sou · GTB354 · 2006-01-01 00:00:00 — anställning eller utbildning, vård eller behandling av olika slag, blod- eller urinprov samt fullgörande av skadeståndsskyldighet. En skyddstillsyn får förenas med högst 200 dagsböter, vare sig böter har föreskrivits för brottet eller inte. På samma sätt som gäller vid villkorlig dom får en dom på skyddstillsyn med den tilltalades samtycke förenas med en föreskrift om samhällstjänst. Samhällstjänst kan inte kombineras med skyddstillsyn med särskild behandlingsplan eller med fängelse enligt 28 kap. 3 § . Det finns också möjlighet att förena en skyddstillsyn med fängelse i lägst och högst . I sådana fall får rätten inte döma till böter eller meddela föreskrift om samhällstjänst. Skyddstillsynen kan förenas med en behandlingsplan som den dömde har åtagit sig att följa, s.k. kontraktsvård. Undanröjs skyddstillsynen, skall rätten enligt 28 kap. 9 § bestämma en annan påföljd för brottet. Därvid skall skälig hänsyn tas till vad den dömde har undergått till följd av domen på skyddstillsyn samt till böter eller fängelse som dömts ut enligt 2 eller 3 § eller 34 kap. 6 §. I fall som här avses får dömas till fängelse än vad som är föreskrivet för brottet. Samhällstjänst är inte någon självständig påföljd utan en föreskrift vid antingen villkorlig dom eller skyddstillsyn. Samhällstjänsten innebär en skyldighet att som anges i domen utföra visst oavlönat arbete. om samhällstjänst förutsätter dels att alternativet till att meddela sådan föreskrift skulle vara att döma till fängelse, dels att det fängelsestraff som skulle kommit ifråga inte är längre än . I alla ärenden där domstolen begärt yttrande enligt 1 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål m.m. skall den lokala pröva om det finns förutsätt- ningarna för samhällstjänst. Utredningen skall utmynna i en bedömning av personens lämplighet för samhällstjänst. I första hand skall dennes förut- sättningar att genomföra samhällstjänsten på ett godtagbart sätt beaktas. Det innebär att det krävs en bedömning av hans eller hennes förmåga att anpassa sig till generella krav på arbetsförmåga, punktlighet, drogfrihet och samarbetsförmåga. Om domstolen beslutar om samhällstjänst skall i domen anges det fängelsestraff som annars skulle ha dömts ut och det antal arbetstimmar (40–240) som den dömde skall utföra. Arbetet är oavlönat och skall utföras . Antalet timmar skall stå i proportion till brottslighetens straffvärde. Den dömde skall full- göra samhällstjänsten enligt en arbetsplan som upprättas av den lokala . får ändra eller upphäva en föreskrift om samhällstjänst, när det finns skäl till det. En föreskrift om samhällstjänst får ändras på talan av åklagaren när det finns skäl till det. Om en villkorlig dom eller skyddstillsyn undanröjs på grund av ny brottslighet skall rätten, om den bestämmer en ny påföljd, ta skälig hänsyn till vad den dömde undergått till följd av föreskrift om samhällstjänst. I sådana fall får rätten döma till fängelse än vad som är föreskrivet för brottet. Har en uppgift om alternativstraff lämnats skall detta beaktas när fängelsestraffets längd bestäms. Enligt 28 kap. 6 a § och 30 kap. 9 § andra stycket 3 kan påföljden skyddstillsyn förenas med en behandlingsplan, som den dömde har åtagit sig att följa (kontraktsvård). Av avgörande vikt för om denna påföljd skall väljas är – utöver att det skall finnas förutsättningar för skyddstillsyn som påföljd – att missbruk av beroendeframkallande medel eller något annat särskilt förhållande som kräver vård eller annan behandling i väsentlig grad har bidragit till att brottet har begåtts. Dessutom måste den tilltalade förklara sig villig att gå igenom lämplig behandling som enligt en för honom eller henne uppgjord plan kan anordnas i samband med verkställig- heten. Rätten skall, om den planerade behandlingen är av avgörande betydelse för att döma till skyddstillsyn, i domslutet ange hur långt fängelsestraff som skulle ha dömts ut, om