prot · GT09133 · 2006-06-01 00:00:00 — Om sagt att ett beslut är oklokt och oförnuftigt är det vettigt att regeringen också för fram det. För det andra: Mina kolleger som arbetar i utskotten i ser fram emot att få en större del av samrådet och en större del av EU-arbetet. Undersökningar har visat att inte bara de utan en stor del av den svenska ledamöter känner sig oinvolverade i EU-arbetet och skulle vilja ta en större del i det samråd som sedan avgör mycket av det de ska göra sedan. EU-frågorna och det som görs i EU styr i hög grad lagstiftningen i . talesman för flyktingfrågor i är jag. Min kritik bygger på erfarenhet. Till viss del är det en självkritik. Jag skulle säkert ha kunnat samråda med övriga ledamöter i . Jag har försökt att göra det ett antal gånger . Men det är också kritik mot systemet för att exemplifiera problemet med att de ledamöter som inte är talesmän i frågor, som inte är engagerade i frågor såtillvida att de sitter i utskotten som berör dem, också är de som senare ska samråda i dessa sakfrågor. Risken blir att det alltid är ett parti, olika vilket, som inte har just den ledamoten i utskottet när just den frågan avhandlas, och därför låter regeringens linje, som verkar klok och förnuftig vid första anblicken om man inte kan bakgrunden och sitt partis ställningstagande till , flyta igenom. Jag ser det som ett problem. Jag tycker att det är bättre att ledamöterna med sakkunskap är med i samrådet, såsom nu föreslås. Utskottens arbete med EU-frågorna varierar. Det här förslaget innebär att alla utskott tvingas ta del av EU-frågorna och tvingas vara med i samrådet. Det tycker jag är bra. 15 () replik: säger att det är många oinvolverade som skulle vilja vara med. Vad är det som hindrar att utskotten arbetar med grön- och vitböcker, producerar skrivelser och opinionsyttringar? Det är ingenting som hindrar detta. Men det är tydligen så, som uttrycker saken, att utskotten måste tvingas. Om utskotten måste tvingas tvivlar jag på att det finns ett våldsamt växande engagemang och behov av att vara med, vilket är inriktningen på det här arbetet. har företrätt i . Möjligen blandar han samman organisationsfrågan och strukturfrågorna med förhållandet att faktiskt vara i minoritet. Får man inte en majoritet med sig blir man i minoritet. Då behöver inte ståndpunkterna från den andra sidan underkännas bara därför att de inte sammanfaller med dem som skulle vilja ha i sammanhanget. Innan någon meddebattör kommer på den geniala jämförelsen kring mandat och bundna mandat, vill jag säga att vi möjligen ser resultatet av den uteblivna kompromissen i KU som ett resultat av att det i varje fall uppfattades som att Socialdemokraterna hade ett bundet mandat. Det illustrerar väl då att det kanske inte är så fiffigt med bundna mandat. Men när man, som , inte egentligen ser något alls positivt med EU, är det naturligtvis bra att sätta käppar i hjulet, kasta grus i maskineriet och förhindra EU från att fatta kloka, förnuftiga beslut. 16 () replik: låter det som om tycker att ett beslut fattat av EU per definition är ett klokt och förnuftigt beslut. Det är väl, om något, en ganska extrem hållning. EU kan väl som alla politiska beslutsmaskinerier fatta både kloka och mindre kloka beslut. Det är i fråga om de mindre kloka besluten jag tycker att det är bra att agerar som en bromskloss. För att sålla dem från de kloka behövs en aktiv riksdag där de folkvalda representanterna för folk får göra klart vilka ställningstaganden de har och hur de ser på olika frågor. Diskussionen om bundna mandat blir en kvasidiskussion eftersom omröstningarna inte binder regeringen men gör klart för regeringen vad tycker. Jag har exemplifierat med flyktingfrågorna för att visa problemet med , som jag uppfattar det . Mitt problem med hållning är att han det står så i den socialdemokratiska reservationen vill rigga systemet på ett sådant sätt att regeringen får majoritet för sina ståndpunkter fler gånger än man har majoritet i sakfrågan. Jag läser meningen