sou · GTB33 · 2006-01-01 00:00:00 — Olagligt exporterade kulturföremål skall återlämnas om den stat som begär det visar att bortförandet av föremålet medfört skada i vissa i konventionen angivna avseenden eller att föremålet är av be- tydande kulturell vikt. Den stat som begär att få tillbaka ett olagligt exporterat kulturföremål skall göra det från det att staten fick vetskap om var och hos vem föremålet fanns, eller i varje fall från den olagliga exporten eller från den dag före- målet skulle ha återställts efter temporär utförsel. Innehavaren av ett olagligt exporterat kulturföremål är berättigad till skälig ersättning om han eller hon för förvärvet varken kände till eller borde ha känt till att föremålet exporterats olagligt. I stället för ersättning kan innehavaren efter överenskom- melse med den återkrävande staten välja att behålla äganderätten till föremålet eller att överlåta det mot eller utan betalning till en per- son i återkravsstaten. Den stat som begär att föremålet skall åter- föras skall svara för kostnaden för återförandet. Skyldigheten att återlämna ett kulturföremål gäller inte om ex- porten är olaglig för återkravet och inte heller för ett föremål som har exporterats under dess upphovsmans livstid eller från dennes död. Detta gäller dock inte om föremålet förfärdigats inom en folkstam eller urbefolkning för traditionellt eller rituellt bruk och föremålet skall återlämnas till folkstammen eller urbefolkningen. Stater som tillhör organisationer för t.ex. ekonomisk integration, kan förklara att de i sina inbördes relationer kommer att tillämpa interna regler i stället för konventionen. Stulna och olagligt utgrävda föremål Lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre gäller förvärv i god tro av rätt till lösöre. Den gäller dock inte sådana godtrosförvärv av lösöre för vilka särskilda föreskrifter finns i annan lag. Äganderätt till egendom som frånhänts ägaren genom att någon olovligen tagit den eller tilltvingat sig den genom våld på person eller genom hot som innebar eller för den hotade framstod som trängande fara kan, efter ändringar i lagen som trätt i kraft (prop. 2002/03:17, bet. 2002/03:LU11, rskr. 2002/03:122), inte förvärvas genom överlåtelse, även om köparen är i god tro. Om ägaren inte kräver tillbaka egendomen från förvärvaren från det att han fick eller måste anses ha fått kännedom om dennes innehav, får förvärvaren dock äganderätt till egen- domen. Därefter saknar den tidigare ägaren möjlighet att få tillbaka egendomen. När det gäller föremål som blivit olagligt utgrävda eller olagligen behållits efter en laglig utgrävning innebär lagen att den som i god tro förvärvar sådan egendom från någon som inte har rätt att för- foga över den och får den i sin besittning blir ägare till föremålet. Den som på detta sätt förlorat äganderätten har dock rätt att få tillbaka föremålet mot lösen. Sådant anspråk måste framställas från det att han eller hon fick eller måste anses ha fått kännedom om innehavet. Därefter går rätten att återfå egen- domen förlorad. Den som med äganderättsanspråk i god tro innehaft lösöre, som förvärvats från någon som varken var ägare till eller be- hörig att förfoga över egendomen, förvärvar äganderätt till egen- domen på grund av hävd. Den som förlorat äganderätten till sådan egendom har dock rätt att återfå den från innehavaren mot lösen. Sådant anspråk måste framställas från det att han eller hon fick eller måste anses ha fått kännedom om innehavet. Godtrosförvärvslagens regler om förvärv av äganderätt till egen- dom genom överlåtelse är endast tillämpliga på överlåtelser som ägt rum i . Frågan huruvida någon förvärvat äganderätt till egen- dom genom en överlåtelse i ett annat land avgörs enligt det landets lag. Har någon, som fått äganderätt till ett stulet föremål genom att i god tro förvärva det i ett annat land, sedan fört föremålet till , anses han eller hon som ägare till föremålet även här. Lagens regler om förvärv av äganderätt till lösöre på grund