sou · GTB317 · 2006-01-01 00:00:00 — reglemente för dem som antingen redan bo och bygga i , eller ock hädan- efter, till landets brukande, derstädes sig nedsätta vilja, 22.11.1740. 78–83. Se Poignant 1872 s. 43–54. Naturen av samernas rättigheter Tingsprotokollet behandlas i samband med sammandraget av detta huvudkapitel. Innan vi går över till KB:s praxis angående inrymningar till lappskatteland skall kort behandlas innebörden i förenings- och säkerhetsakten : akten, som enligt sitt eget ordaval ansågs vara en grundlag till sin natur. Förenings- och säkerhetsakten 1789 Efter att de merkantilistiska lärorna och den på dem grundade eko- nomiska politiken mist sin stora betydelse inom statsekonomin, började de nya fysiokratiska tankegångarna dyka upp i landet. Fysiokraterna betonade jordbrukets centrala ställning i näringslivet. Det politiska målet för dem var framför allt ägande- rättens frigörelse från statens förmynderskap. Jorden skulle ägas av sin odlare, och äganderätten skulle vara så obegränsad som möjligt. Att böndernas krav till slut också uppfylldes kan man likväl inte räkna enbart som en seger för fysiokraternas läror. Det var fråga om en betydligt mer omfattande process, framför allt gällde det det högsta beslutsfattandets övergång från ständerna till kungen och förverkli- gandet av envälden. Denna maktöverföring blev slutligt fastställd genom förenings- och säkerhetsakt, men frigörelsen av böndernas rättigheter bekräftades i den därmed förbundna förord- ningen om kronohemmanens försäljande till skatte samt villkoren för innehav av skattehemman därefter. En tredje faktor i samman- hanget var Kongl. Maj:ts försäkran av allmogens fri- och rättigheter i riket.46 De närmare stadgandena inom lagstiftningssammanhanget behand- las nedan. Det som är värt att tas upp här är den ovannämnda för- ordningens § 2 som lyder: Alle skattemän, ehvad de innehava hemman, som redan ifrån oss och Kronan äro försålde, eller hädanefter kunna försäljas, eller och urgamla skattehemman, äga över skattehemmanet och des genom laga revning och rågång faststälde byamål, både uti in- och utägor, samt skog och mark, med derå varande fiske, jakt och djurfång, uti allt lika orubbe- lig ägande och lika fri dispositions-rätt, som frälseman över frälse- hemman, enligt Privilegier, Lag och Författningar Saken kan inte tolkas på det sätt, och så har inte heller Högsta dom- stolen tolkat saken, att samernas rättigheter inte skulle hanteras en- 46 Se Modée XIV 1804 s. 314–318. Naturen av samernas rättigheter ligt samma principer som övriga skattehemmans. Ifall samernas rättig- heter för stiftandet av dessa lagat var att anse som skatte- rättigheter, skulle denna jordnatur inte kunna förändras, lika litet som annan rätt av skattemannanatur.47 KB:s inrymningspraxis efter kuppen Efter att beslutanderätten över lappskatteland 1793 mycket snart gick över till KB så börjar naturligtvis domböckerna tiga om alla de juridiska kännetecken som varit förknippade med rätten till lappskatteland tidigare. var över- gångsprocessen slutförd, åtminstone av Jokkmokksmaterialet att döma. I ett rättsfall där en lappänka försökte bevisa sin rätt till ett lappskatteland på grund av giftorätt, avvisades saken på grund av att jorden i hörde till kronan, och landen därför var inte underkastade vare sig arv- eller giftorätt (se nedan). Saken är emellertid inte så enkel eftersom innehållet i KB:s praxis borde kunna granskas med hjälp av det material som uppkommit i samband med denna beslutanderätt. Att detta inte är möjligt utom i några enstaka fall beror på ett fak- tum som inte har något att göra med rättighetsfrågan: storbranden, vilken härjade i och som brände ner landskanslis handlingar från början till slut. I fall där inrymningar intagits i häradstingsprotokollet finns domar i enstaka fall bevarade.48 Annars beror saken på om en enskild familj har bevarat dylika papper i sina gömmor till denna dag. Detta har i några fall också skett, och en rätt så