sou · GTB399d2 · 2006-01-01 00:00:00 — För näringsfastig- heter skall av en kapitalvinst tas upp och av en kapital- förlust dras av. Skattesatsen i inkomstslaget kapital är , vilket är avsevärt lägre än den skattebelastning som ovan redovisats för inkomstsla- get näringsverksamhet. En skillnad till fördel för lagertillgångar i enskild byggnadsrörelse etc. är avdragsrätten för nedskrivning samt att definitiva förluster kan resultera i en större skatteminskning än för motsvarande kapitalförluster som kvoteras. 1.Utredningen anser att det finns anledning att överväga föränd- ringar i beskattningen av enskild byggnadsrörelse etc. för försälj- ningsvinster på lagerfastigheter samt utdelningar och försäljnings- vinster på lagerandelar. Förstnämnda fråga behandlas i detta avsnitt medan sistnämnda fråga behandlas i avsnitt 8.5. 2.Enskild byggnadsrörelse beskattas på liknande sätt som andra verksamheter som bedrivs enskilt. I ett avseende är dock beskatt- ningen närmast unik och hårdare än eljest och det gäller utdel- ningar och försäljningsvinster på lagerandelar (se vidare avsnitt 17 För gränsdragningen finns relevanta bestämmelser i 2 kap.14 §, 27 kap., 25 kap. 3 § samt 13 kap. 6 § IL. Vad gäller försäljningsvinster på lagerfastigheter kan beskatt- ningen också anses som högre än för vissa relevanta jämförelse- situationer. Allmänt sett gäller vid jämförelse mellan beskattningen av en- skild näringsverksamhet och företag att avyttring av andelar i före- tag är lägre beskattad än avyttring av hela eller väsentliga delar av en enskild näringsverksamhet . Det beror på att, även om 57 kap. IL tillämpas, så har reglerna om 100 basbelopp och hälftendelning av kapitalvinsten ingen motsvarighet för enskild näringsverksamhet.18 En jämförelse med avyttring av andelar i företag torde ha större relevans för enskild byggnadsrörelse än enskild näringsverksamhet i allmänhet. Avyttring av lagerfastighet kan nämligen, särskilt i de situationer som här skall övervägas, ofta ses som hel- eller delav- yttring av verksamheten. Den andra jämförelsen gäller beskattningen av lagerfastigheter jämfört med kapitalfastigheter som innehas i näringsverksamhet av fysiska personer. De viktigaste skillnaderna är att för lagerfastig- heter hänförs resultatet av en avyttring till inkomstslaget närings- verksamhet och att avdragsrätt för nedskrivningar föreligger, medan resultatet av en avyttring av en kapitalfastighet i huvudsak hänförs till inkomstslaget kapital. Skillnaderna kan förklaras med att vinsten vid avyttring av lagerfastigheter anses vara en producerad inkomst (förvärvs- inkomst), medan vinsten vid avyttring av en kapitalfastighet anses vara en kapitalvinst. Detta är dock närmast bara en beskrivning av det synsätt som inkomstskattelagens struktur bygger på och inte en förklaring av bakomliggande skäl. Det finns anledning att när- mare överväga om försäljningsvinster på lagerfastigheter alltid kan anses vara ett resultat av produktion. En fastighet som bebyggs stiger i värde till följd av byggnads- åtgärderna. Om försäljningen sker i nära anslutning till färdig- ställandet av byggandet kan försäljningsvinsten i allt väsentligt an- ses vara ett resultat av byggnadsverksamheten. Ju en lagerfastighet innehas efter bebyggandet desto större är sannolikheten att resultatet vid en avyttring kan ha på- verkats av andra faktorer. Dessa faktorer är främst allmänna mark- nadsförändringar.19 Denna prispåverkan fungerar i allt väsentligt 2005/06:40 föreslås att regeln om hälftendelning skall avskaffas. 