sou · GTB351 · 2006-01-01 00:00:00 — Marknadsföring handlar inte om rationalitet, den handlar om att tillfredsställa mänskliga behov. Dessa behov är inte av den fysiologiska art som naturvetare och konsumentupp- lysare gärna föreställer sig. Marknadsföring handlar också om känslor. Kunskaperna om konsumenternas beteenden ökar steg för steg. I ett examensarbete vid SLU drar slutsatsen att kun- skap om ekologisk produktion ökar försäljningen av ekologiska produkter i butik. En positiv inställning hos konsumenten och en stimulerande inköpssituation i butiken betyder mer än priset. Det finns således en hel faktorer och företeelser som alltjämt är höljda i dunkel och som behöver analyseras och studeras närmare. Jag gör följande bedömningar: På kort sikt (2–) kan man åstadkomma marknadsmässigt intressanta lyft för miljömärkta och ekologiska produkter i , genom ett kraftfullt stöd till marknadsföring och folk- upplysning. Se mitt förslag om Grönt körkort för butiks- anställda, se 3.5.3. En ökad efterfrågan kommer att stimulera företag att svara upp mot denna, vilket kommer att ge intressanta sekundäreffekter. Konkurrenssituationen skulle öka och därmed skulle det (ånyo) finnas företagsmässiga incitament för att öka graden av miljöprofilering. Detta skulle i sin tur ge möjligheter för att höja ambitionsnivåerna i regelverken. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Marknadsföringen måste kunna ske utan risk för att drabbas av negativa bieffekter.. Därför måste, som jag föreslår i 2.3, en översyn göras av marknadsföringslagens bestämmelser om informationskrav m.m. Man kan trigga hela området genom att föra in klimatfrågan som en överordnad och medialt igenkännbar dimension. Detta skulle också ge de företag, som bedriver ett progressivt ut- vecklingsarbete utan att kanske kunna räkna hem detta, möjlig- heter till en profilering. Jag tror dock inte att klimatfrågan på kort sikt skall hanteras inom ramen för nuvarande miljö- och ekologiska märkningar, utan snarare drivas separat. Det finns generationsskillnader i synen på miljömärkning. 40- och 50-talister tänker sannolikt på pionjärarbete och nydaning, medan yngre generationer tycks uppfatta miljömärkning – möjligen med undantag av KRAV – som en etablissemangs- märkning. Detta talar i så fall för särskilda insatser riktade mot ungdomar och skolan. I regeringens skrivelse En svensk strategi för hållbar utveckling (skr. 2003/04:129) presenteras verktyg som innefattar de tre dimensionerna av hållbar konsumtion. Dit hör sektorsintegrering med andra politikområden och där får en tydlig roll att ta initiativ och driva sam- ordning. Dit hör även dialog och frivilliga avtal med producent- och han- delsled, där även kommuner och frivilligorganisationer kan vara med. är också här en nyckelspelare. I 4.5.3 föreslår jag att ges ansvaret att driva en nationell dialog om kemikalierna med näringslivet, enligt den metod jag valt att kalla Göteborgsmodellen. Kunskapsförmedling är en kärnverksamhet för Konsumentver- ket som bl.a. driver en välbesökt webbplats med värdefull informa- tion för konsumenter, ett s.k. Lärarrum för kunskapsutveckling inom skolan och tidskriften en annan värdefull kanal med motsvarande ambitioner och möjligheter. erfarenheter från hushållsekonomiska ana- lyser och budgetrådgivning kan utvecklas vidare och utgöra en bra grund för konsekvensanalyser och hållbarhetsbedömningar. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Det är angeläget att lagstiftningen i ökad utsträckning successivt lyckas integrera de tre dimensionerna. Som ett exempel bör det övervägas om informationsskyldigheten i marknadsföringslagen kan utvidgas till att omfatta även negativa effekter inom de tre dimensionerna av hållbar konsumtion. Det skulle t.ex. kunna inne- bära att en näringsidkare är tvungen att i sin marknadsföring upp- lysa om att en vara är producerad med hög miljöpåverkan eller med inhumana arbetsvillkor. Tillsyn av lagstiftningen är viktig för att säkerställa att den får genomslag i praktiken. Såväl frivilliga som obligatoriska märkningar är viktiga verktyg för hållbar konsumtion. fokuseras befintliga märkningar på någon av de tre dimensionerna, i vissa fall med inslag av någon ytterligare dimension. Inom produktsäkerhetsområdet utgör pro- duktmärkning en viktig faktor både för att kunna spåra farliga pro- dukter och för att varna för riskabel användning. deltar i arbetet med miljömärkningen EU- blomman och Svanen. Inom konsumentområdet finns det både möjligheter att förbättra förutsättningar för utveckling av nya märkningar och att göra existerande märkningar mer heltäckande för de tre dimensionerna. Detta får dock inte medföra att tydlig- heten och dynamiken går förlorad när det gäller den ekologiska dimensionens miljökrav. Standardisering är ett område där det finns stora möjligheter att integrera de tre dimensionerna så att varor och tjänster standardise- ras efter hållbarhetskriterier. Med tanke på att den s.k. nya meto- den används på allt fler produkter blir standardiseringen allt vikti- gare som styrmedel för produktutveckling. Här arbetar Konsu- mentverket inom ett antal områden (t.ex. brandsäkerhetsfrågor och produkters funktion), men potential finns att bredda arbetet. I konsumentpolitiken har det alltid varit nödvändigt att väga sam- man olika aspekter som både kan motverka och samverka avseende de tre dimensionerna. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen avvägningar som regel har stärkt arbetet med hållbar konsumtion och konsumentinflytandet i standardiseringen. Produktprovning är ett verktyg som kan användas på samtliga håll- barhetsdimensioner i utvärderandet av och jämförelser mellan olika produkter. Produktprovning och metodutveckling har till syfte att påverka produktutvecklingen mot att gå längre i riktning mot håll- barhet i de tre dimensionerna, och att informera konsumenterna om de bästa produkterna i detta avseende. har ett testlab och , vilket tillsammans ger förutsättningar för att nå ut med underbyggda och konsumentnära resultat till både enskilda konsumenter och till producenter. Det finns även andra arbetsformer för att påverka produktutvecklingen, t.ex. inom arbetet för en integrerad produktpolitik (IPP). Den sektorsövergripande traditionen inom konsumentområdet innebär att konsumentpolitiken kan vara föregångare när det gäller att arbeta integrerat med de tre hållbarhetsdimensionerna. Inrikt- ningen bör även fortsättningsvis vara att så långt möjligt hitta arbetsformer som driver flera dimensioner framåt . I de fall arbetet har mer snävt fokus mot en av dimensionerna bör negativa effekter på de övriga aktivt undvikas. Det finns en lång tradition att göra den typen av avväganden inom konsumentpoliti- ken. Fokus på ekologiskt hållbar konsumtion för hushållen Konsumentpolitiska insatser kan bidra till en ekologisk hållbar konsumtion genom att informera konsumenter om miljöanpas- sade konsumtionsval, att med olika medel influera producent- ledet att ge konsumenterna ett bra och prisvärt utbud av miljö- anpassade varor och tjänster, samt att med olika medel stimulera offentliga aktörer (kommuner, myndigheter, etc.) att ge konsumenterna goda förutsättningar i form av infrastruktur, regelsystem och liknande. Det finns utvecklingsmöjligheter när det gäller nya typer av åtgärder och arbetsformer som kan leda i rätt riktning. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Energieffektivisering är ett område med stor potential mil- jömässigt, och där det även är positivt långsiktigt för hushålls- ekonomin. För att ge konsumenterna bra underlag inför köp ger Kon- sumentverket produktinformation för ett flertal produkt- grupper, där även miljöegenskaper redovisas. Det gäller pro- duktgrupper som bilar, el och olika hushållsapparater som t.ex. frysskåp. Det finns ett behov av att lagstiftningsvägen införa en obligatorisk skyldighet för producenter att till myndigheter lämna uppgifter om produkters egenskaper, vilket inkluderar den miljöpåverkan som produkterna har. Regeringen bör ta ini- tiativ till att utreda en sådan lagstadgad uppgiftsskyldighet. Fokus på ekonomiskt hållbar konsumtion för hushållen Ekonomisk hållbarhet handlar om att hushålla med mänskliga och materiella resurser på lång sikt. För att uppnå en ekono- miskt hållbar konsumtion för de enskilda hushållen krävs att dessa har grundläggande kunskaper om privatekonomiska frå- gor och vilka varor och tjänster som är prisvärda i ett längre perspektiv. En angelägen uppgift är att analysera och beakta de hushålls- ekonomiska effekterna utifrån olika beslut med hushållseko- nomisk anknytning. Beaktande av de tre dimensionerna kan exempelvis ske genom att analysera effekter av om miljö- och sociala kostnader internaliseras i priset på varor och tjänster. Ett annat angeläget område att analysera är också beteendeför- ändringar, kan och vill hushållen anpassa sig till nya förutsätt- ningar. Grundläggande är att skapa förutsättningar för enskilda hus- håll att kunna utnyttja sina tillgångar över livscykeln. Konsu- mentverket har haft insatser med denna inrikt- ning. Det handlar bl.a. om utbildning och annat stöd till kom- munala konsumentvägledare samt budget- och skuldrådgivare, utgivning av på pengarna (ett stöd för att hantera hus- hållets ekonomi), tillhandahållande av en programvara för att skydda sig mot s.k. modemkapning, beräkningar av skäliga lev- nadsomkostnader, pris- och utbudsundersökningar, utgivning av läromedel såsom Smarta val, Våga handla och Spara kvittot. gör beräkningar av skäliga kostnader för baskonsumtion. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen användbart redskap i arbetet med att tillförsäkra hushållen en skälig levnadsnivå och ge dem möjlighet att ha grepp om sin ekonomi. Beräkningarna är en förutsättning för kvalitet och framgång i det omfattande arbete med ekonomisk rådgivning som konsumentvägledare och budgetrådgivare utför i kommu- nerna. Beräkningar används också som underlag för faststäl- lande av riksnorm för försörjningsstödet (socialbidrag), skol- undervisning, kreditvärdighetsbedömningar, olika kostnadskal- kyler m.m. Säkra varor och tjänster har betydelse för ekonomiskt hållbar konsumtion genom att skador och dödsfall därmed kan und- viks. Olyckor som annars skulle orsaka kostnader för samhället och för den enskilde. Konsumenterna behöver skäliga villkor gentemot näringsid- kare, t.ex. när det gäller avtal, reklamationer, garantier, tillgäng- lighet, etc. Att konsumenterna har makt och inflytande är nöd- vändigt för att de ska kunna ha förtroende för marknaden. rättsliga arbete inom konsumentområdet kan exemplifieras med att KO driver ärenden om oskäliga avtalsvillkor till rättslig prövning. Finansiella tjänster är ett område där det är särskilt angeläget att konsumenterna inte blir vilseledda, då det kan skapa stor ekonomisk skada. rådgivning via Konsu- ment till konsumenter när det gäller gränsöverskri- dande inköp inom EU är ett annat exempel. Fokus på socialt hållbar konsumtion för hushållen Konsumenterna har i många fall själva svårt att avgöra om varor och tjänster är säkra. Det är därför viktigt med standardise- ringsarbete, tillsyn och information gällande konsumenternas säkerhet. Man kan med hjälp av standarder se till att producen- ter inte tillverkar och saluför varor och tjänster som innebär säkerhetsrisker, med tillsyn se till att sådant som ändå når marknaden snabbt tas bort, och med information se till att kon- sumenterna informeras om aktuella risker. Om näringsidkare upptäcker att deras företag har sålt/marknadsfört en farlig pro- dukt har de skyldighet att anmäla detta till enligt den nya produktsäkerhetslagen. Varor och tjänster som producerats utomlands och det vi konsumerar när vi är på resa utomlands bör uppfylla sociala krav på produktionen. Från ett konsumentpolitiskt