fängelse i stället hade valts som påföljd. Domen skall också innehålla en föreskrift om den behandlingsplan som den dömde har åtagit sig att följa. Kontraktsvård är inte någon självständig påföljd utan en dom på skyddstillsyn med en kvalificerad föreskrift och normalt med ett angivande av ett alternativt fängelsestraff. Att ett alternativt fängelsestraff anges i domen har i huvudsak två syften; dels är det vägledande för domstolen om det blir aktuellt med ett undan- röjande, dels blir det påtagligt för den dömde vad han riskerar om han inte fullföljer kontraktsvården. Enligt förarbetena är kontrakts- vård normalt inte aktuellt om straffvärdet uppgår till . I det stora flertalet av kontraktsvårdsdomarna anges alter- nativstraffet till fängelse i mindre än enligt Kriminalvårdens officiella statistik. Kontraktsvård kan således ses som ett alternativ till fängelse- straff. Målgruppen är personer som normalt skulle dömas till fängelse men vars brottslighet i väsentlig grad kan relateras till missbruk av beroendeframkallande medel och som är villiga att underkasta sig vård och behandling enligt en särskild plan. Också andra omständigheter som kräver vård och behandling kan utgöra grund för kontraktsvård. En förutsättning för att påföljden skall kunna bestämmas till kontraktsvård är att frivården upprättat ett förslag till behandlings- plan. Frivården har ansvaret för den utredning och planering som skall ligga till grund för behandlingsplanen. Förslaget skall alltid utformas i samverkan med och den som skall svara för behandlingen (vårdgivaren). Det skall innehålla en utredning om den misstänktes missbruk och andra förhållanden av betydelse för behovet av vård eller annan behandling. Den som förslaget gäller skall också ha godkänt planen. Alla typer av vård och behandling kan förekomma liksom deltagande i kriminalvårdens programverksamhet. Bedömning av den misstänktes motivation och vårdbehov är en viktig del av utredningen och behandlingsplaneringen. Förutom den misstänkte och den tilltänkta vårdgivaren bör medverka aktivt i detta arbete. I utredningen bör i princip enbart vårdbehovet vara styrande för valet av behandling men frivården bör även beakta att den före- slagna vården inte är helt orealistisk i förhållande till brottets straff- värde. Denna bedömning bör framgå av yttrandet till domstolen. Behandlingsplanen skall anpassas till den misstänktes behov och förutsättningar. Den misstänkte skall ges detaljerad information både om de allmänna reglerna för skyddstillsyn och om planens Han skall ges skälig betänketid innan han lämnar sitt skriftliga godkännande. Härutöver bör planen reglera vårdgivarens anmälningsskyldighet till frivården och åklagaren vid misskötsamhet. Ett eventuellt behov av en längre övervakningstid än normalt skall motiveras. Vid kontraktsvård får rätten i domen enligt 28 kap. 5 § fjärde stycket förordna om längre övervakningstid än . Övervakningstiden får dock inte sättas längre än vad som behövs för att behandlingen skall kunna slutföras och får inte överstiga prövotiden. När rätten dömer till kontraktsvård får det enligt 28 kap. 6 a § tredje stycket i samband med behandlingsplanen före- skrivas att den som ansvarar för behandlingen skall anmäla till den lokala och åklagaren, om den dömde allvarligt åsidosätter vad som åligger honom enligt planen. Undanröjs skyddstillsynen, skall rätten enligt 28 kap. 9 § brotts- balken bestämma en annan påföljd för brottet. Har uppgift om ett alternativt fängelsestraff lämnats i domen skall rätten, om den dömer till fängelse, beakta detta när straffets längd bestäms. Skälig hänsyn skall tas till vad den dömde har undergått till följd av domen på skyddstillsyn. Detta kan leda till att påföljden bestäms till fängelse än vad som angetts som alternativstraff och även till att fängelsestraffet blir kortare än vad som är föreskrivet för brottet. Bestämmelsen innebär att vid undanröjande av en dom på kontraktsvård skall domstolen, beakta