sou · GTB340d2 · 2006-01-01 00:00:00 — Det bör även no- teras att bland dessa personer av finsk härkomst finns många som inte talar finska och som inte definierar sig som sverigefinnar. Att tala minoritetsspråket är heller inte ett krav för att en individ skall anses tillhöra en nationell minoritet. I propositionen 1998/99:143 angavs faktorerna religiös, språklig, traditionell och/eller kulturell tillhörighet som särskilda särdrag för de nationella minoriteterna och att endast ett sådant särdrag behöver uppfyllas (se avsnitt 2.2.2 ovan). Det måste också beaktas att det bland dessa 446 530 även finns en stor mängd personer som är finlandssvenskar boende i . i , FRIS, uppskattar att antalet finlandssvenskar är uppskattningsvis ca 100 000 personer. Dessa människor identifierar sig i allmänhet inte som sverigefinnar utan som sverigefinländare. Frågan om finlandssvenskarnas status i förhållande till konventioner har varit föremål för diskussion. FRIS driver linjen att inte skall sär- skilja finlandssvenskarna som grupp från sverigefinnarna och att även finlandssvenskarna skall ges status som nationell minoritet enligt ramkonventionens bestämmelser. Sverigefinländarnas dele- gation delar denna uppfattning. Grunden till finlandssvenskarnas ställningstagande är att man anser att gruppen borde omfattas av ramkonventionens skydd, eftersom valt att definiera natio- nell minoritet som grupper med religiös, språklig, traditionell 11 Notera att sverigefinländska barn, vars föräldrar är födda i , inte syns i SCB:s statistik över personer av finsk härkomst. och/eller kulturell tillhörighet (proposition 1998/99:143 s 32). I propositionen angavs att åtminstone ett av de uppräknade särdra- gen måste föreligga. Finlandssvenskarna anser sig uppfylla dessa krav eftersom man bl.a. anser sig vara en del av den finländska kulturidentitet, som i mycket delas med den sverigefinska gruppen. Det går inte heller att särskilja finlandssvenskar boende i från sverigefinnarna, eftersom valt att endast föra statistik över sverigefinländare. Om man studerar de personer som SCB klassificerar som första och andra generationens sverigefinländare närmare finner man att andra generationen numera utgör en majoritet av gruppen. Första och andra generationens sverigefinländare i riket Första generationens sverigefinländare utgör en stor grupp och medelåldern är relativt hög. var av första gene- rationens sverigefinländare eller äldre (120 987 personer), och var eller äldre (46 116 personer). Det innebär att det inom en kommer att finnas ett mycket stort antal äldre sverigefinländare i behov av äldreomsorg i någon form. En mycket liten andel (1,) av första generationens sverige- finländare var (2 854 personer). Bland andra generationens sverigefinländare var barn (79 705 personer) . Majoriteten, , av andra generationens sverigefinländare var mellan 20–(156 939 personer). Det får antas att dessa människor skaffat sig barn i mot- svarande omfattning som den svenska delen av befolkningen. Detta innebär att det finns ett mycket stort antal personer som är av finsk härkomst och som tillhör den sverigefinska mi- noriteten och som inte går att finna i den officiella statistiken. Dessa tredje och eventuellt fjärde generationens osynliga sveri- gefinländare går således endast att fånga upp om kommunerna frå- gar samtliga förskole- och skolbarn om deras hemspråk i samband med erbjudande om modersmålsstöd eller modersmålsundervis- ning. Ålders- och könsfördelning första och andra generationens sverigefinländare i riket ändrade SCB således sina kriterier för vilka personer i som anses vara av finländsk härkomst. Det går dock alltjämt att genom särskilda körningar att få fram exaktare siffror. Geografen och historikern vid uni- versitet har bistått utredningen med att få fram mer exakta siffror för . Finska språket i SOU 2005:40 Födda i (som syns i statistiken) - Båda föräldrarna födda i - Modern född i , fadern född i - Modern född i , fadern född