sou · GTB337 · 2006-01-01 00:00:00 — 6.3Brist på auktoriserade tolkar och tolkar med speciell kompetens Det råder brist på auktoriserade tolkar och därmed rättstolkar och sjukvårdstolkar i många språk. Även i språk med ett stort antal auktoriserade tolkar räcker inte de auktoriserade tolkarna till, exempelvis i arabiska. I arabiska tolkades det närmare 200 000 tim- mar (avsnitt 5.6). Bristen på auktoriserade tolkar framhålls ofta av såväl tolkför- medlingar som beställare av tolkar, exempelvis . Endast en del av alla tolkningar där användaren beställer tolk med auktorisation utförs av sådana. Den enkät som Tolkförmedlings- utredningen (SOU 2004:15) genomförde visade att knappt en tredjedel av alla tolkuppdrag räknat i tolktimmar totalt sett i utförts av auktoriserade tolkar. Men dessa siffror omfattade all tolkning, även tolkning inom språk där det inte finns auktori- serade tolkar. Utifrån uppgifter (avsnitt 5.6) har vi har gjort en sammanställning över antalet tolktimmar utförda av auktoriserade tolkar för de olika områdena1. Den visar på stora geografiska skillnader. Chansen att få en auktoriserad tolk är störst i och minskar i de övriga storstadslänen för att vara lägst i övriga län. Tabell 6.3 Antalet tolktimmar i auktoriseringsspråken och antalet timmar tolkade av auktoriserad tolk. Län och Migrations- verkets södra region södra region (ingår i Tabellen korresponderar med hur tillgången på auktoriserade tolkar varierar geografiskt. I finns det största anta- let tolkar i flest språk, därefter kommer och län. I vissa län saknas helt auktoriserade tolkar i några språk. Exempelvis finns den enda auktoriserade tolken i bulgariska i . Dessutom finns det län som helt saknar auktoriserade tolkar (tabell 6, bilaga 9). De uppgifter vi har samlat in visar också att tolktimmarna i de olika språken varierar geografiskt. Som vi visade i avsnitt 5.6 anlitas tolkar i albanska i högre utsträckning i och län än i . har å sin sida ett högre 1 När det gäller har vi tyvärr inte fått uppgift över antalet tolktimmar utförda av auktoriserade tolkar från alla uppgiftslämnare. antal tolktimmar i turkiska. I hela landet är arabiska det språk som det tolkas mest i. Vi har inga uppgifter om tolkanvändningen i de norra länen där antalet auktoriserade tolkar är mycket lågt. Troligen hade enbart ett fåtal procent av all tolkning utförts av auktoriserade tolkar. Bristen på auktoriserade tolkar och den ojämna geografiska för- delningen får konsekvenser för likabehandlingsprincipen som innebär att den som ska få ett ärende behandlat av en förvaltnings- myndighet har rätt till lika behandling av sin sak inför myndig- heten. Auktorisationen är miniminivån för en kompetent tolk. Om en tolkning utförs av en icke auktoriserad tolk i språk där sådan finns bryter det mot likabehandlingsprincipen. En bristfällig tolkning kan innebära allvarliga konsekvenser för rättssäkerheten. Principen är ännu mera satt ur spel om man är bosatt i ett län där auktoriserad tolk i det språk som krävs saknas. I hur stor utsträck- ning man rekryterar auktoriserade tolkar från andra län har inte kartlagts. Sammanställningarna i avsnitt 5.6 visar inte fördelningen av tolktimmar i respektive språk utförda av auktoriserade tolkar, exempelvis antalet tolktimmar i somaliska utförda av auktoriserad tolk i somaliska. De visar förhållandet mellan antal timmar i samt- liga auktoriseringsbara språk och antal timmar utförda av auktori- serad tolk (oavsett språk). En uppdelning på förhållandet i de olika språken skulle visa på uppenbara skillnader mellan språken. I vissa län kan man få en hundraprocentig eller nästintill hundraprocentig täckning, medan det i andra län finns uppenbara brister. Det är en öppen fråga hur många av de närmare i soma- liska i som utfördes av en auktoriserad tolk då ingen av de auktoriserade tolkarna i somaliska är bosatt i . I språk där det saknas auktoriserade tolk gäller likabehandlings- principen eftersom ingen tolkning kan utföras av en auktoriserad