19En beaktansvärd del av vinsten kan bero på utveckling av fastighetsförvaltningen, såsom uppbyggnad av gott rykte på hyresmarknaden etc. Detta är i princip en yrkesmässig vinst, lika för funktionellt likartade fastigheter oavsett om en fastighet skatterättsligt anses vara lager- eller kapitaltillgång och får därför anses vara oberoende av byggnadsverksamheten. Utredningen anser att för lagerfastigheter som förvaltats beaktansvärd tid efter bebyggandet beror normalt en del av värde- förändringen inte på byggproduktionen utan är en allmän mark- nadsvärdestegring. Det finns därför anledning att jämföra med be- skattningen av kapitalvinst vid avyttring av kapitalfastigheter. Närmast skall undersökas vilka skäl som anförts för en lägre be- skattning av dessa kapitalvinster. Näringsverksamhet med kapitalfastigheter. års skatte- reform gällde att vid avyttring av andra fastigheter än lagerfastig- heter beräknades realisationsvinsten med indexuppräkning och vissa andra särskilda regler. I skattereformen ändrades beskatt- ningen av vinster vid avyttring av dessa fastigheter så att hela den nominella vinsten skulle tas upp. Detta innebar en väsentlig skärp- ning av inkomstberäkningen. 1989/90:110, s. 420, föreslogs – med avvikelse från utredningsförslaget - att dessa vinster skulle tas upp som inkomst av kapital. Motiveringen var helt kort att be- svärande inlåsningseffekter annars skulle kunna uppstå. Förslaget från utredningen om reformerad inkomstbeskattning (RINK) innebar beskattning i inkomstslaget näringsverksamhet med skattesatser på ungefär samma nivå som beskrivs för bygg- rörelse i avsnitt 8.4.1. Förslaget innebar dock även att särskild löne- skatt skulle utgå även för aktiva näringsidkare och att anskaffnings- värdet skulle få beräknas till av försäljningsintäkten.20 En för- säljning kunde även med de föreslagna särskilda reglerna i många fall resultera i 50–skatt på vinsten. För långa innehav kunde vinsten vara hög, men till väsentlig del svara mot inflationen. Om fastigheten var högt belånad kunde avyttringen resultera i ett stort kontantunderskott. Inlåsningseffekterna skulle bli påtagliga. Prag- matiskt sett fanns således väsentliga skäl för den ändring som före- slogs i propositionen. Å andra sidan resulterar de nu gällande reglerna för beskattning av kapitalfastigheter – innehav och försäljning – i en väsentlig asymmetri. Räntekostnader för fastigheten dras av i inkomstslaget men ingår i kapitalvinsten för andra fastighetsförvaltare och bör inte anses vara ett resultat av byggverksamheten för en byggmästare. 20 Se SOU 1989:33, del II s. 82 f. näringsverksamhet21 medan kapitalvinster beskattas i inkomstslaget kapital. Ränteavdrag torde i en fastighetsförvaltning sällan vara en kostnad enbart för förvärv av löpande avkastning, utan motiveras ofta delvis av förväntad värdestegring. Detta gäller särskilt infla- tionsdelen i de nominella räntorna. Således kan ett avdrag i in- komstslaget näringsverksamhet helt eller delvis avse en kostnad för att förvärva en intäkt som tas upp i inkomstslaget kapital. Det bör även beaktas att positiv räntefördelning senare infördes för enskild näringsverksamhet. 1989/90:110, s. 420 f., konstateras att ränteutgifter dras av i näringsverksamhet men förhållandet blir inte föremål för några överväganden. Den likartade avdragsrätten för värdeminsknings- avdrag och värdehöjande reparationer ansågs däremot motivera regler om återföring i inkomstslaget näringsverksamhet. Utredningen anser att de skäl som anfördes vid skatte- reform för en kapitalinkomstbeskattning av försäljningsvinsterna bör beaktas vid utredningens överväganden. bör beaktas att regelutformningen inte kan anses helt konsistent och harmo- nisk om den jämförs med den normala utformningen av inkomst- beskattningen. Man får dock utgå från att lagstiftaren gjort ett medvetet val att denna beskattning skall gälla för den här typen av inkomster. Utredningen anser att såväl beskattningen av fysiska personer som bedriver byggnadsrörelse etc., som beskattningen av kapital- fastighetsförvaltning leder till delvis materiellt felaktiga resultat i olika avseenden. Utredningen har inte till uppdrag att överväga en förändring av beskattningen av kapitalfastighetsförvaltning utan tar den som ut- gångspunkt vid sina överväganden. Vid överväganden om en ny utformning av beskattningen av lagerfastigheter finns dock anled- ning att beakta att beskattningen av kapitalfastighetsförvaltning är