i - Modern född i , fadern från tredje land14 - Fadern född i , modern från tredje land15 Totala antalet andra generationen sverigefinländare Denna siffra stämmer väl överens med SCB:s siffra för året innan () 446 530 personer. Såsom påpekats rörande siffrorna för , kan man inte heller av dessa 446 530 utläsa antalet barn eller barnbarn till de s.k. andra generationens sverige- finländare. Av dessa 445 129 sverigefinländare bodde 211 658 personer i , , och . Detta motsvarar av sverigefinländarna i . Den när- mare kommunala fördelningen av antalet sverigefinländare åter- kommer jag till i avsnitt 11 när den geografiska avgränsningen av ett förvaltningsområde i Stockholms- och be- handlas. När det gäller antalet personer som talar finska finns det ingen statistik i . Däremot har uppskattningar gjorts rörande an- talet finsktalande personer. Beräkningar rörande antalet finskta- lande i har också gjorts bl.a. av , där han gör vissa procentuella antaganden om antalet finlandssvenskar och språkkunskaperna hos ättlingarna till första och andra generatio- nens sverigefinnar. De Geers bedömning är att det skulle finnas ca 240 000–260 000 finsktalande i , varav ca 127 000 i , , och län.16 12Beräkning gjord av baserad på SCB:s statistik 13Beräkning gjord av baserad på SCB:s statistik 14Beräkning gjord av baserad på SCB:s statistik 15Beräkning gjord av baserad på SCB:s statistik 16Eric De : Den finska närvaron i – En geografisk-statistisk studie över de finsktalande i . (2005). De applicera en riksfinsk modell om tvåspråkiga Av det ovan beskrivna kan man således dra slutsatsen att det inte över huvud taget går att ange exakt hur många personer som ingår i den sverigefinska minoriteten eller vilka dessa personer är, samt att det endast går att göra antaganden rörande antalet per- soner som talar finska i . Utredningen har bett att inkomma med synpunkter rörande följande frågor: Ett av målen för den nuvarande minoritetspolitiken är att stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Hur bedömer nämnden det nuvarande läget för finska språkets del? Vilka åtgärder krävs, enligt nämndens mening, för att finska språket skall få det stöd som krävs för att det skall hållas le- vande i ? I betänkandet Mål i mun (SOU 2002:27) föreslogs en rad språkpolitiska åtgärder rörande bl.a. minoritetsspråken. Hur påverkas de nationella minoritetsspråken av det förhållandet att förslagen inte lett till några åtgärder? Finns det några åtgärder som är särskilt viktiga att genomföra? någon uppfattning om huruvida de nationella minoritetsspråkens status har påverkats av införandet av nuva- rande minoritetslagstiftning? anför bl.a. följande i sitt yttrande.17 konstaterar att det är av stor vikt att finska språket blivit erkänt som officiellt minoritetsspråk i och att språket fått lagstadgat stöd. kommuner på svenska förhållanden. Kommuner i , där minst 3000 personer eller av befolkningen har det andra officiella nationalspråket som modersmål, blir tvåspråkiga kommuner och kommunen är då skyldig att erbjuda service på både finska och svenska. Den finska modellen bygger på språkregistrering av befolkningens modersmål. Enligt De Geers tes skulle flera kommuner i kunna bli tvåspråkiga (svenska och finska) enligt denna typ av modell. 17 Sverigefinska språknämndens yttrande till utredningen 05-02-09 viktigt, men även praktiskt, förutsatt att implementeringen av den nya minoritetspolitiken i de enskilda kommunerna kan garanteras. Antalet finsktalande minskar, framför allt bland de unga som under sin skoltid inte fått någon undervisning på eller i finska, och åtgärder måste, enligt , snabbt sättas in för att den negativa trenden ska kunna vändas. En förutsättning för finskans överlevnad i är, enligt nämndens mening, att det finska för- valtningsområdet utvidgas till att omfatta , Stor- m.fl. områden där de flesta finsktalande bor. konstaterar nämnden att inte ens en utvidgning av förvaltningsom- rådet hjälper speciellt mycket om