prot · GU0917 · 2006-11-08 00:00:00 — Våra insatser rinner delvis ut i sanden eftersom de grundläggande politiska förutsättningarna för tillväxt och utveckling ofta saknas i hög grad. Det ligger en stor tragik i detta, och det måste ske förändringar möjligt i många länder i och även i dialog med sina biståndsländer om detta. Jag sätter stor tilltro till den nya regeringen och till biståndsminister . Jag vill här ge dem och alla som lyssnar min syn på problemet och på vad som behöver göras. Fattigdomen och svälten minskar i världen, tack vare ekonomisk tillväxt och en friare handel. Jordbrukets och landsbygdens utveckling går starkt framåt i både och länder. Däremot står i stort sett stilla med oförändrad produktion, fattigdom och ibland svält och svältkatastrofer. WTO-förhandlingar om ökad handel och mindre tullar har givetvis sin betydelse, liksom till exempel att EU:s exportsubventioner ska avvecklas. Men faktum kvarstår, att med nuvarande handelsmönster och tullar expanderar bevisligen jordbruksproduktionen rejält i utvecklingsländer på andra kontinenter, men står stilla i . En grundläggande orsak till denna beklämmande skillnad är att den nationella jordbrukspolitiken i många länder i och i mycket större utsträckning utnyttjar de förutsättningar som finns till att ge jordbruket stabilitet med till exempel produktpriser på åtminstone världsmarknadens nivåer, ibland högre. Det är då som man ger utrymme för jordbrukarna att odla och producera med lönsamhet och utrymme för investeringar. Det sätter skjuts på både produktion och livsmedelsindustri och på landsbygdens utveckling i stort. I däremot styrs alldeles för ofta den nationella jordbrukspolitiken av urbaniserade, kortsiktiga krafter, med resultatet att jordbruket och landsbygden sugs ut ekonomiskt, vilket ger fattigdom, svält och stagnation. Det är ett upprörande faktum att fattiga bönder i många länder bara erhåller halva eller tre fjärdedelar av världsmarknadspriset för sina produkter. Böndernas sparande och investeringsutrymme blir obefintliga. Produktionen stagnerar, och kan inte länderna importera livsmedel eller erhålla matbistånd väntar ofta hunger och svält. Erfarenheterna från framgångsrika länder på andra kontinenter visar tydligt på lösningarna. Jordbruket måste ges förutsättningar att utvecklas på en stabil marknadsekonomisk grund, men med regelverk och skatter som ger stadga och inte brandskattning. Även småbönderna måste kunna förbättra sin produktivitet och öka sina inkomster. Det krävs ekonomiska reformer och en nationell jordbrukspolitik som utvecklar landsbygden och inte dränerar den på resurser. Det krävs insatser för att förbättra infrastruktur och rådgivning, utveckling av system med äganderätt och tillgång till krediter. En svensk forskare, , har tillsammans med andra svenska och asiatiska forskare visat att de nästan utan undantag har lyckats att dramatiskt öka livsmedelsproduktionen per person, i hög grad med hjälp av en aktiv och rättfärdig jordbrukspolitik. Mot denna bakgrund har jag två konkreta förslag på hur i ökad utsträckning måste agera. 1.Sverige ska med de vars utveckling vi särskilt stöder ta upp en förtroendefull dialog om hur en progressiv nationell jordbrukspolitik bör utformas så att en tillväxt på landsbygden och i jordbruket kan uppnås, liknande den som har lyckats med. En sådan grund är egentligen också nödvändig och grundläggande för att våra betydande biståndsinsatser ska kunna få rimlig effekt. De har inte haft rimlig effekt det tror jag att de allra flesta är överens om. 2.Ett led i detta, för att kunna få de här förutsättningarna, är att det svenska biståndet som sker och i ökad utsträckning bör ske utnyttjas till att bidra till uppbyggandet av egna organisationer för landsbygdsbefolkningen, som kan medverka i utformningen av den nationella jordbrukspolitiken, till exempel äganderättsgrundvalar och så vidare. Erfarenheterna från de nordiska ländernas folkrörelseutveckling bör därvidlag tas till vara. bör