av hävd torde dock kunna tillämpas även på egendom som förvärvats utomlands. Godtrosförvärvslagens regler om rätt för den som bestulits eller genom annans godtrosförvärv förlorat äganderätt till lösöre att, mot lösen eller utan sådan, återfå egendomen torde uppfylla konven- tionens krav på att stulna och olagligt utgrävda föremål skall åter- lämnas. Inte heller lagens regler om förvärv av äganderätt på grund av hävd utgör något hinder mot att den som förlorat äganderätten återfår egendom mot lösen. Godtrosförvärvslagen torde därmed i huvudsak uppfylla de krav som Unidroitkonvention ställer upp när det gäller återlämnande av stulna och olagligt utgrävda Vissa konflikter kan dock finnas när det gäller tidsfrister för att framställa anspråk. I 5 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (KML) finns be- stämmelser om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål. Den som från vill föra ut kulturföremål som anges där skall ha tillstånd till utförseln. Tillstånd skall lämnas om föremålet inte är av stor betydelse för det nationella kulturarvet. I 6 kap. KML har rådets direktiv /7/EEG av om återlämnande av kulturföremål som olagligt förts bort från en annan medlemsstats territorium genomförts i svensk lag. Bestäm- melserna gäller endast i förhållande till andra stater som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsrådet (EES). I jämförelse med Unidroitkonvention begränsas räckvidden av reglerna i 6 kap. KML av värdegränser. Definitionen av begreppet kulturföre- mål är inte heller densamma som i konventionen. Uni- drotikonvention innehåller emellertid en bestämmelse som innebär att EES-staterna har möjlighet att sinsemellan tillämpa EG-direk- tivet om återlämnande av kulturföremål i den utsträckning som överensstämmer med konventionen. I övrigt innehåller svensk rätt inte några regler om återlämnande av egendom på den grunden att den olagligt förts från ett annat land. Utredaren skall lämna förslag till den lagstiftning som krävs för en svensk anslutning till Unidroitkonvention om återläm- nande av stulna och olovligt exporterade kulturföremål. En ut- gångspunkt är att en preskriptionsfrist skall gälla för före- mål som stulits från bl.a. offentliga samlingar. En annan utgångs- punkt är att i förhållande till andra EES-stater skall tillämpa direktivet om återlämnande av kulturföremål och inte konventionens bestämmelser. Uppdraget skall redovisas . Utredaren skall samråda med berörda myndigheter och institutioner. Tilläggsdirektiv till Utredningen om Unidroit- konventionen om återlämnande av stulna och (Ku 2004:01) Beslut vid regeringssammanträde . Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallade chefen för en särskild utredare med uppdrag att föreslå den lagstiftning som krävs för en svensk anslut- ning till Unidroitkonvention om återlämnande av stulna och olagligt exporterade kulturföremål (dir. 2003:178). Utredaren skulle enligt direktiven redovisa uppdraget . Utredningstiden förlängs, vilket innebär att utredaren skall redo- visa sitt uppdrag . Unidroitkonventionen om stulna eller olagligt utförda kulturföremål FÖRSAMLADES på inbjudan av republiken till en diplomatkonferens i från den 7 till för att god- känna utkastet till Unidroitkonventionen om internationellt åter- lämnande av stulna eller olagligt utförda kulturföremål, ÄR ÖVERTYGADE om att skydd av kulturarvet och kulturutbyten är av grundläggande betydelse för att fördjupa förståelsen mellan folken och sprida kulturen samt för mänsklighetens bildning och civilisationens utveckling, ÄR DJUPT OROADE över den olagliga handeln med kulturföre- mål och de oersättliga skador som denna ofta förorsakar både på själva kulturföremålen och på olika folkstammars, ursprungsbefolk- ningars eller andra samhällens kulturarv, och på hela mänsklighetens gemensamma arv, och som är särskilt oroade över plundringen av fornlämningar och den oersättliga förlust av arkeologisk, historisk och vetenskaplig information som detta innebär, ÄR FAST BESLUTNA