sou · GTB34 · 2006-01-01 00:00:00 — Ett exempel på det senare är att elen i till stor del produ- ceras i norr medan den konsumeras främst i de södra regionerna. Riktlinjerna för hantering av flaskhalsar baseras på EU:s eldirektiv (2003/54) som trädde ikraft . Utöver dessa riktlinjer gäller generell konkurrenslagstiftning.16 15 Detta avsnitt baseras på Nordel (2004a) och (2204b), Nordel (2003) samt och (2004), om inget annat anges. De nordiska länderna har ett gemensamt regelverk men man gör olika tolkningar av det. Tillsammans har systemoperatörerna genom den gemensamma samarbetsorganisationen arbetat fram en nordisk regelsamling, the Nordic , som harmoniserar de olika regelverken.18 Syftet är att koordinera nordisk drift och planering mellan de systemansvariga företagen för att förbättra elmarknadens funktion, särskilt vid belastningstoppar. har på uppdrag av den belyst konsekvenserna av olika metoder för flaskhalshantering i det svenska överföringsnätet (, 2004f). För att hantera flaskhalsarna delas den nordiska marknaden in i delmarknader, s.k. prisområden eller elspotområden. När detta sker utgör och ett prisområde vardera, medan delas in i två områden. kan bestå av upp till fyra prisområden. De systemansvariga i respektive land meddelar dagli- gen den aktuella kapaciteten i näten. Om handeln på spotmarkna- den indikerar att överföringskapaciteten inte räcker till för att upp- rätthålla ett gemensamt pris, dvs. systempriset, på hela den nor- diska marknaden delas elmarknaden in i olika delmarknader. För att justera elflödet mellan områdena låter man priserna i de olika områdena bestämmas av produktion och förbrukning inom respek- tive område samt över tillgänglig överföringskapaciteten mellan områdena. Vid tillfällen då överföringskapaciteten inte är tillräcklig för att uppnå lika priser mellan områden blir elpriset i import- områden högre än systempriset och i exportområden blir priset lägre. Justeringen sköts av systemansvariga genom att de köper produktion motsvarande flaskhalsens kapacitet i lågprisområdet 16 Enligt förordning (1228/2003) som tillhör eldirektivet ska endast marknadsmässig hantering tillämpas. Anledningen är att man anser att marknadspriset är den styrsignal som bäst avspeglar det verkliga knapphetstillståndet i effektbalansen. Denna förordning förväntas träda i kraft . 17Nordel bildades som ett organ för elsamarbetet i . Man har spelat en viktig roll, bland annat i frågor om produktionsoptimering i de nordiska elsystemen. har Nordel till uppgift att ge råd och rekommendationer för att skapa ett effektivt nordiskt elsystem. 18Regelsamlingen ställer grundläggande gemensamma krav och procedurer som styr drift och utveckling av elkraftsystemet. Regelsamlingen består av bland annat allmänna bestäm- melser för samarbetet och regler för planering, drift samt anslutning. och säljer den i högprisområdet. Systemoperatörerna tar ut en kapacitetsavgift för denna justering, vilket genererar intäkter till dem och kostnader för marknadsaktörerna. Mothandel används under leveranstimmen för att avlasta flaskhal- sar antingen inom landet eller inom ett fastställt prisområde. Pro- duktionen regleras upp eller ned genom s.k. mothandel, och detta sker genom bud på balanstjänsten. Buden är första hand avsedda för att balansera elsystemet, men eftersom de även innehåller geo- grafisk information kan de också användas för att hantera flaskhal- sar. Om flödet genom en flaskhals överskrider den tillåtna gränsen beställer nätoperatören uppreglering av produktion nedanför flask- halsen och nedreglering ovanför flaskhalsen. Denna metod för att reglera flaskhalsar innebär att importen och exporten begränsas. Metoden kallas även att flytta en flaskhals till gränsen, dvs. att den systemansvarige hanterar en intern flaskhals genom att begränsa den tillgängliga överföringskapaciteten mellan det egna och andra prisområden. Metoden används på samtliga nordiska marknader men det har ifrågasatts om använder metoden i alltför stor