informationen om svenska sta- tens förpliktelser enligt konventioner inte når de kommunala beslutsfattarna och tjänstemännen. Det bör därför fin- nas en ansvarig person/institution som följer utvecklingen, infor- merar kommuner, landsting m.m. och tar emot klagomål när det gäller brister i tillämpningen av minoritetspolitiken. anser att informationsbristen och oviljan att på lokal nivå följa statens förpliktelser enligt konventioner riskerar att förvandla den löften till tomma ord. När det gäller åtgärder som krävs till stöd för finska språket nämner nämnden ett antal områden. Erfarenheten har visat att föräldrarnas insatser inte räcker till för att garantera deras barn en så bra språkinlärning att de i sin tur kan föra minoritetsspråket vidare till sina egna barn. Förskolan och skolan måste, enligt mening, bidra i detta arbete. Nämnden konstaterar att stora försämringar har skett i skolans stöd till finskan under senaste två decennierna. Utvecklingen har varit negativ även , då de nya minoritetslagarna trädde i kraft. Detta har även påpekats av . anser att det skulle behövas ett eget system för sverigefinnar med en viss autonomi på skolområdet, ett antal skolor som sverigefinnarna själva kan styra och besluta om: Det går inte i längden att år , på varje ort, i varje skola försöka övertala ovilliga rektorer att ha kvar undervisning i och på finska, utan mer bestående strukturer måste skapas. De sverigefinska friskolorna måste få bättre stöd så länge de kommunala skolorna inte tar sitt an- svar för undervisningen i och på finska. kan det hända att en sve- rigefinsk friskola inte ens får de pengar som alla friskolor är berätti- gade till, vilket ett exempel från har visat. I andra kommuner tillåts man inte att starta förskola, som i . Lärarut- bildningen i och på finska saknas nästan helt – detta var också en del av kritik mot . Någon utbildning i tvåspråkig- hetsdidaktik och i att undervisa på ett minoritetsspråk i den svenska skolan finns inte heller i , vilket är ett allvarligt hinder om sta- ten verkligen vill hålla minoritetsspråken levande. anser vidare att universitetsutbildningen och forsk- ningen i finska borde tryggas på lång sikt. Det är oacceptabelt, en- ligt nämnden, att den negativa trenden på det området tillåts fort- sätta som det har skett vid t.ex. och . Finskans status som nationellt minoritetsspråk bör gälla även högre utbildning och följaktligen bör finska språket inte behandlas som vilket småspråk som helst eller ingå i den s.k. småämnesutred- ningen. För att säkra finska språkets överlevnad är det, enligt Språknämn- den, viktigt att stödja kultursträvandena i och inte nöja sig med att konstatera att finskspråkig kultur finns att hämta i . En stabil minoritetsbefolkning behöver en egen kultur och det är speciellt viktigt när det gäller de generationer som ser som sitt enda fosterland. Tillgången på litteratur på finska måste stärkas. anser att det särskilt viktigt att rädda bibliotek som är den största samlingen böcker/tidskrifter på finska i . Den sverigefinska litteraturen får för svagt stöd i proportion till antalet potentiella läsare. anser vidare att det är en stor brist att löftet om en finsk bibliotekskonsulenttjänst ännu inte infriats. Teater har långa traditioner bland sverigefinnarna. Sverigefin- narna har fortfarande stort intresse för amatör- och professionell teater. Det är därför viktigt att det byggs upp en fast struktur för sverigefinsk teaterverksamhet. påpekar att framtiden för Sverigefinländarnas ar- kiv är allvarligt hotad. Verksamheten står stilla tillbaka. förslag, Arkiv för alla – nu och i framtiden18, som hade kunnat rädda Sverigefinländarnas arkiv, kommer sannolikt 18 : Arkiv för alla – nu och , SOU 2002:78 inte att genomföras. Finansiering saknas också för initiativet med ett kulturhus där Sverigefinländarnas arkiv och ett planerat mu- seum för sverigefinsk kultur skulle kunna ingå. an- ser att en permanent struktur med finansiering från måste etableras