sou · GTB380 · 2006-01-01 00:00:00 — Andra kriterier som RAÄ framhåller är att undersökningsresultaten bearbetas i fortsatt forskning, att ny kunskap framkommer genom undersökningarna samt att materialet görs tillgängligt för allmänheten.8 5.2.2RAÄ:s uppföljningar/utvärderingar m.m. Som framgått av kap. 4 har RAÄ ett flertal gånger studerat och analyserat länsstyrelsernas användning av kravspecifikationer samt innehållet i dessa. Av RAÄ:s uppföljningsrapporter framgår att länsstyrelsernas användning av kravspecifikationer har ökat jämfört med slutet av . upprättas dock kravspecifikationer i begränsad omfattning totalt sett. RAÄ:s uppföljningar över länsstyrelsernas handläggning åren 2002 respektive 2003 och 2004 visar således att under dessa år har andelen ärenden där uppdragsspecifika kravspecifikationer upp- rättats varit tämligen och motsvarat . Av uppföljningsrapporterna avseende åren 2000, 2002 respektive 2003–2004 framgår att kravspecifikationerna är av varierande omfattning och kvalitet. RAÄ redovisar att en förändring har skett såtillvida att antalet länsstyrelser som upprättar generella kravspecifikationer har ökat. upprättade något fler än en fjärdedel av läns- styrelserna sådana kravspecifikationer. I några av de län som upprättar generella kravspecifikationer kompletteras en sådan i vissa ärenden med en uppdragsspecifik kravspecifikation. Såväl de generella som de uppdragsspecifika kravspecifikationerna som upprättats är dock vanligen mer omfattande 8 Allmänna råd från RAÄ 1998:1; allmänna råd till 6 § KRFS 1998:1. Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin RAÄ:s uppföljningar ger vidare vid handen att länsstyrelserna –2004 relativt sett upprättade fler och innehållsmässigt mer omfattande kravspecifikationer inför större undersökningar än inför små undersökningar. RAÄ anger dock att det var mycket sällan som ambitionsnivåer, särskilda undersökningsmetoder, målsättningar eller vetenskapliga inrikt- ningar pekades ut av länsstyrelserna i kravspecifikationerna inför stora undersökningar . Enligt RAÄ överlämnas det i stort sett alltid till undersökaren att lämna förslag i dessa avseenden. RAÄ anger vidare att undersökarens förslag på metod, vetenskaplig inriktning och ambitionsnivå m.m. i princip alltid ligger till grund för beslutet om undersökningen, vilket motsvarar förhållandet . finns det länsstyrelser, mindre än en fjärdedel enligt RAÄ:s uppföljning, som inte upprättar krav- specifikationer. Enligt uppföljningsrapporten sänder istället dessa länsstyrelser en begäran till undersökaren att komma in med en undersökningsplan. Länsstyrelserna bedömer planen och fattar sedan beslut, ibland efter diskussion med undersökaren och ändringar av planen. Enligt uppgift, som vi inhämtat från RAÄ, var det och som fortfarande inte upprättade vare sig generella eller uppdragsspecifika kravspeci- fikationer. Enligt RAÄ använder sig inte av generella kravspecifikationer men upprättar uppdragsspecifika sådana inför större undersökningar. Enligt uppgift från RAÄ förekom ingen större undersökning i och upprättade därför inte heller någon uppdragsspecifik kravspecifikation under detta år. 5.2.3Våra iakttagelser samt möjliga förklaringar till nuvarande förhållanden Våra iakttagelser bekräftar i allt väsentligt uppgifterna ovan beträffande länsstyrelsernas användning av kravspecifikationer och innehållet i dessa. Således är det inte ovanligt att kravspecifika- tionerna är summariska och allmänt hållna. Detta medför att undersökarna tvingas göra avvägningar, som det i första hand borde ankomma på länsstyrelserna att göra. Det rör sig om avvägningar i fråga om ambitionsnivå, vetenskaplig kvalitet i förhållande till kostnaderna för undersökningen osv. Flertalet av de undersökare Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin som vi har träffat har pekat på att otydligheter och oklarheter i kravspecifikationerna skapar problem i en konkurrenssituation. Således har de angett att otydligheterna m.m. får till följd att de inte vet vad