igen: Helheten går förlorad när olika ledamöter deltar beroende på ärende, och vad en regering behöver stöd i är just övergripande helhetsbedömningar för nationens bästa. Här har vi i grunden olika uppfattningar om hur ska agera i EU-frågor. ska inte ge regeringen stöd för nationens bästa. ska göra klart vad man tycker, och den hållning i en sakfråga som har majoritet bland folk genom dess valda ombud ska också vara den hållning som företräder i EU-arbetet. Avslutningsvis har vi frågan om tvång. Det var tydligen jobbigt att jag använde det begreppet för att säga att alla utskotten måste arbeta med EU-frågorna. Det finns många tvång i det här huset. Utskotten tvingas arbeta med alla motioner som väcks. Vi tvingas stifta lagar när regeringen föreslår det åtminstone behandla propositioner. Det är väl inte så konstigt att vi också tvingas arbeta med EU-frågorna när de berör så pass mycket av de lagar och andra beslut som gäller för folket i landet. 17 (): inledde debatten med att säga att den här debatten ter sig annorlunda för Socialdemokraterna. Jag kan ändå trösta med att i den långa process som har lett fram till dagens debatt har Socialdemokraterna varit precis som vanligt, det vill säga man har ensidigt behandlat alla de frågor som ingår i riksdagsstyrelsens framställning utifrån ett renodlat regeringsperspektiv och man har varit väldigt oförmögen att se behandlingsordningen i parlamentet med några andra glasögon än regeringens glasögon. Det andra som har varit närvarande är det stora partiets perspektiv och därmed den totala oförmågan att se de problem som partier som är något mindre än Socialdemokraterna möter i det parlamentariska arbetet. Det har lett till att Socialdemokraterna trots en lång och utdragen process i princip har sagt nej till varje förändring av vårt interna arbete. Jag vill gärna hålla med om att det är olyckligt att vi bryter traditionen och att ett stort parti därtill blir överkört i processen. Jag är också av uppfattningen att när det gäller politikens infrastruktur, de grundläggande spelreglerna för vårt arbete, är det angeläget att eftersträva så breda lösningar som möjligt. Men av det kan ändå inte följa att Socialdemokraterna i varje läge ska ha vetorätt mot varje förändring. Jag vill understryka att vi har haft en ovanligt lång och ovanligt gedigen beredningsprocess i det här arbetet. Det är tillsattes. Det är fick tilläggsdirektiv. Vi har haft ett antal remissvändor till partigrupperna riksdagsgrupperna i huset. Men trots det har Socialdemokraterna varit oförmögna att rubba sig en millimeter i arbetet. Det är det som har lett fram till den unika situationen att talman och företrädare för sex partier i riksdagsstyrelsen är beredda att genomföra de nu föreslagna förändringarna i arbete trots att socialdemokratin inte är med på vagnen. Det beror på att socialdemokratin under processen har uppträtt med den maktens arrogans som jag också anser att var en exponent för i sitt inledningsanförande. Innan jag går in på sakfrågorna vill jag inom parentes säga att jag lyssnade med intresse på inlägg. Det var nog mandatperiodens magsuraste anförande. Det var ingenting som var rätt i den process som har förevarit. Riksdagsstyrelsen har absolut inte fattat någonting, fru talman! Men de värsta formella ofullkomligheterna och allmänna tankehaverierna har gudskelov kunnat rättas till under behandling efter rådigt ingripande av . Jag tackar för detta. Men jag vill också säga att jag under långdragna arbete har sett med vilken kraft och energi gruppledare har engagerat sig i arbetet, hur han har försökt överbrygga motsättningar mellan partierna, söka gemensamma lösningar och fördjupa diskussionen. Jag vet också med vilken noggrannhet han har gått tillbaka till den kristdemokratiska riksdagsgruppen för att försöka förankra sitt arbete i . Om inte har märkt någonting av detta är det ett problem mer för än för beredningsprocess. Jag var inne på att det finns en ganska lång bakgrund. De förslag om förändringarna