för verksamheter av dessa slag.19 konstaterar att stödet till finska TV-program har minskat . Detta är oacceptabelt eftersom den nya mi- noritetspolitiken förutsätter att stödet till minoritetsspråken istäl- let stärks. Vidare måste existensen för den enda sverigefinska dags- tidningen tryggas, eftersom den utgör en sammanhållande länk inom den stora sverigefinska gruppen20. konstaterar att även mer sällan utkommande tidningar måste få permanent stöd utöver det som vanliga svenskspråkiga tidningar får, eftersom en minoritetstidning de facto inte kan få lika många prenumeranter som en tidning som vänder sig till landets hela befolkning. 8.3.5Stödet till finska språket I anser man att främjandet av finska språket i nu- mera är en svensk angelägenhet, eftersom språket har fått status som nationellt minoritetsspråk. Enligt har stödet från till diverse finska verksamheter börjat dras in, vilket har medfört att sverigefinnarnas språkliga situation har försvårats. Bland andra Sverigefinländarnas arkiv, , och den finska utlandslektors- 19Arkivutredningen förslog bl.a. att för varje nationellt minoritetsspråk utses en arkiv- institution med särskilt ansvar för bevarande av dokument på respektive minoritetsspråk. De medel som avsätts för att främja de nationella minoriteternas språk och kultur bör iden del de avser arkiv fördelas av det förslagna . Utredningen ansåg att det krävs särskild kompetens för att utreda och ta ställning till vad som krävs för att bevara de dokument som finns. Regeringen har lämnat proposition 2004/05:124 Arkiv- frågor. Rörande de nationella minoritetsspråken föreslås: Regeringen avser att ge Riks- arkivet i uppdrag att utveckla arbetsformerna för samarbetet med andra institutioner och organisationer om frågor som rör dokument på de nationella minoritetsspråken. Uppdraget skall genomföras i samverkan med bl.a. berörda myndigheter och institutioner samt representanter för de nationella minoriteterna. De i propositionen angivna förslagen skall finansieras inom befintliga ram för utgiftsområdet och i budgetpropositionen föreslås att ytterligare anvisas för uppdraget. 20Det bör noteras av den sverigefinska dagstidningen, Ruotsin Sanomat, försatts i konkurs och att det inte längre finns någon sverigefinsk dagstidning. verksamheten har drabbats av detta. Även Sverigefinska språk- nämndens verksamhet hotas av det minskade stödet från . En kontinuerlig språkvård och inte minst terminologiarbetet är en grundförutsättning för att finska språket skall kunna användas i olika sammanhang i . anser att utarbetandet av ett språkpolitiskt program, som initierats av nämnden och Sveri- gefinländarnas delegation, bör självfallet finansieras med statliga medel i likhet med finansieringen av den svenska och indirekt även den samiska motsvarigheten (Mål i mun21, respektive Start för en offensiv samisk språkpolitik). Sverigefinska delegationen måste, enligt , garante- ras adekvata medel för sin verksamhet. En frivillig språkregistrering och möjligheten att avlägga ett muntligt och skriftlig språkprov i finska språket skulle underlätta implementeringen av minoritets- politiken på lokal och regional nivå och trygga den språkliga kvali- teten för finska. Vidare anför nämnden: är av den åsikten, att kraftfulla åtgärder måste sättas in nu om regeringen avser att hålla finskan levande i . Annars kan vi förvänta oss ett massivt språkskifte från finska till svenska och i förlängningen hela den sveri- gefinska kulturens utplånande – något som kunde ha mycket negativa konsekvenser på många plan inom och kanske även utanför gränser. Den språkkompetens som sverigefinnarna besitter utgör en viktig bro i det svensk-finska samarbetet inom många olika samhälls- sektorer. Rörande betänkandet Mål i mun konstaterar nämnden även att det kanske viktigaste förslaget gäller inrättandet av en ny språkmyn- dighet, språkråd, vars verksamhetsområde skulle omfatta svenska språket och minoritetsspråken. Detta skulle enligt