sou · GTB398 · 2006-01-01 00:00:00 — Våra förslag kommer att innebära ökade administrations- kostnader för . För det första kommer Jordbruks- verket enligt förslaget att vara den myndighet som skall pröva alla behörighetsfrågor (legitimation för djursjuksköterskor och hov- slagare samt godkännande av yrkesutövare med legitimation inom humansjukvården). hanterar ca 120 veterinära legitimationsärenden , varav 70 med svensk utbildning (enkel handläggning) och 50 med utländsk utbildning (fördubblad handläggningstid). Denna hantering tar enligt beräkningar en årsarbetskraft i anspråk. Enligt uppskattningar kan förslaget innebära att ytterligare ca 110 ansökningar skall behandlas . Det rör sig då om enkla ärenden som beräknas ta en halv årsarbetskraft i anspråk. För det andra skall vara den centrala tillsyns- myndigheten med ansvar för samordning och utbildning. I tillsynsarbetet ingår också att avge yttranden till (ca 100 ärenden ) samt att föra register över legitimerade veterinärer (ca 2 000). För den veterinära tillsynen (över de ca 1 400 kliniskt verksamma veterinärerna) används ungefär en årsarbetskraft. Med fyra nya yrkesgrupper att utöva tillsyn över kommer detta arbete att utökas. Emellertid bör tillsynen över djursjuksköterskor kunna samordnas med den för veterinärerna så att inga nämnvärt ökade kostnader uppstår. Tillsynen över husdjursteknikernas verksamhet bedöms inte heller medföra några ökade kostnader eftersom verksamheten är föremål för tillsyn enligt bl.a. lagen (1985:342)om kontroll av husdjur, m.m. och lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. När det gäller tillsynen över hovslagare kommer den emellertid att medföra ökade kostnader eftersom den inte kan Konsekvenser av våra förslag samordnas med annan tillsyn. Beroende på ambitionsnivån beräknar att 1,5 till 2 årsarbetskrafter kan behövas för det utökade tillsynsarbetet. Länsstyrelserna som utövar den operativa tillsynen över veterinärerna kommer att behöva utökade resurser om tillsynen skall kunna bedrivas på ett godtagbart sätt. Med de nya yrkesgrupperna kan antalet yrkesutövare under tillsyn komma att fördubblas. Redan nu har länsveterinärerna svårt att hinna med det mål som har satts upp för den veterinära tillsynen, en inspektion . Enligt till regeringen om den veterinära tillsynen1 har endast en knapp tiondel av tillsynsobjekten (arbetsplatser med klinisk veterinär verksam- het) besökts. Antalet tillsynsobjekt var mellan 10–30 per länsveterinär. är det emellertid så att läns- veterinärerna i sin tillsyn i praktiken inspekterar hela verksamheten på arbetsplatsen, inte bara den som veterinärerna utövar. Detta innebär att tillsynen över djursjuksköterskorna inte bör medföra någon ytterligare kostnad i och för sig. Däremot är hovslagare en helt ny grupp som fordrar en annan form av tillsyn än veteri- närerna, särskilt eftersom deras verksamhet i stor utsträckning är ambulerande. Utöver dessa kostnader kommer sannolikt kostnaderna för utbildning att öka, eftersom en del yrkesutövare kommer att behöva kompletterande utbildning för att kunna ansöka om exempelvis legitimation. 19.2Förslaget om begränsningar i rätten att behandla djur Vi föreslår att den som, utan att tillhöra djurhälsopersonalen, idkar yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård, skall omfattas av särskilda regler om begränsning i rätten att behandla djur. Bestämmelserna innebär dels att vissa åtgärder är förbjudna i sådan verksamhet och dels att ett särskilt straffansvar införs för den som skadar eller riskerar att skada ett djur i sådan verksamhet. ligger ansvaret för att djur får adekvat vård helt och hållet på djurägaren. Detta ansvar skall även främst åvila djurägaren. Vårt förslag innebär att också den som behandlar djuret 1 Redovisning av tillsynen över den veterinära verksamheten, , Dnr. 32- 668/05. Konsekvenser av våra förslag skall ha ett ansvar för att djuret inte orsakas skada. Ansvaret omfattar såväl skador