i EU-arbete som ingår i det här betänkandet tog sin början i en bred arbetsgrupp under förste vice talmannens ledning en arbetsgrupp med representanter för samtliga partier, en arbetsgrupp som arbetade efter en konsensusprincip, en arbetsgrupp vars rapport remitterades till samtliga partigrupper i , för att därefter ånyo processas i , riksdagsstyrelsen och . Det är inte en hafsig beredning. Det är inte en slarvig beredning, även om slutpunkten av den har blivit ett ställningstagande i sak som inte gillar. Vad är det då som är så förgripligt? Förändringen i förslaget innebär att vi får en institutionaliserad ordning i för behandling av vitböcker och grönböcker. är bilden väldigt diversifierad. En del utskott lägger ned mycket energi på de här preliminära tankedokumenten från EU:s institutioner, och andra gör det inte. Vi har från flera partier sett ett behov av att få en institutionaliserad ordning, där de här diskussionerna inte bara förs i utskottens slutna rum utan där vi också tillser att utskotten för sina diskussioner och tankar till kammaren i form av ett utlåtande. Det är viktigt att vi får en ökad tyngdpunkt på detta, därför att det samråd som äger rum i är inriktat på beslutsfattande som ska ske på ett rådsmöte , det vill säga där besluten i realiteten redan är fattade. Där EU-arbete brister är i alla de ärenden som är på väg in i unionens olika beslutsprocesser, och det är där en ökad tyngdpunkt behöver läggas. Då är det bra att ha en ökad institutionaliserad ordning som gör att utskotten tvingas diskutera grön- och vitböckerna och föra den diskussionen till . Det är inte en beslutsordning liknande den som gäller för lagstiftning, som påstås i den socialdemokratiska reservationen nr 1. Det är inte sant. Här har man en ordning där det inte finns någon motionsrätt för ledamöter med anledning av utskottets diskussion kring grön- och vitböckerna, där diskussionen i kammaren inte heller kan leda fram till några för regeringen bindande beslut eller något tillkännagivande till regeringen, men där det ändå finns en möjlighet att föra utskottets diskussion öppet inför svenska folket i denna kammare och där man sedan lägger ärendet till handlingarna och ve och fasa! då har möjlighet att rösta om med vilket resonemang man ska lägga ärendet till handlingarna. Då säger att det är inget större problem att får möjlighet att diskutera EU-frågorna. Det var ju bra att det inte var ett större problem att fick diskutera EU-frågorna. Men det är jätteförgripligt om man kan rösta om med vilket resonemang, med vilken motivering, som en grönbok eller en vitbok ska läggas till handlingarna. Jag menar att detta inte är det icke-beslut som i sitt inledningsanförande påstod att det var. Jag menar att det inte heller är ett beslut bindande för regeringen på det sätt som påstås i den socialdemokratiska reservationen. Det är med de vackra ord som någon av våra domstolar i ett remissyttrande till uttryckte det preliminära synpunkter av konstitutionellt oförbindande karaktär. De är enligt vår mening ägnade att bredda och fördjupa den parlamentariska EU-debatten. Det tycker jag är bra. Jag bestrider inte att det är som företräder i det mellanstatliga och överstatliga samarbetet, men det innebär inte att vi ska lägga en munkavle på den parlamentariska debatten i Europafrågorna. Får jag sedan säga att i alla dessa ärenden har vägletts av en ambition att ge också de mindre partierna i bättre arbetsförutsättningar och arbetsvillkor. Det är ett skäl till den ordning som föreslås för , det vill säga att det parti som saknar en ledamot eller en suppleant i som sitter i det utskott som ska samråda om ska ha möjlighet att ta in en ledamot från det utskottet. Då säger i sin reservation för det första: Nej, det finns inget behov av extra sakkunniga i . Och varför skulle Socialdemokraterna vara de som är ägnade att göra den bedömningen? Ska inte varje parti kunna göra den bedömningen för sig? För det andra: Det är synd om statsråden, för det blir svårare att