sou · GTB356d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Det är först när man lyfter blicken från problemom- råden och utsatta områden och ser att även andra delar av staden är avskilda och segregerade, som man på allvar kan ta itu med kon- sekvenserna av denna uppdelning. Staden som helhet och dess innevånare förlorar på att ha ett segregerat bosättningsmönster. uppvisar bland de högsta siffrorna på etnisk segrega- tionsindex i städerna bland (, 2004:4). Ett sätt att problematisera segregerande mönster i det land- skapet är att använda begreppet rasifiering. Rasifiering har definie- rats på olika sätt men syftar generellt till att beskriva och proble- matisera processer som gör föreställningar om människors olika ras eller kultur till en indelningsgrund i samhället. Den defini- tion som bäst lämpar sig till just bostadsmarknads- och bostadsseg- regationssammanhang är i min mening den av , : ... those processes by which social relations between people have been structured by the signification of cultural and biological attributes in such a way as to define and construct differentiated social collectivities as race collectivities. (1996:136–137) Processer av rasifiering diskuteras inom ett relativt sett begränsat fält inom segregationsforskningen, nämligen det postkoloniala och socialkonstruktivistiska. I är det några få arbeten som är kända inom området. De främsta studierna är kulturgeografen (1989, 1992) som visar att bostadssegregationen i måste förklaras med hjälp av en förståelse för de dominerande maktrelationerna i landet. Hon menar att etnisk dis- kriminering förekommer på både individuell och strukturell nivå och innefattar alla områden som på ett eller annat sätt berör boen- det. Rumslig segregation handlar om en komplex uppsättning av ekonomiska institutioner, sociala relationer och vanor, politisk makt, lagar och ideologier. Allt detta kan sammanfattas som en i samhället starkt befäst etnisk ojämlikhet, som är politiskt, socialt och ekonomiskt understödd. Även (1995) menar att rasi- fieringsprocesser är avgörande för att förstå etnisk boendesegrega- tion i . I har rasifieringsperspektivet utvecklats . Det främsta arbetet inom området är kulturgeografen avhandling, Stadens rasifiering (1997). Författaren hävdar att boendeforskning och studier kring boendet har präglats av frågor som berört materiella villkor; byggproduktionens storlek, byggnadskostnader och prisutveckling och att problem hör sam- man med boendets fysiska kvaliteter. Orsakerna till strukturell diskriminering och segregation måste dock också sökas utanför de direkt fysiska aspekterna av boendet. I den allmänna diskussionen, och i studier av boende och segrega- tion, har ofta förutsatts att alla på bostadsmarknaden står inför samma fria val och möjligheter. Detta trots att forskning visat att boendesegregationen inte påverkar alla grupper med utländsk bak- grund likadant utan att det främst är utomeuropeiska grupper som missgynnas på bostadsmarknaderna. Även idén om att segregation beror på att invandrade personer väljer att bosätta sig nära sina landsmän är märkvärdigt livskraftig. Geografen , liksom , har visat att några nationella enklaver med grupper av människor från samma land som bor nära varandra inte existerar i någon större utsträckning i (, , Ristilammi, 2002; , 2001c). Att hävda att individer med utländsk bakgrund bosätter sig nära sina landsmän av fri vilja är en generalisering som anonymiserar och avindividualiserar invandrare i linje med ett kulturrasistiskt tänkande. 