perspek- Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen tiv kan detta stimuleras genom produktmärkning, informa- tion och utbildning, diskussioner/överenskommelser med näringslivet, etc. Insatser som kan bidra till god hälsa är bl.a. arbeta med hälso- samma kostalternativ och kostvanor parallellt med de ekono- miska och ekologiska aspekterna på maten, att bevaka markna- den för tjänster som t.ex. tandvård och för varor som t.ex. häl- sokost, och att bedriva tillsyn över marknadsföringen av alko- hol och tobaksprodukter. Tillgänglighet till service av olika slag för alla konsumenter är en angelägen uppgift för konsumentpolitiken. Det gäller även tillgänglighet till information och rådgivning i konsumentfrå- gor. Detta kan som tidigare nämnts vara en förutsättning för att kunna konsumera ekonomiskt och ekologiskt hållbart. Möjligheten att ha inflytande över sin situation som konsu- ment är inte bara viktig utifrån det ekonomiska perspektivet, utan kan även ha en social dimension. Det hänger inte heller bara ihop med marknaden, utan även med det demokratiska systemet. En hel del av det som inryms i hushållens totala kon- sumtion består av tjänster som är offentliga och beslutas i demokratisk ordning. Att känna att man har en möjlighet att påverka är en viktig social faktor. Indikatorer för hållbar konsumtion. Direktiven till denna utredning om en handlingsplan för hushållens konsumtion understryker behovet av verktyg och informationssystem som beaktar och integrerar de ekonomiska, miljömässiga och sociala aspekterna av konsumtion i begreppet hållbar utveckling. Uppdraget är att ge förslag på mätbara indikatorer som möjliggör en uppföljning och utvärdering av handlingsplanen. Indikatorer för hållbar utveckling har diskuterats och implementerats i många länder och internationella organ under det senaste decenniet.1 I presenterades en uppsättning 1 Se t.ex. UNCSD (2001) Indicators of Sustainable Development: , UN, ., (2001) for Sustainable Development: 42nd Meeting of , . Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen indikatorer 20012 och en ny håller på att utarbetas till regeringens reviderade strategi för hållbar utveckling. Direktiven efterlyser en uppsättning indikatorer i anslutning till de specifika förslag som diskuteras i handlingsplanen. Ofta framförs önskemål om att sådana indikatorer skall aggregeras och viktas så långt som möjligt, för att öka genomslagskraften och minska informationsmängden. I sin extremaste form skulle man därvid kunna tänka sig ett enda sammanvägt, beskrivande mått på utvecklingen. Det var tanken bakom utformningen av s.k. grön BNP (eller NNP), där kostnaderna i miljön och på resursbasen skulle värderas och användas för att justera BNP. De flesta försök att utveckla en sådan gemensamt måttstock har emellertid stupat på bristande underlag, både för att kvantifiera effekter på naturtillståndet av ekonomisk verksamhet, och när det gäller att översätta dessa effekter till monetära enheter. I det följande lämnas därför inga förslag på viktade indikatorsystem. Indikatorerna skall, från ett konsumentperspektiv, täcka in såväl det ekologiska som de sociala och ekonomiska aspekterna på hållbar utveckling. Det är inte ovanligt att man – förutom att fokusera på var och en av dem – också försöker lyfta fram områden där det finns ett mer eller mindre tydligt orsakssamband dem emellan. Stigande BNP åtföljs t.ex. av ökad/minskad energianvändning, som i sin tur innebär ökade/minskade utsläpp samt ökad/minskad sysselsättning, som leder till ökade/minskade inkomstklyftor. Med utgångspunkt i den privata konsumtionen som ekonomisk drivkraft, uppstår dock vissa svårigheter att påvisa entydiga samband mellan de olika perspektiven. Som konsumenter medverkar vi till problem och möjligheter som visar sig i skilda delar av kedjan. Mitt val av kläder ger t.ex. upphov till utnyttjande av barn i fabriker i fattiga länder eller till utsläpp av koldioxid i på grund av transporter. Sambandet mellan konsumtionen å ena sidan och de sociala och ekologiska effekterna måste ofta härledas. 