länsstyrelserna efterfrågar och därmed inte vad de som undersökare konkurrerar om. Detta har i praktiken lett till att undersökningsplaner som undersökare utformat på grundval av samma kravspecifikation har uppvisat mycket stora skillnader sinsemellan beträffande bl.a. ambitionsnivå och kostnader och därmed inte varit jämförbara. Vårt arbete visar att länsstyrelser, undersökare och exploatörer i allmänhet efterlyser kravspecifika- tioner, där länsstyrelsernas krav på undersökningarna är tydligt formulerade. I olika sammanhang har dock länsstyrelser och undersökare framfört att det är viktigt att undersökarna ges ett visst utrymme att exempelvis föreslå nya vetenskapliga vinklingar och frågeställningar för en undersökning. Vad gäller anledningen till att kravspecifikationer generellt sett upprättas i liten omfattning samt att många kravspecifikationer uppvisar kvalitetsmässiga brister pekade RAÄ i uppföljnings- rapporten avseende på att flera länsstyrelser framhållit att resurserna är för knappa för kulturmiljövård i allmänhet och för handläggningen av uppdragsarkeologiärenden i synnerhet, speciellt när det gäller arbetet med kravspecifikationer och tillsyn. RAÄ konstaterade att det fanns en klar koppling mellan resurser och kvalitet i handläggningen och förklarade att för små resurser var en förklaring till de brister som uppmärksammats i länsstyrelsernas handläggning av uppdragsarkeologiärenden . Vårt utredningsarbete har bekräftat att det framför allt är bristande resurser hos länsstyrelserna, som är orsaken till att kravspecifika- tioner alltjämt upprättas i begränsad omfattning och är av skiftande kvalitet. En annan uppfattning som har framförts är att det inte är möjligt att på förhand bestämma de närmare villkoren för en undersökning utan att kravspecifikationer måste vara ganska summariska och allmänt hållna. Detta är i enlighet med det resonemang som regeringen förde i prop. 1996/97:99 s. 15. En inte ovanlig uppfattning bland inte minst de undersökare som vi har träffat är vidare att länsstyrelsernas handläggare saknar den aktuella arkeologiska och vetenskapliga kompetens som krävs för att upprätta fullgoda kravspecifikationer samt att det förhållandet att ärendena avgörs under stark tidspress påverkar kvaliteten på bl.a. kravspecifikationerna. Vi kan konstatera att det i viss utsträckning finns bristande kunskap men även en omogen Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin attityd hos berörda aktörer om roll- och ansvarsfördelningen på området. 5.3Länsstyrelsernas val av undersökare samt konkurrenssituationen 5.3.1Gällande rätt, allmänna råd m.m. framgår direkt av KML att inte är tillämplig inför beslut om vem som skall utföra en undersökning. I samband med den då aktuella lagändringen uttalade regering och riksdag att det inte finns något hinder mot att i vissa fall tillämpar ett upphandlingsliknande förfarande och pekade på att en konkurrenssituation stimulerar utvecklingen av metoder och tekniker samt ger incitament till att effektivisera utförandet av de arkeologiska undersökningarna. Regeringen framhöll att det väsentliga är att undersökningarna genomförs på ett sakkunnigt sätt som tillgodoser kulturmiljövårdens krav samt att resultatet håller en hög vetenskaplig kvalitet och kan användas av myndig- heter, forskningen och allmänheten. Regeringen angav vidare att ett upphandlingsliknande förfarande kan öka mångfalden i den arkeologiska verksamheten och bidra till att skapa undersökningar av god kvalitet till en kostnad som inte är högre än vad som är motiverat. Enligt regeringen bör därför när det finns mer än en undersökande institution överväga om det är lämpligt och ändamålsenligt att infordra förslag från flera av dem, varvid fördelarna får vägas mot bl.a. det förhållandet att förfarandet är resurs- och tidskrävande.9 I förarbetena gavs vidare uttryck för att de arkeologiska undersökningarna lika väl kan anförtros till en enskild institution som till en offentlig. betonade dock statsmakterna vikten av att t.ex. länsmuseer och vissa kommunala museer kan upprätthålla sin kompetens på området och angav att det kan vara svårt om museet inte kan förutse omfattningen av kommande uppdrag eller om det bara får utföra vissa slags undersökningar. I 7 § KMF anges att innan den fattar beslut enligt 2 kap. 11 och 13 §§ KML skall förvissa sig om att den som skall utföra utredningen eller undersökningen har tillräcklig kunskap för att utföra den på ett tillfredsställande sätt. 9 /97:99 s. 20 ff. Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin RAÄ:s verkställighetsföreskrifter innehåller bestämmelser som tar sikte på valet av undersökare och urvalsprocessen. Således skall enligt 4 § KRFS 1998:1 den som väljer att utföra undersökningen vara lämplig för uppdraget med hänsyn till visade förutsättningar och förmåga att genomföra arbete av jämförbart slag på ett tillfredsställande sätt. Behov av regional kunskapsupp- byggnad skall beaktas vid lämplighetsbedömningen. Av 5 § framgår att undersökaren skall ha tillgång till erforderlig kompetens för uppgiften med hänsyn till 1.fornlämningens art och betydelse, 2.undersökningens storlek och inriktning, 3.det arkeologiska forskningsläget inom sakområdet och det geografiska området, 4.aktuella undersökningsmetoder och undersökningstekniker, 5.omhändertagande och konservering av fornfynd samt 6.dokumentation, kunskap och erfarenhetsåterföring. Enligt RAÄ:s allmänna råd till 4 och 5 §§ KRFS 1998:1 skall göra lämplighetsprövningen enligt 4 § utifrån under- sökarens förutsättningar och erfarenheter. Till förutsättningarna räknas undersökarens organisation, utrustning, ekonomiska förhållanden samt forskningskvalifikationer, fältarbetserfarenhet och insikter i det regelsystem som styr ingrepp och undersökning av fasta fornlämningar. Undersökarens organisation etc. bör vara begränsande för omfattningen och arten av uppdrag som kan tilldelas honom. Av de allmänna råden framgår vidare att bör beakta att undersökningarna skall användas för att förbättra kunskapen om den regionala arkeologin. Det anges vara av betydelse att de länsmuseer som har en väl fungerande undersökningsverksamhet – och som uppfyller kraven i 4 och 5 §§ – kan vidmakthålla och vidareutveckla denna. Enligt de allmänna råden bör de därför ges uppdrag i sådan omfattning och av sådan art som behövs för ändamålet, utan att andra kompetenta undersökare utestängs från uppdrag. kan dessutom i kravspecifikationen ange att en undersökning bör genomföras i samarbete mellan flera undersökare. RAÄ behandlar frågor om undersökarens lämplighet och kompetens även i sina rekommendationer.10 RAÄ pekar däri bl.a. på länsstyrelsernas möjligheter att, vid sidan av att pröva under- 10 Underrättelser från RAÄ 1998:1 och 1999:1. Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin sökarnas lämplighet i det enskilda ärendet, göra en form av allmän löpande lämplighetsprövning av undersökare. I rekommenda- tionerna anges således att när har prövat under- sökarnas kompetens och lämplighet kan den konfirmera dessas behörighet att utföra undersökningar inom visst geografiskt eller tematiskt område genom ett beslut enligt 2 kap. 8 § KML. Av detta lagrum följer att får lämna tillstånd till annan att undersöka en fast fornlämning under de villkor som bestämmer. De undersökningar som därvid avses är sådana som kommer till stånd i vetenskapligt syfte, dvs. inte undersökningar som kommer till i samband med att frågan om tillstånd till ingrepp aktualiseras, se ovan kap. 2.1. RAÄ rekommenderar att läns- styrelsens beslut utformas som ett generellt beslut enligt 2 kap. 8 § KML, avseende de villkor som skall gälla för genomförande av arkeologiska undersökningar i länet. I rekommendationerna anger RAÄ att själv bestämmer vad man finner ändamålsenligt att reglera på detta sätt. Enligt RAÄ skall sedan ett sådant beslut enligt 2 kap. 8 § KML gälla i kombination med det särskilda beslutet enligt 2 kap. 13 § KML, som reglerar det enskilda ingreppet i en fornlämning. Vid val av undersökare till en