sou · GTB395 · 2006-01-01 00:00:00 — Även om upphovsrättens skyddsobjekt inte är detsamma som patenträttens, kan det förekomma överlapp- ningar i ett och samma skyddsobjekt. Datorprogram skyddas normalt av upphovsrätt och kan visserligen som sådana inte patenteras i . Men om ett datorprogram utgör ett medel för att utföra en uppfinning, kan en sådan datorrelaterad uppfinning under vissa förutsättningar patentskyddas. Det gör att det kan förekomma ett överlappande upphovsrättsligt och patenträttsligt skydd för programmet. Övriga frågor om nyttiggörande av högskoleuppfinningar Upphovsrättslagens utgångspunkt är att upphovsrätten tillfaller den som skapat ett litterärt eller konstnärligt verk, dvs. Det finns inga särskilda bestämmelser som reglerar vem som skall ha rätt till verk som skapas i anställningsförhållanden, eftersom det inte ansetts lämpligt att gripa in i avtalsförhandlingar genom att till eventuell fördel för den ena parten föreskriva vad som skall gälla (se t.ex. SOU 1956:25 s. 274 ff. och prop. 1960:17 s. 171 ff.). Därför gäller också i sådana förhållanden huvudregeln om att upphovsrätten från början tillhör den ursprunglige skaparen av verket, alltså arbetstagaren, men det står parterna fritt att i avtal reglera att rätten skall övergå till arbetsgivaren. Sådana avtal kan vara både kollektiva och individuella. Också utan uttrycklig överenskommelse om rätten till en arbetstagares verk, kan det ligga i anställningsavtalet att förfoganderätten till verk som arbetstagaren skapar i sin anställning skall tillkomma arbetsgivaren. Om det blir tvist om innebörden av avtalet skall i vanlig ordning parternas avsikter och uppfattningar klarläggas, och hänsyn tas till omstän- digheterna kring avtalet, t.ex. syftet med anställningen och den praxis som råder i branschen. I övrigt går det inte att ge några generella riktlinjer för bedömning av upphovsrättens övergång i anställningsförhållande. En tumregel kan dock vara att ett verk som har kommit till i tjänsten får användas i arbetsgivarens normala verksamhet och i en sådan omfattning som någorlunda säkert kunnat förutses när verket kom till (se prop. 1988/89:85 s. 21 och AD 2002 nr 87). Annars skulle betydelsen av ett anställningsför- hållande på många områden gå förlorad. En överlåtelse av upphovsrätt sker alltid med den begränsning som gäller för den ideella rätten, som bara kan efterges i en begränsad omfattning (se 3 och 27 §§ upphovsrättslagen). Det beror på att den ideella rätten har ansetts vara av en så djupt personlig natur att upphovsmannen i en förhandlingssituation inte skall behöva göra något generellt avstående. För just datorprogram innehåller upphovsrättslagen en särregel i 40 a §, som genomför rådets direktiv /250/EEG av om rättsligt skydd för datorprogram. Av bestämmelsen följer att upphovsrätten till ett datorprogram, som skapas av en arbets- tagare som ett led i dennes arbetsuppgifter eller efter instruktioner av arbetsgivaren, övergår till arbetsgivaren. Bestämmelsen är tillämplig om inget annat har avtalats. Övriga frågor om nyttiggörande av högskoleuppfinningar arbetstagares datorprogram och programmets förberedande design- material. Enligt uttalanden i lagförarbetena skall den inte på något sätt tjäna som ledning för rätten till andra upphovsrättsligt skyddade verk i arbetsförhållanden (se prop. 1992/93:48 s. 119). 8.1.2Särskilt om högskolelärares upphovsrätt Mycket av det som högskolelärare producerar i tjänsten omfattas av upphovsrätt. Det kan röra sig om vetenskapliga verk eller före- läsningar och dokumentation som utarbetats och fördelas i sam- band med undervisning, examinationsfrågor med svar etc. Under- visningsmaterial kan förädlas och mynna ut i läromedel eller multimedieprodukter för undervisning, som kan omfattas av upp- hovsrätten. blir upphovsrätten till verket gemensam, om det finns många upphovsmän som lagt hand vid verket utan att de skilda insatserna kan separeras. Om de olika bidragen kan hänföras till de skilda personerna, har