utsträckning. Effekter av en uppdelad elmarknad När elmarknaden delas upp i delmarknader minskar antalet aktörer inom respektive område och de kvarvarande aktörerna får därmed större marknadsandelar. Det medför i sin tur att konkurrensen minskar och att risken för utövande av marknadsmakt ökar. och (2004) har på uppdrag av El- och gasmarknadsutredningen intervjuat elhandlare, elprodu- center, industrier och myndigheter om deras syn på flaskhalshan- teringen. Givet elmarknadens nuvarande struktur, med ett fåtal stora och dominerande aktörer, anser de tillfrågade att det är vik- tigt att den nordiska elmarknaden hålls samman i så stor utsträck- ning som möjligt. Hur ofta den nordiska marknaden delas upp i prisområden varie- rar , främst beroende på nederbörden. var ett gemensamt prisområde ungefär hälften av tiden, vilket kan jämföras med 2003 när det fanns ett enhetligt pris i de olika delområdena ungefär en tredjedel av tiden, se tabell 5.3. Resterande tid var den nordiska marknaden uppdelad i två eller fler regionala prisområden. Tabell 5.3 Procentuell andel tid med gemensamt pris på Källa: (2004d). Prisområdet är det område som varit helt avskilt från övriga prisområden kortast tid . Vanligtvis bildar ett gemensamt prisområde med antingen Östdanmark eller . utgjorde och ett och samma prisområde med ett enhetligt pris av tiden. Under större delen av året sammanföll med något annat område; avvek från systempriset av tiden . Tabell 5.4 Procentuell andel av tiden som områdespriserna sammanföll med systempris respektive andra områdespriser Källa: (2004c). En viktig förutsättning för en väl fungerande elmarknad är transpa- renta och icke-diskriminerande regler som medför ett optimalt utnyttjande av överföringskapaciteten. Eftersom flaskhalsar hante- ras på olika sätt innebär det olika förutsättningar i de olika länderna för marknadens aktörer. Systemoperatörernas hantering med att begränsa import och export inför handeln på elspot innebär att förbindelserna inte utnyttjas fullt ut, vilket stör prisbildningen på . Prisområdesindelningen medför också att marknadens aktörer måste hantera risken för att det uppstår prisområdesdifferenser. Systempriset är referens för finansiella produkter, medan kostna- den för fysisk kraft bestäms av områdespriserna. För att hantera denna risk finns prissäkringar för prisområdesdifferensen (CDF). Dessa handlas dock i stor utsträckning via mäklare, eftersom endast tillhandahåller sådana kontrakt för kortare perioder. Uppdelningen i prisområden kan hämma likviditeten på den finansiella marknaden, eftersom många aktörer väljer att prissäkra sig bilateralt i sitt eget prisområde. Det innebär också att likvidite- ten splittras upp på olika bilaterala prisområdeskontrakt i stället för att samlas på Nord Pools systempriskontrakt. En positiv effekt är dock att prisområden ger prissignaler till marknadens aktörer var under- och överskottsområden är belägna, vilket kan ge drivkrafter till utbyggnad och efterfrågeanpassningar i underskottsområden. Åtgärder för att minska effekterna av flaskhalsar Det finns olika möjligheter att minska effekten av uppdelning i prisområden. De främsta möjligheterna är att: bygga ut överföringskapaciteten inom och mellan länderna optimera utnyttjandet av befintlig överföringskapacitet bygga ut produktionskapaciteten i områden med underskott. Utbyggnad av överföringskapacitet i Enligt många aktörer är en utbyggnad av överföringskapacitet det bästa sättet att minska uppkomsten av flaskhalsar. En utbyggnad av överföringsförbindelserna medför dock stora kostnader och kan därför inte alltid motiveras ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. För att få en väl fungerande nordisk elmarknad är det av stor bety- delse att utbyggnaden inte sker ur ett nationellt, utan i ett nordiskt perspektiv. De systemansvariga i har därför tagit fram en gemensam plan för utvecklingen på den nordiska marknaden respektive 2010 – Systemutvecklingsplan (Nordel, 2002). De prioriterade förbindelserna