7.2.1Etniska hierarkier på bostadsmarknaden Den etniska boendesegregationen uppvisar inte bara skillnader mellan invandrade och infödda. Den etniska segregationen följer också en hierarkisk ordning. (2002) har studerat olika etniska gruppers position på bostadsmarknaden. analyserar statistik som visar att det är vissa grupper som har svårt att etablera sig på såväl bostads- som arbetsmarknaden. Det finns en föreställning om att om bara arbetssituationen ändras så kan alla invandrare göra boendekarriär. statistik visar dock att invandrare från vissa länder har lättare än andra att göra boendekar- riär oavsett arbetsmarknadssituation eller utbildningsnivå. T.ex. är människor från i högre grad sysselsatta och har högre lön än invandrare från , trots detta är etiopier mer segregerade. De grupper som beskrivs som mest segregerade enligt är invandrare från och västra (, , , och ). väljer att kalla dessa grupper för synliga minoriteter. visar att samma nationaliteter diskrimineras på såväl bostads- som arbetsmarkna- den. Dessa grupper är även de som i störst andel bor i svensk- glesa1 områden. visar också att personer med ursprung utanför Eu- ropa och i muslimska länder är överrepresenterade i storstädernas låginkomstområden, något som inte förändras nämnvärt med vis- telsetid (, 2000:244). Hans resultat indikerar att arbets- marknadsförankring visserligen förklarar en viktig del av segrega- tionen, men att också andra faktorer spelar en viktig roll. En tolk- ning är att uppfattningar om individers hudfärg, geografiskt ursprung och kulturell tillhörighet påverkar möjligheterna på bostadsmarknaden. 1 använder begreppet svenskglest i stället för invandrartätt, invandrarrikt eller liknande. Detta flyttar fokus till det faktum att etniskt svenska hushåll i hög utsträckning undviker dessa områden och gör dem svenskglesa genom att flytta från dem eller undvika att flytta till dem. Medelinkomst, sysselsättningsgrad och boendesegregation för utvalda nationaliteter i och 1999 () 1995*** 2000*** *Medellön avser inkomst av anställning för gruppen 20–. **Andel sysselsatta avser befolkningen i ålder 20–vid respektive mättillfälle (). ***Totalen avser index för utlandsfödda. Samtliga nationaliteter jämförs var för sig med Sverigefödda. Källa: 2001a:101. Sociologen har studerat den ställning som hyresvärdarna har gentemot sina hyresgäster. I artikeln Hyresvär- darnas inflytande över segregationen (2001) identifierar hon ett asymmetriskt maktförhållande mellan hyresvärd och hyresgäst, där det är upp till varje enskild hyresvärd att bedöma blivande hyres- gäster. Bland såväl kommunala som privata hyresvärdar ser Popoola tre olika strategier hyresvärdarna menar ska främja integration och motverka segregation. 1.Bostadsföretaget styr inflyttningen genom uppställda krav på fast arbete och/eller fast lön. Popoola menar att detta skulle kunna tolkas som att bostadsföretaget inte vill försätta hyres- gästerna i en ekonomisk pressad situation som de inte kan klara av. En annan, och enligt Popoola rimligare tolkning, är att hyresvärdarna vill undvika hyresgäster som är arbetslösa, bidragstagare, och utan möjligheter att flytta någon annanstans. 2.Bostadsföretaget styr inflyttningen av invandrare, till fastighe- ter inom bostadsbeståndet, i enlighet med uthyrarnas uppfatt- ning om behovet av etnisk balans i området. Enligt Popoola anser sig hyresvärdarna kunna avgöra hur stor andel som är rimligt i ett område. Att det finns tillräckligt många boende av en viss nationalitet kan användas som förevändning för att neka inflyttning av personer med samma nationalitet. Popoola ger exempel från där en hyresvärd ansåg att det bodde tillräckligt många romer i ett bostadsområde och därför nekade fler familjer att flytta in. 3.Bostadsföretaget accepterar hyresgäster utan fast arbete eller regelbunden lön, men styr lägenhetsanvisningarna utifrån sina farhågor om störningar i boendet i syfte att hålla delar av fas- tighetsbeståndet problemfritt. Med exempel från och visar Popoola hur hyresgäster som förväntas skapa turbulens i området eller vara socialt belastande på något sätt, placeras av bostadsföretagen i vissa fastigheter eller delar av bostadsområden (Popoola 2001:205–206). Strategi 2 och 3, som alltså enligt hyresvärdarna ska främja integra- tion och motverka segregation, kan tillsammans tolkas som ett synnerligen effektivt sätt att utestänga vissa grupper från bostads- marknaden. Strategi 2 fördelar