gärna samordna sina ansträngningar för utveckling mer än med de övriga nordiska länderna. Sammanfattningsvis: Många tror att mer frihandel och mindre tullar sätter fart på stagnerande jordbruksproduktion och koncentrerar debatten till enbart detta. Och visst har det betydelse. Men den nationella jordbrukspolitikens utformning inom givna handelsramar spelar en större roll än många inser, särskilt om politiken inte ger goda förutsättningar för ägande och ansvar och om den brandskattar jordbruket i stället för att stödja rimliga förutsättningar. har lyckats bra, knappast alls. Vi måste ta ansvar för att diskutera detta med våra stora biståndsländer i , i omsorg om dem och deras medborgare, om deras jordbruk och om att våra biståndspengar kan få en rimlig utväxling. 408 () replik: Jag är överens om mycket av det som har sagt. Men jag tycker att analysen av ansvar, framför allt den europeiska jordbrukspolitiken, var ganska enkel. Det enda du nämnde var att det var glädjande att exportsubventionerna tas bort successivt. Vad tycker du om resten av den jordbrukspolitik som vi bedriver i ? Är det inte mycket som borde förändras där också? 409 () replik: Det handlar om två saker. De industrialiserade länderna har alltid skyddat sin livsmedelsproduktion och har ett för stelt regelverk som behöver fasas ut successivt. Det är en bit, och jag är med på detta. Vi diskuterar en friare handel, mindre tullar och mindre regleringar. Men många tror att om vi gör detta inom ramen för WTO, så pang exploderar jordbruk och blir livskraftigt. Så enkelt är det inte alls. Redan inom nuvarande tullar har dramatiskt lyckats utveckla sin landsbygd, sin jordbruksproduktion, medan inte gör det. Ofta suger man ut landsbygden och ger inte förutsättningar för livskraft och utveckling. Det är därför jag vill lyfta fram att vi gärna kan diskutera hur vi inom WTO ska få en friare handel med jordbruksprodukter och avveckla tullar och exportstöd, men när vi ska utveckla jordbruk räcker det inte. Vi måste också se till att länderna har en rättfärdig egen politik. 410 () replik: Det är vi helt överens om. Det är klart att även om vi skulle förändra hela vår jordbrukspolitik skulle problem inte försvinna. Men det skulle göra något. Det är vad vi kan göra direkt. Det är vad vi borde göra direkt. Du säger att det har gått bra för under rådande omständigheter. Men det hade kunnat gå bättre. Det vet du, och det vet jag, för det finns mängder med historier som till och med har kvantifierat i människoliv vad den europeiska jordbrukspolitiken kostar. Därför borde man också betona den, inte för att förneka den andra delen men för att det här är vårt ansvar, det är vad vi kan göra. Vi borde alltid nämna det. Att avskaffa den europeiska unionens jordbrukspolitik borde vara prioritet nr 1 för oss, för det är det som vi kan göra. 411 () replik: När det gäller hur vi ska utveckla jordbruk är EU:s jordbrukspolitik mycket viktig och nr 1, men när vi diskuterar hur länder bäst kan dra nytta av våra omfattande biståndsinsatser och hur vi kan utveckla och ge förutsättningar för fattiga bönder och befolkningar att få det mycket bättre genom tillväxt och utveckling på landsbygden är det i vart fall minst lika viktigt att diskutera de nationella förutsättningarna. Om man vill finns det inom dagens WTO-tullar och regler möjlighet att ge utrymme för lönsamhet och investeringar. är ett utmärkt exempel på detta. länder är tyvärr ett exempel på att man inte har gett detta fundament. Ofta domineras länderna av urbaniserade krafter i städerna som ser för kortsiktigt, som suger ut landsbygden, som gör att bönderna har priser under världsmarknadsnivån. Det är bådeoch. 