det alternativa fängelsestraffet samt ta skälig hänsyn till vad den dömde har undergått till följd av domen på skyddstillsyn. Ju mer av behandlingen som den dömde har genomfört desto större bör avräkningen vara. Även hur ingripande behandlingen har varit bör få betydelse. Vid snabba och grova återfall i missbruk bör ingen eller endast en mindre avräkning ske. Domstolen bör dock inte döma ut ett längre fängelsestraff än vad som angetts som alternativstraff i kontraktsvårdsdomen. När en kontraktsvårdsdom undanröjs på grund av återfall i brott gäller vid straffmätningen samma principer som vid undanröjande på grund av misskötsamhet (se 34 kap. 6 § femte stycket ). Reglerna om ådömande av fängelse finns i 26 kap. . Fängelse ådöms enligt vad för brottet är stadgat eller Maximitiden för tidsbestämda straff är och minimitiden är satt . I de olika brottens straffskalor anges inte alltid någon lägsta tid för fängelsestraffet. Däremot är straffmaximum alltid utsatt. När någon döms för flera brott skall rätten som regel döma till ett gemensamt straff för brotten enligt 30 kap. 3 § . Fängelse får enligt 26 kap. 2 § användas som ett gemensamt straff för flera brott, om fängelse kan följa på något av brotten. I sådana fall får fängelse sättas över det svåraste av de högsta straff som kan följa på brotten men får inte överstiga de högsta straffen sammanlagda med varandra. Det får inte heller överskrida det svåraste straffet med mer än 1.ett år, om det svåraste straffet är kortare än fängelse , , om det svåraste straffet är fängelse eller längre men inte uppgår till fängelse , , om det svåraste straffet är fängelse eller längre. Normalt anses dock de tillämpliga straffskalorna vara tillräckliga för att omfatta även de fall där straff skall bestämmas för flera brott. Det finns också en särskild reglering i 26 kap. 3 § för vissa fall av återfall i mycket allvarlig brottslighet, t.ex. mord, grov våldtäkt, grov misshandel och grovt narkotikabrott. Bestäm- melsen infördes i samband med att interneringspåföljden avskaffades. Den innebär att den som har dömts till fängelse i lägst och därefter begår brott som är belagt med fängelse , för återfallet kan dömas till fängelse som med överstiger det högsta straff som kan följa på brottet eller, om det är fråga om flera brott, det högsta straff som med tillämpning av reglerna om gemensamt straff kan följa på brotten. Det längsta tidsbestämda straffet som kan dömas ut i en sådan återfallssituation är . Denna straffskärpningsregel är fakultativ och även om förutsättningar för dess tillämpning föreligger skall straffskalan för det aktuella brottet normalt vara tillräcklig för att återfallet skall kunna beaktas. Brott som någon har begått innan han har fyllt får inte läggas till grund för straffskärpning enligt bestämmelsen. Den som dömts till fängelse skall för verkställighet av straffet tas in i kriminalvårdsanstalt om inte annat är särskilt föreskrivet. 3.2.8Överlämnande till särskild vård Överlämnande till särskild vård regleras i 31 kap. . Det är fråga om tre olika brottspåföljder, nämligen överlämnande till vård inom (ungdomar), överlämnande till vård enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall (missbrukare) och överlämnande till rättspsykiatrisk vård (psykiskt störda). I kapitlet återfinns också den frihetsberövande påföljden sluten ungdoms- vård. Dessa påföljder räknas inte som kriminalvårdspåföljder och behandlas därför inte av kommittén. 