vissa grupper jämt över bostadsbe- ståndet, med strategi 3 fördelas vissa grupper inte alls till vissa delar av bostadsbeståndet. Påminner om formuleringen Klave så vinner jag, krona så förlorar du. Det bör understrykas här att om en person nekas en lägenhet på grund av sin etniska tillhörighet, utgör detta etnisk diskriminering enligt (16:9) och lagen om förbud mot diskriminering (2003:307). Detta gäller oavsett om förövaren anser sig ha goda avsikter, dvs. motverkan av segregation, eller inte. Popoolas arbeten är aktuella i ljuset av fallet MKB (kommunala bostäder). Enligt journalistrap- porter (Vår Bostad, 2005; , 2005) skulle MKB ha fört register över sina hyresgäster vilka använts för att dels sor- tera bort hyresgäster, dels informera andra i branschen om svart- listade personer. Ärendena finns f.n. hos ombudsmannen för etnisk diskriminering (DO) för undersökning om MKB:s agerande strider mot lagen. Ett annat exempel som kan nämnas är de s.k. Järvareglerna där särskilda krav ställdes inom vissa bostadsområden och som tilläm- pades av bl.a. de kommunalägda och Svenska bostäder även efter det att reglerna formellt avskaffats. Kravet på boendereferenser och exkludering av sökande som uppbar socialbidrag slog särskilt hårt mot nyanlända flyktingar. (Quick Response, 2000). Journalisten intervjuar i rap- port Rapport 2001 (2002c) , , VD för det kommunala bostadsföretaget i . Birve förklarar att bolaget inte har någon bostadskö. När en lägenhet blir ledig i något hus tittar hyresvärden på vilka som redan bor där, för att kunna hitta en bostadssökande som passar bra in. Birve hävdar att MKB sorterar de bostadssökande efter hudfärg för att hitta en lämplig blandning. När MKB flyttat folk [med utländsk bakgrund] till, ja, kalla det vita områden, så fungerar det inte alls. Och det beror på de vita som bor där. Kommer det en mörkhyad från eller med många barn, så blir de utmobbade. (2002c:150). Med andra ord agerar bostadsföretaget diskriminerande och de vita svenskarna agerar i enlighet med sina föreställningar om invandrare påpekar . Detta är en indikation på att det segregerade samhället inte uppstår av sig självt, eller på grund av att invandrare vill bo nära varandra, utan att svenska individer och samhällsstrukturer är delaktiga i processen. I stockholmsförorten hyr flera olika bostadsföretag ut lägen- heter. Den del av området som ägs av den privata hyresvärden får sämst omdöme på alla sätt, i enkätstudie Tusen röster om (2001). Det är det mest tättbefolkade delområdet. Det har den lägsta stabili- teten. Det rymmer den lägsta andelen personer som trivs bra i och den högsta andelen personer som vill flytta från . (Hosseini-Kaladjahi, 2001:21). Företag som , skriver Hosseini-Kaladjahi, måste vara med och dela på ansvaret för det område där de verkar och inte åka snålskjuts på andras arbete. Tydligare uttryckt tjänar företaget pengar genom sin närvaro i , men utan att vara med och dela på ansvaret. Och detta trots att det spelar den viktigaste rollen för försämringen av situationen i . (Ibid: 21–22). (2004a) har intervjuat tjänstemän inom flyktingmottag- ningen och företrädare för de kommunala bostadsbolagen i Upp- sala, , , och . I samtliga kom- muner hade bostadsförmedlingen för hyresrätter avskaffats . I stället har de olika fastighetsägarna, även de kom- munala, sina egna förmedlingssystem med olika principer för kö- och kvalificeringsregler. Nyanlända flyktingar hänvisades, direkt eller indirekt, till de bostäder som för tillfället var lediga. Dessa hade en tendens att ligga i vissa bostadsområden, ofta i de minst attraktiva delarna av allmännyttans bestånd. var den enda kommunen i Bråmås undersökning som försökte sprida ansvaret bättre i form av en privat, centraliserad bostadsförmedling med uppgift att förmedla lägenheter åt nyanlända. Medan allmännyttan har ett socialt ansvar att erbjuda lägenhet även till ekonomiskt svaga, har privata bostadsföretag ofta sträng- are regler än de kommunala och kräver inte sällan en ekonomisk garanti av hyresgästerna. Nyanlända flyktingar har sällan tillgång till den typen av garanti och får således inte ställa sig i bostadskön. Dessa hårda krav på hyresgästerna har ibland uppfattats som indi- rekt diskriminering av informanterna i undersökningen (2004a:18). 