att effektivt främja kampen mot den olagliga handeln med kulturföremål genom att införa gemensamma rättsliga minimiregler för återlämnande av kulturföremål mellan konventions- staterna i syfte att i allas intresse bevara och skydda kulturarvet, BETONAR att denna konvention har som mål att underlätta åter- lämnande av kulturföremål, och att införandet av vissa ordningar, t.ex. ersättning, som i vissa stater är nödvändiga för att kunna verk- ställa ett återlämnande inte betyder att ett sådant åtagande behöver göras av andra stater, BEKRÄFTAR att antagandet av bestämmelserna i denna konven- tion inte under några omständigheter skulle betyda att någon form av olagliga handlingar som utförts före konventionens ikraftträdande skulle godtas eller legitimeras, ÄR MEDVETNA om att denna konvention inte i sig löser de pro- blem som den olagliga handeln förorsakar, men att den initierar en process som kommer att främja det internationella kultursamarbetet och upprätthålla den lagliga handeln och de mellanstatliga avtal om kulturutbyten som stater ingått, BEKRÄFTAR att genomförandet av denna konvention bör åtföljas av andra effektiva åtgärder till skydd för kulturföremål, såsom utveck- lande och användande av register, fysiskt skydd av fornlämningar och tekniskt samarbete, ERKÄNNER det arbete olika organ utfört för att skydda kultur- föremål, i synnerhet Unescokonvention om olovlig handel och de normer som utvecklats inom den privata sektorn, HAR KOMMIT ÖVERENS om följande: KAPITEL I – TILLÄMPNINGSOMRÅDE OCH Denna konvention tillämpas på anspråk av internationell karaktär som gäller (a)återlämnande av stulna kulturföremål; (b)återlämnande av kulturföremål som förts ut från en konventions- stats territorium i strid med denna stats lagstiftning reglerande ut- försel av kulturföremål och som har till syfte att skydda statens kulturarv (nedan olagligt utförda kulturföremål). I denna konvention avser termen kulturföremål sådana föremål som av religiösa eller profana skäl är av betydelse för arkeologin, för- historien, historien, litteraturen, konsten eller vetenskapen och som kan hänföras till någon av de kategorier som upptas i bilagan till denna konvention. KAPITEL II – ÅTERLÄMNANDE AV STULNA (1)Den som innehar ett stulet kulturföremål skall återlämna det. (2)I denna konvention anses ett kulturföremål som grävts ut olag- ligt eller som grävts ut lagligt men behållits i strid med lagen som stulet, om detta överensstämmer med lagstiftningen i den stat där utgrävningen ägde rum. (3)Anspråk på återlämnande skall framställas från det att den som framställer begäran fick vetskap om var föremålet fanns och vem som var innehavare av det, och under alla förhållanden från tidpunkten för stölden. (4)Anspråk på återlämnande som avser ett föremål som är en integre- rad del av ett monument eller en fornlämning eller som tillhör en offentlig samling, skall emellertid inte bero av andra tidsfrister än en tidsfrist från det att den som framställer anspråket fick vetskap om var föremålet fanns och om vem som var innehavare av det. (5)Utan hinder av bestämmelserna i föregående stycke får en kon- ventionsstat förklara att anspråk på återlämnande skall vara under- kastad en tidsfrist som enligt denna stats lagstiftning är eller längre. Denna tidsfrist skall gälla även för anspråk på återlämnande som framställts i en annan konventionsstat och som hänför sig till kulturföremål som avlägsnats från ett monument, en fornlämning eller en offentlig samling i den konventionsstat som avgett en sådan förklaring. (6)En förklaring som avses i föregående stycke skall göras i sam- band med undertecknande, ratificering, antagande av eller anslutning till konventionen. (7)I denna konvention skall termen offentlig samling avse en sam- ling inventerade eller på annat sätt identifierade kulturföremål som ägs av (a)en konventionsstat, (b)en regional eller lokal myndighet i en konventionsstat, (c)en religiös institution i en konventionsstat, eller (d)en institution som