omfattande bunt skickades till mig efter efterfrågningar i samband med seminarier o.d. Av dessa privata papper går att utläsa, hur rätten för ett och samma skatteland gång efter annan kan ha varit föremål för beslut inför KB-beslut som är så svårtolkade och till innehållet olika, att det inte mera går att se vilken eller vilka som egentligen var inrymda på ett visst land. Som ett lysande exempel kan nämnas lappskattelandet , över vilket land familjens papper omfattar urkunder från 1800-tals början . En av de tidigaste urkunderna torde vara ett slags testamentbrev till lappänkan , varigenom hennes bror ger fullmakt för henne att äga rättighet att tillträda och 47Denna princip står i själva akten. 48Exempel finns som bilagor i studie . Naturen av samernas rättigheter besitta sin fars arvland vilket hon även tidigare hade besuttit och haft fullmakt på av sin bror ifrån . Men eftersom fullmakten kommit bort och även fadern dött som också beviljat änkan att besitta detta land så har brodern givit en ny likalydande fullmakt till änkan.49 behandlades frågan hos kronans tjänstemän uppre- pade gånger: arvingarna till landet efter änkan hade blivit oeniga om vem som skulle ha rätt att besitta landet. I ett KB-beslut fastställs rätten till hälften av skattelandet till helt andra människor än de nämnda. På grund av svårläsliga kopior går det inte att följa arvsordningen av släkten på exakt, men trasslig är innebörden i pappren hur som helst. , till exempel för , finns bland dessa papper ändå skattesedel för lappskattelandet för personer med ett annat släktnamn, med uppgifter om den betalade grundskatten. Dessa papper härstammar från tiden efter stiftandet av renbeteslag. Detta innebär att det önskade resultatet i lagen, avskaf- fandet av inrymningar och enskilda skatteland, inte lyckats – inte i fogde- eller i beskattningspraxis. Historikern beskriver situationen på grund av lappfogden A. F. skrivelse till : Han förklarade att samerna själva betraktade sig som ägare till skattelanden och att den äganderätten till skattelandet numera så djupt inträngt i hans (dvs. lappens) medvetande, att det skulle ytterligare nedtrycka hans håg för renskötseln och därigenom nomadlivets fortsatta bestånd, om man nu vid betets fördelning försökte fråntaga honom denna förmenta äganderätt50 Enligt levde skattelanden i kvar ännu i en del av de byordningar som upprättades . I byord- ningar för Sirkas och Tuorpon, alltså Jokkmokkstrakten, står det: Lapp må ej utan ordningsmans tillstånd och vederbörande lappars med- givande lämna sitt sedvanliga betesland och tränga sig på annan lapps av gammalt begagnade betesområde och att lapp äger ej heller vid flytt- ning utan innehavarens medgivande rätt till bete å annans intagna betes- land än ett dygn.51 49Dessa papper är naturligtvis tillitsfulla, inte offentliga. 50Se 2002 s. 60. Naturen av samernas rättigheter Det syns vara klart, att fastän beslutanderätten efter kuppen på ett lagstridigt sätt fördes till KB och renbeteslagen försökte att upphäva lappskattelandsinstitutionen, betydde allt detta nödvändigtvis ingen förändring i samernas eget, sed- vanliga rättstänkande, inte heller nödvändigtvis i allmän myndighets- praxis. Detta betyder att innehavet till jord och vatten i , särskilt ovanför odlingsgränsen, fortsatte att gälla, om inte på ett erkännande av skattemannarätt i lag, så åtminstone på basis av sedvanerätt och sådan urminnes hävd som finns stadgad rörande urminnes hävd enligt jordabalkens innehåll. Sammandrag och svar till fråga 1) Syftet med detta utlåtande är att ge ett svar på två frågor: 1)vad innehåller samernas på urminnes hävd grundad jakt- och fiskerätt, och 2)har staten en jakt- och fiskerätt ovanför odlingsgränsen och i renbetesfjällen eller inte? När det gäller den förstnämnda frågan måste redan frågeställningen anses vara missvisande. Att man i rennäringslagen (1971:437) 1.2 § stadgar att renskötselrätten tillkommer den samiska befolkningen och grundas på urminnes