7.4Vem vinner på segregationen? I artikeln Skapandet av svenskglesa områden (2001a) skriver om orsaker till och konsekvenser av boendesegregation. I fråga om vad som utgör en etniskt blandad miljö vänder sig till och forskning från (Massey & , 1993) som visar att en majoritet av befolkningen skulle föredra att bo i etniskt blandade bostadsområ- den, trots att väldigt få gör det. På frågan om hur ett sådant område borde vara sammansatt svarade de tillfrågade svarta hälften svarta, hälften vita, medan de vita svarade 80/vita, 20/svarta. Benägenheten att kategorisera människor efter hudfärg är tydlig i denna undersökning. Det är också påtagligt vilka konsekvenser detta får för människors val av bostadsområde. menar att det är sannolikt att liknande kategoriseringar även sker i (2001a:126). Det faktum att den vita befolkningen föredrar en högre andel vita för att ett bostadsområde ska ha rätt blandning medför att det är vita som i högre grad än de svarta bidrar till att skapa etniskt och socioe- konomiskt segregerade mönster i staden. skiljer mellan aktiva och passiva former av diskrimi- nering i boenderelationer. En av de aktiva formerna benämns voice och innebär att människor som bor i ett bostadsområde agerar så att nyinflyttade känner sig ovälkomna. Exempel kan vara att familjer i ett grannskap där majoriteten av befolkningen är vit medelklass, aktivt fryser ut den nyinflyttade, svarta familjen. exempel på en passiv diskrimineringsform kallas exit och innebär att boende väljer att lämna ett område när de anser att den etniska blandningen är välbalanserad (2001a:135f). En sådan vändning i vad som står i centrum för studi- erna är viktig eftersom man, som bl.a. urbanforskaren (1998) påpekat, för att förstå de maktlösas positioner i samhället måste undersöka majoritetssamhällets attityder, värderingar och handlingar. Sådana studier råder det uppenbar brist på i svensk forskning. Fenomenen att vita flyttar från och undviker vissa bostadsområ- den kallas i nordamerikansk forskning för white flight eller white avoidance. Enligt teorierna flyr den vita befolkningen från bostadsområden när den svarta befolkningens andel når en viss gräns, s.k. tipping point. Det innebär att det finns en gräns för hur mycket afroamerikaner den vita delen av befolkningen i ett område kan stå ut med. Det är emellertid svårt att definiera ett exakt värde för tipping point konstaterar kulturgeografen i artikeln flight? – The production and reproduction of immigrant concentration areas in Swedish cities, 1990 – 2000 (2004b). Styrkan i att introducera begreppen white flight och white avoidance i europeiska studier av segregation och diskrimi- nering är att fokus läggs på majoritetsbefolkningens agerande, eftersom framför allt de har de maktresurser som krävs (kun- skapsmässiga, ekonomiska, ideologiska) för att flytta från eller undvika att bosätta sig i vissa områden (, 2004b). Ett pro- blem är att när denna förklaringsmodell, som oftast används vid kvantitativa undersökningar som försöker mäta grad av undvi- kande, så fästs uppmärksamheten vid individerna och inte rasis- tiska normer i samhället. Denna förklaring utgår från att vithet kopplas till ett (förut)bestämt handlingsmönster. Dessa individer antas fatta mer eller mindre rationella beslut. Kollektiva handlingar och den ideologiska struktur som stödjer dessa hamnar dock helt i skymundan. slår visserligen fast att svenskar bidrar till uppkomsten av invandrartäta områden genom att flytta ut ur områden som tende- rar att få fler invandrade bland sin befolkning, och framför allt genom att undvika att flytta till dessa områden (2004b:19). Emellertid gör hon ingen ansats att teoretiskt förankra resultaten från sin