var och en upphovsrätt till sin andel av helheten. Det kan vidare vara fråga om forskningsresultat i form av upp- gifter som tagits fram genom analys av ett underlagsmaterial och ställts samman för forskningsändamål. Sådana forskningsresultat kan senare komma att manifesteras i en avhandling eller i artiklar, vars offentliggörande kontrolleras av författaren tack vare upp- hovsrätten. Eftersom publicering av resultat utgör en grund- läggande del av det vetenskapliga arbetet, är det särskilt viktigt för forskaren (upphovsmannen) att själv kunna avgöra när verket är färdigt och skall offentliggöras. Vidare kan datorprogram och data- baser komma till inom forskningsämnet eller som administrativa verktyg. Oavsett vilket typ av verk det är fråga om, är huvudregeln att det är den som skapat vetenskapliga resultat, föreläsningar, undervis- ningsmaterial, läromedel, m.m. som har anspråk på upphovsrätt. Upphovsrätten uppstår hos och tillkommer högskoleläraren, inte den högskoleinstitution där forskaren är anställd (se även Förslag till lag om rätt till litterära och musikaliska verk, lag om rätt till verk av bildande konst samt lag om rätt till fotografiska bilder, avgivna av därtill inom kungl. Justitiedeparte- mentet förordnade sakkunniga s. 67). Högskolelärarens ensamrätt i ett anställningsförhållande kan inskränkas på olika sätt genom avtal, och dispositionsrätten kan följaktligen variera i omfattning Övriga frågor om nyttiggörande av högskoleuppfinningar från högskola till högskola. Somliga lärosäten har t.ex. beslutat om särskilda riktlinjer för behandling av lärares undervisningsmaterial. En institution kan under vissa förutsättningar ha rätt att använda lärares upphovsrättsliga verk i den egna verksamheten. Det gäller sådana verk som har kommit till inom den administrativa delen av en tjänst, t.ex. utövande av prefekt- eller studierektorsbefogen- heter. Arbetsgivarens rätt kan då i huvudsak antas följa den ovan nämnda tumregeln: ett verk som har kommit till i tjänsten får användas i arbetsgivarens normala verksamhet och i en sådan om- fattning som någorlunda säkert kunnat förutses när verket kom till. Utredningen har inte sett något skäl för att inom ramen för utredningsuppdraget om en ändring av uppfinnarlagens lärarun- dantag också föreslå ändringar i vad som gäller för anställda hög- skolelärares rätt till sina verk. Det kan däremot finnas en önskan om att nyttiggöra upphovsrättsligt skyddat material genom hög- skolans försorg. är det visserligen relativt ovanligt att i anställningsavtalet eller annat avtal uttryckligen reglera om att nyttiggöra upphovsrättsligt skyddade verk. Men med hänsyn till den pågående utvecklingen finns det anledning att särskilt fästa uppmärksamheten på att sådana förhållanden lämpar sig väl för en avtalsreglering. Just rätten till högskolelärares datorprogram berördes inte i de svenska lagförarbetena. Däremot har den på skilda sätt uppmärk- sammats i de övriga nordiska länderna. I har det anmärkts att när ett datorprogram tas fram av en högskoleanställd, tillkommer upphovsrätten högskolan (se lagkommentar till § 3 i 1998/1 LSF 93, Forslag til Lov om opfindelser ved universiteter og sektorforskningsinstitutioner). I framgår det av 40 b § andra stycket i upphovsrättslagen (404/1961) att högskolelärare inte omfattas av den särskilda arbetsgivarregeln som rör dator- program. I den finska propositionen om omregleringen av det patenträttsliga lärarundantaget nämns problemet med överlappande skydd, men det utreds inte närmare. Det framhålls i stället att det är mest ändamålsenligt att ta upp en eventuell ändring av undan- taget för datorprogram i en särskild utredning som rör upphovsrätt i anställningsförhållanden (se RP 259/2004 s. 14). I har lag- stiftaren utgått från att bestämmelsen om arbetstagares dator- Övriga frågor om nyttiggörande av högskoleuppfinningar program i upphovsrättslagen är tillämplig även på högskolean- ställda, men att det finns ett lärarundantag för forskares program