orsakade av behandlingen i sig och skador orsakade av att adekvata vårdinsatser avbryts eller skjuts upp. Till straffbestämmelsen har kopplats en möjlighet för att förbjuda den som dömts för sådant brott att utöva yrkes- verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Bestämmelserna innebär väsentligt förbättrade möjligheter att komma till rätta med oseriösa behandlare, vilket är av stor vikt för djurs hälsotillstånd och inte minst för djurskyddet. Straffansvaret innebär att det ställs högre krav på den yrkesutövare som omfattas av bestämmelserna och att utrymmet för oseriösa behandlare minskar och att yrkesutövarna inom verksamhetsområdet i större utsträckning kan konkurrera på lika villkor. Förslaget bedöms inte medföra några större kostnadsökningar utan bör kunna rymmas inom nuvarande anslag. 19.3Förslaget om specialistgodkännande för veterinärer Vi föreslår att skall godkänna specialister. Enligt den nuvarande lagstiftningen räcker det för att få kalla sig specialist att man har ett intyg utfärdat av Veterinärmedicinska Sällskap (SVS). Ett sådant intyg kan man få antingen efter genomgången utbildning i SVS regi, eller efter genomgången annan utbildning som av SVS bedömts likvärdig. I båda fallen krävs dessutom en examen som anordnas av SVS. Förfarandet är reglerat i föreskrifter och innebär att godkänner utbildningsplaner och utser ledamöterna i examina- tionskommittéerna. Med vårt förslag blir det i stället som skall godkänna specialisterna. En genomgången examen hos SVS skall inte längre vara en förutsättning för godkännande, i stället skall såväl svenska som utländska utbildningar bedömas och kunna leda till godkännande. De specialistgrenar som skall finnas samt de kompetenskrav som skall gälla för dem bör även fortsättningsvis anges i föreskrifter. Kompetenskraven bör innebära att utbild- ningen innehåller både teoretiska och praktiska moment och att den avslutas med en examen. När nya specialistområden introduceras skall ansökningar om specialistgodkännande i enlighet med eventuella övergångsregler också prövas av . Konsekvenser av våra förslag Jämfört med det nuvarande systemet innebär vårt förslag att såväl svenska som utländska utbildningar på ett mer konkurrens- neutralt sätt kan ligga till grund för ett specialistgodkännande. Det innebär också att nuvarande oklarheter i fråga om rätt till överklagande och rätt för SVS att ta ut avgifter, undanröjs. Den föreslagna ordningen medför ökad rättssäkerhet för den enskilde veterinären. Kostnadsmässigt bör det emellertid inte innebära några större skillnader för den veterinär som vill ha ett godkännande som specialist eftersom SVS tar ut avgifter för sin hantering av ärenden, vilket motsvarar den avgift som kan komma att ta ut för specialistansökningen. Den nuvarande hanteringen av specialistutbildningarna, dispens- förfarande och anordnande av examen sköts av SVS. En del av arbetet sker ideellt, en del finansieras med ansöknings- och examinationsavgifter medan övriga kostnader har belastat . Vårt förslag innebär att SVS även kommer att vara en utbildningsanordnare men inte längre skall svara för prövningen av andra utbildningar eller av dispensansök- ningar. Behandlingen av ansökningar om specialistgodkännande skall ske hos , vilket innebär en kostnadsökning i form av ökad administration. Det löpande arbetet, dvs. prövning av ansökningar inom befintliga specialistområden där sökanden har en tidigare bedömd utbildning, exempelvis från SVS, är inte särskilt resurskrävande, medan ansökningar från utländska veterinärer, bedöms kräva betydligt mer resurser, framförallt i form av sakkunniga bedömningar, genom exempelvis remitteringar till SVS och (). När nya specialist- områden införs och många dispensansökningar skall prövas, ökar naturligtvis belastningen avsevärt . Vår bedömning är att det kan komma att röra sig om tjugo till trettio ansökningar om specialistgodkännande , vilket kan ta i anspråk ca en femtedels årsarbetskraft. Till detta kommer eventuella kostnader för att inhämta yttranden vid bedömningar av nya utbildningar. 