Språk- nämndens mening stärka alla dessa språk betydligt och även ge en bra grund för en officiell språkpolitik i . En uttalad politik skulle gagna alla minoritetsspråken eftersom man då på allvar skulle börja diskutera språkfrågor och arbeta med språkplanering. Rörande minoritetslagstiftningens påverkan på minoriteternas status konstaterar att den symboliska betydelsen av lagstiftningen är stor och att det är oerhört viktigt att finskan fått lagstadgat stöd. Nämnden anför slutligen: För sverigefinnarnas del är förmodligen paragraferna om barnomsorg och äldrevård på finska mer betydelsefulla än paragraferna om myn- Det som saknas, och självklart borde ingå i språkla- garna, är rätten till skolundervisning helt eller delvis på finska. Detta är den fråga, som sverigefinnarna ser som den allra viktigaste när det gäller att garantera finska språkets överlevnad i . 9Synpunkter från sverigefinnar rörande ett utvidgat förvaltningsområde Utredaren skall analysera om det finns förutsättningar att utvidga nuvarande lagstiftning om rätt att använda finska hos förvalt- ningsmyndigheter och domstolar till att gälla även i ett område inom Stockholms- och . Som beskrivits ovan i avsnitt 5 har framfört synpunkter rörande tillämpning av minoritets- konventionerna. har rekommen- derat att förbättra situationen för det finska språket utanför det finska administrativa området i den offentliga förvaltningen. Utredningens analys skall omfatta en bedömning av intresset och behovet hos enskilda sverigefinnar av en sådan utvidgad lag- stiftning eller andra åtgärder. Det finns ett inbyggt problem i att försöka kartlägga på enskilda individers önskemål och förutsätt- ningar rörande åtgärder inom minoritetspolitiken. För det första gäller det att finna de berörda individerna och om man lyckas med detta, gäller det att få ett representativt urval. För det andra krävs det att minoritetsgruppen är tillräckligt initi- erad och kunnig i frågan för att kunna ta ställning. Det går inte att fråga enskilda om de anser att det behövs ett förvaltningsområde, om de inte vet vad det innebär och vad syftet är. Som beskrivits ovan är kunskaperna om minoritetspolitiken och nuvarande mino- ritetslagstiftning begränsad hos den breda allmänheten, både hos majoritets- och minoritetsbefolkningen. Det finns således en in- byggd svårighet i att fråga enskilda individer i en minoritetsgrupp om vilka åtgärder de anser behöver vidtas för att minoritetsspråket skall kunna fortleva i eller för att vända en pågående språk- bytesprocess. Synpunkter från sverigefinnar rörande ett utvidgat förvaltningsområde För det tredje krävs det att den som svarar även har viss kunskap om vilka faktorer som påverkar språkbevarande som ju är ett lång- siktigt mål med minoritetspolitiken. Det går inte att ta ställning till en åtgärds effektivitet för språkbevarandet om man inte förstår och känner till hur processen fungerar. De olika språkbevarande fakto- rerna har beskrivits i avsnitt 2.3 ovan. Det kan även noteras att en- skilda individer ofta tenderar att svara på en fråga ur det personliga perspektivet. Har jag personligen användning eller behov av en åt- gärd? Det är således inte givet att enskilda tydligt kan ge uttryck för vad som är lämpligt eller eftersträvansvärt för gruppen eller språket som helhet. De resultat som bl.a. framkommit vid djupin- tervjuerna visar t.ex. att yngre sverigefinnar har bristande kunska- per om minoritetsfrågorna. Detta beror åtminstone delvis på att yngre följer minoritetsmedia i mindre utsträckning och att majori- tetsmedia knappast behandlar dessa frågor överhuvudtaget. Innan nuvarande förvaltningsområde genomfördes i gjordes ingen undersökning rörande enskilda individers önskemål och behov. Utgångspunkten var att genom sin ratificering av minoritetskonventionerna valde att ge ett visst skydd och stöd till erkända minoriteter. ansågs vara ett område där sär- skilda åtgärder skulle vidtas, eftersom de tre minoritetsspråken med historisk