som följer av uttryckliga eller konkludenta avtal på högskole- området (se Ot.prp. 84 (1991–92) s. 21 f.). Någon ändrad inställning i detta avseende har inte berörts i samband med att det norska lärarundantaget avskaffades. I har dock frågan om upphovsrätt vid högskoleanställning varit föremål för utredning, men den har inte resulterat i någon lagstiftning. I är utgångspunkten att den särskilda arbetsgivarregeln om anställdas datorprogram i 40 a § upphovsrättslagen genom sin ordalydelse inte gör undantag för någon kategori av arbetstagare. Den är därmed i princip även tillämplig på alla högskoleanställda (se även SOU 1996:70 s. 212 ff.). Eftersom ett datorprogram numera mycket väl kan ingå i en patenterbar uppfinning, blir undantaget i 1 § andra stycket uppfinnarlagen tillämpligt på lärarens rätt till en sådan uppfinning. Vid högskolorna har det funnits en tendens att behandla också upphovsrättsliga datorpro- gram som andra upphovsrättsligt skyddade alster, dvs. man har inte heller gjort anspråk på högskoleanställdas datorprogram. Det vore också motsägelsefullt om rätten till en datorrelaterad uppfinning tillkom en högskoleanställd enligt lärarundantaget i uppfinnarlagen men inte programmet som sådant eller dess för- beredande designmaterial. När det gäller sådana skyddsobjekt där ensamrättigheter över- lappar måste målsättningen vara en likartad hantering, alldeles oav- sett om datorprogrammet som sådant skyddas av upphovsrätt eller ingår i en uppfinning som kan patenteras. Om det är önskvärt att uppfinningen eller programvaran skall gå att kommersialisera direkt och utan rättsliga hinder, eller över huvud taget kunna disponeras fritt för ett nyttiggörande – av högskolan eller av forskaren – bör stävan vara att samla alla rättigheter hos en och samma innehavare. Vid ett eventuellt upphävande av lärarundantaget på patent- området skulle datorrelaterade uppfinningar enligt övertagande- alternativet kunna förvärvas av högskolan. I det fall högskolan beslutar att överta den datorrelaterade uppfinningen enligt lagen (xxxx:yy) om rätten till uppfinningar av lärare och övriga arbets- tagare med forskningsuppgifter vid universitet och högskolor finns det därför goda skäl att högskolorna också tillämpar 40 a § upp- hovsrättslagen fullt ut. Om rättigheterna till den datorrelaterade uppfinningen enligt den nya lagstiftningen däremot inte övergår till högskolan – högskolan har avstått från sina rättigheter eller Övriga frågor om nyttiggörande av högskoleuppfinningar arbetstagaren har åberopat sin rätt att offentliggöra uppfinningen – kan presumtionsregeln till arbetsgivarens förmån i 40 a § upphovs- rättslagen i stället innebära att rätten till uppfinningen respektive rätten till själva datorprogrammet kommer att vila i olika händer. Också i denna situation finns det anledning att undvika hinder för vidare nyttiggörande. Detta åtgärdas lämpligast genom att avtal träffas om vad som skall gälla beträffande ägarförhållandena. Att arbetsgivaren i ett sådant fall, även om det inte har träffats något avtal, avstår från att göra anspråk på upphovsrätten till programmet är sannolikt det som bäst gynnar ett vidare nyttiggörande av upp- finning och programvara. Som framkommit i avsnitten 3.3, 3.4 och 3.5, där utredningen redo- gjort för bland annat sekretesslagstiftningen, patentlagstiftningen och uppfinnarlagen, är dessa regelsystem inte helt lättillgängliga för den som inte är juridiskt skolad. Inte heller bland jurister i allmän- het finns det någon djupare kunskap om dessa särskilda regelverk. Mer ingående insikter om reglerna förutsätter att man har haft sär- skild anledning att sätta sig in i respektive ämnesområde. Lika fullt är sådana patentrelaterade frågor, liksom förutsättningar för avtals ingående, upprätthållande och upphörande, mycket viktiga vid en strävan mot ett ökat nyttiggörande av högskoleforskningens resultat. Det gäller oavsett om det är i högskolans, i ett företags eller i forskarens regi som ett sådant nyttiggörande