har inrättats i en konventionsstat huvud- sakligen för ett kulturellt, pedagogiskt eller vetenskapligt ändamål och som i den staten anses bedriva verksamhet i allmänhetens intresse. (8)Dessutom skall den tidsfrist som tillämpas beträffande föremål från offentliga samlingar även tillämpas när det gäller anspråk på återlämnande av ett kulturföremål av religiös eller samhällelig be- tydelse som ägs av en stam- eller ursprungsbefolkning och används av befolkningen i traditionellt eller rituellt syfte. (1)En innehavare av ett stulet kulturföremål som är skyldig att återlämna det har rätt till skälig ersättning vid återlämnandet, förut- satt att innehavaren varken insåg eller rimligen borde ha insett att föremålet var stulet och att han kan visa att han iakttagit vederbör- lig omsorg när föremålet förvärvades. (2)Utan hinder av innehavarens rätt till ersättning enligt föregåen- de stycke skall skäliga åtgärder vidtas för att förplikta den person som överlåtit kulturföremålet till innehavaren, eller någon tidigare överlåtare, att betala ersättningen om detta står i överensstämmelse med lagstiftningen i den stat där anspråket framställs. (3)Att den som framställer anspråket betalar ersättning till inne- havaren, när detta krävs, skall inte påverka rätten för den som fram- ställt anspråket att återfå ersättningsbeloppet av någon annan. (4)Vid bedömningen av om innehavaren iakttagit vederbörlig om- sorg skall avseende fästas vid alla omständigheter vid förvärvet, där- ibland parternas uppträdande, det pris som betalats, om innehavaren gjort efterforskningar i register över stulna kulturföremål, som han rimligen kunde få tillgång till, och annan relevant dokumentation, som han rimligen kunde inhämta, samt om innehavaren konsulterat tillgängliga organ eller på annat sätt vidtagit andra sådana åtgärder som en förnuftig person skulle ha gjort med hänsyn till omständig- heterna. (5) Innehavaren skall inte få en bättre ställning än den person som han genom arv eller på annat sätt utan betalning erhållit kulturföremålet av. KAPITEL III – ÅTERLÄMNANDE AV OLAGLIGT UTFÖRDA (1)En konventionsstat kan begära, att en domstol eller den myndig- het som annars är behörig i en annan konventionsstat skall förordna att ett kulturföremål som olagligt förts ut från den anmodande statens territorium skall återlämnas dit. (2)Ett kulturföremål som för t.ex. utställning, forskning, restaure- ring eller motsvarande syften tillfälligt förts ut från den anmodande statens territorium med stöd av ett tillstånd som beviljats enligt denna stats lagstiftning om utförsel av kulturföremål och vars syfte är att skydda statens kulturarv, och som inte har förts tillbaka en- ligt villkoren i nämnda tillstånd, skall anses vara olagligt utfört. (3)Domstolen eller annan behörig myndighet i den stat till vilken anmodan riktats skall förordna att ett olagligt utfört kulturföremål skall återlämnas om den anmodande staten visar att föremålets av- lägsnande från dess territorium avsevärt kränker ett eller flera av följande intressen: (a)det fysiska bevarandet av föremålet eller dess sammanhang, (b)helheten hos ett sammansatt föremål, (c)bibehållande av information av exempelvis vetenskaplig eller historisk karaktär, (d)stam- eller ursprungsbefolkningars traditionella eller rituella bruk av föremålet, eller visar att föremålet har ett betydande kulturellt värde för den anmodande staten. (4)En begäran enligt punkten 1 i denna artikel skall innehålla eller åtföljas av sådan information om faktiska eller rättsliga förhållanden som kan hjälpa domstolen eller annan behörig myndighet i den stat till vilken begäran riktats att bedöma om villkoren i punkterna 1–3 i denna artikel uppfyllts. (5)En begäran om återlämnande skall framställas från det att den anmodande staten fick kännedom om var kulturföre- målet fanns och vem som var innehavare av det, och under alla för- hållanden från utförseltillfället eller från det datum då föremålet enligt ett tillstånd som avses i punkten 2 i