tolk. Utgångspunkten borde vara att all tolkning vid myndighets- utövning oavsett språk och geografisk belägenhet ska utföras av auktoriserad tolk, i verkligheten är det mån av tillgång på dessa som får styra. Av de tolktimmar som vi har uppgifter om, , utgör de auktoriseringsbara språken drygt 612 000 tim- mar, . I genomsnitt tolkas i auktori- seringsbara språk av en auktoriserad tolk (tabell 6.3). Situationen är något annorlunda för användningen av tolk i asyl- processen. Av de drygt 23 000 personer som sökte asyl talade 14 900 personer auktoriseringsbara språk, . Det är en lägre andel än vad som gäller för tolkning inom övriga samhälls- områden. Utöver de 37 auktoriseringsbara språken behövs tolkar i närmare 170 språk. Antalet språk varierar över tiden. I vissa av dessa språk finns en lång erfarenhet av att tolka, några av språken är helt nya. Några av dessa språk behövs nästan uteslutande vid asylprövningen – en del av språken behövs även inom övriga samhällsområden. Det finns uppskattningsvis 4 000 icke auktoriserade tolkar. Vilken kompetens de icke auktoriserade tolkarna har går inte att bedöma. Spännvidden är stor. Många av de som tolkar i de icke auktoriseringsbara språken har säkert en kompetens som motsvarar de auktoriserades, men kan inte få den verifierad då det saknas möjlighet att erlägga auktoriseringsprov. Tolkförmedlingarna har en hel del uppgifter om dem, bl.a. vilka tolkutbildningar de deltagit i, men denna information är inte samlad och allmänt tillgänglig. I vår stickprovsundersökning riktad till de icke auktoriserade tolkarna framgick att endast 23 av 200 gått en fullständig grund- utbildning på antingen folkhögskola eller studieförbund (bilaga 5). Många av de icke auktoriserade tolkarna utför tolkning inom språk där det finns möjlighet att auktorisera sig (avsnitt 6.6). Behovet av tolkar inom de icke auktoriseringsbara språken varie- rar i likhet med behovet av auktoriserade tolkar geografiskt men även inom olika verksamheter (avsnitt 5.6). 6.4.1Tolkspråk i asylprocessen där det saknas auktorisationsmöjlighet Många som söker asyl kan inte få någon auktori- serad tolk på sitt språk och de allra flesta språken talas bara av ett mindre antal asylsökande. gällde detta framför allt ett hundratal språk som talas av mellan en till trettio asylsökande, enligt (tabell 3, bilaga 9). Totalt sett rörde det sig om 8 000 asylsökande som talade språk där det endast fanns icke auktoriserade kontakttolkar att tillgå. Det finns tolkar till så gott som samtliga språk som talas av de asylsökande. Det är ytterst sällan som exempelvis inte kan finna någon tolk till ett språk. En av de större tolkförmed- lingarna har enligt egna uppgifter tolkar i ca 175 språk utöver de auktoriseringsbara språken. Kommer rättstolkarna att räcka till i migrationsdomstolarna? För många av de stora språkgrupperna finns auktoriserade tolkar och även tolkar med speciell kompetens i rättstolkning. Det är emellertid relativt god tillgång på rättstolkar endast i några språk, nämligen spanska, bks samt persiska. Även i finska finns ett flertal rättstolkar, men detta är inte ett språk som behövs i migrationsdom- stolen. För migrationsdomstolarnas behov räcker inte antalet rättstolkar i albanska, arabiska, kurmandji, kantonesiska, makedonska, portu- gisiska, rikskinesiska, ryska, somaliska och tigrinska till. I några språk saknas helt rättstolkar, exempelvis i somaliska och kurmandji. De auktorisationsspråk där det finns störst behov av rättstolkar sammanlagt är arabiska, ryska och bks, trots det förhållandevis höga antalet rättstolkar i bks. De icke auktoriseringsbara språk som vi uppskattar kommer att behöva flest tolkar i asylprocessen och vid de kommande förhand- lingarna i migrationsdomstolarna är , azerbajdzjanska, armeniska, georgiska, mongoliska och dari. Våra beräkningar visade på att behovet av tolkning i dessa språk var minst (bilaga 3). Frågan om s.k. tredjespråkslösningar är mycket aktuell vid Migra- tionsverket och kommer att aktualiseras vid