schablonmässigt och förmånligt utformad. Det finns likformighets- och neutralitetsskäl för att en likartad beskattning skall gälla för sådana värdeförändringar på lagerfastig- heter och kapitalfastigheter som har samma orsak. Neutralitets- brister torde påverka olika val, såsom att påbörja viss verksamhet, att kvarstå i en investering eller att välja annat investeringsalternativ etc. Det kan vidare anföras likformighetsskäl av rättvisekaraktär 21 Reglerna om negativ räntefördelning ändrar normalt inte på detta förhållande, eftersom de bara är verksamma om det finns ett beräknat negativt eget kapital i verksamheten. mot en väsentligt högre beskattning i byggnadsrörelsealternativet än i ett likartat kapitalfastighetsförvaltningsfall. Utredningen anser därför att vid avyttring av lagerfastigheter finns skäl att närma vinstbeskattningen till den beskattning som gäller för kapitalfastigheter, för den del av vinsten som beror på marknadsvärdeförändringar. Vid överväganden bör även beaktas den beskattning som gäller när verksamheten i stället bedrivs i företag. beskattning enligt de s.k. 3:12-reglerna (57 kap. IL) bör beaktas. Nedan skall övervägas olika metoder som innebär att vinsten vid avyttring av en lagerfastighet kan fördelas på en del som motsvarar resultatet av byggnadsrörelsen etc. – inkomst av näringsverksamhet – och en del som motsvarar marknadsvärdeförändringar på fastig- heten – inkomst av kapital. Nedan redovisas ett antal olika fördel- ningsmetoder. En jämförande utvärdering görs i det avslutande av- snittet. Den förändring som övervägs gäller beskattningen av värdeföränd- ringar på lagerfastigheter. Det omfattar beskattningen av försälj- ningsvinster samt avdragsrätten för nedskrivningar och försälj- ningsförluster. Förändringar av övriga regler övervägs inte. Det innebär översiktligt följande. Inkomsten av byggnadsverksamheten är förvärvsinkomst och skall alltjämt beskattas som inkomst av näringsverksamhet. Inkomster av entreprenadverksamhet och andra externa tjänster påverkas inte alls av förslaget. Inkomsten av den löpande lagerfastighetsförvalt- ningen i byggrörelsen skall alltjämt beskattas som andra fastig- hetsförvaltningar, dvs. som inkomst av näringsverksamhet. De möjliga metoderna innebär alla att vid avyttring av en lager- fastighet skall först vinsten beräknas enligt bestämmelserna för näringsverksamhet. Skälen för att behålla gällande resultatberäk- ningsregler är desamma som anförts i avsnitt 8.3.2.5 för lagerfastig- heter som innehas av företag. Därefter tillämpas den metod för uppdelning etc. av resultatet som beskrivs nedan. 1.Ett första alternativ som skall övervägas är att varje byggnads- åtgärd marknadsvärderas på samma sätt som sker vid uttagsbe- skattning. Det innebär att som intäkt tas upp det pris som näringsidkaren skulle ha fått om tillgången eller tjänsten bjudits ut på marknaden på villkor som med hänsyn till den skattskyldiges affärsmässiga situation framstår som naturliga (61 kap. 2 § 3 st. IL). Härifrån avräknas de utgifter som hade fått dras av vid en vinstberäkning på grund av en avyttring. Beräkningen bör göras för varje byggnadsåtgärd för sig när den är färdigställd. Det framräknade beloppet, byggnadsvinsten, dokumenteras för att användas vid fördelningen av försäljningsvinsten vid avytt- ringen. Det skulle kunna övervägas om byggnadsvinsten skall tas upp redan efter färdigställandet. För detta talar att värderingsfrågan är avklarad, mot talar likviditetsproblem. Mot bakgrund av att ut- redningens förslag innebär att det kan vara möjligt att uppskjuta beskattning av byggnadsvinster genom förpackning i aktiebolag (se ovan avsnitt 8.3.1.2) vore det dock under alla omständigheter inkonsekvent att föreslå en förändring för enskilda byggmästare som går i motsatt riktning. Någon beskattning vid färdigställande- tidpunken eller annan tidpunkt före fastighetsavyttringen övervägs därför inte. 2.Nackdelen med metoden är att den kräver uppskattningar av marknadsvärdet av fastigheten