3.2.9Straffmätning och val av påföljd Reglerna om straffmätning och påföljdsval finns i 29 och 30 kap. . Det är en relativt omfattande och komplicerad reglering som här endast redovisas mycket översiktligt. Enligt 29 kap. 1 § skall straffet, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Vid bedömningen av brottets straffvärde skall rätten särskilt beakta den skada, kränkning eller fara som gärningen har inneburit, vad den tilltalade har insett eller borde ha insett om detta samt de motiv och avsikter som han har haft. Det finns också uppräknat olika omständigheter som särskilt skall beaktas som försvårande och således ökar straffvärdet. Som exempel kan nämnas att brottet haft rasistiska motiv eller att den tilltalade har visat särskild hänsynslöshet. Vidare finns i lagtexten uppräknat omständigheter som särskilt skall beaktas som förmildrande och alltså kan innebära att brottet får ett lägre straffvärde. Ett sådant exempel är om brottet föranletts av stark mänsklig medkänsla. Rätten kan också vid bedömningen av straffvärdet ta hänsyn till om gärningsmannen har gjort sig skyldig till brott. I första hand skall dock återfall i brott beaktas genom påföljdsvalet eller genom förverkande av villkorligt medgiven frihet. När det sedan gäller frågan om vilken påföljd som skall väljas kan inledningsvis nämnas att enligt 1 kap. 5 § är fängelse att anse som en svårare påföljd än böter. Vidare anges i 30 kap. att fängelse är att anse som en svårare påföljd än villkorlig dom och skyddstillsyn. Dessa båda påföljder är likställda varandra i svårhetshänseende och de är båda svårare än böter. De olika överlämnandepåföljderna är inte svårhetsgraderade vare sig i förhållande till varandra eller till övriga påföljder. Vid påföljdsvalet skall rätten fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse. Fängelse är således den påföljd som skall användas i sista hand. Som skäl för fängelse får rätten, utöver brottslighetens straffvärde och art, beakta att den tilltalade har gjort sig skyldig till brott. När det gäller brott som någon har begått får rätten döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl och i sådana fall skall påföljden normalt i stället bestämmas till sluten ungdomsvård. Har brottet begåtts i åldersintervallet 18–21 får fängelse dömas ut endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl. Det finns ett förbud mot att döma den som begått brott under påverkan av allvarlig psykisk störning till fängelse. I sådana fall skall rätten således välja en annan påföljd. Anser rätten att inte någon annan påföljd än fängelse bör ådömas skall den tilltalade vara fri från påföljd. Som skäl för villkorlig dom skall rätten vid påföljdsvalet beakta om det saknas särskild anledning att befara att den tilltalade kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet. Ett särskilt skäl för domstolen att välja villkorlig dom i stället för fängelse, är om den tilltalade samtycker till att domen förenas med en föreskrift om samhällstjänst. En sådan föreskrift skall dock vara lämplig med hänsyn till den tilltalades person och övriga omständigheter. En villkorlig dom skall förenas med dagsböter, om inte ett bötesstraff med hänsyn till skyldighet att fullgöra samhällstjänst eller andra följder av brottet skulle drabba den tilltalade alltför hårt eller om det finns andra särskilda skäl mot att döma till böter. När det gäller skyddstillsyn skall rätten vid val av påföljd som skäl för skyddstillsyn beakta om det finns anledning att anta att denna påföljd kan bidra till att den tilltalade avhåller sig från fortsatt brottslighet. Särskilda skäl för skyddstillsyn i stället för fängelse kan vara att en påtaglig förbättring skett av den tilltalades personliga eller sociala situation i något hänseende som kan antas ha haft samband med hans brottslighet. Vidare kan rätten särskilt beakta om den tilltalade undergår behandling för missbruk eller annat förhållande som kan antas ha samband med hans brottslighet. Ytterligare skäl för skyddstillsyn kan vara om missbruk av beroendeframkallande medel eller något annat särskilt förhållande som kräver vård eller annan behandling i väsentlig grad har bidragit till att brottet har begåtts och den tilltalade förklarar sig villig att gå igenom lämplig behandling som enligt en för honom uppgjord plan kan anordnas i samband med verkställigheten (s.k. kontraktsvård). Slutligen anges som ett särskilt skäl för skyddstillsyn att den tilltalade samtycker till att