412 () replik: Jag vill tacka för att han koncentrerade sig på . Det är på den kontinenten vi har den största utmaningen när det gäller internationell utveckling mot fattigdom och för en demokratisk utveckling. Replikskiftet visar också att vi har mycket att göra både från och när det gäller att komma till rätta med problem. är den kontinent där har satt in stora insatser . En av de stora biståndsmottagarna finns ju där. Hur ser du, , på den svenska förda biståndspolitiken? Vad finns det för skillnader? Vad kan vi dra nytta av, och vilken kritik finns? Har den varit alltför passiv, eller har den varit inriktad på fel saker? 413 () replik: har velat så väldigt mycket väl med sina stora biståndsinsatser. Människorna som jobbar inom Sida och har varit i är ju besjälade av detta. Men alla inser nog och erkänner att mycket har fallit på hälleberget. Mycket har inte lett till utveckling. Jag tror att insikten börjar växa om att en grundläggande orsak till att vi inte lyckas är strukturen i de afrikanska länderna. Det gäller äganderätt och alldeles för lite drivkrafter, en politik som beskattar landsbygden och inte stöder och ger förutsättningar för tillväxt utan ser det alltför kortsiktigt. Jag tycker att och vi i vårt bistånd har varit för passiva under många decennier egentligen. Vi får dela det ansvaret. Jag känner att det växer en allt större insikt om det som vi nu diskuterar, och jag har stort hopp och stor tilltro till den nya regeringen och till biståndsminister att hon tillsammans med Sida ska kunna hitta nya vägar för att få i gång vårt bistånd på ett bättre sätt och därmed främja utveckling. 414 () replik: Äganderätten är ju en nyckelfråga och att utveckla ett fritt och självständigt jordbruk i . Men på vilket sätt kan svensk biståndspolitik medverka till det? Är inte det ett mycket långsiktigt förlopp? Har vi tid att vänta på en sådan utveckling? 415 () replik: har inte tid att vänta. borde ha utvecklats mycket bättre . Det är tragiskt att det är som det är. Så vi har inte tid att vänta. Men vi måste göra vad vi kan. Om vi har insikten om att detta är ett viktigt område att jobba på kan vi säga från regeringen och från Sida att vi, när vi diskuterar med våra samarbetsländer om biståndsinsatser, också i högre grad ska diskutera med dem i en förtroendefull dialog om hur förutsättningarna inom det egna landet bör samverka för att stötta biståndsinsatserna. Jag tror att vi måste våga vara mycket tydligare i vår dialog med länderna. Jag tror att vi har fegat lite ibland, inte velat lägga oss i och trott på många goda ambitioner som egentligen inte haft basic. Så här tror jag att vi förtroendefullt måste våga flytta fram positionerna och säga vad vi tror på. 416 () replik: Jag får tacka . Det var ett jättebra inlägg. Som har påpekat ska vi också tänka på att kritisera jordbruksambitionerna inom EU, för de slår ut afrikanska produkter som han sade. Jag skulle ha önskat att du också varit mer kritisk i ditt anförande. Det är ett stort ansvar för oss. Annars håller jag med dig i det mesta du har sagt. 417 () replik: Tack för den repliken. WTO-arbetet för en friare handel tror jag också är rätt inriktning. Vi har för komplicerade skyddsstrukturer. Men det blir fel om vi koncentrerar debatten på WTO-arbetet och att avveckla exportsubventioner. Jag tror att vi många är överens om att minska tullar. Det kan mycket väl bli så att vi gör detta och jordbruk står ändå och stampar. För makten över den nationella politiken ligger hos krafter inom stadsbefolkningen som brandskattar landsbygden på resurser. Om fortfarande världsmarknadspriserna är på halva eller trekvartsnivån i stället för full nivå och även om världsmarknadspriserna höjs kan det vara väldigt tufft. Så jag är med på att det är en viktig fråga att diskutera. Men den andra frågan som jag har lyft fram har kommit bort, och den är nog rätt grundläggande. Den fungerar i . Den fungerar i . Den kommer att fungera i om vi tar ansvar att diskutera detta. 418 () replik: Vi är överens. Jag hade bara önskat att också hade haft med det. Jag tycker att man ska ha båda perspektiven, att ta bort subventionerna men också, precis som han säger, när det gäller det nationella ansvaret. Jag tror att man ska ha foten i båda och inte bara i det ena eller det andra, för då blir det obalans. 