prot · GT09136 · 2006-06-07 00:00:00 — har jag ställt tre interpellationer till justitieministern kring detta. De slutsatser som jag drar av dessa debatter och av dagens svar från justitieministern är flera. Ministern hänvisar först och främst till ambitioner och till antagna handlingsplan. Det är ett mycket bra dokument. Jag har inga invändningar mot de formuleringar som används i direktiven, som jag har läst med stort intresse. Problemet är bara att företrädare för har varit tydliga med att det inte finns några medel avsatta i budgeten för någonting annat utöver vad som redan är fastlagt fram till och med utgången av . Detta utesluter således effektivt en ny polishögskola eller andra tunga investeringar från att planläggas. Jag är förvånad över att justitieministern inte nämner detta faktum, vilket ju i praktiken gör att alla eventuella beslut om lokalisering och projektering med nuvarande ramar inte kan ske förrän tidigast . Och detta är en alldeles för lång förskjutning när det gäller ett problem som vi uppenbarligen är överens om är viktigt. Dessutom tycker jag att det finns skäl att fundera över den särskilda utredare som då ska utreda den nya polisutbildningen. Kommittédirektiven fastställdes av regeringen, men uppenbarligen är utredaren inte tillkallad . Varför har inte detta skett vi har tappat nästan ? Det är någonting som justitieministern faktiskt bör svara på. Vidare har den kartläggning av mångfaldsarbetet inom polisen som genomfördes av förre länspolismästaren i varit känd . Det är en ansenlig fördröjning , justitieministern, som vi pratar om. Jag tycker att departementets prioritering av den här frågan lämnar rätt mycket övrigt att önska. Både denna försening och den försening på grund av ekonomin som varslar om är mycket olycksbådande för projektet med att få en polishögskola till , någonting som vi tycks vara överens om är viktigt och angeläget. 115 Justitieminister (): Här har vi en fråga som vi är överens om, du och jag. Jag vill också säga att har engagerat sig ordentligt i den här frågan. Jag vet det. Jag har följt den debatten också, från . Men jag tycker att det är lite orättvist men det kanske behövs för debatten att säga att vi inte gör något. För vi försöker lika mycket vi. Det är ingen lätt fråga. Det visade bland annat det initiativ som vi tog när kom med sin rapport. Han sade ju också bland annat att det kanske inte bara handlar om en ovilja när det gäller personer med en annan etnisk tillhörighet. Han talade ju bland annat om det stora intresse som finns, vilket gör att många personer kanske har svårt att komma in om de inte har de allra bästa förutsättningarna. Det var många intressanta saker som kom fram där, men vi har oförtrutet försökt arbeta med den här frågan. Och ett visst resultat har trots allt uppnåtts. Det är faktiskt , inte , fler nu än det var med invandrarbakgrund. Så nog går det åt rätt håll. Jag kan bara säga att vi fortsätter med det här. I budgetprocessen nu senast skrev regeringen att det bedrivs ett aktivt arbete inom polisen och att regeringen vill understryka att det är angeläget att de här insatserna fortsätter och intensifieras och att vi ska fortsätta att se till att polisen vidtar ytterligare åtgärder för att uppmuntra och inspirera personer med utländsk bakgrund att söka sig till polisyrket. Dessutom har vi då den här utredningen. Och RPS och polismyndigheten har tagit fram mångfaldspolicyn. Sedan har ett antal utländska medborgare med polisbakgrund från ett annat land anställts i polismyndigheten med syfte att de senare ska kunna anställas. Det ordnas informationskvällar. Man har ett samarbete mellan polismyndigheten och invandrarföreningar. Centrala rekryteringskampanjer har bland annat drivits i samarbete med fotbollsföreningar som Assyriska. Landsomfattande radioreklam har gjorts, och det finns ytterligare exempel på sådant som har gjorts nere i . Nog försöker man alltid från polisen, och nog driver vi på det här arbetet. Vi är inte nöjda med resultatet, men vi kan se en parallell, vilket ändå gör oss optimistiska. Det ansågs nästan lika hopplöst när det gällde att få in fler kvinnor inom polisen. Där har vi numera som söker, så nog har vi anledning att vara optimistiska. Men det är fortfarande ett hårt arbete som kvarstår. På samma sätt