geografisk anknytning fanns närvarande där och dessa språk behöver stöd för sin framtid. Det åtgärder som vidtogs genom minoritetsspråklagarna hade för avsikt att bl.a. höja statusen på minoritetsspråken och på så sätt gynna språkens fortlevnad . Situationen har inte förändrats avsevärt sedan erkände de fem nationella minoriteterna och deras språk. Snarare är det så att implementeringen av konventionsåtagandena inte lyckats och ytterligare åtgärder kommer att krävas. Sålunda får språken alltjämt förutsättas behöva stöd i vart fall i samma omfattning. Det faktum att man nu överväger att utvidga förvaltningsområdet för finska språkets del, skulle innebära att fler enskilda individer skulle komma i åtnjutande av det skydd som avses i del III av minoritets- språkskonventionen. Inget talar heller för att individer i skulle vara i mindre behov av skydd för sitt minoritetsspråk än i . Synpunkter från sverigefinnar rörande ett utvidgat förvaltningsområde Utredningen har tolkat ordet behov i direktiven mot bakgrund av minoritetskonventionernas syften och den svenska minoritetspoli- tikens mål. Målet för den svenska minoritetspolitiken är att ge skydd för de nationella minoriteterna och stärka deras möjligheter till inflytande, samt stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Utgångspunkten för utredningens arbete har varit vilka behov sverigefinnar har i förhållande till dessa mål: Vilket skydd behöver den sverigefinska minoriteten för att åta- gandena i konventionerna skall uppnås? Vad krävs för att minoritetens möjligheter till inflytande stärks på ett sätt som anges i ramkonventionen? Vilket stöd krävs för att det finska språket hålls levande i på ett sätt som åsyftas i minoritetsspråkskonventionen? Den första frågan, rörande skydd, har behandlats i avsnitt 6.2 där tydligare lagstiftning föreslås till skydd för de nationella minorite- terna. Den andra frågan rörande minoriteters möjligheter till infly- tande, har behandlats utförligt i avsnitt 6.8 och berörs inte närmare i detta avsnitt. Förslag till åtgärder lämnas också i avsnitt 6.8. Som svar på den tredje frågan, vilket stöd som behövs, konstate- rar jag att det krävs dels stödjande åtgärder som stärker implementeringen (avsnitt 6), t.ex. aktiva åtgärder för att främja språken, dels åtgärder som förbättrar möjligheterna att få utbildning på och i minoritetsspråken (avsnitt 7), och dels åtgärder rörande utvidgat förvaltningsområde (detta av- snitt). Det bör än en gång påpekas att konventionsåtagandena således inte handlar om att sverigefinnarna som grupp eller som enskilda indi- vider skulle vara tvungna att tala finska i kontakter med myndig- heter och andra endast av den anledningen att de inte behärskar svenska språket. Däremot finns det givetvis många enskilda indivi- der som kan ha bristande kunskaper i svenska språket och därmed stora svårigheter i kontakter med myndigheter m.fl. och även be- höver kunna tala finska av den anledningen. Synpunkter från sverigefinnar rörande ett utvidgat förvaltningsområde inte om minoritetsspråkskonventionens primära syfte, som ju är att höja statusen på minoritetsspråken. I det följande avsnittet redovisas det som kommit fram under ut- redningens arbete som rör sverigefinnarnas synpunkter rörande ett utvidgat förvaltningsområde och även andra synpunkter av bety- delse för finska språkets fortlevnad i . 9.2Åtgärder för att nå sverigefinnar i regionen Frågan om ett förvaltningsområde har väckt stort intresse bland sverigefinnarna i och samt hos sverigefinska media. Sverigefinska media har spelat en mycket viktig roll i sam- manhanget. Genom medias rapportering har enskilda fått kunskap om utredningens uppgift och frågan om en utvidgning av förvalt- ningsområdet för finska. Utan medias medverkan hade det varit mycket svårt att nå ut med information till den sverigefinska all- mänheten. då utredningen arbetat med denna fråga har det förts en livlig minoritetspolitisk debatt i sverigefinska me- dia.