de kommande munt- liga förhandlingarna i migrationsdomstolarna. I asylprocessen vid kan förekomma asylsökande som har som modersmål språk där det saknas möjlighet att få en kompetent tolk. Flera av dessa asylsökande kommer från länder där man även talar s.k. officiella språk. Det finns då en möjlighet att tolka på det officiella språket istället för på modersmålet, exempelvis engelska, ryska och franska (jämför tabellen över antalet tolktimmar vid Resonemanget bygger på att engelska och franska är officiellt språk i det land den asylsökande kommer ifrån. Ryska var officiellt språk i de forna . Andra språk som kan komma ifråga kan vara näraliggande språk som tolken eller den tolkbehövande behärskar väl. Det finns argument mot tredjespråkslösningen. Mot användan- det av ryska till exempel kan man anföra att det är obli- gatoriskt språk i skolorna i de forna – yngre asylsök- ande får undervisning i de inhemska språken georgiska, ukrainska m.fl. Frågan om tredjespråkslösning har belysts av professor i den promemoria som återfinns i sin helhet som bilaga 4. I denna promemoria beskriver han tre situationer där man kan använda sig av en tredjespråkslösning; för det första när det tredje språket är så likt tolkanvändarens modersmål att kommunikationen är möjlig, för det andra när det tredje språket behärskas så väl av tolkanvändaren att han eller hon kan kommunicera någorlunda obehindrat på det. En tredje möjlighet som diskuteras är när tolken – utan att vara auktoriserad i språket – likväl kan det tillräckligt bra för att kunna tolka det. Problemen är flera enligt . När det gäller länder med ett officiellt språk är det svårt att generalisera. I länder med hög utbildningsnivå kan man i allmänhet räkna med att de flesta behärskar det officiella språket. Om det handlar om länder där stora delar av befolkningen har kort skolutbildning är det inte alls säkert. exemplifierar med där det gamla kolonialspråket behållits som officiellt språk, men där detta behärskas av bara några procent av befolkningen. I exempelvis finns ett par hundra olika modersmål för lika många folkgrupper, och fyra större språk som används för kommunikation mellan de olika folkgrupperna, medan förvaltningsspråket är franska och detta behärskas av ett fåtal. Här behövs det snarare tolkar i de mellanfolkliga språken, kikongo, lingala, swahili och tshiluba. Tredjespråkslösningarna är ofta en fråga om rättssäkerhet. För asylsökande är detta oerhört viktigt. Risken för felöversättningar är betydande när det gäller närliggande språk, det är lätt att missta sig på ord och uttryck som betyder olika saker i de båda språken. Enligt måste tolkens kunskaper vara omfattande: För att fungera väl som tolk behöver man inte bara ha språkkunskaper utan även kunskaper om det ämne som avhandlas och om den kultu- rella kontexten. För en kontakttolk handlar det kanske oftast om kunskaper om det land där man befinner sig; därför ingår också orientering om det svenska samhället i kontakttolkutbildningen. Men också kunskaper om den tolkade personens kulturella bakgrund är viktiga och kan bli kritiska exempelvis vid asyltolkning, vilket gör att man i första hand bör försöka hitta en tolk som kommer från samma område och etniska grupp som den asylsökande. I många fall går detta förmodligen inte att åstadkomma. (Bilaga 4.) Går det exempelvis att använda en tolk som har som modersmål ett språk som det inte går att bli auktoriserad i om tolken har auktori- sation i ett annat språk? I många fall kan detta säkert gå bra, menar . Men problemet är att det är svårt att fastställa detta utan att pröva kompetensen i modersmålet. Det är exempelvis ingen garanti att man har tillräckligt hög kompetens för att man talat språket i sitt hem . Det finns en risk för att värdet av tolkauktorisation kan urholkas om man allmänt börjar tillämpa den idén, anser . 