som genomfördes i de nordiska och baltiska länderna (se vidare: , 2004 Nordic – Baltic campaign against trafficking in women: final report 2002. Som en fortsättning på kampanjen tillsattes en nordisk – baltisk aktionsgrupp som utgör en paraplyfunktion för arbetet mot människohandel i området. tog initiativ till ett samarbetsprojekt i form av kartläggning av och insatser mot prostitution och handel med kvinnor i . På svenskt initiativ tillsattes en aktionsgrupp mot människohandel i , till en början i syfte att förbättra det operativa polissamarbetet i regionen. (Se vidare om insatser mot människohandel och prostitution: fakta- blad , prop. 2003/04:111.) Regelbunden undervisning om prostitution och människohandel på polisutbildningen och olika utbildningar av polisdistriktens kontaktpersoner. Särskild utbildning av läns- polisen, ordningspoliserna och åklagarna i i ämnet genomfördes i samarbete med . Arbetet med att ta fram en nationell handlingsplan för att bekämpa prostitution och handel med människor, särskilt kvinnor och barn, för sexuella ändamål inleddes (se vidare Näringsdeparte- mentets faktablad , prop. 2003/04:111). utsågs en interdepartemental arbetsgrupp med repre- sentanter från , , Utbild- ningsdepartementet och , där Jämställdhets- enheten är sammankallande. Syftet med gruppen är bl.a. att samordna arbetet med mäns våld mot kvinnor inom regerings- kansliet. En särskild utredare tillsattes 2004 med uppgift att finna for- merna för en ombildning av Rikskvinnocentrum till ett nationellt institut och hur frågan om en nationell kristelefon ska lösas. Förslagen presenterades i utredningens betänkande Nytt nationellt (SOU 2004:117). En särskild utredare tillsattes 2003 med uppgift att utvärdera kvinnofridspropositionens myndighetsuppdrag ur ett könsmakts- perspektiv. Resultaten och en mängd förslag presenterades i betänkandet Slag i luften (SOU 2004:121). har bl.a. gjort följande: tog initiativ till samarbete mellan EU:s medlemsländer och tio länder i Öst- och i frågan om människohandel. Propositionen Människosmuggling och tidsbegränsat uppehålls- tillstånd för målsägande och vittnen, m.m. (prop. 2003/04:35) som ledde till att en ny bestämmelse infördes i utlänningslagen som gör det möjligt för en förundersökningsledare att ansöka om ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för utländska målsägan- den och vittnen, bl.a. för offer för människohandel. Propositionen Uppehållstillstånd på grund av anknytning (prop. 1999/2000:43) ledde till ändringar i utlänningslagen (SFS 2000:292). Våldsutsatta kvinnor med tidsbegränsat uppehålls- tillstånd i anknytningsärenden ska kunna få fortsatt uppehålls- tillstånd trots att förhållandet upphört. ska en ansö- kan om uppehållstillstånd grundad på anknytning kunna avslås om det finns påtaglig risk för att sökanden kommer att utsättas för våld eller allvarlig kränkning i förhållandet. Vi har sammanställt statistik från och för att granska utvecklingen , 2000–2004, vad gäller polisens, åklagarnas och tingsrättens hantering av en rad brott som gäller mäns våld mot kvinnor: misshandel av kvinna av 1 Konstruktionen av statistiken och underlag till löpande text i denna bilaga har getts av , utredare på BRÅ, genom samtal och mejl –. bekant gärningsman, grov kvinnofridskränkning, överträdelse av besöksförbud, våldtäkt, sexköp och människohandel för sexuella ändamål. Ambitionen har varit att försöka fånga hela kedjan från polisanmälan till att en brottsmisstanke lämnas över till åklagaren och vidare att åklagaren beslutar om lagföring (vilket innebär åtal, strafföreläggande2 eller åtalsunderlåtelse3) och slutligen att gär- ningsmannen lagförs (vilket innebär fällande dom i tingsrätten, att personen godkänt ett av åklagare utfärdat strafförelägganden eller att åklagaren meddelat åtalsunderlåtelse till personen). Men dagens statistik kan endast i stora drag belysa flödet inom rättsväsendet. Det finns inte något tillförlitligt