är mellan och Fin- land, Nea-Järpströmmen mellan och , ledningar i Mellan- och , från till , som behöver bytas ut samt Skagerrackförbindelsen mellan och västra . Optimering av utnyttjande av överföringskapacitet En metod för att minska risken för onödig uppdelning av elmark- naden är att optimera utnyttjandet av befintlig överföringskapaci- tet. Det finns olika sätt att göra detta. De alternativ som tas upp i El- och gasmarknadsutredningens slutbetänkande El- och gas- marknader – Energimarknader i utveckling (SOU 2004:129) är följande: ett tydligare regelverk för hantering av flaskhalsar utökad handel på Elbas. Utbyggnad av produktionskapaciteten i underskottsområden De strukturella flaskhalsar som finns i beror, som tidigare nämnts, både på nätets utbyggnadsnivå och på lokalisering av pro- duktion och förbrukning i nätet. De flesta flaskhalsarna i det nor- diska systemet återfinns i de södra delarna av området. Detta kan förklaras med att en stor del av produktion finns i de norra delarna medan elförbrukningen är större söderut, vilket leder till stora behov av att föra kraft från norr till söder. Om ny produktionska- pacitet skulle tillföras de områden som har ett underskott på energi, det vill säga och södra , skulle behovet av överföring vid vissa av de trånga snitten kunna minskas, vilket skulle minska effekten av flaskhalsarna. Enligt prognosen i Nordels systemplan förväntas dock större utbyggnader ske i mellersta och norra (gaskraft) och i Fin- land (kärnkraft). Vidare påverkar stängningen av för- sörjningen i den södra delen av . I det här avsnittet beskrivs förändringarna i koncentrationen på elmarknaden utifrån ägarstrukturen i produktions- och elhandels- leden men även i nätverksamheten. Där information finns tillgäng- lig beskrivs även dessa förändringar på nordisk nivå och på EU- nivå. Elproduktionen i är i hög grad koncentrerad till ett fåtal företag; tabell 5.5 nedan visar de största elproducenterna i –2002. Vid liberaliseringen 1996 var det 7 elproducerande företag som dominerade elmarknaden, men genom olika fusioner hade antalet minskat till 4 bolag 2004.19 Notera att de 3 största företagen – , och Fortum – stod för av produktionen 2002. Svenska staten äger av och är därmed alltjämt den störste ägaren av svensk kraftproduktion. Tabell 5.5 De största elproducenterna och deras elproduktion i åren 1996–2002 -1,4 -3,9 Andel av total produk -2,3 Anm. Produktionssiffrorna är exklusive minoritetsandelar. Arrenderad kraft är medräknad hos det företag som disponerar kraften. *finns en viss osäkerhet kring siffran på grund av fusionen med . Källa: , (2003). Tabellen ovan visar att de dominerande bolagens respektive andel av marknaden har ändrats något . Som fram- går av betänkande (SOU 2002:7) har det däremot skett större förändringar i ägandet av bolagen. 19 bildades det kommunalägda genom fusion av de kommunala företagen . köptes köptes upp av finska Fortum. har ökat den vertikala integrationen. Företagen ägnar sig inte bara åt elproduktion utan säljer även el till slutkunder eller bedriver nätverksamhet inom koncernen. Även den horisontella integrationen har ökat. Bolagen har bland annat förvärvat fler produktionskällor och tagit sig in på telekom- marknaden. har korsägandet ökat, dvs. att ett företag äger aktieandelar i ett konkurrerande företag. Det har även skett en internationalisering som har verkat i två riktningar: Utländska företag har förvärvat betydande aktiekapital i de svenska bolagen; exempelvis äger den tyska koncernen av och av . Dessutom ingår av i norska Statkraft. Finska Fortum äger numera både och . Parallellt har svenska företag förvärvat utländska företag. Vat- tenfalls köp av bolag i och är exempel på detta. uppgick marknadsandel av den tyska elpro- duktionen till . Mätt i TWh är elproduk- tion i mer än sju gånger större än deras produktion i . Figur 5.4 nedan visar hur inslaget av utländskt ägande har ökat i från till –2002. Huvuddelen av de kraftbolag som sålts i har varit kommunalt ägda; andelen