arkeologisk undersökning enligt 2 kap. KML skall enligt RAÄ:s verkställighets- föreskrifter tillämpa direktval eller ett urvals- eller anbudsför- farande. Beträffande direktval föreskrivs i 9 § KRFS 1998:1 att skall erbjuda den som mot bakgrund av 4 och 5 §§ bedöms kunna genomföra undersökningen så att kravspecifika- tionen och företagarens intressen bäst tillgodoses, att lämna förslag till undersökningsplan och att göra undersökningen. Om det inte finns särskilda skäl för direktval och om det finns flera undersökare som kan antas vara lämpade att göra undersökningen, skall enligt 10 § KRFS 1998:1 i stället för direktval använda ett urvalsförfarande när 1.kostnaden kan antas komma att överstiga 30 basbelopp eller 2.kostnaden kan antas komma att understiga 30 men överstiga 10 basbelopp och företagaren begär det. Enligt RAÄ:s allmänna råd till paragraferna ovan bör vid direktval beakta såväl intresset av att stimulera mångfald i den arkeologiska undersökningsverksamheten som vikten av att främja regionalt kunskapsuppbyggande. RAÄ pekar på uttalandet i Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin 1996/97:99 s. 21 om att en utveckling måste undvikas som medför att privata intressenter får utföra de mer omfattande undersökningarna medan de mindre utförs av övriga institutioner. Som särskilda skäl för att tillämpa direktvalsförfarandet nämner RAÄ att den tids- och resursåtgång som ett urvalsförfarande innebär för kan bedömas bli alltför omfattande i förhållande till förväntade effektivitetsvinster. Således bör länsstyrelserna överväga direktval om exploatören åberopar synnerlig brådska. Som ett vetenskapligt betingat skäl för att välja direktval nämner RAÄ att samordna de olika leden i undersökningsprocessen genom att länsstyrelserna utser samma undersökare att utföra flera led. Beträffande urvalsförfarandet anger RAÄ att sedvanlig teknik för upphandling bör vara vägledande. skall tilldela den undersökningen som kan erbjuda bäst kvalitet inom de ramar som anges i kravspecifika- tionen. Därvid skall särskilt beakta om kostnaden för undersökningen står i rimligt förhållande till det vetenskapliga utbytet. Om flera förslag i alla avseende bedöms vara likvärdiga skall tilldela den undersökningen som har det ekonomiskt sett mest fördelaktiga förslaget. Vad gäller länsstyrelsernas ansvar i fråga om konkurrenssitua- tionen i länen framgår av 4 § konkurrensförordningen (1993:173) att länsstyrelserna skall verka för en effektiv konkurrens i privat och offentlig verksamhet till nytta för konsumenterna. Läns- styrelserna skall bl.a. verka för att konkurrensaspekter beaktas hos . 5.3.2RAÄ:s uppföljningar/utvärderingar m.m. UV och privata undersökare har möjlighet att ta arkeologiska uppdrag i hela landet. Övriga undersökares verksamhet är däremot begränsad till ett visst geografiskt område. Således är de kommunala museerna i sin verksamhet bundna av vad kommunallagen (1991:900) anger i fråga om geografiskt område för verksamheten. Vidare framgår av stiftelseurkunden för vissa länsmuseer att dessa enbart skall bedriva verksamhet inom länet. revisorer redovisade i rapporten på uppdrag att fram t.o.m. mitten av hade UV Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin tilldelats uppdrag i 14 av de 21 länen. I län var UV den enda undersökare som fått uppdrag. I fem län hade endast respektive länsmuseum tilldelats uppdrag. Privata undersökare hade anlitats för uppdrag i åtta län. Fyra av de sex privata undersökarna hade fått uppdrag i endast ett län, oftast i det län där företaget hade sitt säte. Av RAÄ:s uppföljningsrapporter för respektive åren 2003–2004 framgår att UV under dessa år hade verksamhet i 12 , 13 respektive 14 län. var UV ensam undersökare i län. –2004 förekom även andra under- sökare i detta län. Enligt uppföljningsrapporterna var även –2004 ensam om att tilldelas uppdrag i några län. –2003 var detta fallet i fyra län och i tre län. Av uppföljningsrapporterna kan utläsas att –2004 var ensam eller i det närmaste ensam om uppdragen