2 Statistics & the (2001) Sustainable Development Indicators for ; A First 2001, . Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Den indirekta miljöpåverkan från privat konsumtion – som är helt central för bl.a. IPP-arbetet (IPP = EU:s arbete med s.k. integrerad produktpolitik) – kommer inte med i den vanliga statistiken eller rapporteringen kring miljöpåverkan. Inte heller är sambandet mellan privat konsumtionen, försämrad kosthållning och tilltagande övervikt bland barn och ungdomar helt lätta att leda i statistika bevis. Det finns dock mera direkta samband, framför allt vad gäller miljöpåverkan från bränslekonsumtionen i t.ex. fordon, bostäder och lokaler. Den privata konsumtionens länkar till andra områden rör givetvis främst de ekonomiska perspektiven. Här samlas regelbundet in statistik som underlag för ekonomiskt-politiska beslut av olika slag – stabiliseringspolitik, fördelningspolitik, regionalpolitik, arbetsmarknad, utbildning etc. Vissa av dessa har en klar social dimension, t.ex. frågor om inkomstfördelning, utbildning, socialförsäkringssystemets utformning, hälso- och sjukvårdens finansiering. Handlingsplanen skall framför allt fokusera på boende, transporter och livsmedel ur ett ekologiskt, socialt och ekonomiskt konsumtionsperspektiv. De uppföljande indikatorerna skall, förutom att ge information om utvecklingen på dessa områden, helst också gå att använda för att spåra effekterna av de insatser som föreslås i handlingsplanen. Det krävs därför en omfattande uppsättning indikatorer inklusive en betydande statistikförsörjning. De flesta indikatorsystem inom området är konstruerade så, att det blir möjligt att maximera informationsmängden och därmed optimera kommunicerbarheten. Kraven på detaljrikedom kan mötas genom en uppsättning huvudindikatorer som kopplas till en större mängd underliggande indikatorer. Diagrammen nedan presenterar fördelningar för ett visst år och innehåller i de flesta fall för mycket information för att kunna hanteras i en tidsserie. Man skulle däremot kunna uttrycka flera av dem som förändringar mellan . Det första diagrammet visar utvecklingen av koldioxidutsläpp från den privata konsumtionen i relation till utvecklingen av denna Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen konsumtion; det belyser således hur naturresursanvändningen genom bl.a. effektiviserande teknik i viss utsträckning kan frikopplas från BNP (decoupling). P.g.a. av pågående revision av Miljöräkenskapsdata vid SCB visas utsläppen bara för åren 1993– 1999. Figur: Samband mellan utsläpp och konsumtion Utsläppen utgörs av summan av de direkta inhemska utsläppen, från de bränslen vi själva köper för att köra våra fordon och värma våra bostäder, de indirekta inhemska utsläppen, från produktionen av de varor vi köper, de indirekta utsläppen i andra länder, till följd av vår import av råvaror/varor till den svenska produktionen eller vår direkta privata konsumtion av dessa varor. Man kan notera att finns en tendens till decoupling över perioden. Fördelningen mellan de olika typerna av utsläpp förändras gradvis mot en större andel av utsläpp i andra länder till följd av importen. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Detta föder intressanta frågeställningar kring målen för hållbarhet i . Dessa mål är som bekant enbart relaterade till utsläpp i och inte – som de rimligen borde – till den svenska ekonomins och konsumtionens effekter på den globala utsläppsnivån. Den påbörjande handeln med utsläppsrättigheter tar i och för sig fasta på att man skall kunna kvitta utsläpp (eller frånvaron av utsläpp) i olika länder mot varandra. Detsamma borde sannolikt även gälla den omfördelning av utsläpp som sker genom den ordinära dagliga handeln med varor och tjänster. Nästa diagram illustrerar den privata konsumtionens miljöbelastning i relation till andra