skyddstillsynen förenas med en föreskrift om samhällstjänst och en sådan föreskrift är lämplig med hänsyn till den tilltalades person och övriga omständigheter. Vid bedömningen av frågan om skyddstillsyn bör förenas med dagsböter skall rätten beakta om detta är påkallat med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller art eller om den tilltalade har återfallit i brott. Skyddstillsynen får förenas med fängelse, men det gäller endast om det är oundgängligen påkallat med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller till den tilltalades tidigare brottslighet. Om påföljden bestämts till fängelse skall rätten vid straffmätningen utöver straffvärdet i skälig omfattning beakta olika omständigheter som talar för att gärningsmannen får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. Det kan t.ex. vara fråga om den tilltalades höga ålder eller dåliga hälsa. Som ytterligare exempel kan nämnas om gärningsmannen på grund av brottet utvisar eller förlorar sin anställning. Rätten kan om det finns särskilda skäl döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. möjlighet för rätten att meddela påföljdseftergift om det anses uppenbart oskäligt att döma till påföljd. Vid straffmätningen skall också särskilt beaktas den tilltalades ungdom när han har begått brott innan han fyllt . Även i dessa fall får rätten döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. Det kan också nämnas att ingen får dömas till fängelse på livstid för brott som han har begått innan han fyllde . 3.2.10Vissa andra följder av brott Av 1 kap. 8 § framgår att förutom påföljd kan brott föranleda andra reaktioner som förverkande av egendom, företags- bot eller annan särskild rättsverkan och skyldighet att betala skadestånd. I 20 kap. finns regler om åtalsunderlåtelse. Åklagaren får i vissa fall underlåta att väcka åtal under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts. Det finns även särskilda bestämmelser om åtalsunderlåtelse för unga lagöverträdare. Slutligen skall enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond den som döms för ett eller flera brott, om fängelse ingår i straffskalan för något av brotten, i dom eller strafföreläggande åläggas att betala en avgift på (brottsofferavgift). Enligt lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. skall det inhämtas yttrande från den lokala kriminalvårds- myndigheten när det behövs i ett brottmål för att avgöra påföljdsfrågan eller om det annars krävs en särskild utredning om en misstänkts personliga förhållanden eller om åtgärder som kan antas bidra till att han eller hon avhåller sig från fortsatt brottslighet. Om den utredning som behövs ändå finns tillgänglig för rätten eller om den inhämtas på annat sätt behöver rätten dock inte ta in något sådant yttrande. Syftet med yttrandet är att det skall tjäna som underlag för domstolens påföljdsval och vid behov ligga till grund för hjälp och stöd till den misstänkte fram till dess dom meddelas. Yttrandet och den utredning som behövs för yttrandet skall anpassas efter rättens behov av beslutsunderlag i varje enskilt fall. Vidare tjänar yttrandet som underlag för kriminalvårdens åtgärder under verkställigheten. Finns det tidigare utförd personutredning om den misstänkte skall frivården, om myndigheten bedömer den utredningen som tillräcklig, underrätta rätten om detta Lagen och förordningen (1992:289) om särskild personutredning i brottmål, m.m. innehåller bestämmelser om bl.a. de person- utredningar som frivården ansvarar för. Vidare har KVS meddelat föreskrifter och allmänna råd om personutredning och yttrande i brottmål. Det är den lokala som skall utföra den utredning som behövs för yttrandet. Myndigheten kan vid behov förordna en särskild personutredare att bistå med utredning. Om det inte finns särskilda skäl skall utredningar och yttranden till domstolen utföras av handläggare inom frivården. I de fall en extern utredare anlitas svarar frivården för att denne