som jag vill säga att engagerar sig vill jag försäkra att vi från regeringen gör detsamma, och det gör man även inom polisen. Men det här arbetet måste intensifieras ytterligare, och vi kan göra ännu mer saker, och det kommer vi också att göra. 116 (): Tack så mycket för det! Jag tror ändå att det finns anledning att fundera lite över trovärdigheten i svaret, precis som det finns anledning att fundera över orden trovärdighet och identifikation. De är ju nyckelord när det gäller att förstå vad som skapar tilltro bland medborgarna inför landets poliskår. har vi alla blivit ganska smärtsamt medvetna om vad som kan ske om det inte finns goda relationer mellan medborgare och polis. Ronna i , med skottlossning mot polisstationen, och , med regelbunden stenkastning mot poliser som gör ingripanden, är bara ett par exempel. finns det det ska jag också säga mycket goda exempel på vilka positiva resultat som en ökad mångfald faktiskt kan få på olika områden. skrev om hur brandmannapraktikanten , , från på arabiska lyckades övertala en irakisk man att klättra ned till marken från den byggkran varifrån han hade tänkt hoppa ned och begå självmord. var rätt person vid rätt tillfälle och på rätt plats. Utan honom är det mycket tveksamt om den här händelsen hade fått en så pass lycklig utgång som den faktiskt fick. Brandchefen uttrycker kanske själva essensen i behovet av mångfald: Mazens makalösa insats visar hur viktigt det är att vi får in nya medarbetare med annan bakgrund än den svenska. Det ska bli en glädje att se honom som brandman . Tänk om man hade kunnat säga så om fler människor med utländsk bakgrund när det gäller vår poliskår i det här landet! råder det, som ministern påpekade i både sitt skriftliga och sitt muntliga svar till mig här i kammaren, en kraftfull samsyn i fråga om behovet av mångfald jag lade märke till att det senaste inlägget i stort sett var en repetition av vad som stod i svaret. Problemet handlar om huruvida de åtgärder som regeringen kommer att föreslå ger resultat eller ej. Det har gått mellan det att behovet av en ökad mångfald slutgiltigt slogs fast, vilket, precis som ministern var inne på, skedde i utredning, och regeringens beslut om kommittédirektiv. Men ännu har ingen utredning tillkallats. När sker det? Det är viktigt. Om bedömningar stämmer kommer ju inte någonting att kunna göras förrän , om inte mer resurser tillställs polisutbildningen. Det är denna förskjutning som vi kan konstatera inte alls är bra. Jag skulle vara tacksam för ett besked vad gäller utredaren, om du har ett namn och om du har när ni kommer att slutföra arbetet med detta. Sedan tycker jag att regeringens hantering visar på en utveckling som jag tycker att det finns anledning att vara kritisk till. Jag vill fråga ministern hur han ser på regeringens utbildningsmål. Jag har hört uttalanden från bedömare som låter antyda att det, om målet med antalet utbildade poliser enligt regeringens nuvarande plan uppfylls, finns en risk för att befintliga polishögskolor kommer att stängas successivt. Jag skulle vilja fråga om detta stämmer. 117 Justitieminister (): Jag har två konkreta svar. Det arbete som pågår, utöver allt det som jag har räknat upp, är den utredning som görs av och som ska presenteras inom drygt . Det är inte 2009, utan det är om . Utöver det pågår allt det här arbetet parallellt. Det är ingenting som behöver vänta, definitivt inte till 2009, utan det arbetet pågår. Förslag om förändring av polisutbildningen, där den här frågan är central, kommer alltså om . Sedan finns det inga som helst planer på att minska satsningen på polisen, utan den fortsätter. kommer 700 miljoner att tillföras polisen. Jag tror också att vi kommer att ha en helt annan utbildning. talar om en fjärde polisutbildning. Varför inte en femte eller en sjätte? Eller polisutbildningen kanske ska finnas på tio olika platser i . 