denna artikel skulle ha förts tillbaka. (1)Innehavaren av ett kulturföremål som förvärvat föremålet sedan det förts ut olagligt har rätt till skälig ersättning av den anmodande staten vid återlämnandet, förutsatt att innehavaren vid förvärvet varken insåg eller rimligen borde ha insett att föremålet förts ut olagligt. (2)Vid bedömningen av om innehavaren insåg eller rimligen borde ha insett att föremålet förts ut olagligt skall omständigheterna i sam- band med förvärvet beaktas, vilket innefattar frågan om ett utförseltill- stånd som krävdes enligt den anmodande statens lagstiftning saknas. (3)I stället för ersättning kan den innehavare som är skyldig att åter- lämna ett kulturföremål till den anmodande staten överenskomma med denna om (a)att behålla äganderätten till föremålet, eller (b)att med eller utan vederlag överföra äganderätten till en person som bor i den anmodande staten och som tillhandahåller nödvän- diga garantier. (4)Kostnaderna för återlämnande av ett kulturföremål i enlighet med denna artikel skall bäras av den återkrävande staten, utan att detta påverkar denna stats rätt att återfå beloppet av någon annan. (5) Innehavaren skall inte få en bättre ställning än den person som han genom arv eller annars utan betalning erhållit kulturföremålet av. (1)Bestämmelserna i detta kapitel skall inte tillämpas om (a)det för begäran om återlämnande av ett kultur- föremål är olagligt att föra ut föremålet ur landet, eller (b)föremålet förts ut ur landet då upphovsmannen levde eller från upphovsmannens död. (2)Utan hinder av stycke b i föregående punkt tillämpas bestäm- melserna i detta kapitel när ett kulturföremål har tillverkats av en eller flera medlemmar av en stam- eller ursprungsbefolkning för traditionellt eller rituellt bruk inom befolkningen och föremålet kommer att återlämnas till den befolkningen. KAPITEL IV – ALLMÄNNA BESTÄMMELSER (1)En talan avseende ett anspråk enligt kapitel II eller en begäran enligt kapitel III kan framställas inför den domstol eller annan behörig myndighet i den konventionsstat där kulturföremålet finns eller inför den domstol eller annan behörig myndighet som i övrigt enligt konventionsstaternas regler om jurisdiktion är behörig. (2)Parterna kan komma överens om att hänskjuta tvisten till vilken domstol eller annan behörig myndighet som helst eller till skilje- förfarande. (3)De interimistiska åtgärder, inklusive säkerhetsåtgärder, som står till förfogande enligt lagstiftningen i den konventionsstat där kultur- föremålet finns, får tillgripas även när anspråket på återlämnande av föremålet framställts inför en domstol eller någon annan behörig myndighet i en annan konventionsstat. (1)Ingen bestämmelse i denna konvention skall hindra en konven- tionsstat från att tillämpa gynnsammare regler för återlämnande av stulna eller olagligt utförda kulturföremål än vad denna konvention föreskriver. (2)Denna artikel skall inte tolkas så att den förpliktar en konven- tionsstat att erkänna eller verkställa ett beslut av en domstol eller annan behörig myndighet i en annan konventionsstat som avviker från bestämmelserna i denna konvention. (1)Bestämmelserna i kapitel II skall endast tillämpas beträffande kulturföremål som stulits efter denna konventions ikraftträdande i den stat där anspråket framställdes, förutsatt att (a)föremålet stulits från en konventionsstats territorium efter att denna konvention trädde i kraft i den staten, eller (b)föremålet påträffas i en konventionsstat efter det att denna konvention trätt i kraft för den statens vidkommande. (2)Bestämmelserna i kapitel III tillämpas endast på kulturföremål som förts ut olagligt efter konventionens ikraftträdande såväl i den stat som framställt anmodan som i den stat till vilken anmodan har riktats. (3)Denna konvention legitimerar inte på något sätt någon form av olagliga åtgärder som har vidtagits innan denna konvention trädde i kraft eller som har undantagits från konventionens tillämpningsom- råde med stöd av styckena 1 eller 2 i