6.5Faktisk tillgång på auktoriserade tolkar Kammarkollegiets förteckning över auktoriserade tolkar innehåller information om giltiga auktorisationer men säger inget om huru- vida tolken är verksam på heltid eller om han eller hon endast på deltid har uppdrag som tolk. Det är därför vanskligt att utgå ifrån att antalet verksamma tolkar är detsamma som antalet auktorisa- tioner. På Kammarkollegiets hemsida finns däremot en möjlighet att söka tolk-online. fanns 582 aktiva tolkar (inkl. teckenspråkstolkar) på hemsidan. De tolkar som finns med i denna förteckning har själva anmält sig och söker aktivt uppdrag. Den enkätundersökning till de auktoriserade tolkarna som utredningen genomfört visar att ett stort antal av dessa arbetar eller deltid. Endast en tredjedel var verksamma på heltid. Av de 465 som besvarat frågan om arbetstid arbetar 153 heltid, 64 halvtid och resterande 248 deltid, dvs. Några av dem som arbetar på deltid har angett att de arbetar så lite som 0–. En utförlig redovisning finns i bilaga 6. SOU 2005:37 Tillgång till tolk Antal heltids- respektive deltidsarbetande auktoriserade tolkar Andelen män som arbetar heltid är i genomsnitt större än andelen kvinnor, respektive . I några språk är andelen kvinnor betydligt högre än andelen män, exempelvis i ryska, spanska och polska. Varför så många inte arbetar heltid som tolk kan ha flera för- klaringar. De kan vara bosatta i kommuner där det inte finns många uppdrag, de kan vara auktoriserade i språk där det är för liten efterfrågan. Även fluktuationer i efterfrågan gör det svårt för tolken att veta om han eller hon har arbete på heltid. Inom storstadsområdena finns en större möjlighet att arbeta heltid som tolk. Inom vissa språk är möjligheterna mycket större, t.ex. arabiska och persiska, medan det inom de små tolkspråken finns betydligt färre uppdrag. Här är tolkningen sannolikt enbart en bisyssla – det finns kanske bara uppdrag . Möjligheten att helt försörja sig som tolk är liten om det är fråga om få tolktimmar även om ersättningen är hög. Den effektiva arbetstiden per dag är inte i snitt, enligt uppgift från . För att komma upp i en heltidssysselsättning behöver man tolkuppdrag motsvarande drygt . Om man inte har ett annat arbete och är arbetslös medför reglerna för a-kasseersättningen att man inte kan stämpla upp till en heltids- ersättning. I sådana lägen måste man kanske avsäga sig uppdragen. Andra skäl kan vara att uppdragens längd varierar från en halv- timme/timme inom t.ex. sjukvården eller kommunen under en rättegång. Det kan också vara svårt att på förhand fastställa uppdragets längd. Detta gör att tolkningen blir en mycket osäker inkomstkälla. Flera kan ha valt att ha tolkningen som en bisyssla till andra tjänster på hel- eller halvtid. För de tolkar som har annan syssel- sättning kan det vara svårt att göra sig tillgänglig för tolkuppdrag och de svarar då att de endast arbetar . Få yrken tillåter att man med kort varsel tar ledigt för att ta ett tolk- uppdrag. Några har i sina enkätsvar uppgett att de tolkar endast på deltid, eller inte alls eftersom de bl.a. arbetar som översättare, som modersmålslärare, språklärare, högskolelärare. Någon arbetar som journalist, några har olika tjänster vid universiteten, andra har angett att de är sjukpensionärer eller blivit förtidspensionärer. Ett par av de auktoriserade tolkarna är konferenstolkar och arbetar i princip endast med konferenstolkning. För de resterande cirka 300 tolkar som inte besvarat enkäten är det rimligt att anta att det råder samma förhållande mellan heltids- arbetande och halvtids/deltidsarbetande. Det skulle innebära att det endast finns 300 heltidsarbetande och 100 halvtidsarbetande att räkna med när vi ska bedöma tillgången på auktoriserade tolkar. De auktoriserade tolkarna har en hög medelålder, för kvinnor , och för män . Den yngsta tolken är och den äldsta med giltig auktorisation är . 