118 (): Det är lite lustigt att höra justitieministern. Vi har haft den här debatten en gång under hela mandatperioden. Du ändrar din argumentation . När vi diskuterade hette det: Vi kan inte starta någon ny polisutbildning innan vi har utrett de andra två. helt plötsligt börjar du tala om att vi kan ha ett antal polisutbildningar runtom i riket. Det är i så fall en välkommen insikt som det finns anledning att berömma. Min fråga om handlade om ekonomin och de ekonomiska ramarna, inte om utredning, som jag är väl insatt i. Interpellationsdebatten om etablerandet av en ny polishögskola i är den tredje och sista som vi har under den här mandatperioden. Vi har, såvitt jag har kunnat bedöma från kammarens protokoll, kunnat se en glidning , då ministern var avvisande till tanken på det, , då han öppnade för en diskussion om lokaliseringen, fram till dagens debatt. Steg för steg ändras möjligen regeringens tidigare positioner. Det är bra. Det finns få områden i som har en befolkning som känner ett så stort utanförskap som människor i . Det gäller inte minst gentemot polisen. Det handlar om ett utanförskap som beror på arbetslösheten och en stor andel människor som inte kommer in på arbetsmarknaden. Det är frågor som inte är direkt relaterade till polisen men som får effekter för hur polisen klarar av att hantera problemen. Ska man kunna återvinna respekten för rättsväsendet måste man aktivt försöka ändra förutsättningarna för rekryteringen. Det är min och bestämda uppfattning att legitimiteten och trovärdigheten för landets poliskår framspringer ur igenkännandet. En polishögskola i kan verksamt bidra till att stärka detta. Men det är möjligt att vi kommer att behöva invänta ett regeringsskifte efter höstens val för att få se detta förverkligas. 119 Justitieminister (): Utbildningarna startades , och de blev klara . Därefter har vi haft diskussioner om dem. Jag har från början, , varit positiv till detta, och en polisutbildning får gärna ligga i . Däremot har jag sagt att det inte är min sak om det nu är sak, eller om utredningen kommer fram till det. Där är lite friare att ha en bestämd åsikt. Jag har full respekt för det. Jag är övertygad om att också har full förståelse för och kunskap om att jag inte här och kan ge definitivt besked. Det finns klara fördelar med att den skulle kunna ligga i , men lika mycket finns också andra platser som kan vara aktuella. Det är inte jag som ska avgöra det här och . Låt oss återkomma till frågan när den blir aktuell att besluta om. Då kommer jag också att se till att det kommer att finnas utbildning på betydligt fler platser i . För den framtida polisutbildningen kommer det att handla om både det geografiska läget och också den naturliga kopplingen till högskolan. Överläggningen var härmed avslutad. 23 § Svar på interpellation 2005/06:446 om insatser för de våldsutsatta barnen 120 Justitieminister (): har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att en större andel av de polisanmälda vålds- och sexbrotten mot barn ska leda till åtal och vad jag avser att göra för att stärka skyddsnätet kring barn. Arbetet med att vidareutveckla brottsbekämpningen när det gäller brott mot barn är en högt prioriterad fråga för regeringen. Det är min uppfattning att barnahusen är ett projekt som har alla förutsättningar att bli väldigt bra och starkt kommer att bidra till att stärka barnens ställning i rättsprocessen. Regeringen har satsat på rättsväsendet genom ökade anslag till myndigheterna. har rättsväsendets totala anslag ökat väsentligt. I ljuset av den stora satsningen på rättsväsendet är det självklart att uppdraget till , , och att medverka till etablering av barnahus ryms inom myndigheternas befintliga ramar. Uppdraget innebär inte nya arbetsuppgifter utan ett nytt sätt att arbeta tillsammans under ett gemensamt tak. Jag är övertygad om att barnahusen kommer att innebära bättre utredningar och därmed även att en större andel av de polisanmälda vålds- och sexualbrotten mot barn kommer att leda till åtal. Jag kommer därför under nästa mandatperiod att verka för att barnahus ska finnas över hela landet. Att utreda brott mot barn är svårt och kräver mycket hög kompetens. erbjuder utbildning för barnutredare som vidareutbildning. Även inom det ordinarie specialistprogrammet för åklagare finns en utbildning om våld mot barn och sexuella övergrepp mot barn. I de allra flesta fall av familjerelaterade brott mot barn handläggs ärendena av speciellt utsedda åklagare eller team med särskild kunskap och kompetens inom detta område. Ärendena handläggs i nära samverkan, inte bara mellan polis och åklagare, utan även med andra myndigheter som socialtjänst, rättsmedicin och barn- och