19.4Förslaget om bedövning vid kastrering av ren När det gäller kastrering av ren föreslår vi att detta även i fortsättningen skall kunna ske utan att veterinär anlitas. Emellertid innebär vårt förslag att det av djurskyddsskäl bör införas ett krav Konsekvenser av våra förslag att ingreppet skall ske under lokalbedövning. Av denna anledning anser vi att ingreppen inte som kan utföras av vem som helst, i stället bör det ställas krav på att den som skall utföra ingreppet skall ha viss utbildning. Sådan utbildning skall vara en förutsättning för att en veterinär skall kunna delegera läkemedelsanvändningen till den som skall utföra ingreppet. En grov uppskattning visar att i genomsnitt ca 20 kastrationer genomförs per sameby och år. Alla renägare i en by behöver därför inte utföra kastrationer, vilket kan komma att innebära att endast ett par renägare per sameby genomgår utbildningen. Om ett färre antal renägare med bättre utbildning utför fler kastrationer kan detta innebära en minskad risk för felbehandlingar. Med förslaget får vi ett ökat djurskydd och mindre lidande för djuren som behandlas. Kravet på utbildning kommer att innebära ökade kostnader för renägarna. Vi antar att utbildningen skulle kunna vara av ungefär samma omfattning som den s.k. C-15 utbildningen som anordnas för djurägare som skall utföra delegerad läkemedelsbehandling. Utbildningen omfattar och Svenska Djurhälsovården som är den huvudsakliga utbildningsanordnaren tar för en sådan kurs (för icke medlemmar). Denna kostnad får fördelas bland dem som anlitar den utbildade. Eftersom det mycket sällan används bedövning i samband med kastrering av ren får renägaren också en ökad kostnad för läkemedlet. Om kravet innebär att lokalbedövning skall användas är kostnaden ca per ingrepp. Om kravet även skulle innebära att ett allmänt antiinflammatoriskt preparat skall användas (något som vi inte föreslår) så är kostnaden i stället ca per ingrepp. Förslaget om krav på bedövning i samband med kastrering av ren medför enligt vår mening endast förhållandevis små kostnader för den enskilde näringsidkaren och inga statsfinansiella kostnader. Enligt 15 § kommittéförordningen skall särskilt redovisas om ett förslag har betydelse för den kommunala självstyrelsen, brottslig- heten och det brottsförebyggande arbetet, sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i Konsekvenser av våra förslag förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. I detta avsnitt redovisas de av de ovan nämnda områden som enligt vår mening kan komma att påverkas av förslagen. Vi kan inte se att något förslag kommer att få några stora konsekvenser för jämställdheten. När det gäller djursjukvårdarna så kan effekten av att yrket regleras bli att yrket får högre status vilket i sin tur kan leda till en löneökning för yrkesgruppen. Eftersom djursjukvårdaryrket är i det närmaste helt kvinnodominerat, kan förslaget bidra till att utjämna löneskillnaderna mellan män och kvinnor. Ökad status och högre lön kan dessutom föra med sig att fler män söker sig till yrket. 19.5.2Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet Våra förslag innebär att de regler som gäller för den som skall anlita någon för behandling av ett djur, eller som skall utföra behand- lingen, blir tydligare. I jämförelse med de nu gällande reglerna blir de nyare enklare att följa och kommer också av de flesta att uppfattas som rimligare. Det utökade straffansvaret innebär också att samhället får ett effektivare medel för att motverka hänsynslös och plågsam behandling av djur. Vi anser därför att förslagen kan ha en positiv inverkan på djurskyddet i samband med att djur behandlas. 