419 () replik: Jag får tacka för den här debatten kring en som jag tycker oerhört viktig fråga utöver den viktiga svenska inrikespolitiken och den debatt vi har haft. Låt oss hoppas att alla goda krafter i och i den regering vi har, oavsett vilken regering, med fortsatt rejält bistånd för att stötta ändå kan ta tag i sådana strukturer som har väldigt stor betydelse. 420 (): Jag vill till en början instämma i vad som har anförts om att det känns väldigt hedrande att stå här . Vårt försvar och vår säkerhet har två mycket grundläggande problem. Ett är att inte är medlem i Nato. Det andra är att vi fortfarande dras med ett värnpliktssystem. Det är det senare jag tänkte uppehålla mig vid. För mig är en tvingande pliktuttagning bara berättigad då vår demokrati står under direkt hot. Våra demokratiska värden måste alltid försvaras, men sättet vi gör det på bör förändras och utvecklas i takt . Den hotbild som finns gentemot vår demokrati är komplex och ställer väldigt höga krav. Den ställer krav på att vi har ett brett och aktivt säkerhetstänkande inom många områden. Det är också därför som vi har påbörjat en omställning av Försvarsmakten och på ett aktivt sätt bidrar till en ökad säkerhet genom våra internationella insatser. Men vi behöver fortsätta den omställningen. Pliktuttagningen till dagens försvarsmakt är en kvarleva från en annan tid med andra krav och en annan hotbild. Trots att vi i praktiken nästan avskaffat värnplikten dras vi med det systemfel som pliktsystemet innebär. Tyvärr har det varit svårt att göra en riktig omställning av försvaret. Det är många missuppfattningar som florerar till höger och vänster. Vissa hävdar att värnplikt automatiskt innebär folkförankring. Visst, om många människor känner till en viss verksamhet finns det goda förutsättningar till folkförankring. Men det har inget att göra med värnpliktssystemet, utan det handlar om att människor tycker att verksamheten bedrivs på ett bra och rimligt sätt och att informationen till medborgarna når fram. är det nästan lika många som berörs av värnpliktssystemet som det skulle vara med ett frivilligt system. En del hävdar att bara en viss typ av män skulle söka sig till försvaret och att pliktsystemet på något sätt garanterar mångfald. När värnplikten en gång innefattade halva befolkningen skulle man kanske kunna ha hävdat att den innebar någon form av mångfald, men är detta helt missvisande. gör få personer militärtjänstgöring, i huvudsak män och alla . För att nå verklig mångfald behöver de som rekryterar ha politiska riktlinjer och mål som syftar till att uppnå mångfald, och det har inte . I ett frivilligt system kan och bör vi ha höga krav på att Försvarsmakten ska bestå av människor med olika bakgrund, olika kön, olika ålder med mera. Vi har ett i huvudsak gott demokratiskt ledarskap inom Försvarsmakten. Det finns dock fortfarande en hel del förlegade attityder bland soldater och befäl som hämmar effektiviteten hos förbanden. Dessa attityder gentemot exempelvis kvinnor, invandrare eller HBT-personer har inget att göra med huruvida människor med plikt tas ut till tjänstgöring. Dylika missförhållanden måste vi åtgärda oavsett vilket system vi har. Försvarsmaktens yttersta uppgift är väpnad strid. Vi använder Försvarsmakten i internationella insatser, förvisso i relativt lugna områden, men vi ska komma ihåg att om internationell trupp befinner sig någonstans är det av en anledning. Läget kan snabbt förvärras. Om vi ska skicka svensk trupp måste den kunna agera fullt ut. Vi kan aldrig planera för att undvika skarpa eldstrider. Det förekommer en inställning att en ökad professionalitet i Försvarsmakten skulle leda till att svensk trupp lättare skulle använda sig av våld i stället för att hitta andra lösningar, men det är en mycket allvarlig missuppfattning. Det är bara en tidsfråga innan svensk trupp hamnar i eldstrider man helst hade velat slippa, och när detta händer bör vi ha professionella soldater som fullt ut kan