kommunalt ägd kraftproduk- tion har minskat från till . Kategorin Övriga har också minskat – från till . I denna grupp ingår bland annat ekonomiska föreningar. Figur 5.4 Fördelningen av ägandet av elproduktion i åren 1996– Källa: (2004). Tabell 5.6 nedan visar att de största aktörerna på den nordiska marknaden är , Fortum, och Statkraft. Tillsammans utgjorde deras marknadsandelar av den nordiska pro- duktionen 2001. Ett annat vanligt mått för att mäta koncentra- tionsgraden på marknaden är olika varianter av Herfindahl- Hirschmanindex (HHI). HHI är summan av företagens kvadre- rade marknadsandelar.21 Indexet varierar mellan 0 och 10 000, och ju högre indexvärde, desto högre marknadskoncentration. Ett index- värde på 10 000 motsvarar en monopolmarknad. Enligt riktlinjer i merger guidlines (US department of ) anses en marknad med ett HHI som är lägre än 1 000 inte vara koncentrerad. Om HHI ligger i intervallet 1 000–1 800 anses marknaden vara måttligt kon- centrerad. Ett indexvärde över 1 800 indikerar att marknaden är koncentrerad. Tabell 5.6 nedan visar att de respektive inhemska marknaderna i är koncentrerade. På nordisk nivå är dock 20Detta avsnitt baseras på (2003). 21Eftersom Herfindahl-Hirschmanindex (HHI) innebär att respektive företags mark- nadsandelar kvadreras får stora andelar större betydelse än mindre andelar. Om två företag till exempel har vardera av marknaden blir HHI 202 + 202 = 400 + 400 = 800. Om ett företag har av marknaden blir HHI 402 = 1 600. HHI 892, vilket tyder på att den gemensamma marknaden inte är koncentrerad. Tabell 5.6 15 största elproducenter och deras elproduktion Andel av produktionen samt Herfindahl-Hirschmanindex . *ägs av tyska EO.N Energie och norska Statkraft SF. **Fortum har även produktion i vilket påverkar marknadsandelen. Källor: Nordel (2003) och (2003). När ett företag äger delar av ett konkurrerande företag, s.k. kors- ägande, kan företaget ha ett intresse av att vinstmaximera även det konkurrerande företaget. Korsägande kan ge företaget en viss kontroll över det konkurrerande företaget, vilket gör det möjligt att koor- dinera de båda företagens aktiviteter på marknaden. Det medför i sin tur att ägarens drivkrafter för konkurrens mellan de företag som ingår i ägarens portfölj minskar. Ägarsambandet mellan företag är därför betydelsefullt när marknadskoncentrationen analyseras. Det finns inget ägarsamband mellan de tre största bolagen tenfall, Fortum och Statkraft. Däremot äger Statkraft betydande andelar i (), E-CO (), BKK (50 pro- cent), () och Vannkraft Öst (). Andra ägarsamband av betydelse är Fortums och Pohjolan Voimas gemensamma ägande i Tellisuuden Voima. Bolagens andelar upp- gick till vardera 2001. Tabell 5.7 nedan visar det justerade HHI med hänsyn tagen till olika former av indirekt ägande. Båda indexen är justerade så att de tar hänsyn till direkt och indirekt ägande. HHIic tar dessutom hän- syn till att flera minoritetsägare av ett företag kan gå samman för att rösta igenom ett förslag. Indexen antar höga värden för de enskilda länderna och visar att det råder marknadskoncentration. Däremot tyder indexet på att koncentrationen är måttlig på den nordiska marknaden. Tabell 5.7 Herfindahl-Hirschmanindex justerat för olika former av indirekt ägande; beräkningarna är baserade på uppgifter om marknadsförhållandena Källa: (2003). Marknadsstrukturen i har förändrats påtagligt . Till följd av liberaliseringen av elmarknaderna, och behovet av att bryta upp nationella monopol eller vissa aktörers dominerande ställning, har många länder valt att privatisera företag som varit helt eller delvis statsägda. Exempel på detta är i , Endesa i , EDP i och Fortum i . Den franska regeringen har för avsikt att privatisera EdF – 2005, vilket innebär att framledes kommer vara det enda stora europeiska energiföretaget som är helstatligt ägt. För att bli tillräckligt stora för att konkurrera på den europeiska elmarknaden har flera företag vuxit, främst genom företagsförvärv. De aktörer