sätt för att i statistiken koppla ihop ärenden hos olika myndigheter inom rättsväsendet som rör samma brott. Därför är det inte möjligt att genom statistiken följa ett enskilt brott genom rättsväsendet. Den nuvarande statistiken redovisar enbart tvärsnitt från rättsprocessen, t.ex. hur många brott som anmäls eller hur många beslut av olika slag som fattas inom de olika myndigheterna under ett kalenderår. Ett utvecklingsarbete pågår inom rättsväsendet för att man ska kunna följa varje enskilt brott genom rättskedjan. I tabellerna nedan har vi kombinerat tvärsnittsstatistik från och för att få bästa möjliga bild av rättsked- jan. Men vi vill poängtera att direkta jämförelser inte kan göras mellan polis, åklagare och domstol eftersom statistiken för de olika myndigheterna redovisas i olika enheter. Detta markeras med streck i tabellerna. De skilda enheterna innebär att det t.ex. inte är möjligt att utifrån statistiken beräkna andelen beslut om åtal på brottsmisstankar som leder till fällande dom. Antalet polisanmälda brott kan inte direkt jämföras med antalet inkomna brottsmiss- tankar till åklagare, eftersom ett brott i anmälan kan leda till flera brottsmisstankar t.ex. om det finns flera gärningsmän. På samma sätt går det inte att göra direkta jämförelser mellan å ena sidan anta- let brottsmisstankar och lagföringsbeslut hos åklagarna och å andra sidan de lagförda personerna. Detta beror på att en och samma per- son kan befinnas skyldig till flera brott i en och samma lagföring. Här redovisas enbart det allvarligaste brottet, det så kallade huvud- 2Strafföreläggande kan bara användas när gärningen är erkänd och påföljden för brottet är böter, villkorlig dom eller villkorlig dom i förening med böter. Källa: (2005) Årsredovisning 2004. 3När åklagaren anser att den misstänkte är skyldig till brottet men ändå avstår från att väcka åtal kan reglerna om åtalsunderlåtelse användas. Skälet kan vara att den misstänkte är ung eller åtalas för andra brott eller att brottet är lindrigt. Källa: (2005) Antalet lagförda personer ett visst år är därför färre än det antal brott och brottsmisstankar som dessa personer befunnits skyldiga till. Tabell 1–6. Rättskedjan baserat på tvärsnittstatistik för – 2004 vad gäller misshandel av kvinna bekant med gärningsmannen, grov kvinnofridskränkning, överträdelse av besöksförbud, våldtäkt, köp av sexuella tjänster och människohandel för sexuella ändamål. Tabell 1 Misshandel av kvinna, bekant med gärningsmannen Anm. Uppgifter om lagförda och dömda personer vad gäller misshandel av kvinna av bekant gärningsman saknas eftersom misshandel mot kvinnor inte redovisas separat från övrig misshandel i lagföringsstatistiken. Men enligt leder så gott som alla åtal som väcks som gäller misshandel mot kvinna av bekant gärningsman till fällande dom. SOU 2005:66 Bilaga 2 Köp av sexuella tjänster Bilaga 2 SOU 2005:66 Människohandel för sexuella ändamål Källa: Statistik från och . Kommentarer till tabellerna: Lagföringsbeslut innebär att åklagaren fattar beslut om åtal, strafföreläggande4 eller åtalsunderlåtelse5. Med samtliga beslut avses summan av antalet lagföringsbeslut och antalet beslut om att lägga ner brottsmisstankar. Här ingår inte beslut av administrativ karaktär. Lagförda personer är personer dömda i tingsrätt och personer som godkänt ett av åklagare utfärdat strafföreläggande eller meddelats åtalsunderlåtelse av åklagare. Statistiken om lagförda personer fanns ännu inte tillgänglig varför dessa uppgifter saknas. Dömda i tingsrätt innebär en fällande dom. 4Strafföreläggande kan bara användas när gärningen är erkänd och påföljden för brottet är böter, villkorlig dom eller villkorlig dom i förening med böter. Källa: (2005) Årsredovisning 2004. 