19.5.3Konsekvenser för små företag Inom djurens hälso- och sjukvård bedrivs näringsverksamhet i stor utsträckning av små företag. Vår bedömning är att våra förslag i huvudsak inte kommer att medföra några skillnader i förhållandet mellan små och stora företag inom området för djurens hälso- och sjukvård. Emellertid kan vissa kostnader för den kvalitetshöjning som förslagen innebär vara svårare att bära för små företag än för stora. En sådan kostnad är exempelvis ökade lönekostnader som kan bli en följd av att en ny yrkesgrupp regleras. Konsekvenser av våra förslag vinster som blir följden av att veterinär arbetskraft frigörs kan också bli större för ett stort företag än för ett litet. bedömer vi att det är de små företagen som har mest att vinna på att fler arbetsuppgifter kan utföras självständigt av annan personal än veterinär och utan krav på veterinär närvaro, eftersom det kan blir lättare att planera verksamheten. Initialt kommer förslagen att, utöver de kostnader som angetts ovan under respektive avsnitt, också innebära kostnader framförallt i form av ökad administration hos . För det första kommer möjligheten att ansöka om legitimation respektive godkännande att innebära att ett stort antal ansökningar skall behandlas . har beräknat att det kan röra sig om ca 1 000 ansökningar om legitima- tion och ca 50 ansökningar om godkännande. kommer enligt förslaget vissa övergångsbestämmelser att gälla, vilket innebär att en del ärenden kommer att vara relativt komplicerade och resurskrävande att handlägga. har beräknat att handläggningen av ansökningar under dessa år kommer att sysselsätta drygt tre årsarbetskrafter , drygt sex , och drygt tre årsarbetskrafter under det tredje året. Därefter kommer, som ovan redovisats, hanteringen av ansökningar från samtliga yrkesgrupper (även veterinärerna) att kräva ungefär 1,5 årsarbetskraft. Förslagen kommer dessutom att medföra behov av förändringar av många av föreskrifter. Detta kräver enligt också extra resurser (drygt en halv årsarbetskraft). Vi kan konstatera att de förslag som vi lägger kommer att innebära kostnader för staten i form av ökad administration hos Jordbruks- verket på grund av flera ansökningar om legitimation och för ökade resurser hos och länsstyrelserna då fler yrkes- utövare ställs under tillsyn. Konsekvenser av våra förslag För hovslagare har staten redan avsatt medel till Djurskydds- myndigheten för hantering av ansökningar och ett register. Dessa medel bör därför överföras till . För övriga yrkesgrupper finns inga medel avsatta. När det gäller ansökningar om legitimation för djursjuksköterskor och god- kännande av humanmedicinskt utbildade yrkesutövare så har beräknat att ett normalärende kan kosta ca medan ett komplicerat ärende kan vara dubbelt så dyrt. Denna kostnad kan delvis finansieras genom en ansökningsavgift. tar ut en avgift om för en ansökan om veterinärlegitimation, vilket är detsamma som tar ut för ansökan om att bli certifierad hovslagare. Genom att höja ansökningsavgiften kan en större del av kostnaden finansieras. Även för hanteringen av specialistgod- kännande bör ta ut en ansökningsavgift. När det gäller kostnaderna för tillsyn så har vi konstaterat att det framförallt är tillsynen över hovslagarna som gör att kostnaderna ökar såväl inom som hos länsstyrelserna. Denna yrkesgrupp, liksom de övriga nya reglerade yrkesgrupper har tidigare inte stått under någon särskild tillsyn i sin yrkesutövning. Däremot har de, precis som alla som hanterar djur, stått under tillsyn. Genom att dessa yrkesgrupper nu hamnar under tillsyn, bör behovet av tillsyn enligt djurskyddslagstiftningen minska. När det gäller att finansiera tillsynen vill vi peka på möjligheten att ta ut avgifter på sätt som sker i fråga om miljötillsynen och livsmedelstillsynen. Övergångskostnaderna för föreskriftsarbete bör rymmas inom förvaltningsanslaget, medan övriga kostnader kan innebära att Jordbruks- verket måste tillföras ytterligare anslagsmedel. Dessa bör för övergångstiden kunna tas från anslaget 42:3 Djurhälsovård inom utgiftsområde 23. Under detta anslag anvisas medel för djurhälso- vård i form av förebyggande hälsokontroll och till djursjuk- datasystemet i syfte att begränsa skadeverkningar av smittsamma djursjukdomar och förebygga spridning av zoonoser2. I den mån omprioriteringar inom detta verksamhetsområde inte kan ske bör näringens djurhälsoorganisationer kunna öka sina bidrag. 