som på grund av sin storlek hindrats från att växa på 22 Detta avsnitt baseras på årsredovisning , om inte annat anges. den egna inhemska marknaden har i stället köpt upp utländska bolag och på så sätt blivit internationella aktörer. Tabell 5.8 ger en översikt av några av de större företagsförvärven som gjort . Notera dock att det inte enbart rör sig om förvärv av produktionsbolag utan även av nätföretag och elhan- delsbolag. Tabell 5.8 Några av de större företagsförvärven på den europeiska elmarknaden Antal kunder(miljoner) Källa: (2003). Franska EdF hade flest antal kunder på den europeiska marknaden – 47 miljoner. Det kan jämföras med 5,7 miljoner kunder (varav närmare 900 000 i ). Andra företag med stort antal kunder är italienska med 30 miljoner kunder och spanska Endesa med 10 miljoner kunder i och lika många i Latin- . är den enda av de nordiska aktörerna som ver- kar utanför den nordiska marknaden. Marknaden för försäljning till slutkund är i huvudsak svensk, inte nordisk. Därför behandlas inte utvecklingen i de övriga nordiska länderna separat. Elhandelsbolagen blev ett självständigt led på elmarknaden i och med reformen 1996. var de en integrerad del av produk- tions- och nätverksamheten. Elhandelsledet har inte präglats av en lika hög grad av koncentration som produktionsledet. sva- rade de tre största eldistributörerna, , och For- tum, för av marknaden, varav hade den största marknadsandelen . Trenden är liksom i produktionsledet ökad marknadskoncentra- tion. De 221 elhandelsföretag som fanns när reformen genomför- des 1996 har minskat till 97 företag 2004.23 Den ökade marknads- koncentrationen är dock ingen ny företeelse utan har pågått kon- tinuerligt under en mycket . fanns det drygt 1 500 företag som distribuerade eller sålde el, medan motsva- rande antal var drygt 500 . Fram till reformen var koncentrationsökningen en medveten statlig strategi för att skapa större och effektivare enheter i eldistri- butionsledet. Strukturomvandlingen har dock fortsatt men den bakomliggande drivkraften har förändrats. Elhandelsföretagen är konkurrensutsatta och har bildat större enheter för att öka sin konkurrenskraft. Detta har skett framför allt på två sätt – dels har ett flertal elhandelsföretag, främst kommunala, sålts och då ofta till något av de stora kraftproducerande företagen, dels har ett antal samägda elhandelsbolag bildats genom att ägare till mindre och medelstora företag, främst kommuner och föreningar, slagit ihop sina elhandelsbolag. har de olika ägarna i dessa samägda bolag i allmänhet behållit sitt enskilda ägande i sina respektive nät- företag. 23 På Svenska Kraftnäts förteckning över Edielaktörer i fanns 153 registrerade elhandelsföretag . Av dessa bedriver 97 aktiv försäljning av el till slutkund. När flera bolag ingår i en koncern har koncernen räknats som ett elhandelsbolag. Bolag som upphört med verksamhet men som är registrerade har uteslutits. En annan drivkraft har varit att en del kommuner har försökt att reparera sin dåliga ekonomi genom att avyttra elhandelsverksam- heten. Tabell 5.9 nedan visar fördelningen av ägarkategorier . Som synes har antalet kommunala elhandelsbolag minskat väsentligt. Tabell 5.9 Fördelning i antal och procent av ägandet av elhandelsbolag och 2004 Källa: (2004a). Tabell 5.10 nedan visar att det framför allt är antalet företag med små kundstockar, dvs. de med färre än 50 000 kunder, som har minskat . En förklaring är att många medel- stora kommunala energibolag har sålts ut. Tabell 5.10 Fördelning i antal och procent utifrån elhandelsbolagens kundstorlek 1996 och 2004 Källa: (2004a). Efter liberaliseringen har det kommit in nya aktörer på marknaden, vilket har motverkat trenden mot allt färre elhandelsbolag. Det är bland annat stora oljebolag som antingen etablerat en egen elhan- delsverksamhet eller slutit avtal med kraftbolagen för att delta på elmarknaden. Det är också flera företag som har etablerat e-handel med el. En del av de nya aktörerna har även lämnat marknaden. Det