skall ske. har frågor om kommersialisering och annat nyttiggörande allt oftare aktualiserats vid högskolan. Det har bland annat skett som ett led i att skaffa resurser till forskning och forskande personal, t.ex. genom avtal om uppdragsforskning, efter- som högskoleanslagen framstått som otillräckliga. Sådant sam- arbete har stöd i samverkansuppgiften, som syftar till ömsesidig nytta av ett ökat utbyte mellan akademi och näringsliv. Men även om det vid vissa högskolor har skett en utveckling mot en större medvetenhet om möjligheter till kommersialisering av forskningsresultat, har sådana frågor för högskolan i stort av tradition varit relativt perifera. När regeringen nu gett utredningen i uppdrag att analysera hur ett nyttiggörande av forskningsresultat Övriga frågor om nyttiggörande av högskoleuppfinningar ytterligare kan effektiviseras genom förändringar av regelsystemet, uppkommer frågor om hur eventuella rättigheter bättre kan säkras av högskolorna eller dess forskande personal, eftersom rättighets- förvärv och rättighetsförvaltning kan antas bidra till högskole- forskningens attraktivitet på den kommersiella marknaden. En patenterbar uppfinning som inte patenteras kan ofta antas ha sämre förutsättningar att skapa spin off-effekter i form av inkomster, arbetstillfällen och ny anslutande forskning. Det gäller visserligen inte på alla teknikområden, men på många. Till patente- ringens fördelar hör dels att utomstående är mer intresserade av att satsa på något som kan utövas skyddat, dels att det sker ett allmänt offentliggörande vars spridningseffekter inom den tekniska världen kan vara betydligt effektivare än enbart veten- skaplig publicering. I patentverkens välordnade databanker är ny teknik globalt sökbar, och tekniska innovationer som patenterats bidrar till att sprida kunskapen om och flytta fram teknikens ståndpunkt (the state of the art) inom ett visst område. Som fram- kommit i avsnitt 3.4.2 förutsätter patentering, med få undantag och sådana som sällan aktualiseras i högskolesammanhang, att en upp- finning är absolut och objektivt ny vid anmälan till PRV, EPO eller någon annan patentmyndighet. I sina kontakter med olika berörda parter och aktörer, främst i form av representanter för skilda högskolor i såväl administrativa som forskande positioner, har utredningen fått information om att kunskaperna om förutsättningarna för patentering, sekretess och handlingsoffentlighet samt formerna för avtals ingående och effekter inte sällan är ganska rudimentära, för att inte säga obefintliga. Detta gäller särskilt bland de berörda forskarna. Något annat kan inte heller förväntas, eftersom fokus i den akademiska miljön är på publicering och inte på kommersialisering. Forskare i gemen har därför sällan haft anledning att överväga möjliga skyddsformer, som dessutom är relativt kostsamma att uppnå och upprätthålla. Det stöd till forskarna som högskolan erbjuder på många håll i form av enheter för forskningsservice, holdingbolag, patent- bolag etc. ges visserligen av högst kvalificerade personer. Men för att sådana resurspersoner eller enheter över huvud taget skall kunna bistå med sin kunskap och erfarenhet, behövs det initialt en grundläggande medvetenhet hos forskarna om att det kan finnas problem av det ena eller andra slaget. Det gäller inte minst konse- kvenserna av handlings- och annan offentlighet vid högskolorna. Övriga frågor om nyttiggörande av högskoleuppfinningar En forskare kan lätt nyhetsförstöra sina forskningsresultat, och därmed omintetgöra möjligheterna till rättsskydd eller riskera att ett annars kanske möjligt nyttiggörande av forskningen går om intet, om forskaren inte är medveten om de förutsättningar som gäller för patentering när information lämnas om en uppfinning. Det kan vara fråga om tillgängliggörande genom ett föredrag eller att handlingar blir allmänna på det sätt som redogjorts för i avsnitten 3.3.1 och 6.4. I forskarsamhället behövs det därför ett medvetandegörande om och dessutom