denna artikel, och den begränsar inte heller rätten för en stat eller person att med stöd av andra tillämp- liga regler utanför denna konvention framställa en begäran om åter- lämnande av ett kulturföremål som stulits eller förts ut olagligt innan denna konvention trädde i kraft. KAPITEL V – SLUTBESTÄMMELSER (1)Denna konvention är öppen för undertecknande på det avslutan- de mötet för diplomatkonferensen för att anta utkastet till Unidroit- konventionen om internationellt återlämnande av stulna eller olagligt exporterade kulturföremål, och skall därefter vara öppen för under- tecknande för alla stater i fram . (2)Denna konvention skall ratificeras, godtas eller godkännas av de stater som har undertecknat den. (3)Denna konvention är öppen för anslutning av alla stater som inte är signaturstater, från den dag den är öppen för undertecknande. (4)Ratifikation, godtagande, godkännande eller anslutning skall de- poneras med ett formellt dokument hos depositarien. (1)Denna konvention träder i kraft efter den dag då det femte ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrumentet deponerades. (2)I fråga om de stater som ratificerar, godtar, godkänner eller an- sluter sig till denna konvention efter att det femte ratificerings-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrumentet har depo- nerats, skall denna konvention träda i kraft efter den dag då statens ratifikations-, godtagande-, god- kännande- eller anslutningsinstrument deponerades. (1)Denna konvention påverkar inte andra internationella dokument som är rättsligt bindande för en konventionsstat och som innehåller bestämmelser i frågor som denna konvention reglerar, om inte de stater som är bundna av ett sådant dokument gör en anmälan om detta. (2)En konventionsstat kan ingå avtal med en eller flera konventions- stater i syfte att förbättra tillämpningen av denna konvention i deras De stater som har ingått ett sådant avtal skall tillställa depositarien en kopia av avtalet. (3) De konventionsstater som är medlemmar i organisationer för eko- nomisk integration eller regionala enheter kan anmäla att de i sina in- bördes relationer avser att tillämpa de interna reglerna för dessa organisationer eller organ, och att staterna därför inte mellan sig avser tillämpa bestämmelserna i denna konvention, när konvention- ens tillämpningsområde sammanfaller med tillämpningsområdet för de interna reglerna. (1)Om en konventionsstat består av två eller flera territoriella en- heter kan den, oavsett om enheterna har likadant eller avvikande rättssystem i förhållande till de frågor som behandlas i denna kon- vention, för undertecknande eller vid deponering av sitt ratificerings-, godtagande-, godkännande- eller anslutnings- instrument, anmäla att denna konvention skall gälla för alla dess territoriella enheter eller att den endast gäller en eller flera av enheter- na. Konventionsstaten kan när som helst ersätta en anmälan med en ny anmälan. (2)Sådana anmälningar skall meddelas depositarien och uttryck- ligen ange vilka territoriella enheter som omfattas av denna konven- tion. (3)Om en anmälan som avgetts med stöd av denna artikel begränsar konventionens tillämpningsområde till att gälla en eller flera men inte alla territoriella enheter i en konventionsstat skall hänvisningen till (a)en konventionsstat territorium i artikel 1 åsyfta territoriet för en territoriell enhet i denna stat, (b)en domstol eller någon annan behörig myndighet i konven- tionsstaten eller i den stat till vilken begäran riktats åsyfta en domstol eller någon annan behörig myndighet i en territoriell enhet i denna stat, (c)konventionsstaten där kulturföremålet finns, i artikel 8 (1), åsyfta den territoriella enhet tillhörande den stat där kulturföre- målet finns, (d)lagstiftningen i konventionsstat där föremålet finns, i arti- kel 8 (1), åsyfta lagstiftningen i den territoriella enhet tillhörande staten där föremålet finns och (e)en konventionsstat i artikel 9 åsyfta en territoriell enhet i denna stat.