i omkring 10 av de 21 länen. Enligt uppföljnings- rapporterna har –2004 privata undersökare anlitats för uppdrag i 15 län. Endast fyra av totalt cirka tio privata undersökarna har haft uppdrag i mer än ett län. Dessa var Arkeologicentrum, , Archaeologica Upsaliensis (SAU) och kulturlandskap och arkeologi. Såvitt framgår av uppföljningsrapporterna har –2004 mellan sex-elva undersökare eller samarbetskonstella- tioner tilldelats uppdrag i , respektive . I flertalet övriga län har uppdragen enligt rapporterna utförts av två-fyra undersökare eller samarbets- konstellationer. bedriver de flesta länsmuseer arkeologisk uppdragsverksam- het. Även vissa kommunala museer har sådan verksamhet. Det finns således drygt 20 länsmuseer samt ungefär 10 kommunala museer med sådan verksamhet. Verksamhetens storlek är mycket varierande mellan de olika museerna. Enligt uppgift från RAÄ fanns det endast två privata undersökare. Såvitt framgår av RAÄ:s uppföljningsrapport av- seende fanns det detta år fem aktiva privata undersökare. Beträffande åren 2002–2004 framgår av RAÄ:s uppföljningsrap- porter att knappt tio olika privata undersökare har tilldelats Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin Flertalet privata undersökare består av en- eller tvåmansföretag. De har vanligtvis små och enstaka uppdrag och/eller förekommer som underkonsulter inom större uppdrag. Av RAÄ:s uppföljningsrapport avseende framgår således att det vid sidan av SAU endast är två privata undersökare, vars beräknade årsomsättning enligt länsstyrelsernas beslut överstigit . Det sammanlagda beräknade uppdragsvärdet, omsättningen, enligt länsstyrelsernas beslut fördelat på olika undersökare eller grupper av undersökare ger en bild av de olika undersökarnas marknadsandelar. Uppgifterna i tabellen nedan bygger på uppgifter ur RAÄ:s uppföljningsrapport avseende . Tabell 5.1 Den enligt länsstyrelsernas beslut beräknade omsättningens andel i procent för olika undersökare eller grupper av under- sökare åren 1996–2000 tkr (avrundat) Källa: RAÄ; Uppdragsarkeologi, Redovisning av uppdrag nr 4 regleringsbrev. Även i RAÄ:s uppföljnings- och utvärderingsrapport redovisades den enligt länsstyrelsernas beslut beräknade omsättningens andel i procent för olika kategorier av undersökare. Vi återger redovisningen i tabellen nedan. För de aktuella åren gjorde RAÄ en delvis annorlunda uppdelning än för åren 1996– 2000. Således redovisades SAU separat samt fanns en kategori som avser undersökare som samarbetat. Såväl UV, museer som privata undersökare ingick –2004 i olika samarbets- konstellationer. Det är inte möjligt att av redovisningen i RAÄ:s uppföljnings- och utvärderingsrapport utläsa vad det innebär för respektive undersökares andel av den totala omsättningen. SOU 2005:80 Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin andel i procent för olika undersökare eller grupper av under- sökare åren 2003–2004 tkr (avrundat) Källa: RAÄ (2005); Uppdragsarkeologi 2003 och 2004. Uppgifter om den uppdragsarkeologiska verksamheten och handläggning av ärenden enligt 2 kap. 11–14 §§ KML –2004. Det är svårt att dra några klara slutsatser av redovisningarna ovan. UV är fortfarande den undersökare som har störst marknadsandel, även om denna tycks ha minskat . Läns- museernas sammanlagda marknadsandel har ökat och motsvarar av det totala uppdragsvärdet. Vid sidan av SAU har de privata undersökarnas marknadsandel varierat mellan 0––2004. minskade enligt tabellerna deras andel. uppgick denna emellertid till , vilket motsvarade för- hållandena . I sammanhanget kan nämnas att det såväl av revisorers , rapport /03:3, som av RAÄ:s uppföljningsrapporter för åren 2002 respektive 2003–2004 kan utläsas att UV framför allt har en dominerande ställning vad gäller stora uppdrag. Löpande lämplighetsprövning av undersökare Av RAÄ:s uppföljnings- och utvärderingrapport för åren 2003– 2004 framgår att de flesta län inte tillämpar löpande lämplighets- prövning av undersökare men att användandet av detta förfarande har ökat . RAÄ anger i rapporten att mindre än en fjärdedel av länen har en löpande lämplighetsprövning samt att Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin länsstyrelserna gör prövningen på olika sätt. Enligt RAÄ är sätten, som baseras på verkställighetsföreskrifter med allmänna råd och rekommendationer, mer eller mindre genomarbetade och tydliga. RAÄ:s uppföljning visar att det vanligaste förfarandet är att prövar undersökarnas lämplighet inför eller inom beredningen av varje ärende. RAÄ anger att orsakerna till en sådan ärenderelaterad prövning är små uppdragsvolymer, få undersökare i regionen, få intresserade undersökare, att det inte varit aktuellt med löpande prövning och att länsstyrelserna känner till undersökarnas lämplighet utan att detta syns i formella löpande prövningar eller i dokumentationen. RAÄ:s verkställighetsföreskrifter trädde i kraft . Såvitt framgår av uppgifter i revisorers rapport på uppdrag samt RAÄ:s uppföljnings- och utvärderings- rapporter –2004 har länsstyrelserna –2004 sammanlagt beslutat om 575 undersökningar, där kostnaden beräknats överstiga 10 prisbasbelopp. Av dessa beslut har 52 föregåtts av ett urvalsförfarande. Hur fördelningen varit respektive år framgår av nedanstående tabell. Såvitt avser åren 1998–2001 är tabellen hämtad från revisorers rapport. Vi har kompletterat tabellen för åren 2002–2004 med uppgifter hämtade från RAÄ:s uppföljnings- och utvärderingsrapporter. respektive urvalsförfarande, 1998–2004 10–30 prisbasbelopp Källa: –2001 revisorers rapport /03:3 som i sin tur hänvisar till RAÄ:s beslutsregister. Uppföljning och utvärdering av handläggning av uppdragsarkeologiärenden enligt 2 kap. 11–14 §§ KML och RAÄ (2005); Uppdragsarkeologi 2003 och 2004. Uppgifter om den uppdragsarkeologiska verksamheten och handläggning av ärenden enligt 2 kap. 11–14 §§ KML . Länsstyrelsernas roll inom uppdragsarkeologin respektive tillämpade länsstyrelserna även urvalsförfarandet i 5 respektive 7 fall, där undersökningskostnaden understeg 10 prisbasbelopp. Av tabellen ovan framgår att i fråga om de stora undersökningarna, dvs. de med en kostnad över 30 prisbasbelopp, har urvalsförfarandet tillämpats i 47 av 265 upp- drag. revisorer konstaterade i sin rapport att –2001 hade andelen stora undersökningar som var utsatta för konkurrens minskat. tillämpades således urvalsför- farandet i av fallen mot . har det skett en ökning och tillämpades urvalsförfarandet i av fallen. Det bör dock noteras att av de 14 urval som skedde inför stora undersökningar förekom 13 inom samma arbetsföretag, nämligen i län. De medelstora undersökningarna, dvs. de med en beräknad kostnad om 10–30 prisbasbelopp, har på samma sätt som gällde vid tiden för revisorers rapport i princip inte varit utsatta för någon konkurrens . Det kan dock konstateras att av de 7 undersökningar, där urvalsförfarandet har tillämpats, var 4 hänförliga . Beträffande omfattningen av urvalsförfarandet och framåt kan utläsas att vart och ett av dessa år har andelen undersökningar som varit föremål för urvalsförfarandet understigit av det totala antalet undersökningar. I förhållande till det totala antalet stora och medelstora undersökningar har urvalsförfarandet under använts i av fallen. Motiv för direktval vid medelstora och stora undersökningar För att tillämpa direktval vid medelstora och stora undersökningar krävs att det föreligger särskilda skäl eller att det saknas andra lämpliga undersökare. Som vi tidigare redovisat anger RAÄ i de allmänna råden till verkställighetsföreskrifterna att särskilda skäl t.ex. kan vara att den tids- och resursåtgång som ett urvalsför- farande innebär för kan bedömas bli alltför omfattande i förhållande till förväntade effektivitetsvinster eller att det finns skäl att samordna de olika leden i undersöknings- processen genom att utse samme undersökare att utföra flera led. revisorer granskade 49 länsstyrelsebeslut fattade –2001, där undersökningskostnaden beräk- nades uppgå till minst 30 prisbasbelopp men där direktval använts