en viss förståelse för de lagregler som finns på området. Vidare kan forskare eller forskargrupper ingå avtal och oavsiktligt förbinda sig på sätt som kan utlösa skadeståndssank- tioner, t.ex. genom brott mot alltför långtgående garantiåtaganden. Ett särskilt problem är att garantier om rättigheters giltighet m.m. inte sällan krävs av kommersiella intressenter, inte minst av amerikanska sådana. Som redan påpekats i avsnitten 1.1 och 6.4.3 görs det också regelmässigt – medvetet eller omedvetet – långt- gående sekretessåtaganden från forskarnas och högskolans sida, t.ex. i samband med EU:s ramprogram, trots att åtagandena hamnar i konflikt med den svenska offentlighetsprincipen. Det gör att forskningsanslag kan dras in. Utredningen har lämnat förslag på hur man skall komma till rätta med sådana problem när det gäller ansökningar och förbindelser i samband med ramprogrammen (se avsnitt 6.4). Lika fullt gäller det generellt att en ökad medvetenhet i samtliga avtalsförbindelser skulle bidra till att minska potentiella risker. Ytterligare ett väsentligt problem i samband med avtal är om forskare tvingas in i sådant samarbete med kommersiella finansiärer som innebär att de kan behöva avstå från hela eller delar av sin publiceringsrätt. Sådana situationer är inte så vanliga, eftersom industriparter brukar respektera högskoleforskarnas behov av erkännande och karriär. I den mån det förekommer återhållen publicering är det emellertid allvarligt. Eftersom forskaren själv kan disponera över sin publiceringsrätt, finns det inga hinder mot att ingå sådana avtal, även om det etiskt riktiga i ett beslut att inte sprida forskningsresultat kan diskuteras. Oavsett detta förutsätter också ett beslut att avstå från publicering åtminstone ett medvetet och informerat ställningstagande från forskarens sida. Som uppenbara svagheter och hinder i samband med nyttig- görande av högskoleforskning framstår sammanfattningsvis inte bara forskarsamhällets bristande kunskaper om väsentliga Övriga frågor om nyttiggörande av högskoleuppfinningar beslutsunderlag, utan över huvud taget en bristande medvetenhet om att det kan finnas problem av skilda slag som är särskilt värda att uppmärksamma i ljuset av strävan mot ett ökat nyttiggörande av forskningsresultat. Därtill kommer att för den forskare som eventuellt känt behov att tillägna sig vissa baskunskaper om t.ex. patent, sekretess eller avtal, finns det inte någon anpassad eller särskilt lättillgänglig information att tillgå. De påtalade bristerna blir väsentligt allvarligare om något av utredningens förslag genomförs, eftersom de ställer krav på forskarnas kunskap om de regler som styr. Det gäller såväl anmälningsalternativet som övertagandealternativet. 8.2.2Utbildning som en förutsättning för ökat nyttiggörande Utredningen förslag: Högskoleforskare bör bibringas grundläg- gande kunskaper om immateriella rättigheter till forsknings- material, hur offentlighetsprincipen vid högskolan fungerar, i vilka uppgifter kan omfattas av sekretess samt innebörden av olika grundläggande avtalsförpliktelser. Att en sådan utbildning ingår som en obligatorisk del av forskarutbildningen och i högskolans utbud av intern vidareutbildning är en förutsättning för ett ökat nyttiggörande. Dessutom bör väl anpassad information om avtal, sekretess och rättigheter göras lätt tillgänglig. Skälen för förslaget: Allmänt sett är det önskvärt att forsknings- resultat sprids effektivt och att insynen i högskolans verksamhet är stor. En sådan strävan efter öppenhet är en av grundpelarna i respekten och förtroendet för den fria akademiska forskningen, och den följer också av högskolelagen. Utredningen har därför för- ordat att forskare, också enligt övertagandealternativet, alltid skall ha en valfrihet mellan att fritt publicera sina forskningsresultat eller att ge högskolan möjlighet till ett nyttiggörande med en eventuellt något försenad publicering (se avsnitt 7.3). Det är viktigt att den valfriheten inte blir till en