hantera sådana situationer. Ju säkrare soldaterna är på sig själva och på sin grupp, desto säkrare blir det nämligen såväl för deras egen del som för de människor de är satta att försvara. Den svenska utlandsstyrkan är bra, och det är också vida känt internationellt, detta tack vare att vi har en avslappnad men professionell attityd som gör att vi lätt kan samverka med andra nationer, med parter och så vidare. Detta ska vi värna om. Men det har återigen inget att göra med att soldaterna till del är rekryterade från ett värnpliktssystem. Pliktuttagningen till dagens Försvarsmakt är en kvarleva från en annan tid med andra krav och en annan hotbild. Vi behöver ett frivilligt, flexibelt system med kontraktsanställningar av olika längd, ett system med god demokratisk insyn där vi ställer höga krav på mångfald, där män och kvinnor frivilligt kan söka sig in oavsett om de är 18, 28 eller , där befälen både utbildar och leder truppen såväl under utbildningstid som i skarpt läge i missionsområdet, där vi får en kontinuitet som löper över , där rätt person hamnar på rätt plats, där personen i fråga vill vara där och där Försvarsmakten i fråga också vill ha personen där. 421 () replik: Välkommen också till ! Jag ska börja med att hålla med. Jag förstår att det oroar, men har motionerat om könsneutralitet, att både män och kvinnor bör omfattas av det vi vill ha, nämligen värnpliktssystemet. Där märker kammaren också att vår enighet upphör. En sak var lite oklar i anförande, och jag ska be henne utveckla det: Var det frivillighet som systemet skulle bygga på, eller var det professionalism? Ska vi ha ett slags frivilligt värnpliktssystem där man själv får anmäla att man ska delta och så tar vi ut dem vi tycker passar bäst, eller är det en yrkesarmé som förespråkas? Klargör gärna det, för det är ganska stor skillnad på de två modellerna. Sedan vill jag förstås, eftersom valde att inte utveckla frågan om Nato men att ändå nämna den, ge en möjlighet att säga varför det skulle vara så bra att svenska soldater, män och kvinnor det var vi ju överens om skickades i krig för intressen runtom i världen. Varför skulle män och kvinnor födda i försvara amerikanska storföretags intressen i ? 422 () replik: När det gäller frivilligheten och professionaliteten ser inte jag att de står i motsats till varandra. Vad jag menar är inte att vi ska ha ett yrkesförsvar i den formen att man ska agera som soldat hela livet. Som jag ser det ska vi ha ett yrkesförsvar, eftersom det ändå är ett yrke man söker sig dit frivilligt och får betalt för det man gör men då i form av kontraktsanställningar av olika längd. Först har man utbildning och sedan någon form av insats. När det gäller Natofrågan måste vi se till den verklighet vi lever i. Nato är den organisation som fungerar allra bäst när det gäller att samordna olika nationers försvarsmakter till att bedriva någon form av insats. samverkar vi ju på ett gott sätt i exempelvis Kosovo och . 423 () replik: Då förstod vi i alla fall att det inte skulle vara en yrkesarmé. Det finns ju annars företrädare för den linjen även i den svenska försvarsdebatten, alltså att vi även på den punkten skulle ha ett system motsvarande det amerikanska där man i väldigt stor utsträckning är arméanställd eller marinanställd hela sitt liv. Det var bra att vi kunde vara överens på en liten punkt till. Jag tror dock fortfarande att fördelarna med ett värnpliktssystem, även om det inte är alla som kallas som också tas ut, överväger ganska mycket. Det finns nämligen en demokratisk förankring. valde att lite raljant svepa förbi det argumentet, men det finns en demokratisk tankegång i att folket utses att försvara sig självt, att vara förberett på detta, och att man inte överlåter det åt dem som är allra mest intresserade av att försvara sig. Det är nämligen som sagt inte alltid de mest lämpade. Sedan fick jag inget svar på frågan om Nato. Vi fick ett svar om och Kosovo. Det är ju insatser som deltar i ändå. Det kan man vara kritisk till eller stötta. Men min fråga gällde . Varför skulle det vara bra om svenska män och kvinnor åkte dit och försvarade storföretags intressen? 