2004/05:1 utg. omr. 23 avsnitt 5.8.3. 20.1Förslaget till lag om yrkesverksamhet inom området för djurens hälso- och sjukvård 1 kap. Allmänna bestämmelser 1 § Bestämmelserna i denna lag syftar till att främja djurens hälso- och sjukvård så att yrkesverksamheten inom detta område utövas på ett sådant sätt att en god och säker vård erbjuds och en god djurhälsa uppnås. Lagen skall vidare bidra till att samhällets krav på djurskydd, smittskydd och livsmedelssäkerhet tillgodoses. Här anges lagens mål/syfte. 2 § I denna lag ges bestämmelser om yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård i fråga om -skyldigheter för djurhälsopersonal (2 kap.), -behörighets- och legitimationsregler (3 kap.), -begränsningar i rätten att behandla djur (4 kap.), -tillsyn (5 kap.), -disciplinpåföljd och återkallelse av legitimation m.m. (6 kap.), -verksamheten i och sjukvård (7 kap.), -ansvarsbestämmelser, överklaganden m.m. (8 kap.). Avgränsning av tillämpningsområdet, samt redogörelse för vad lagen innehåller. 3 § Med djurens hälso- och sjukvård avses i denna lag sådan verksamhet som innebär att någon undersöker djurs hälsotillstånd eller behandlar djur genom att vidta eller föreskriva åtgärder i syfte att förebygga, påvisa, lindra eller bota sjukdom, skada eller därmed jämförligt tillstånd hos djur. Här definieras begreppet hälso- och sjukvård för djur. Av definitionen följer att den verksamhet som besiktningsveterinärer ägnar sig åt inte faller under begreppet. Inte heller kan en veterinärs förvaltningsuppgifter vid en myndighet omfattas även om arbetet berör området, t.ex. när en veterinär fattar beslut om smittbekämpning. 4 § Med djurhälsopersonal avses i denna lag den som utövar yrkesverksamhet inom djurens hälso- och sjukvård och som 1.har legitimation enligt 3 kap. 2 §, har godkännande enligt 3 kap. 8 §, eller med stöd av 3 kap. 6 § använder en skyddad yrkestitel, 2.enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag tillhandahåller tjänster inom yrket under ett tillfälligt besök i utan att ha svensk legitimation för yrket. Av bestämmelsen framgår att djurhälsopersonal endast omfattar sådan yrkesutövare som på något sätt är behörighetsreglerad. Således omfattas inte praktikanter eller annan personal som saknar utbildning och behörighetsbevis. Begreppet djurhälsopersonal är därför snävare än begreppet hälso- och sjukvårdspersonal inom humansjukvården då det senare begreppet även omfattar sådan personal som saknar behörighetsreglering men som arbetar på en vårdinrättning. 1 § Den som tillhör djurhälsopersonalen skall utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. En liknande bestämmelse finns i 7 § första stycket behörighetslagen och den gäller enbart för veterinärer. utsträcks kravet på vetenskap och beprövad erfarenhet till all djurhälsopersonal. Det är således inte tillåtet för djurhälsopersonal att praktisera behandlingsmetoder som inte står på vetenskaplig grund eller har stöd i beprövad erfarenhet. Eftersom den veterinär- medicinska kunskapen ständigt utvecklas måste djurhälsopersonal för att kunna efterkomma bestämmelsen förbättra sin yrkes- kompetens t.ex. genom fortbildning. Av 4 § i detta kapitel följer att ansvaret för denna kompetensutveckling vilar på var och en som tillhör djurhälsopersonalen. Givetvis kan förutsättas att också personalens arbetsgivare har ett starkt intresse av kompetens- utveckling och att denne därför är beredd att stödja sådan utveckling. 