54 personer är . Majoriteten av tolkarna, 526 stycken är mellan . Enligt Kammarkollegiet har tolkarna en hög medelålder när de auktoriseras, omkring . Av de som auktoriserades 2003 och 2004 var endast 4 personer , 4 var . Tillväxten av de auktoriserade tolkarna sker långsamt. Ca trettio auktorisationer tillkommer inom nuvarande auktorisations- språk. blir det ca 150 auktorisationer. faller ett antal ifrån. kommer ytterligare 88 personer att ha kommit upp i pensionsåldern. Flest till antalet är finska tolkar. Behovet av tolkning på finska har minskat kraftigt fram till . Många av de finska tolkarna har en hög ålder, av dem finns i ålders- grupperna 56–65, tabell 6.5. Situationen är likartad för tolkarna i polska. Finska och polska är så kallade gamla invandrarspråk. För ett annat gammalt invandrarspråk, jugoslaviska, (numera auktori- seringsspråket bosniska/kroatiska/serbiska, bks) ser det annorlunda ut då behovet av tolkar ökade i samband med den stora flykting- invandringen . I dessa språk finns ett betydligt större antal tolkar under . Tabell 6.5 Antal auktoriserade tolkar totalt och i de största språken fördelade i åldersgrupper Många slutar att tolka kring 60-årsåldern. Enligt Kammarkollegiet beror detta inte enbart på att de kommit upp i pensionsåldern. Ett skäl till att de slutar är att tolkyrket är ett slitsamt yrke med dåliga villkor. Få orkar vara yrkesverksamma . har tolkarna i de största åldersgrupperna (668) kommit upp i pensionsåldern. Med nuvarande tillväxttakt kommer 600 nya auktorisationer ha utfärdats – med våra förslag kommer takten högst sannolikt att öka. En utökning av antalet auktorisa- tionsspråk kommer också att medföra en ökning av antalet auktori- serade tolkar. Tillväxttakten av tolkar varierar mellan språken. Det har inte tillkommit några nya tolkar i exempelvis grekiska eller kurmandji. I de stora tolkspråken, exempelvis arabiska, är antalet nytillkomna tolkar högre. har sammanlagt 119 nya tolkar auktoriserats i tjugo språk, knappt trettio , tabell 6.6. Tabell 6.6 Nya auktoriserade tolkar, rättstolkar och sjukvårdstolkar mellan 2002–2004. *varav 8 utexaminerats från TÖI. **utexaminerad från TÖI. 6.6Icke auktoriserade tolkar som tolkar i auktoriseringsspråk Vår stickprovsundersökning bland de icke auktoriserade tolkarna (bilaga 5) visade att 138 av de svarande hade som första tolkspråk ett auktoriseringsbart språk. Det fanns exempelvis 34 icke auktoriserade tolkar i arabiska varav 17 var bosatta i . Av dessa uppgav 6 att de arbetade heltid. I arabiska som är det största tolkspråket råder det brist på auktoriserade tolkar. Bristen på auktoriserade tolkar leder till att de icke auktoriserade får uppdragen. Vi har inhämtat uppgifter från en tolkförmedling i att enbart av tolktimmarna i arabiska utfördes av auktoriserade tolkar. Bland de svarande i vår undersökning fanns även 8 icke auktori- serade tolkar i spanska, språk där det finns ett mycket stort antal auktoriserade tolkar och där det inte råder någon direkt brist. Av dessa 8 var 3 bosatta i och hade uppdrag på heltid. Sam- tidigt har vi i vår enkätundersökning riktad till de auktoriserade tolkarna funnit att flera av de auktoriserade tolkarna i spanska och arabiska inte har uppdrag på heltid. Vad denna obalans beror på kan ha flera förklaringar. Den främsta förklaringen är att den auktorise- rade tolken endast har tolkning som bisyssla. En annan orsak kan vara att man anlitar en icke auktoriserad tolk beroende på tillfälliga beställningstoppar. De många olika beställarna gör det svårt att planera uppdragen. Ena dagen kan det finnas så många uppdrag inom språket att det inte finns tolkar så det räcker, andra dagar finns inga uppdrag alls. Vid akuta situationer, ex. häktningsförhandlingar eller akuta sjuk- domsfall, är det inte säkert att det går att få en auktoriserad tolk även om man beställt det eftersom de auktoriserade redan är upp- tagna på andra uppdrag. Avstånden mellan uppdragen påverkar också möjligheterna att ta ett uppdrag. Restiden kan variera mycket. En tolk bosatt i län måste kanske för uppdrag inom lands- ting förflytta sig flera mil mellan uppdragen. För snäva tids- marginaler kan göra att en auktoriserad tolk måste tacka nej till uppdraget som då utförs av en icke auktoriserad