ungdomspsykiatrin. Alla polismyndigheter har vidtagit åtgärder för att barnens speciella behov ska kunna tillgodoses. Detta gäller inte minst i samband med genomförande av förhör, till exempel har särskilda rum för barnförhör med speciell teknisk utrustning inrättats. påstår att regeringen inte tagit initiativ till att låta utreda ett system med så kallade dödsfallsutredningar. Det är fel. fick i uppdrag att utreda och analysera förutsättningarna för att utforma ett system för dödsfallsutredningar när barn skadats av svår misshandel eller dött på grund av mord, dråp eller misshandel. har redovisat uppdraget, och underlaget visade att frågan om skadeutredningar är mycket komplicerad och innehåller svåra avgränsningsfrågor. förslag bearbetas inom , och ett förslag till dödsfallsutredningar kommer att remitteras . Det är alltså mycket som görs för att förbättra utredningar av brott mot barn och för att stärka skyddsnätet kring barnen. Frågorna är högt prioriterade inom rättsväsendet. vill jag understryka att rättsväsendets förmåga att hantera brott mot barn kan och bör bli bättre. Varje barn som utsätts för ett brott ska få ett kompetent och professionellt bemötande. Det är ett arbete som aldrig kan anses avslutat. 121 (): När man lyssnar på justitieministerns svar kan man tro att rättsväsendets förmåga att lösa brott mot barn är väldigt god. Men när jag ser på statistiken förskräcker det resultat som rättsväsendets aktörer klarar av när det gäller brott mot de mest utsatta, barnen i samhället. Anmälningsfrekvensen rörande våld och sexualbrott mot barn är totalt sett låg. Det är sant. Men det skrämmande är att den har ökat drastiskt . Den har ökat mer än för anmälningar om våld mot vuxna. anmäldes 1 100 misshandelsbrott mot barn i åldern , och det var 7 190 anmälningar om brott mot barn i åldern . som antalet anmälningar stiger verkar det som att andelen av fall som går till åtal sjunker, och det redan från en väldigt låg nivå. Vi vet att i av fallen är barnen bekanta med den misstänkte förövaren. Man har alltså en aning i 910 fall av 1 100 fall när utredningen börjar vem det är som kan ha gjort detta. Men det är bara i ett drygt hundratal fall som man klarar upp brotten, och inte ens 100 går till åtal . Det är inte acceptabelt. Det är inget bra resultat, justitieministern. Det är därför jag har ställt min interpellation för att få höra vad som kommer att göras. Att utreda brott mot barn har låg status. Det är väldigt svårt. Det svåraste man kan göra som brottsutredare är att utreda brott begångna mot barn. Andelen av de anmälningar som görs som går till åtal måste förbättras. Därför undrar jag: Vad tänker justitieministern göra för att barnförhören ska bli bättre? Eftersom barn inte får uppträda i rättegången är det viktigt vad förhören med barnen ger. Vi har fått en rapport från som heter Det svåraste som finns. Där har man intervjuat åklagare och tagit reda på hur de tycker att det går att utreda ett brott mot barn. Det är ingen bra läsning. Det finns väldigt mycket mer att göra än det som justitieministern antyder i sitt svar. drev igenom en reform när det gäller rättsintygen. När det gäller rättsintyg för vuxna har inte ens hälften av de läkare som behövts kunnat rekryteras. Det behöver göras mer, men vad, ? Jag vill ha svaren. Det är jättebra med barnahus, men det måste utvärderas. Om det ska kunna spridas till hela landet behövs det också resurser. Ska barnahusen få obegränsade resurser, som den organiserade brottsligheten? När det gäller helheten är det inte bara rättsväsendet och samverkan med . fick vi information om att de som utbildas till socionomer har så stora kunskapsbrister att de inte kan hantera anmälningar mot barn som har blivit utsatta. Vad göra, ministern? Det finns fler svar att ge. 122 Justitieminister (): Det arbete som har bedrivit, som den socialdemokratiska regeringen och som myndigheterna bedrivit har gett resultat, , inte minst när det gäller dödligt våld mot barn. Detta har halverats , vilket är oerhört glädjande. Varje enskilt fall är någonting som är oerhört tragiskt, och ett stort misslyckande. Därför är det glädjande att se att ett så stort resultat som en halvering av dödligt våld mot barn har kunnat nås. Det innebär självfallet inte att vi kan vara nöjda på något sätt. Trots