planera arbete. Det är återigen det här ensidiga regeringsperspektivet. För det tredje: Det står i reservationen från Socialdemokraterna, vilket också citerade, att bygger på att en regering kan ha ett förtroendefullt samarbete med en fast krets av EU-nämndsledamöter. Jag skulle vilja säga att det förtroendefulla samarbetet i väldigt hög grad beror på hur regeringens företrädare uppträder i , snarare än att de möter samma ansikten varje gång. Det är lätt för Socialdemokraterna att ta lätt på den här frågan. Ni har så många ledamöter och suppleanter i att ni kan ha företrädare från varje fackutskott i . Även vi moderater är ganska gynnade. Vi kan ha företrädare som ledamöter och suppleanter i som representerar i alla fall de EU-relevanta utskotten. Men för mindre partier är det betydande svårigheter. Med det här förslaget öppnar vi nu en möjlighet för också de mindre partierna att låta sig företrädas i av de ledamöter som de i varje fall anser bäst skickade för detta. Låt mig säga några ord om utskottsindelningen. Det här har också med de mindre partiernas arbetsvillkor att göra. Jag vill understryka att inför enkammarriksdagen gjordes det noggranna överväganden av hur många utskott man skulle ha. De övervägandena utgick just ifrån att man för att få drägliga arbetsvillkor behövde ha en viss relation mellan antalet riksdagsmandat å ena sidan och antalet ledamots- och suppleantplatser i utskotten å andra sidan. Problemet var att den diskussionen utgick från riksdagsordningens bestämmelse om att utskotten ska bestå av lägst 15 ledamöter och 15 suppleanter. Vi har i realiteten etablerat en ordning där utskott har 17 ledamöter och 17 suppleanter. Då är den noggrant penetrerade relation mellan antalet riksdagsmandat och antalet ledamotsplatser i utskotten som ingick i förarbetena till enkammarriksdagens tillkomst passé. Den relationen är rubbad, och det gör att det för många partier blir svårt att besätta platserna. Det motiverar en minskning av antalet utskott, och man kan diskutera hur den ska gå till. Jag vill understryka att det finns två skäl, som jag tycker är ganska tydliga, för den sammanläggning av utskott som riksdagsstyrelsen nu har föreslagit. Det här är oerhört trög materia. Sedan enkammarriksdagens tillkomst 1970 har vi, trots kontinuerliga diskussioner , mäktat med att byta namn på jordbruksutskottet till miljö- och jordbruksutskottet och att flytta regionalpolitiken från arbetsmarknadsutskottet till näringsutskottet. Det är i stort sett vad vi har orkat med. Det är förvisso en trög materia. Med denna sammanläggning delar vi inte längre upp civilrätten mellan två utskott, och vi får en ordning där alla utskott har ett ansvar i budgetprocessen och ett eget utgiftsområde, något som dagens lagutskott som bekant saknar. Låt mig allra sist säga att det har varit intressant att ta del av beskrivningarna av KU:s inre liv och olika partiers eventuella och potentiella kompromissvilja. Men den diskussionen bortser helt från det ganska omfattande och i tiden långt utdragna arbete som har bedrivits i med återkommande återkopplingar till partigrupperna. Jag vill säga att den processen har varit oändligt mycket mer genomtänkt, demokratisk och transparent än vad en uppgörelse i KU:s slutna rum skulle ha kunnat vara. Med det ber jag att få yrka bifall till förslag i betänkande 21. På några punkter innebär utskottets förslag ändringar i huvudbestämmelserna i riksdagsordningen. Jag yrkar, fru talman, att samtliga förslag till ändringar antas med endast ett beslut. Om den erforderliga majoriteten inte uppnås yrkar jag i andra hand att förslaget antas som vilande enligt benämnd beslutsordning som gäller för stiftande av grundlag. 