empiriska undersökning och den kritik som formuleras ovan gäller även för hennes studie. Det är nödvändigt att koppla samman den vita majoritetsbe- folkningens undvikande och flykt med teorier rörande rasis- tiska normer i samhället. Människor handlar (ofta omedvetet) utifrån de ideologiska strukturer som dominerar i samhället och de institutionella ramar som öppnar alternativt begränsar handlingsut- rymmet för social praxis. En sådan koppling skulle sätta in de empiriska resultaten i ett större sammanhang och bidra till att för- djupa analysen. De rapporter som kommit framförallt i nyhetsme- dier (se t.ex. fallet MKB avsnitt 7.3) indikerar att det förekommer strukturell diskriminering på bostadsmarkna- den. Dessa signaler antyder också att personer med starka resurser som pengar, kontakter, och framförallt rätta egenskaper (utse- ende, efternamn, nationalitet, etc.) enligt dominerande föreställ- ningar om det normala, kan ta sig fram genom bostadsmarkna- dens olika strukturer inklusive statliga institutioner. Medierna spelar en viktig roll som förmedlare av bilder som pre- senteras av invandrartäta områden. Detta har, på uppdrag av och , studerats av , och i Miljonprogram och media – före- ställningar om människor och förorter (2002). De beskriver hur miljonprogramområdena från och med åttiotalet i media i stor utsträckning beskrivs som hemvist för icke-svenskar. Områdena beskrivs som skilda från resten av samhället. Som fyllda med pro- blem och avvikelser, jämförda med en underförstådd svenskhet, är det områden som behöver hjälp. De Andra behöver aktiveras och hjälpas. Vissa platser i har skildrats som problematiska, kriminellt belastade, farliga men även exotiska, färgglada, livliga etc. Både de negativa och de positiva stigmatiseringarna tenderar dock att särskilja dessa platser från resten av den strukturen och övriga samhäl- let. (, och , 2002:103). skriver i sin avhandling om hur (UNT) i sin rapportering om brott, oftare explicit nämner stads- delen vid namn när ett brott är begånget i den invandrartäta stads- delen , jämfört med när brott skett någon annanstans i staden (, 1997). I boken , världen och vardagen (2002) visar etnologen , hur media behandlar stockholmsför- orten på liknande sätt, liksom i boken i medieskugga, om medier som medel och hinder för integration (2004). Mediernas skildringar av bostadsområden kan betraktas som dis- kriminerande handlingar eftersom de bidrar till att områdena svartmålas, vilket leder till att de som kan undviker områdena eller flyttar därifrån. Detta i sin tur leder till att områden ytterligare marginaliseras och stigmatiseras. Mediernas beteende får i slutän- dan även konsekvenser för den etniska hierarkin på bostadsmark- naden, alltså det faktum att människors möjligheter att göra boen- dekarriär beror på vilket land de kommer ifrån. Mer om mediernas bilder av förorten finns i avsnitt 3.5.4. (2002) menar att när insatser begränsas till vissa områden kan det leda till att problem förknippas med, eller i värsta fall ses som orsakade av de grupper som drabbas av proble- met. Samma slutsats framkommer i kunskapsöversikten Förort i fokus – interventioner för miljoner om insatser i utsatta bostadsområden (, 2002b). Här lyfter fram problemet med stigmatiserande bilder och polariserande mytbild- ningar, som omgärdar dessa geografiska områden. menar att myterna används som intäkt för att initiera interventio- nerna. Tendensen finns dock att bilden blir verkligare än verkligheten, vilket innebär en risk att även interventioner som tillsätts i avsikt att med- verka till integration i samhälle, i själva verket kan bidra med det mot- satta (, 2002b:121). Det är viktigt att notera att medierna också bidrar till att synliggöra diskriminering. Detta gäller t.ex. MKB-fallet. Det visar att mediernas roll inte alltid är på förhand given. Det står klart att vissa grupper har svårare att etablera sig på bostadsmarknaden. Att staden är segregerad efter etniska linjer är välbelagt, liksom