efter utförda byggnadsåtgärder. Dessa värderingar måste göras konkret i varje enskilt fall och såväl den skattskyldige som kan komma att utföra egna värderingar. Sådana uppskattningar sker redan vid tillämpning av existerande regler för uttagsbeskattning. Generella regler finns i 22 kap. IL och i 27 kap. 8 § IL finns en särskild regel för arbeten i byggnadsrörelse på en fastighet som inte är lagertillgång. Den rättspraxis som finns om marknadsvärdering av tillgångar visar på svårigheterna med att utföra mer precisa värderingar. Några rättsfall skall anges.22 Domstolarna har som marknadsvärde i flera rättsfall godtagit en schabloniserad uppräkning av taxeringsvärdet till teoretisk mark- 22 För en mer omfattande systematisk genomgång hänvisas till Leidhammar, Bevisprövning i taxeringsmål, 1995, s. 301 ff. Där diskuteras dock främst bevisbörderegler och bevisvärde- metoder. nadsvärdenivå (se exempelvis RÅ82 1:84 I och II). Det innebär en mycket förenklad och i de enskilda fallen ofta missvisande värde- nivå. har i och för sig möjlighet att genom utredning visa på ett högre marknadsvärde, men i de nämnda rättsfallen har de utredningar – jämförelser med prisindex etc. - som lämnats inte ansetts tillräckliga. I RÅ 1987 ref. 13 hade ett aktiebolag som sysslade med bygg- projekteringar för färdigställt en fastighet som sedan såldes för till aktiebolagets enda ägare. Köpeskillingen överensstämde med marknadsvärdet enligt ett värderingsintyg. Regeringsrätten fann inte anledning att inte godta uppgifterna i värderingsintyget.23 Rättspraxis kan anses visa att domstolarna ofta tillämpar en väsentlig säkerhetsmarginal till de skattskyldigas fördel. Vinst- marginalerna i byggnadsbranschen är relativt låga. Redan en säker- hetsmarginal på ett par procentenheter kan därför i många fall innebära att hela eller en väsentlig del av den verkliga byggnads- vinsten inte kommer att framkomma genom en marknadsvärde- ring. Ett andra alternativ är att byggnadsvinsten beräknas som ett schablonmässigt vinstpåslag, dvs. den skattepliktiga inkomsten av näringsverksamhet skulle utgöra en viss procent av byggkost- naderna. Metodens precision är svår att fastställa. Genomsnittliga vinst- marginaler kan hämtas från branschstatistik. Variationer före- kommer mellan olika år, regioner, byggnadstyper etc. Ju mer påslagsprocentsatserna varierar efter en eller flera av dessa faktorer desto större likhet kan fås med en marknadsvärdering. Därmed er- hålls dock även nackdelar som ökade transaktionskostnader och tvister om beräkningarna. Å andra sidan blir det fler avvikelser från verkligheten ju mer schabloniserat påslaget görs. Ett särskilt problem är hur man skall beakta det arbete som byggmästarna själva nedlägger. Det kan variera väsentligt från fall till fall och fångas inte upp i mätningen av basen för pålägget, byggutgifterna. 23 Minoriteten, som kom till samma slut, betonade att byggkostnaderna påverkats av att särskild inredning som företagits på grund av aktiebolagets ursprungliga syfte att använda fastigheten som kontor. Ett annat problem är att det kan finnas möjligheter att påverka fördelningsunderlaget. Den skattskyldige har normalt anledning att redovisa så höga byggutgifter som möjligt för att minska den totala skattepliktiga försäljningsvinsten. Om byggutgifter kan dras av i en annan verksamhet, företrädesvis i entreprenadrörelse, finns dock inte detta självkontrollerande moment. Betydande kontrollproblem kan då uppstå. Detta problem uppstår däremot inte vid de andra metoderna. Vid mervärdesbeskattningen skall enligt 2 kap. 7 § ML en uttags- beskattning ske vid arbete på egen lagerfastighet. Värderingsregler finns i 7 kap. 5 § ML. Uttaget skall värderas till nedlagda kost- nader, beräknad ränta på eget kapital investerat i byggverksamheten samt värdet av den skattskyldiges eget arbete. Mervärdesskattemetoden är således i huvudsak genom ränte- påslaget en påslagsmetod och visar att man på ett annat beskatt- ningsområde finner en påslagsmetod