424 () replik: är ju inte Nato i den formen i . Däremot finns det Natomedlemsländer som befinner sig där. Det gäller att hålla isär de begreppen. När det handlar om folkförankringen var det inte alls min mening att vara raljant. All denna typ av mycket samhällsviktig verksamhet, och det har vi flera av, är beroende av en demokratisk folkförankring. Detta är dock inte sammankopplat med att man måste tvinga in människor för att de ska inställa sig och bedriva verksamheten. Det går bra på andra håll polis, äldreomsorg och annan viktig verksamhet att folk söker sig dit frivilligt, och det borde det göra också i Försvarsmakten. 425 (): De kommer i rangliga båtar. De kommer i containrar där man kan andas därför att luften har tagit slut. De kommer över hemliga gränsövergångar som få av oss ens känner till. De kommer därför att de måste. De kommer därför att de är tvingade att fly från sina hemländer, från sina närmaste och från sina familjer, tvingade att lämna allt tvingade att lämna allt! Det finns två sätt att se, minst, på den situation som råder när det gäller världens flyktingar. Man kan välja att välkomna människor hit säga att det inte bara är en konventionsstadgad rätt att söka och åtnjuta skydd undan förföljelse i ett land som vårt utan att människor också är välkomna att göra det. Jag ska utveckla den ståndpunkten alldeles strax. Det finns också ett annat sätt att bemöta människor som tvingas fly från sina hemländer. Man kan säga: Bygg högre murar! Låt färre komma hit! Se till att ingen djävel slipper över bron! Tyvärr är det den politiken som alltför länge har fått styra och ställa i det här landet. Om man väljer den vägen välkomnar man en harmonisering av flyktingpolitiken inom EU. Den medför högre och högre murar. De kan kallas transportöransvar, Dublinkonvention, Schengensystem, kontroller och fingeravtryck. Alla är de brickor i byggandet av de fästningsmurar som just nu omger och EU. Man kan längre ned på samma skala inte i en helt annan värld utan längre ned på samma skala som transportöransvar och höga murar finna det italienska Lega Nords förslag om att sända kanonbåtar mot flyktingar. Och någonstans i det häradet kan man också finna orden från nuvarande migrationsminister om att med polisiära insatser och med trupper bör delta i att försvara de yttre gränserna mot de människor som söker sig till våra länder för att få skydd undan förföljelse. Det är majoriteten här i kammaren, bestående av socialdemokrater och moderater, som bevisat att man har velat fullfölja den linjen. Det har handlat om att man har röstat nej till att apatiska flyktingbarn ska få chansen att stanna. Det har handlat om att man här har sagt nej till flyktingamnesti trots att det också innebär att tusentals människor förvisas till en tillvaro på samhällets skuggsida. För även om man fick avslag enligt den tillfälliga lagen kan man för det mesta inte resa hem, som de svenska myndigheterna hade önskat, utan blir än en gång förvisad till svartarbete, utanförskap och otrygghet. Det är också den linjen, järnaxeln mellan socialdemokrater och moderater, som har gjort att , föga smickrande, har världsrekord i fällningar i . fälldes faktiskt i för att ha kränkt tortyrförbudet. , en av de två som greps av amerikanska militärer på och behandlades kränkande och förnedrande på svensk mark, har också fått den upprättelsen att än en gång har fällts i ett internationellt forum. Den hårda linjen gör att färre får chansen att komma hit, och den förpassar så många av dem som söker sig hit till en tillvaro i förnedring eller till ett tillbakavisande till tortyr. Men det finns också en annan kraft, som samlade in 160 000 namnunderskrifter till stöd för en allmän flyktingamnesti. Det har tidigare i denna kammare hur situationen är är lite oklart funnits fem partier som gemensamt har kämpat.