18 () replik: För att börja inte riktigt där slutade men alldeles innan, nämligen med hans värderingar av arbete, förstod jag det på det sättet att vi hade utfört ett onödigt arbete. Det här var så väl förberett av gruppledarna, den sfär där rör sig, att närmast borde ha uppträtt som expeditionsvaktmästare och bara skickat detta vidare. Det är naturligtvis ett problem i den här diskussionen att befinner sig med sin kunskap i den här processen långt tillbaka. Jag vet ingenting närmare om där jag har arbetat. Men, , vi har faktiskt arbetat tillsammans i riksdagsstyrelsen. Och riksdagsstyrelsen och talmannen har ju i riksdagsstyrelsen inte tagit ställning till det här förslaget. Riksdagsstyrelsen valde, av skäl som kanske kan utveckla när han erinrar sig processen, att bara överlämna kommitténs betänkande utan något eget ställningstagande. Det borde väl kanske ha observerat som en av ledamöterna i riksdagsstyrelsen. Om hade lyssnat på mitt inledningsanförande där jag poängterade vikten av att ledamöter engagerar sig i EU-arbetet hade inte vanföreställningarna behövt komma om att vi i praktiken skulle vara ointresserade. säger att vi har ett regeringsperspektiv. Jag skulle vilja säga att vi har ett regeringsformsperspektiv. Grundlagen skapar en ram med en minoritetsregering och de förutsättningar som är. Om man ogillar minoritetsregeringen är det misstroendeförklaringen som ska användas. majoritet försöker nu justera i frågan. Utgångspunkten är väl att det kommer att vara ständiga socialdemokratiska regeringar? Därför måste reglerna riggas utifrån den utgångspunkten. 19 () replik: Jag kritiserar inte för att gör det beredningsarbete som ankommer på utskottet att göra fattas bara annat. Men och ett antal andra talare har ondgjort sig över processen. Jag har då tyckt att det har funnits skäl att erinra om att det har funnits en ganska lång och ganska gedigen beredningsprocess i det här ärendet med återkommande återkopplingar till de sju riksdagsgrupperna här i huset. Det har varit en process som har varit väldigt transparent, inte minst i jämförelse med hur det skulle vara om satt och förhandlade med öppna eller bundna mandat i slutna sammanträdesrum. Det är ingen kritik mot att ni har tagit ett beredningsansvar. Jag har till och med tackat KU-ledamoten för de förbättringar som har bidragit till med sin beredning. Enligt min uppfattning är det att se verkligheten med ett ensidigt regeringsperspektiv om man till och med uppfattar en diskussion i kammare om grön- och vitböcker som ett hot mot regeringens möjligheter och förutsättningar att företräda i det mellanstatliga och överstatliga samarbetet. 20 () replik: Jag tror att på ett bra sätt har beskrivit dynamiken i de här besluten. hävdar att det inte är voterandet som avgör graden av bundenhet, utan det är processen i sig i debatten här. anser att så är det inte, utan det är ett icke-beslut som ska fattas, och det är inte bindande för någon, vare sig utskott, riksdag eller regering. Det har också framförts av remissinstanser. Men det finns också remissinstanser som har riktat kritik ur konstitutionell utgångspunkt för den här anordningen och för det här systemet. Då kunde väl möjligen stödja sig i en del av debatten också på de remissinstanserna. Om förtjänstfullt har gjort förbättringar av det här förslaget från är det väl kanske så att så förfärligt gedigen har beredningen ändå inte varit såsom här försöker ge ett intryck av. Det är inte heller på det sättet att Socialdemokraterna är emot varje förändring. I varje fall är det min uppfattning. När det gäller om det hade funnits utrymme för att fortsätta en diskussion och kanske se om det gick att hitta en bättre kompromiss för att vi ville se vad som skulle kunna vara möjligt att få en bredare uppslutning kring beklagar jag att det är på det här sättet . Det gör ju alla talare utom som tycker att den här överkörningen är nödvändig att göra ur demokratisk synpunkt och för att öka insynen i EU-arbetet och annat. Jag tycker kanske att de argumenten kräver en ganska hög röst för att över huvud taget tränga igenom. De tränger inte igenom på grund av saklighet i varje fall. 21 () replik: Sanningen är ju att vi har hållit på att föra en dialog med Socialdemokraterna om hur vi ska kunna komma framåt för att fördjupa och bredda EU-debatten