chimär. Utredningen, som enligt sina direktiv skall överväga lagregler som kan behövas för ett ökat nyttiggörande av forskningen vid högskolan, inklusive eventuella förändringar av samverkans- uppgiften för ett sådant fall, ser kunskapsspridning som en viktig förutsättning för forskarens fria val. Det framstår därför som väsentligt för att högskolan rätt skall kunna fullfölja en utvidgad Övriga frågor om nyttiggörande av högskoleuppfinningar samverkansuppgift – och det ligger i samhällets intresse – att såväl högskolan som de berörda forskarna är medvetna om vilken infor- mation om forskningsresultat som är lämplig att föra ut , till vem och under vilka förutsättningar, samt varför det ibland kan vara nödvändigt för en forskare att hålla tillbaka infor- mation eller publicering . Kunskap om upp- hovsrätt, patenterbarhetsförutsättningar, offentlighetsprincipen och sekretess liksom om grundläggande avtalsförpliktelser blir då nödvändig. Obetänksamt lämnad information kan annars t.ex. för- störa möjligheterna till patentering. För den forskare som väljer att inte patentera utan i stället publicera sina forskningsresultat och direkt ställa dem till allmän- hetens förfogande är ett nyhetsförstörande givetvis inget problem. Men det gäller bara om forskaren gör ett fritt val. För att över huvud taget kunna göra det valet på ett tillfredsställande fakta- underlag, är det en grundläggande förutsättning att forskaren inser att publicering innebär ett avstående från bland annat patent. Den som inte avsett att förstöra den patenträttsliga nyheten hos en patenterbar uppfinning, skall inte heller behöva hamna i en sådan situation. Det förutsätter medvetenhet om de regler som gäller, och att högskoleforskare bibringas grundläggande kunskaper om patent och om sekretess vid högskolan. Den nödvändiga kunskapsspridningen och medvetandegörandet gäller först och främst med avseende på patenträttens nyhetskrav. Därtill kommer att delar av utredningens förslag i enlighet med direktiven går ut på att patenterbara uppfinningar skall anmälas till arbetsgivaren på liknande sätt som redan gäller för forskare på andra arbetsplatser än högskolan. Det förutsätter då inte bara att berörda forskare känner till teknikens ståndpunkt inom sitt forsk- ningsområde, vilket de sannolikt gör. De föreslagna ordningarna förutsätter också att forskarna har en viss insikt om andra patenter- barhetskrav och kan göra en grundläggande värdering av sitt till- skott till teknikens ståndpunkt. Det kräver en viss kunskap om patentsystemets grunder. Det är en annan sak att den slutgiltiga bedömningen naturligtvis endast kan göras av specialister på patent. När det sedan kommer till eventuella möjligheter att kommersialisera forskningsresultaten, Övriga frågor om nyttiggörande av högskoleuppfinningar är det något som vare sig forskaren själv eller patentsakkunniga kan bedöma. Sådana uppskattningar kräver ytterligare och helt andra kvalificerade kunskaper – och den fingertoppskänsla som endast uppnås genom kommersiell framgång och erfarenhet. På samma sätt som att kunskap om lagstiftningens förutsätt- ningar och konsekvenser för patentering i viss utsträckning måste föras ut bland de forskare som kan tänkas ta fram patenterbara uppfinningar, är det viktigt att den forskare som ingår avtal förstår avtalskonstruktionens grundläggande förutsättningar. Till sådana hör att ett avtal med ogrundade utfästelser riskerar att bli förklarat ogiltigt med eventuella konsekvenser i form av skadestånd eller andra sanktioner. Sådana sanktioner kan drabba både den enskilda forskaren och arbetsgivaren beroende av de allmänna förutsätt- ningarna för avtalet. Det är därför viktigt att inte göra andra utfästelser än dem man vill och kan stå för, och att alltid utforma avtalen i samråd med experter. För att en sådan princip skall iakttas, och en tillräcklig aktsamhet skall råda, krävs det också en medvetenhet om grundläggande förhållningssätt till avtals ingående bland de anställda vid högskolan.