att detta hänger ihop med arbetsmarknadssitua- tion och klasstillhörighet. I segregationen kan dock även en etnisk hierarki skönjas. Idén om att vistelsetid, utbildning och arbetssituation ensamt avgör möjligheter att göra boendekarriär kan avfärdas. Arbetsmarknads- situation förklarar en del av segregationen, men eftersom vissa grupper av invandrare trots bättre arbetsmarknadssituation (och utbildning samt längre vistelsetid) har en sämre boendesituation är en rimlig slutsats att omgivningens uppfattningar om människors utseende och kulturella tillhörighet påverkar deras möjligheter på bostadsmarknaden. De hierarkiska mönstren känns igen från andra delar av samhället och kan skönjas i traditionella rasbiologiska uppfattningar om olika högt och lågt stående raser. Mediernas bilder av de områden som i stor utsträckning befolkas av invandrare uppvisar tydliga stereotypa beskrivningar som får stigmatiserande effekter. Liksom inom andra samhällsområden kan dessa bilder spåras till uppdelningar i vi och dem i ett kolonialt tankearv. Mycket talar för att majoritetsbefolkningens självbild fyller en viktig ideologisk funktion och har skapats på Andras bekostnad. Resultaten av utvärderingarna av satsningarna på utsatta bostadsområden tyder på att de boende i bästa fall fått ett visst mått av akut hjälp. Det saknas i åtgärderna ett perspektiv som inte bara försöker ta hand om konsekvenserna utan också de mekanis- mer som ligger bakom. Min bedömning är också att det saknas analyser av huruvida de egentliga vinnarna i satsningarna för att motverka segregation kanske i själva verket är de politiker, tjänste- män, företag och fackföreningar som definierar och utför projek- ten. Som denna genomgång har visat är forskningen om strukturell dis- kriminering inom boendeområdet ännu i sin linda. Det finns ett fåtal publikationer inom de områden som redovisas; boendesegre- gering, boendehierarkier, bosättningsmönster, rasifiering och hyresvärdarnas makt. Andra centrala frågor som är viktiga för att förstå strukturell diskriminering i boende tycks däremot i det när- maste outforskade. Det saknas forskning om skillnader i tillgång till kommunikatio- ner, vilket rimligen dels påverkar människors möjlighet att ta sig till och från sina arbeten (vilket försvårar att ta vissa arbeten) och dels att inte vara beroende av en viss typ av transport, t.ex. egen bil. Det saknas också forskning om boendestandard, trångboddhet, utbud av olika upplåtelseformer, hemlöshet (en undersökning från , [2000] visade dock att av hemlösa var utrikes födda och [av alla] var män), boendemiljö, trygghet, tillgång till grundläggande samhällsservice som affärer, vårdcentral, bibliotek m.m., liksom livskvalitén i stort när det gäller t.ex. tillgängligheten till kulturutbud och mötesplatser. Segregation är välundersökt, men just diskrimineringsperspektivet saknas hos majoriteten av forskarna. Trots att en handfull forskare varnat för förekomsten av strukturell diskriminering i boendet i i snart , så hävdas det ännu på allvar att de som missgynnats av segregationen, de som hamnat i de fattiga områdena, som bor i områden som ständigt stigmatiseras som problembelastade (eller som själva problemet), själva valt sin situation. Hyresvärdarnas agerande ur ett diskrimineringsperspektiv har undersökts i några studier, ett arbete som måste utökas och fördju- pas. Bostadsrätts- och äganderättsmarknaderna är tämligen out- forskade. Det är därför viktigt att undersöka bostadsrättsföre- ningar och fastighetsmäklare samt bankers och lånegivande institu- tioners behandling av sökande med invandrarbakgrund. Ett tillvä- gagångssätt kan vara att använda så kallad situation testing, där per- soner med olika etniska bakgrunder ansöker om lån, lägenhet eller husköp. (2000) Etnisk och socioekonomisk segregation i –1998 i: , J. (red), Välfärdens förutsätt- ningar – arbetsmarknad, demografi och segregation. (2001a) Skapandet av svenskglesa bostadsområden i: , L. (red.) Den delade staden, : .