hävd, betyder inte att grunden för samernas urminnes hävd grundar sig på lagstiftning. Urminnes hävd är på civilrättsliga grunder bestående rätt enligt urgamla prin- ciper i den svenska rättsordningen. grundar sig rättens giltighet på lagen om införande av den nya jordabalken (1970:995), 6 §, där det stadgas: Genom nya balken inskränkes ej den rätt som före balkens ikraft- trädande tillkommit någon på grund av urminnes hävd. I frågor som rör naturen av enstaka rättigheter till jord och vatten bör man göra en klar skillnad mellan å ena sidan rättigheter på civil- rättsliga grunder, å andra sidan rättigheter som härleds ifrån lagstift- ningen. Ifall frågan angående naturen av samernas jakt- och fiskerätt skulle behandlas i domstolen (och sist i ) skulle frå- gan granskas precis utgående från dessa principer. Naturen av samernas rättigheter är naturligtvis HD:s dom i skattefjällsmålet, varvid argumenteringen byggdes upp precis på detta sätt. Det borde räcka med att hänvisa till det som skrivits om laga rå och rör tidigare, med tillägg, att frågan om laga rå och rör kom att anses som ett avgörande bevis i rättspraxis när det gällde att under- söka huruvida ett visst område ansågs tillhöra den enskilda skatte- lappen eller om det kunde gälla om allmänning, gemensam för hela lappbyn. Också i KB:s praxis efter kuppen kom gränserna att ha en avgörande roll när det gällde att skriva inrymningsbrev till enskilda lappar till vissa skattland/skattefjäll. Det är mycket lätt att visa att det som nämnts ovan är riktigt. Denna dags lagstiftning eller fenomen i allmänhet kan inte på något sett ha påverkat det förflutna, utan sakförhållandet är precis det mot- satta: nutiden grundar sig på företeelser i det förflutna. Att härleda en rättighets natur utgående från nutidens lagar bakåt betyder inte enbart att det inte ser bra ut, utan det innebär att metoden är juri- diskt och särskilt rättshistoriskt felaktig. Denna grundprincip borde också lagstiftaren respektera mera noggrant än vad man ofta tycks göra. Iakttagelsen gäller både lagstiftningen i och lagstiftningen i . De slutledningar som man kommer fram till i detta utlåtande bygger alltså på en metod vilken tolkar nutidens företeelser utgående från den historiska utvecklingen i . När det gäller den första frågan, naturen av samernas rätt till jakt och fiske, är det på sin plats att helt kort upprepa historiens gång beträffande den status som samernas rättighet ur ett vidare perspektiv ansågs ha i historien, de viktigaste synpunkterna här betonade: 1602: i förordningen om skattläggning vill att skattläggningen skall grunda sig på mantalet, vilket å sin sida härledas utav huru många tresk, strömmer och siör som är uti Lapp- marken och vem dem her till dags brukar har, namn ifrån namn etc. 1650 : i rättspraxis behandlas lap- parna som ägare till sina skatteland, vad gäller skydd för både jakt, fiske och renskötsel, och de anses ha laga fång till sina skatteland, senare särskilda betesområden och fiskesjöar bl.a., vilket laga fång är avgörande när man skall bedöma vem som är berättigad att nyttja området. får ändå behovet och storleken av den betalade jordskatten mera tyngd med tanke på jämkande av rättigheter, ett fenomen som ändå enligt urkunderna i sig själva grundade sig på samisk gammal sedvana. SOU 2005:17 Naturen av samernas rättigheter hade emellertid ingenting att göra med naturen av själva rättigheten inom varje lappby. 1670: landshövdingen skriver till bergskollegiet och rikskanslern att han som bäst håller på att upprätta en jordebok över alla lappbyars och lappars enskilda land, med namn på själva landen och fiskesjöarna. Först då varje lapp skulle få uppge sina ägor och en lantmätare hade kartlagt dem, vore det möjligt att få en klar uppfattning om vars och ens ägor. Om man då kunde konstatera att någon lapp hade mer land än han orkade bruka, då kunde man för- ordna flera familjer att bruka (en del) av landet. – Den enda jorde- boken som man tills vidare hittat i arkiven och som av skrivstilen är uppsatt av omfattar byn i . : konungen tillkännager i sitt brev till bergs- kollegiet och kammarkollegiet att han godkänt förslaget om kart- läggning av på det sätt som landshövdingen före- slagit. 