tillräcklig som värderings- metod. En tredje metod är en uppdelning i en byggnadsvinstdel och en kapitalvinstdel efter en lagstadgad kvot. Exempelvis kan en hälftendelning stadgas. Ett rimligt kvottal kan uppskattas. Det kan vara lämpligt med en nyansering genom att kvoten varierar i relation till längden på inne- havet av lagerfastigheten.. Det är nämligen sannolikt att andelen som beror på marknadsvärdeförändringen blir relativt större ju längre innehavstiden är. Initialt torde byggnadsvinsten däremot vara helt dominerande. Andra variationer torde inte vara lämpliga, då de medför samma problem som angavs för påslagsmetoden ovan. En nackdel med metoden är givetvis att den schablonmässiga fördelningen i enskilda fall kan ligga långt från den verkliga fördel- ningen. Ett radikalt annorlunda alternativ är att överge ambitionen att dela upp vinsten på näringsverksamhet och kapital. De skäl som moti- verar att kapitalinkomster beskattas med lägre skattesats än näringsinkomster skulle kunna beaktas mer direkt genom att infla- tionsvinster undantogs från beskattning. Metoden innebär att hela försäljningsvinsten hänförs till inkomst av näringsverksamhet men att vid vinstberäkningen anskaffnings- utgifter etc. uppräknas med index motsvarande penningvärde- förändringen varför endast den reala vinsten beskattas. Reglerna kan utformas med förebild i de regler för realisationsvinstbeskattning av fastigheter som gällde före skattereformen 1990. Metoden är praktiskt sett klart enklare än ovan diskuterade alternativ. Den innebär en mindre god överensstämmelse med be- skattningen av kapitalfastigheter och är därför mindre neutral. Sannolikt skulle i denna jämförelse indexmetoden i många fall leda till ett beaktansvärt högre skatteuttag. Ett annorlunda alternativ är att efterlikna bestämmelserna i 57 kap. i vissa avseenden. Bestämmelserna i 57 kap. innebär en klyvning av inkomsten på inkomst av kapital respektive tjänst. Som tidigare framhållits, se ovan avsnitt 8.4.2, eftersträvas i princip samma sak med uppdelningen i 57 kap. som med den här övervägda uppdelningen. Det finns därför anledning att överväga om reglerna i 57 kap. skulle kunna användas vid uppdelningen av försäljnings- vinster på lagerfastigheter. En tillämpning av regler liknande de som finns i 57 kap. IL inne- bär således om än en inte direkt så en beskattning närliggande den som gäller för kapitalfastigheter. Det innebär dessutom i än större utsträckning en beskattning som liknar bolagsbeskattningen. Det finns fördelar ur likabehandlings- och neutralitetssynpunkt med likartade regler. Först beskrivs reglerna i 57 kap. och därefter diskuteras om någon av reglerna med vederbörlig anpassning skulle kunna an- vändas här. 2.Kapitalinkomstbeskattningen av utdelning, gränsbeloppet enligt 57kap., motsvaras för enskild näringsverksamhet av positiv ränte- fördelning enligt 33 kap. IL. Det bör noteras att dessa bestäm- melser ger möjlighet att utnyttja sparat fördelningsbelopp (33 kap. 7§) mot försäljningsvinst på lagerfastighet. Vid beräkning av gränsbeloppet får som bas användas ett antal alternativa omkostnadsbelopp och löneunderlag (57 kap. 8 § IL). De alternativa omkostnadsbeloppen kan även tillämpas vid uppdel- ningen av kapitalvinsten och kommenteras strax nedan. Löneunderlaget, som endast påverkar den löpande beskatt- ningen, har ingen motsvarighet för enskilda näringsidkare vid för- delning av inkomst av näringsverksamhet till kapitalinkomst. Skälen som anges för löneunderlaget är att anställda producerar ett värde som överstiger deras lön etc., och som således inte skall pre- sumeras vara ett resultat av ägarens arbete, samt allmän anställ- ningsstimulans. Dessa skäl har relevans även för enskild närings- verksamhet. Det finns dock inte anledning att överväga användning av löneunderlag i det här aktuella sammanhanget. Det är inget instrument som är direkt användbart för uppdelning av för- säljningsvinster. Den mer allmänna frågan varför löneunderlag inte tillämpas vid positiv räntefördelning i enskild näringsverksamhet ligger utanför utredningens uppdrag. Kapitalvinster vid försäljning av kvalificerade andelar hälftendelas mellan kapital och tjänst (57 kap. 12 § IL). 