delar i den slutliga använd- ningen (av allt som produceras i ). Beräkningarna är i detta fall gjorda med en input-outputmodell som innefattar den offentliga sektorn som en producerande enhet. Detta innebär bl.a. att den offentliga konsumtionen inte åsätts några direkta utsläpp, eftersom dessa nu räknas som direkta utsläpp för övriga producerande branscher. Figur: Privatkonsumtionens utsläpp i relation till andra segment i slutanvändningen Utsläpp och ekonomi 2000 Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Här kan man konstatera att de indirekta utsläppen från det som exporteras är större än de samlade inhemska indirekta utsläppen från privat och offentlig konsumtion och bruttoinvesteringar. I själva verket står exporten för av de inhemska indirekta utsläppen och av utsläppen i andra länder, som den endast utgör av det monetära värdet. Skillnaden mellan monetärt värde och utsläpp är särskilt stort för den offentliga konsumtionen. I figuren nedan illustreras detta ytterligare, genom att utsläpp och monetärt värde används för att beräkna utsläppsintensiteten (ton utsläpp per ). Figur: Utsläppsintensitet i olika segment av ekonomin Exporten och bruttoinvesteringarna har högst utsläppsintensitet, vilket förklaras av det större innehåller varor i dessa delar av slutlig användning. Den offentliga konsumtionen å andra sidan har ett lågt varuinnehåll i konsumtionen, medan den privata konsumtionen uppvisar en jämnare mix av varor och tjänster. Ur miljösynvinkel skulle man därför kunna byta i export mot i offentlig konsumtion, Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen och ändå fortfarande kunna minska utsläppen. Av samma skäl sätt kan utsläppen fortsätta minska om i privat konsumtion byttes mot i offentlig konsum- tion. Skillnaderna i utsläppsintensitet återkommer i nästa diagram där den privata konsumtionen har klassats i tre grupper: bostaden, varor och tjänster. För dessa redovisas direkta och indirekta, inhemska utsläpp av koldioxid, dock nu fördelade på utsläppens källor, dvs. om de kommer från uppvärmning, transporter eller industriprocesser. Här syns återigen skillnaderna i utsläpp mellan varor och tjänster. De höga, direkta utsläppen för varor kommer från bränslekonsumtionen i egna fordon (mobilt utsläpp), medan de direkta för bostaden är bränsleinköp för uppvärmning (stationärt utsläpp). De indirekta utsläppen för bostaden utgörs till största delen av stationära utsläpp från uppvärmning via fjärrvärme/el. Man kan notera att den stora skillnaden i de indirekta utsläppen mellan varor och tjänster beror på de stationära utsläppen. Det innebär också att utsläppen från tjänstekonsumtion är mer beroende av utvecklingen vad gäller bränslen och förbrukning per ton- eller personkilometer. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Figur: Skillnader i utsläppsintensitet mellan olika vardagssektorer Utsläpp från privat konsumtion 2000 Om man tar ännu ett steg närmare produkterna i den privata konsumtionen, kan man konstatera att den decoupling vi kunde ana ovan inte är jämnt fördelad mellan de olika produktgrupperna. Utsläppen från produkter i den privata konsumtionen har ökat mindre och i vissa fall minskat (se figur). Utsläppen förknippade med övriga resor har dock ökat, i monetära termer nästan lika mycket som utsläppen har gjort. Skuttet i värden har framför allt med vädret att göra då vi hade en kall och torr vinter som ökade utsläppen för uppvärmning. Fördjupningstexter – material som anknyter till resonemang i de olika kapitlen Figur: Koldioxidutsläppens variation i olika sektorer 1993–99 Utsläpp CO2 från privat konsumtion 1993-1999 Olika produkters miljöbelastning beror på två faktorer: A – Mängden som köps. B – Utsläppsintensiteten, i kg utsläpp per krona utgift. Det kalla ökade bägge; det gick åt mer energi för att det var kallt och energin som köptes producerades med högre miljöbelastning eftersom ren vattenkraft ersattes av fossilt bränsle.