har tillräcklig kompetens för uppgiften. Yttrandet skall, förutom ett sammandrag av uppgifter som framkommit under utredningen, innehålla ett ställningstagande i påföljdsfrågan. De ställningstaganden i påföljdsfrågan som kan komma i fråga är om övervakningsbehov inte föreligger, om behov av övervakning föreligger liksom övriga förutsättningar för fri- vårdspåföljd samt om behov av övervakning föreligger, men förutsättningar för frivårdspåföljd saknas t.ex. med hänsyn till brottets straffvärde eller art, upprepade återfall i brott eller tidigare misskött övervakning. Kan något ställningstagande i påföljdsfrågan inte lämnas eftersom den misstänkte har vägrat att medverka vid utredningen eller inte har gått att nå skall det anges i yttrandet. Det bör framgå av yttrandet om samhällstjänst och/eller kontraktsvård har övervägts. Då skyddstillsyn föreslås bör yttrandet också innehålla ett förslag till en verkställighetsplan med klart angivna mål. Om möjligt skall den misstänkte delges innehållet i yttrandet och bedömningen i påföljdsfrågan samt ges tillfälle att uttrycka sin mening om det. I förordningen (1998:642) om verkställighet av frivårdspåföljder, frivårdsförordningen, finns regler om verkställigheten av villkorlig dom. Kriminalvården har i princip ansvar för verkställigheten men när det gäller en villkorlig dom som inte är förenad med samhällstjänst inskränker sig ansvaret till en anmälningsskyldighet. Den lokala skall skyndsamt anmäla till åklagaren om myndigheten anser att domstolen bör fatta vissa beslut, t.ex. undanröja den villkorliga domen och bestämma en annan påföljd för brottet. När en villkorlig dom har förenats med en föreskrift om samhällstjänst är dock kriminalvårdens ansvar mer långtgående (se vidare avsnitt 3.3.3). Skyddstillsyn fortgår under en prövotid av från den dag då påföljden börjar verkställas. Skyddstillsyn börjar som huvudregel att verkställas för domen. Rätten får dock förordna att övervakningen skall anstå till dess domen har vunnit laga kraft mot den dömde. Frivårdens arbete regleras bl.a. av frivårds- förordningen. KVS har också utfärdat föreskrifter och allmänna råd om frivårdens arbete med dömda under övervakning m.m. När någon döms till skyddstillsyn skall det anges i domen vilken lokal kriminalvårdsmyndighet som skall ansvara för övervakningen av den dömde. Myndigheten skall genast vidta de åtgärder som behövs för att övervakningen snabbt skall bli verkningsfull. Har det inte förordnats en övervakare i domen skall myndigheten förordna en övervakare genast, om påföljden har börjat verkställas, och i annat fall så snart verkställigheten skall påbörjas. Övervakaren skall samarbeta med den lokala kriminalvårds- myndigheten och underrätta myndigheten om allt som är av betydelse för övervakningen. Vidare bör övervakaren samråda med den dömdes familj och andra närstående för att få deras bistånd att hjälpa och stödja den dömde. och på begäran skall övervakaren rapportera till myndigheten om den dömdes förhållanden. Övervakaren skall underrätta den dömde om innehållet i rapporten, om särskilda skäl inte talar mot det. Det är den lokala som skall se till att varje övervakningsuppdrag blir utfört på ett tillfredsställande sätt. Myndigheten skall ge övervakarna råd och riktlinjer om hur uppdragen skall utföras och fortlöpande lämna dem annat biträde. Den skall också se till att övervakaren får reda på innehållet i domen och i yttrande som lämnats enligt lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m. Myndigheten skall vidare se till att övervakaren får reda på vad den dömde har att rätta sig efter och vilka följderna kan bli av att den dömde begår brott eller på något annat sätt inte fullgör sina skyldigheter Det är en handläggare vid myndigheten eller en annan lämplig person som förordnas till övervakare. Den dömde bör få tillfälle att yttra sig om valet av övervakare. Det anses önskvärt att den som döms till skyddstillsyn får en lekmannaövervakare.