2 § I sin verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård skall den som tillhör djurhälsopersonalen vid utfärdande av intyg om djurs hälso- tillstånd eller vård iaktta noggrannhet och omsorg. Motsvarar i huvudsak veterinärers nuvarande skyldighet enligt 4 § första stycket punkten 3 veterinärinstruktionen. Bestämmelsen omfattar all djurhälsopersonal som kan komma att utfärda intyg. I och med att bestämmelsen flyttas till denna lag kan underlåtenhet att efterkomma bestämmelsen, om övriga förutsättningar är uppfyllda, bli föremål för disciplinansvar. Det blir vidare möjligt för att ingripa med stöd av 5 kap. 6 § denna lag. 3 § Den som tillhör djurhälsopersonalen skall i sin yrkesverksamhet föra journal över hälso- och sjukvård avseende djur. Motsvarar veterinärinstruktionens 4 § första stycket punkten 1. Ett åsidosättande kan bli föremål för disciplinpåföljd om förutsätt- ningarna i övrigt är uppfyllda. Också vid brott mot denna bestämmelse kan ingripa med stöd av 5 kap. 6 § denna lag. 4 § Den som tillhör djurhälsopersonalen bär själv ansvar för hur han eller hon utför sina arbetsuppgifter. Ny bestämmelse som motsvarar LYHS 2 kap. 5 §. Bestämmelsen klargör att varje yrkesutövare som tillhör ett reglerat yrke har ett eget ansvar för sina arbetsuppgifter. Bestämmelsen gäller bara den som tillhör djurhälsopersonalen. Den som bistår sådan personal har inte ett eget ansvar för arbetsuppgifterna enligt denna bestämmelse. Dennes ansvar följer istället av bestämmelserna i 4 kap. och av djurskyddslagens bestämmelser. Såsom sagts i kommentaren till 1 § ovan innefattar bestämmelsen också ett ansvar för den egna kompetensutvecklingen. Vidare torde följa ett självständigt ansvar för egna arbetsuppgifter innebär att den som tillhör djurhälsopersonalen endast utför sådana arbets- uppgifter som han eller hon har kompetens för. Bedömer en behörighetsreglerad yrkesutövare att han eller hon inte har kompetens att exempelvis utföra en behandling som krävs för att bota ett visst djur skall han eller hon hänvisa djurägaren till personal med rätt kompetens för behandlingen. 5 § Den som tillhör djurhälsopersonalen får överlåta en arbetsuppgift till någon annan som tillhör djurhälsopersonalen endast när det är förenligt med kravet på en god och säker vård. Den som överlåter en arbetsuppgift till annan som tillhör djur- hälsopersonalen svarar för att denne har förutsättningar att fullgöra uppgiften. Om det behövs skall särskilda instruktioner lämnas. Paragrafen, som saknar motsvarighet i behörighetslagen, innebär att det är möjligt att inom gruppen av dem som tillhör djurhälsopersonalen delegera arbetsuppgifter. Vid en riktigt utförd delegering går ansvaret för hur arbetsuppgiften utförs över på den som mottar delegeringen. Den som överlåter en uppgift har skyldighet att tillse att mottagaren har tillräcklig kompetens samt att det vid behov ges instruktioner. En liknande bestämmelse finns på humansidan (LYHS 2 kap. 6 §). Ansvaret för hur uppgiften utförs övergår till den som mottar uppgiften om delegeringen skett på ett riktigt sätt och om mottagaren är djurhälsopersonal. Annars stannar ansvaret för att uppgiften utförs på rätt sätt kvar på den som överlåtit uppgiften. 6 § Den som inom enskild verksamhet tillhör eller har tillhört djur- hälsopersonalen eller medhjälpare till sådan personal får inte obehörigen röja vad han eller hon i sin yrkesutövning har fått veta om enskildas affärs- eller driftsförhållanden. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör sådan uppgifts- skyldighet som följer av lag eller förordning. I det allmännas verksamhet gäller bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100). Motsvarar behörighetslagens 9 § med tillägget att sekretess inte gäller om man har en uppgiftsskyldighet som följer av annan författning. Brott mot tystnadsplikten är straffbart enligt 20 kap. 3 § . 7 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter om djurhälsopersonalens skyldigheter i fråga om läkemedelshantering, journalföring och intygsskrivning. I fråga om veterinärer finns motsvarande bemyndigande i 7 § andra stycket behörighetslagen. I denna paragraf har skyldigheterna konkretiserats.