1671, : publicerar en instruktion till lantmätaren och notarien : jämte själva kartlägg- ningen borde arbetet innehålla en beskrivning av de lappeland som var föremål till kartläggningen. Arbetet skulle göras på sådant sätt att lapparna på intet sätt behövde känna sig trängda beträffande sina skäliga rättigheter, tvärtom, man skulle klargöra dem att avsikten var att ge dem en bekräftelse på deras hävd av de landen och vattnen de besatt. – Bara en karta jämte en beskrivning finns att hittas i riks- arkivet, omfattande lappby i . 1673, : första bergsverksprivilegiet blir publicerat. En- ligt det anses lapparna ha skattemannarätt till sina skatteland; ifall ett bergverk grundas på ett skatteland befrias lappen från jordskatten och det lovas andra ersättningar. 1673, : första nybyggesplakatet blir publicerat. En- ligt plakatet skulle lapparna ha nytta med tanke på sina själars salig- het speciellt genom att svenska och finska invånare flyttade ovanför lappmarksgränsen för att bosätta sig där, för att inte nämna den nytta som förmodligen skulle kunna dras av att flera gruvor kunde upptas: nybyggarna kunde utnyttja sådan mark som lapparna i sin näringsutövning inte hade någon nytta av och där de kunde in- rymmas. – Enligt rättspraxis tolkades saken länge så, att nybyggaren sökte tillstånd på tinget av en enskild lapp för att kunna slå sig ned Naturen av samernas rättigheter på hans land, vanligtvis mot en ersättning. Detta förfarande mot- svarade ett slags köp av landet.52 1688–1689: missförhållanden som visat sig i samband med lap- parnas beskattning väcker uppmärksamhet hos landshövdingen och därefter hos landshövdingen . 1691, : landshövdingen skriver i sitt brev till ko- nungen, att skattläggt lapparna eller riktigare förökt lapparnas skatt allt eftersom blev intygat om vars och ens lägenhetpå det kongl. Maj:ts inkomster skulle förökas utaf detta vidgrepne landet, hvarest mången äger mark 9 á 10 miler i circumferens, så att lappen, som eljest älskar lata dagar, skulle bli uppväckt till arbete och idkesam- het. 1692, : kammarkollegiet ger ut ett betänkande, av vilket kan utläsas att särskilt bestämt motstått Strijks tanke att hänföra skatten till antalet renar som lappen ägde. Om lapparna skulle överge sina marker på grund av en alltför stor skatt, skulle knappast någon annan börja använda dem. 1692, : konungen låter publicera en instruktion till en vars uppgift var att hitta en lös- ning till förfaringssättet rörande skattläggningen av . 1693, augusti–september: har, en- ligt ett brev till konungen, inte hunnit skrida till åtgärder angående skattläggningen, men föreslår att till grund för skattläggningen i så stor utsträckning som möjligt skulle tas den mark som lappen hade för renskötsel, jakt och fiske. Kommissionens avsikt var att vintern därpå på prov förrätta skattläggning på denna grund. 1693, : i kammarkollegiets utlåtande till konungen skrivs att det skulle vara utmärkt om skattläggningen sker på det sätt som kommissionen föreslagit. Kollegiet föreslår att kommissionen till att börja med ändå skulle göra en inofficiell resa i . 1693, september: konungen godkänner kollegiets förslag. 1695, : kommissionen överlämnar sin relation till konungen över resultatet av sitt uppdrag. Enligt relationen har hu- vudsyftet att säkra en samvetsgrant utförd och oföränderlig upp- börd ur kronans synvinkel till slut kommit att bli det avgörande motivet vid valet av skattläggningsmetod. 1695, : Kongl:e för lappfogdarne blir publicerad. Enligt 2 § i instruktionen hade konungen i nåder för gått funnit, att (till förekommande av den oreda och konfusion som 52 Se Korpijaakko-Labba 1994. Naturen av samernas rättigheter härtills med lappskattens upbärande i en eller annan måtto kunnat vara förlupen), hvar lappby skulle skattläggas för en viss summa, uti ett för allt. Lappfogden måste låta var och en lappbys länsman få en avskrift av samma bys skattläggning. 