5När åklagaren anser att den misstänkte är skyldig till brottet men ändå avstår från att väcka åtal kan reglerna om åtalsunderlåtelse användas. Skälet kan vara att den misstänkte är ung eller åtalas för andra brott eller att brottet är lindrigt. Källa: (2005) Hur kan området mäns våld mot kvinnor följas upp? Två typer av indikatorer är möjliga för att mäta utvecklingen på området: processindikatorer och resultatindikatorer. Processindikatorer kan mäta huruvida ansvariga kommunala och statliga myndigheter fullföljer sina uppdrag, om insatserna är av god kvalitet och likvärdiga över landet. Resultatindikatorer kan mäta utvecklingen av våldet mot kvinnor. Dessa två typer av indi- katorer kan sammantaget ge en bild av effektiviteten i insatserna. De kan ge svar på om samhällets insatser har inneburit att våldet har minskat. Med de undersökningar och statistik som finns tillgängliga är detta inte möjligt. En omfattande kunskapsupp- byggnad behövs. I detta avsnitt beskrivs både befintliga källor och vilken kunskapsutbyggnad som skulle behövas för att möjliggöra en bättre uppföljning. Att mäta myndigheters insatser saknas kunskap om antalet våldsutsatta kvinnor och våldsut- övande män och vilka insatser de får från samhällets sida. Det är endast rättsväsendet som systematiskt dokumenterar antalet våld- utsatta kvinnor i sin brotts- och lagföringsstatistik. I denna finns emellertid brister. Det är t.ex. inte möjligt att utläsa om offret haft en nära relation till förövaren och statistiken över sexualbrott är inte uppdelad efter förövarens kön. Utredningen om kvinnofrids- uppdragen har föreslagit att screening används för att synliggöra våldserfarenheter. Screening innebär att man aktivt frågar efter våldsutsatthet. statistik över lagföring och genomströmningstider kan användas som processindikatorer. Statistiken ger information om hur många beslut hos åklagare som leder till lagföring och hur det tar för ett ärende att gå igenom domstol. För att studera kommuners och myndigheters insatser, krävs att tillsynen skärps och att uppföljningar och utvärderingar genom- förs. Till exempel bör kommunernas insatser för våldsutsatta kvinnor och barn följas upp. En central myndighet bör ansvara för årliga uppföljningar, där frågor om kvalitet och likvärdighet analy- seras. Dessa uppföljningar bör belysa vilka insatser och metoder som är effektiva för människor i olika grupper och livssituationer. Sådana studier är viktiga för att förbättra verksamheten. Tillämpningen av förbudet mot köp av sexuella tjänster och bestämmelsen om grov kvinnofridskränkning bör utvärderas. Detta har endast gjorts efter det att lagarna trädde i kraft. Utvärderingarna kan ske på uppdrag till Riks- kriminalpolisen respektive BRÅ. Att mäta utvecklingen av våldet mot kvinnor Det saknas löpande studier som ger svar på hur kvinnors utsatthet för olika typer av våld utvecklas. ULF-undersökningarna är en befintlig källa som ger svar på vissa frågor. Men därtill skulle särskilda brottsofferundersökningar behöva genomföras regel- bundet. stora studie som resulterade i rapporten dam handlade om kvinnors våldutsatthet. Det var en omfattande studie som gav ett rikt underlagsmaterial. Studien bör replikeras, förslagsvis , och materialet göras tillgängligt för fler forskare. I gjordes en liknande studie där flera forskare gavs möjlighet att analysera materialet utifrån olika utgångspunkter.6 6 Se Piispa, (2002) Complexity of patterns of violence against women in heterosexual partnerships i , Vol. 8, nr. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas för att göra en översyn av jämställdhetspolitikens mål, inriktning, organisation och effektivi- tet. Utredaren skall överväga vilka mål som bör gälla för den fram- tida jämställdhetspolitiken samt lämna förslag till mål och resultat- indikatorer för dessa. Utredaren skall grunda sina förslag på en analys av vilket ansvar och åtagande som det offentliga, i form av stat och kommun, bör ha. Utredaren skall vidare analysera hur den nuvarande organisationen för jämställdhetspolitiken fungerar och lämna förslag till hur den skall kunna förbättras och effektiviseras. I den