finns i huvudsak sex typer av elhandelsföretag som konkur- rerar om slutkunderna. Det fem första är de stora och vertikalt integrerade kraftproducenterna, de samägda elhandelsföretagen, de nya aktörerna samt ett mindre antal kommunalt ägda och obero- ende elhandelsföretag. Den sistnämnda kategorin kännetecknas av att de inte är bundna av avtal med enskilda elproducenter utan till stor del handlar via elbörsen. Den sjätte kategorin av elhandelsfö- retag är ett stort antal mindre och medelstora bolag som har en mer passiv marknadsstrategi. Dessa koncentrerar sig i allmänhet på sitt traditionella geografiska område och bedriver inte någon aktiv marknadsföring för att vinna nya kunder utanför området. Ofta samarbetar dessa företag med någon av de stora kraftproducen- terna, exempelvis genom avtal inom kraftanskaffning och mark- nadsföring eller genom återförsäljningsavtal. Det utländska inslaget av ägandet har ökat även i elhandelsledet. köper av landets kunder el från bolag med utländskt ägande. Det ska jämföras 1996. En för- till ökningen är att och numera ägs av tyska EO.N och norska Statkraft samt att finska Fortum har för- värvat . Utöver dessa bolag ägs ett antal mindre elhan- delsbolag av utländska ägare. Det finns ett stort antal elhandelsföretag på den nordiska mark- naden, men även på nordisk nivå går utvecklingen mot allt färre bolag. Olika mått på koncentration I betänkande (SOU 2002:7) kartläggs de sfärer som fanns i elhandelsbranschen . Sfärerna definieras genom att de olika elhandelsbolagen binds samman genom olika ägar- eller avtalsrelationer. När hänsyn tas till dessa relationer förändras antalet elhandelsbolag. De företagen som karaktäriseras av enskilt ägande med fristå- ende kraftanskaffning och marknadsföring bildar inga sfärer utan ses som oberoende elhandlare. Om det förekommer samverkan mel- lan företagen tillhör dessa en och samma sfär. Följande former av samverkan definieras som en företagssfär: Ett företag (vanligen en kraftproducent) har ägarintressen i ett annat elhandelsföretag eller har avtal om att leverera el till dessa företag i form av återförsäljaravtal eller någon annan form av partneravtal. Flera elhandelsbolag har slagit ihop sitt ägande och bildat ett samägt bolag. Styrkan i banden mellan olika företag i en och samma sfär varierar sannolikt. Till exempel är banden i ett moder-/dotterbolagförhållande starkare än i ett partneravtal. En ytterligare indelning av sfärerna kan därför göras med avseende på styrkan i kopplingen mellan bolagen: 1.I elhandelsföretagets/koncernens sfär inkluderas andra elhan- delsföretag som ägs till , dvs. 2.Utöver punkt 1 ingår i elhandelsbolagets/koncernens sfär även andra elhandelsföretag som ägs till . 3.Utöver punkterna 1 och 2 ingår i elhandelsföretagets/kon- cernens sfär dessutom andra elhandelsföretag med vilka man har partner- eller återförsäljaravtal eller i vilka man är minori- tetsägare. Utöver punkterna 1 till 3 betraktas också samägda elhandelsföretag som egna sfärer. Det första steget i indelningen av sfärer visar att de tre största producenterna har mellan 800 000 och 1 miljon kunder vardera, vilket motsvarar av slutkundsmarknaden. De nästföljande sex sfärerna har mellan 100 000 till 200 000 kunder vardera. De resterande 105 företagen har till- sammans cirka 950 000 kunder, dvs. I sfärindelningens steg två ökar antalet kunder för de tre största pro- ducenterna, och deras marknadsandel ökar till . I det tredje steget har de tre största företagens andel ökat ytterligare – till . I detta steg har antalet resterande företag minskat till 37 elhandelsbolag. Indelningen i olika sfärer mäter marknadsandelarna i antalet kunder och därför påverkas marknadsandelarna inte om en kund byter leverantör. (2004e) har tagit fram marknadsandelar och HHI för de tre största elhandelskoncernerna beräknat på såld elenergi för åren 1997–2002. I de tre största koncernerna ingår även företag som ägs till . Tabell 5.11 visar att koncent- rationen ökade för att sedan minska.