1695: kommissionens jordeböcker upprättade i samband med skattläggningen. har följande titel: Jordebook Öfwer Lappmarcker, upprättat effter dhen Skattläggning, som Kongl. Com- missionen för gott funnit, Hwar och Een Skattlapp Taxera 1695 och framåt: jordeböckerna följer samma form som jorde- böckerna annorstädes i riket, med undantag av uppgivandet av man- talet. I den vänstra kolumnen anges namnet på det skatteland som varit objekt för skattbetalningen. I mitten står namnet på den person som betalat skatten. I den högra kolumnen anges skattemängden i pengar. Byns totala anges alltid, och motsvarar den fastslagna totala skattesumman för byn.– Endast i yttersta fall har denna summa inte kunnat uppbäras av fogden, liksom i , då rensjukan härjat i lappbyarna. Det som fattas i jorde- böckerna från början till slut är angivandet av jordnaturen av skatte- land (dvs. frälse, skatte eller krono). 1695 och framåt: i rättspraxis blir jordeböckerna och skatte- landen där ofta hänvisade till som bevis på rätten till ett visst skatte- land. Det kunde i vissa fall också förekomma att en nybyggare fick tillstånd att slå sig ner i byns område genom att noga betala byn total skattesumma till sista öre. 1723: bergverksplakatet blir publicerat på nytt med ungefär samma innehåll som . 1726: kammarkollegiet hör landshövdingen angående pärlfiskerifrågan. Enligt Grundell är lapparna proprieatarii av sina land och strand och undrar sig, hur strömmarna där pärlor brukade fiskas kunde anses höra till kronan. Enligt landshövdingen gällde det utan vidare skattemannarätt, men egentligen skulle en riktigare natur vara frälse. Kronoregalet till dessa strömmar hade upp- hävts och pärlfiskeriet förklarats höra till jordägarna igen, med undan- tag av kronans privata strömmar. När samma sak behandlats i kam- markollegiet , hade enligt protokollen (vilka just på detta ställe ser helt olika ut jämförda med protokollssidorna runt omkring) landshövdingen påstått att lapparna inte hade någon som helst rätt till jorden i . hade ändå endast skattlagt lapparna enligt de principer som behandlats ovan. 1734: bergverksplakatet 1723 blir också publicerat på samiska. Termen skatteman/skattelapp har översatts med skatteålmai. Naturen av samernas rättigheter 1737, januari: i tingsprotokollet från ting kan man läsa ut att lappen förklarats skattfri för sitt skatteland på grund av bergskollegiets publikation 1731. hade yppat och angivit ett järnrikt järnmalmstreck på berget och också på berget till myndigheterna; järn- malmsgruva blev grundad. 1737–1739: I Kuusamo häradstingsrätt (Maanselkä och Kitka lappbyar) behandlas frågan om rätt till bördlösen rörande Haukiniemi-nybygget. Länsman Granrot hade köpt detta nybygge från kyrkoherde . Ett köpebrev hade gjorts upp, men Granrot hade uppvisat det för rätten endast en gång . Nybygget hade ursprungligen hört till bonden , som fått lov att ta över landet från lappen på villkor att Pesonen skulle komma ihåg honom i form av spannmål. Pesonen hade ensam fortsatt att skatta för hela lappskattelandet efter att lappen dog det svåra . – Vid ting gjorde Pesonens arvingar anspråk på Haukiniemi, att alltså få använda sin rätt till bördlösen, eftersom Haukiniemi enligt deras åsikt var av skattenatur, och jordskatten alltid blivit betald till fullo för landet. Landet hade inte erbjudits till släktingarna på det sätt jordabalken förutsatte, så Granrots fång var inte lagligt. Slutligen, , gav häradstingsrätten sitt slutliga utslag i ärendet. Eftersom lappskatte- landen ansetts vara av skattenatur, var också nybygget i detta fall av samma natur. Nybygget hade ärvt lappskattelandets natur, efter- som inga skatterester hade blivit innestående för landet eller hem- manet. Och eftersom köpet inte försiggått i laga ordning, gällde bördsrätten fortsättningsvis enligt jordabalken kap. 6. På grund av att jorden var av skattenatur hörde saken utan vidare till häradstings- rättens behörighetsområde, enligt , kap. 10, § 14. – Här tillämpade man års allmänna lag som trätt 1736. – Länsman Granrot vädjade i saken till lagmanstinget i ; enligt honom var det fråga om ett nybygge av krononatur. 