jämställdhetspolitiska propositionen Delad makt delat ansvar (prop. 1993/94:147) angavs att det övergripande målet för jämställdhetspolitiken är ett samhälle där kvinnor och män har samma möjligheter, rättigheter och skyldigheter inom alla väsent- liga områden i livet. Utifrån detta övergripande mål formulerades sex delmål: en jämn fördelning av makt och inflytande, lika villkor och förutsättningar i fråga om företagande, arbete, arbetsvillkor och utvecklingsmöjligheter i arbetet, lika tillgång till utbildning och möjligheter till utveckling av per- sonliga ambitioner, intressen och talanger, delat ansvar för hem och barn samt frihet från könsrelaterat våld. Dessa mål gäller för jämställdhetspolitiken. I regeringens skrivelse Jämt och ständigt (skr. 2002/03:140) som lämnades till framhöll regeringen att jämställdhetsarbetet fortsättningsvis måste ges en mer feministisk inriktning. "Utmaningen i jämställdhetsarbetet framöver måste således vara att förändra kvinnors och mäns kvalitativa rättigheter och möjligheter. Vi måste synliggöra könsmaktsordningen och angripa de strukturer som upprätthåller den." I sammanhanget kan nämnas att jämställdhetspolitiken även är en viktig del i regeringens arbete med hållbar utveckling som är ett övergripande mål för regeringens politik. Den organisatoriska uppbyggnaden av jämställdhetspolitiken inled- des 1980 med inrättandet av , JämO. I inrättades jämställdhetsenheten 1982. I linje med den uttalade strategin om jämställdhetsintegrering och i syfte att stärka jämställdhetsarbetet på regional och lokal nivå, föreslogs i propositionen Delad makt delat ansvar (prop. 1993/94:147) att jämställdhetsorganisationen skulle utökas. Detta skedde i och med inrättandet av experter för jämställdhet på regio- nal nivå 1995. En viktig del i jämställdhetsintegreringen är att myndigheterna har ett tydligt ansvar för genomförandet av jämställdhetsmålen inom olika sakområden. Verksförordningen (1995:1322) som på övergripande nivå reglerar myndigheternas ledningsformer, organi- sation, ansvar och uppgifter fick 1995 ett tillägg om att samtliga myndigheter har ansvar för att beakta de krav som ställs på verk- samheten i fråga om jämställdhet mellan kvinnor och män. Utöver verksförordningen förtydligas också ansvaret för jämställdhets- frågor i instruktionen till ett fåtal myndigheter. Riksrevisions- verkets granskning av regeringens styrning av myndigheterna på jämställdhetsområdet (RRV 2000:17) visade att cirka hälften av myndigheterna hade någon form av uppdrag eller åter- rapporteringskrav som gällde jämställdhet i de årliga reglerings- breven. Cirka 230 myndigheter lyder direkt under regeringen. Förutom att varje departement inom har fått ansvar för jämställdhetsfrågorna inom sina ansvarsområden, har myndig- heterna detta ansvar genom verksförordningens krav, eller direkt genom uppdrag och återrapporteringskrav i regleringsbreven. Detta har inneburit att antalet aktörer med ansvar för jämställd- hetspolitiken har ökat. Den centrala statliga jämställdhetsorganisationen utanför utgörs av (JämO) och . JämO:s uppdrag är kopplat till jämställdhetslagen (1991:433) som gäller i arbetslivet och lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Frågor om jämställdhetsintegrering i myn- digheters ordinarie verksamhet åligger inte JämO. Länsstyrelserna skall, enligt förordningen (2002:864) med läns- styrelseinstruktion, främja jämställdhet mellan kvinnor och män. Länsstyrelserna är den myndighet på regional nivå som har ansvaret att verka för att jämställdhetspolitikens mål får genomslag i länen. I instruktionen framgår att skall ha en särskild sakkun- nig för frågor om jämställdhet mellan kvinnor och män. Han eller hon skall utifrån de nationella målen för jämställdhetspolitiken främja jämställdhetsarbetet i länet och medverka till att integrera jämställdhetsaspekten i uppgifter. En utvärdering av jämställdhetsarbetet vid länsstyrelserna har genomförts (Länssty- relsernas jämställdhetsarbete 1998 2002, 2003). En sammanhållen, effektiv statlig länsförvaltning är ett priori- terat intresse vid organisering av den statliga regionala förvalt- ningen, enligt propositionen Regional samverkan och statlig läns- förvaltning (prop. 2001/02:7). Vissa andra myndigheter har i regleringsbrev fått i uppdrag att inrätta samordnings- och stödfunktioner i sitt jämställdhetsarbete, vilket särskilt gäller myndigheter som lyder under Socialdeparte- mentet. En del myndigheter har på eget initiativ inrättat en organi- sation med ansvar för att bevaka och stödja arbetet med jämställd- bedömer att de större samt en del av de medelstora myndigheterna har inrättat organisa- tioner för sitt arbete med jämställdhet. I detta sammanhang kan även nämnas den utredning som till- sattes , Utredningen om stöd till kvinnors organisering (Ju 2003:05). Utredningen har till uppdrag att analysera och utvär- dera det statliga stödet till kvinnoorganisationer. Inom ramen för uppdraget skall det även undersökas vilka krav avseende jämställd- het som ställs generellt på folkrörelser och föreningar för att de skall få statligt bidrag. (N 2002:06) har I uppdrag att bl.a. överväga en gemensam lagstiftning mot diskriminering som omfat- tar alla eller flertalet diskrimineringsgrunder och samhällsområden. Jämställdhetslagen (1991:433) är ett viktigt verktyg för att främja kvinnors och mäns lika rätt i fråga om arbete, anställnings- och andra arbetsvillkor och utvecklingsmöjligheter i arbetet. Lagen innehåller förbud mot trakasserier och diskriminering på grund av kön vad gäller lön, rekrytering, befordran, uppsägning m.m. Vidare ställs krav på arbetsgivare att vidta aktiva åtgärder för att uppnå jämställdhet på arbetsplatserna. En årlig jämställdhets- plan skall därför upprättas. Lagen skärptes fr.o.m. . Förändringarna rörde dels diskrimineringsbestämmelserna, där en samordning med EG-rätten och övriga diskrimineringslagar gjordes, dels bestämmelserna om lönekartläggning. Krav infördes på arbetsgivarna att kart- lägga löneskillnader mellan kvinnor och män som utför lika eller likvärdigt arbete. Skillnaderna skall även analyseras och analysen skall därefter ligga till grund för en handlingsplan för jämställda löner. De åtgärder som planen innehåller skall genomföras och senast . Förändringarna i lagen innebar också att fackliga organisationer fick möjlighet att föra ärenden till om en arbetsgivare inte följer bestämmelserna om aktiva åtgärder. Det är denna nämnd som prövar frågor om vitesföreläggande. SOU 2005:66 Bilaga 3 Utredningsförslag som lämnats om organiseringen av jämställdhetsarbetet Rådet för jämställdhet i transporter och IT () lämnade sitt slutbetänkande Jämställdhet transporter och IT (SOU 2001:44) . I betänkandet konstaterar att regeringens ställningstagande är kraftfullt uttryckt i olika policydokument men att jämställdhet likafullt inte genomsyrar alla verksamheter i tillämpningen. Rådet föreslår bland annat att nya mål sätts inom transportsektorn och påpekar att det saknas ett institutionellt stöd för myndigheternas arbete med att integrera ett jämställdhets- perspektiv i verksamheten. Det gäller såväl inom transport- och IT- sektorn som andra politikområden. Därför föreslår att en myndighet inrättas. Arbetsgruppen för metodutveckling i jämställdhetsarbetet gav i sin slutrapport ordning strategisk utveckling för jämställdhet (Ds 2001:64) en samlad redovisning av de under- sökningar och uppföljningar som har gjorts av arbetsformerna i jämställdhetsarbetet. Arbetsgruppen menade att erfarenheter visar att jämställdhetsintegrering kräver tydlig styrning, utbildning, metoder för kartläggning och analyser samt stödfunktioner för arbetet. Arbetsgruppen instämde i Jämits uppfattning om behoven av utveckling, kunskapsspridning och erfarenhetsutbyte och ansåg att det är angeläget att utreda frågan och ta ställning till hur dessa behov skall tillgodoses.