och för att få drägligare arbetsvillkor för partier som inte är fullt lika stora som parti, och det har varit lögn att komma framåt. Det har inte saknats försök. Det har varit en långt utdragen process. Det har varit många utsträckta händer. Men det har varit tvärstopp, ingen beredvillighet att föra den diskussionen till slut från socialdemokratins sida. Jag menar att det är alldeles klarlagt att den av oss nu föreslagna beslutsordningen när det gäller ärendehanteringen kring grön- och vitböckerna är av en sådan art att de beslut som fattas i inte är konstitutionellt bindande för regeringen, därmed, enligt min mening, inte heller ett konstitutionellt problem. Däremot hoppas jag att debatten, den fria debatten, är ägnad att påverka alla beslutsfattare, för det är ett av debattens syften. Jag tycker inte att regeringen ska uppfatta en öppen debatt i som ett hot mot regeringen. 22 () replik: Jag hade precis bestämt mig för att inte begära replik på anförande när han gjorde personangreppet på mig. Han påstod nämligen, om jag uppfattade honom rätt, att jag höll mandatperiodens magsuraste anförande här när jag inledde den här debatten. Fru talman, innebörden av det är väl att inte brukar lyssna på debatter. Det är mycket som man kan diskutera i sakfrågorna här och huruvida det är rätt berett eller inte. Men jag skulle vilja fråga om hanteringsprocessen, att man lämnar ett förslag som spretar åt olika håll, skickar det vidare till KU utan behandling i riksdagsstyrelsen och utan remissförfarande och bara lägger allting i KU:s knä. Tycker att det är ett korrekt och bra sätt att hantera den här typen av frågeställningar? 23 () replik: Ja, det tycker jag. Låt mig först säga att jag absolut inte gjorde något personangrepp. Jag gjorde ett konstaterande. Det är naturligtvis inte invändningsfritt. Som mycket riktigt konstaterar är det klart att jag inte lyssnar på alla riksdagsdebatter. Det finns många andra riksdagsdebatter som jag inte har hört. Jag kan naturligtvis inte utesluta att det finns någon ledamot som i någon av de debatterna har vaknat till på fel sida och låtit ännu mer magsur. Jag utesluter inte det. Det här betänkandet handlar om vitt skilda frågor. Det handlar om utskottsindelning, roll, EU-arbetet i kammaren, hela motionsinstitutet, debattformerna. Det är klart att det spretar. Det rör ett vitt spektrum av frågor som har med riksdagsarbetet att göra. I den meningen är det inte särskilt originellt. Förslagen spretar inte. De är väl sammanhållna i sina olika delar, och jag tycker att det finns en underbyggd argumentation. Bakom detta ligger en ganska långt utdragen process med, som jag återigen understryker, ett antal remissvändor, formella och informella, till förtroenderåd och riksdagsgrupper i de olika partierna. Det har varit en gedigen återkoppling. Det har i hög grad ersatt en formell remissrunda. Att riksdagsstyrelsen sedan inte har tagit formell ställning till förslagen är ingenting att jaga upp sig över. I realiteten har arbetat på riksdagsstyrelsens delegation, och har bestått av riksdagsstyrelseledamöter från de olika partierna. Och man har inte ansett det meningsfullt att ta en särskild omgång i riksdagsstyrelsen utan föra detta ärende till kammaren via . Det är inget konstigt med det. 24 () replik: När det gäller om vi är magsura eller inte, så finns det en väldigt bra regel. Om jag blir utsatt för angrepp om att jag är bufflig, magsur och så vidare så brukar jag ofta säga till vederbörande att titta på sig själv i spegeln. Man kan till exempel i efterhand på webben lyssna på de debatter där man själv har deltagit. Då kanske man får lite jämförelsematerial. Här talar om en gedigen återkoppling. Det föreskrivs ju ett beredningstvång, och det var inte uppfyllt i detta ärende. Det borde man väl ha tänkt på när det gäller gedigenhet i riksdagsstyrelsen. inte skickar detta på remiss är ganska självklart. Det är en kommitté som utreder. är det ju dubbla roller här eftersom gruppledarna har suttit i kommittén.