tolk. Skäl till att inte auktorisera sig I stickprovsundersökningen hade 23 respondenter försökt bli auktoriserade men misslyckats i det skriftliga provet, 8 i det munt- liga provet. De som inte försökt bli auktoriserade har bl.a. uppgett som skäl att det inte har behövts auktorisation, de har inte har haft så många tolkuppdrag, det finns ingen jobbgaranti eller det är ingen idé eftersom det ändå är så ont om tolkjobb. Några har uppgett ekonomiska skäl – provet är dyrt säger en, någon ska först gå alla kurser, ytterligare några saknar kursmaterial på det aktuella språket. Några säger att det inte finns utbildningar på orten eller att det saknas språkhandledning under utbildningen, andra har för avsikt att göra provet . Behovet av att staten godkände tolkar hörde samman med myndig- heternas ökade behov av tolkar . En del myndig- heter förde då register över lämpliga tolkar. 1970 inledde () en försöksverksamhet med examination av rättstolkar. begärde och auktori- serade translatorer (FAT) en utredning om auktorisation av tolkar och översättare. Denna begäran lämnades över till Invandrar- utredningen (IU) som 1972 lade fram ett delbetänkande om tolk- service och en nordisk språkkonvention (SOU 1972:83). IU före- slog bl.a. att en nämnd med uppgift att auktorisera tolkar och över- sättare skulle tillsättas. De statliga myndigheterna hade inte till- räckliga kunskaper att som köpare av tolk- eller översättartjänster bedöma kvaliteten på den vara som levererades och det fanns ett behov av verifiering från samhällets sida av tolkens kompetens för att råda bot på problemet med personer med dåliga språkkunskaper som anlitades som tolk. Regeringen avvisade förslaget om en statlig auktorisation, men uttalade att frågan ytterligare skulle prövas. En utredning tillsattes i och i promemorian Auktorisation av tolkar och översättare (1974:9) föreslogs ett system med stat- lig auktorisation av tolkar och översättare. Auktorisationen skulle bygga på frivillighet: de tolkar och översättare som anlitades av offentliga organ och stod till allmänhetens förfogande skulle ha en möjlighet att få sin kompetens prövad. Prövningen skulle syfta till att få fram en kader av kompetenta och pålitliga tolkar och över- sättare. Enligt förslaget skulle kunskapsprovet ge garantier för en god minimistandard på de auktoriserade tolkarna, det ställdes krav på tolkarnas personliga redbarhet, lämplighet och tystnadsplikt. Man föreslog vidare att auktorisationerna skulle vara giltiga och därefter kunna förnyas om villkoren för godkännandet fort- farande var uppfyllda. Förslaget innebar också skydd för titeln godkänd tolk. Den förordning (1975:590) om godkännande av tolkar och auktorisation av översättare som trädde i kraft gav Kommerskollegiet rätten och skyldigheten att definiera de krav i fråga om språklig kompetens och personlig redbarhet som den som vill bli godkänd som tolk ska uppfylla, pröva om varje enskild sökande uppfyller kraven kontrollera att de som är godkända på ett godtagbart sätt full- gör de uppdrag som lämnas dem och i övrigt lever upp till de krav som ställs för godkännande. I denna tillsynsfunktion ligger också behörigheten att ingripa mot dem som brister i något av de angivna hänseendena. gjordes en utvärdering av verksamheten. Utredningen diskuterade bl.a. hur många tolkuppdrag som skulle krävas för för- nyelse av auktorisationen och vilken typ av tolkning som kunde tillgodoräknas. I promemorian Att godkänna tolkar och auktorisera översättare (1982:2) föreslår den särskilde utredaren att auktorisationen skulle gälla tills vidare, dock längst till dess att vederbörande tolk fyller , då nytt prov obligatoriskt skulle avläggas. Men detta tillägg infördes inte, utan man behöll den tidi- gare ordningen med en giltighetstid . Däremot infördes beteckningen auktoriserad tolk istället för godkänd tolk. Förord- ningen ersattes med förordningen (1985:613) om auktorisation av tolkar och översättare. överfördes verksamheten från till Kammarkollegiet.