2005/06:40 före- slås att hälftendelningen avskaffas. I 57 kap 12 § tredje st. anges att högst 100 prisbasbelopp, för en femårsperiod, skall tas upp som inkomst av tjänst. Bestämmelsen motiveras bl.a. med att kapital- vinster inte skall beskattas som arbetsinkomst i sin helhet när vinsten är så stor att den uppenbarligen inte kan utgöra sparad arbetsinkomst. Detta motiv är relevant även för försäljningsvinster på lagerfastigheter. 3.Det finns anledning att överväga om en basbeloppsregel skulle kunna användas för försäljningsvinster på lagerfastigheter i bygg- nadsrörelser. En sådan bestämmelse skulle öka likheten och neutraliteten med beskattningen vid avyttring av kvalificerade an- delar i företag som bedriver byggnadsrörelse. Det får anses vara en väsentlig fördel. Å andra sidan blir likheten och neutraliteten med beskattning av kapitalfastigheter mindre. Basbeloppsregeln är schablonmässig och innebär därför neutralitetsbrister. En betydande brist är att då basbeloppsgränsen räknas för rullande femårsperioder, så kan det uppmuntra till före- tagsekonomiskt omotiverade tidigarelägganden av avyttringar. Om en gräns för beskattning som inkomst av näringsverksamhet för försäljningsvinster på lagerfastigheter sätts till 100 prisbas- belopp skall överskjutande vinster beskattas som inkomst av kapital. Jämfört med beskattningen enligt 57 kap. är en sådan kapitalinkomstbeskattning lindrigare. Då likformigheten med be- skattning av avyttringen av kvalificerade andelar är ett tungt motiv för en basbeloppsregel för försäljningsvinster på lagerfastigheter bör ett sådant alternativ även omfatta en skärpt beskattning av den del av försäljningsvinsterna som tas upp som kapitalinkomst. Är 57 kap. tillämpligt beskattas kapitalvinsten över 100 prisbasbelopp teoretiskt med en sammanlagd bolags- och kapitalinkomstskatt på (42,enligt förslaget i prop. 2005/06:40). Det är rimligt att en skattebelastning på liknande nivå skulle gälla för vinst på lagerfastigheter över 100 prisbasbelopp. En ytterligare justering som är motiverad om en basbeloppsregel skall tillämpas i enskild byggnadsrörelse etc. är att basbeloppsgränsen höjs med hänsyn till att 100 prisbasbelopp i 57 kap. avser kapitalvinster där en under- liggande bolagsskatt antas ha erlagts eller beaktats. Uppräkningen borde resultera i en gräns på ca 140 prisbasbelopp i enskild bygg- nadsrörelse. 1.Nedan görs först en sammanfattande värdering av hur de olika metoderna skulle fungera för att dela upp vinsten i byggnadsvinst och marknadsvinst. Därefter övervägs vilken metod som bör före- slås. 2.En marknadsvärdering av byggnadsvinsten ger en teoretiskt riktig fördelning av vinsten. De praktiska värderingsproblemen förefaller dock stora. Vinstmarginalerna i byggnadsrörelser torde vara så små att redan små avvikelser från en marknadsvärdering av utförda byggåtgärder innebär relativt sett stora felvärderingar av byggnadsvinsten. Om exempelvis det verkliga marknadsvärdet är 100varav 3 är byggnadsvinst, så leder en felvärdering på +/-till att någon byggnadsvinst inte alls beräknas föreligga eller att den överskattas . Värderingen och utrymmet för olika upp- fattningar om rätt marknadsvärde kan medföra beaktansvärda Transaktionskostnaderna torde väsentligt komma överstiga vad som gäller för andra beskattningsregler. De nya reglerna skall gälla för alla avyttringar efter ikraftträdan- det. De byggåtgärder som skulle marknadsvärderas kommer därför att vara utförda vid många olika tidpunkter under en avsevärd för- fluten tidsperiod. Det ökar väsentligt de ovan angivna värderings- problemen. Utredningen bedömer att en marknadsvärdemetod sannolikt inte kan ge tillräckligt pålitliga resultat. 3.Som alternativ till marknadsvärdemetoden har ovan fyra schablonmässiga alternativ redovisats.