1739: lagmanrätten i hade fått svar från häradsdomaren över grunderna för sin dom. Enligt Sadelin hade lapparnas skatteland varit föremål för arv, bördlösen, köp, och skifte, att de hade uppbjudits och beviljats fastebrev. De hade såle- des varit föremål för alla slags rättsåtgärder från sina ägares sida (actus juris Patronatus), varför de blivit ansedda som skatteägor. Däremot hade andra hemmansbruk på utmark, allmänningar och av lapparna obrukade platser blivit ansedda för kronojord – På grund av i ärendet inhämtad utredning förklarade lagmansrätten att Naturen av samernas rättigheter Haukiniemi-nybygget uppenbarligen var underkastat bördsrätt, och att lapplanden veterligst ännu icke genom någon kunglig förord- ning voro förklarade för krono. För säkerhetens skull underställdes ärendet ändå konungen för erhållande av nådig förklaring. 1739: och kammararkivet: tog först upp ärendet och bad i sitt brev till kammarkollegiet att kollegiet skulle utreda hur lappskatteland uti räkenskaperna var ansedda. På basis av arkivundersökningar meddelade kammararkivet att för icke fanns några jordeböcker, som lapplanden till deras skatte- eller kronotitel eller egenskap uppförde eller åtskilde. – Arkivets konstaterande stämmer precis med den verklighet som skildrats ovan. 1743: kammarkollegiet: inget utlåtande i ärendet tycks ha ut- kommit eller getts vidare till konungen. Enligt kammarkollegiets protokoll 1743 hade man för avsikt att höra i ärendet. 1749, : nybyggsreglementet från detta år inne- håller ingående bestämmelser rörande nybyggarnas rättigheter och skyldigheter, jämfört med de tidigare plakaten och 1695. Den som hade fått tillstånd att upptaga ett nybygge, var skyldig att aldrasidst innom Tu års tid må hafva gjort någon början med hus uppbyggande och jordens uppodlande. Efter frihetsårens förlopp skulle nybyggen geometrice avtagas och skattläggas, inte just till de gränser och råmärken som vid första utsyningen uppgivits, utan till mantalet och ägornas beskaffenhet. Nybyggarna förbjuds att fika och fara efter vilt i skogarna, vilket dittills mycket hindrat landets uppodling. Lapparna hann nog fånga och fälla allt som blev till dy- rare skinnvaror. Nybyggarna hade tillstånd att jaga endast inom från deras hemvist. Alla nybyggare hade rätt till husbehovs- fiske. 1751, /: i första bihanget till gränstrakta- ten mellan och , i Lappecodicillens § 2 stadgas, att Ingen Lapp må hädanefter äga skatte- eller städjeland uti mera än ett rike, på det all anledning till gemensamhet av undersåtare och Land hädanefter må kunna undvikas. Med begreppet skatteland framhöll man förhållandena i , med begreppet städjeland för- hållandena i . Av särskilt intresse är, att vid förberedelsen av kodicillen, i landshövding (!) Malmerfeldts promemoria 28.10.1749 föreslår Malmerfeldt bland annat att ordet äga skulle ersättas med ordet innehava. Ordvalet blev inte det som landshövdingen önskade, utan paragrafen lyder fortfarande i sin ursprungliga form. Kodicillen har lika stor giltighet som gränstraktaten själv och är alltså Naturen av samernas rättigheter ett internationellt avtal mellan två länder: kodicillen har inte upphävts av någondera av föredragsparterna. 1760, : i en förnyad lappfogdeinstruktion understryks skillnaden mellan lapparnas jordeböcker och nybyggarnas jorde- böcker; i tidigare fogdepraxis hade man skrivit in några ny- byggare i lapparnas jordebok. gjorde jordeböckerna det helt klart vilka som var lappar och vilka som var nybyggare när det gäller alla nybyggare som slagit sig ned i . Enligt instruktionen skulle nybyggen efter frihetsåren skattläggas vid tingsrätten provisionellt.