allt sker det fortfarande, och varje enskilt fall är som sagt en stor tragedi. Men detta visar att vårt arbete lönar sig. Anmälningar speglar inte brottsligheten. Tvärtom vet vi att anmälningar om våld mot barn har ökat oerhört kraftigt, och det speglar inte på något sätt den faktiska utvecklingen. Detta är någonting som vi har velat uppnå. Vi har ju uppmuntrat myndigheter och andra att anmäla. I vissa fall skulle jag till och med vilja säga att det har gått för långt. senast hörde jag om två sexåringar som hade blivit osams, vilket ledde till polisanmälan från dagiset. Det anser jag kanske i första hand är en fråga för dagis. Likaså är det en fråga för skolan. Men i grunden har vi velat uppmuntra till att fler anmälningar har skett. Det har också blivit resultatet. Men det är viktigt att man skiljer brottsanmälningar från den faktiska brottsutvecklingen. Om man inte anser att det är viktigt så bör man ta kontakt med Brå eller någon från den kriminologiska forskningen från universiteten, för de kan visa vilka tydliga skillnader det är. Återigen är varje enskilt fall här en tragedi i sig. Men det är viktigt i debatten att hålla isär de två olika begreppen. Det är också viktigt att man när det gäller barn skiljer på personuppklaringsprocenten på det sätt som det rubriceras. När det inte kan leda till åtal, till exempel när det gäller två 13-åringar, går det under vad man kallar för teknisk uppklaring i stället för personuppklaring. Då får man också helt andra resultat. Det gäller att göra en lite större djupdykning än att bara titta på procentuell fördelning av vad det är som leder till åtal. Det är självklart att när polisanmälningar görs av personer som ännu inte är straffmyndiga kommer det inte heller att leda till något åtal. Det är precis det som är avsikten. Däremot ska arbetet förstås fortsätta inom myndigheterna. Arbetet med barnahus kommer självfallet att utvärderas. kommer jag att få den första delrapporten om barnahus. Sedan fortsätter uppdraget. Som jag har sagt tidigare kommer vi att driva på det här med kraft. Vi har också givit ett vallöfte om att barnahusen ska byggas ut så att de under nästa mandatperiod ska finnas i samtliga län i hela . ska även fortsättningsvis ha en absolut ledande roll i kampen mot våld mot barn och kvinnor, men vi kan inte falla tillbaka nöjda så länge det fortfarande finns barn som misshandlas och far illa i . 123 (): Jag kan inte hålla med om att det är ett bra resultat när av anmälda fall av barnmisshandel inte upp. Det duger inte! Sedan kan man borra i varför och i de hit och dit. Men mer måste göras. Det är mycket möjligt att dödligt våld mot barn är ett större problem än vad vi tror. Vi gör ju inte dödsorsaksutredningar i det här landet. I andra civiliserade länder genomför rättsväsendet och andra aktörer dödsorsaksutredningar i och . presenterade ett förslag om att skulle få pröva ett förenklat förfarande med dödsfallsutredningar. Men det har inte regeringen velat eller orkat. Kunskap när det gäller de barn som har fått sätta livet till på grund av våld och kunskap om vad som ligger bakom det kunde ha förhindrat nya dödsfall, nytt våld och nya mord på barn. När ska vi få dödsfallsutredningar i vårt svenska rättsväsende? Visst är det komplicerat, men erfarenheter finns ju från andra civiliserade länder. Det är viljan och kompetensen som saknas, skulle jag vilja säga. Vi säger att det svenska samhället är så bra. När det gäller påföljder för dem som slår barn eller slår ihjäl barn är normalpåföljden för misshandel mot barn det finns inget brott som heter så . Jag borde inte behöva stå här och undervisa justitieministern om det här, men för grov misshandel är påföljden mellan ett och . Vad är då normalpåföljden för att nästan slå ihjäl ett barn? Det är och ! Det här är skamligt. Det är skamligt ur allmän rättssynpunkt. Men, justitieministern, det är skamligt också ur förövarens synpunkt. Vi ger inte förövaren en chans och en möjlighet till behandling och rehabilitering och till att komma ur sitt fängelsestraff som en bättre människa än den man var när man gick in i det. Vad tänker justitieministern göra för att förövarna av barnmisshandel ska få en möjlighet till rehabilitering? Vi kan ju prata fram och tillbaka om vad som speglas och om det verkliga antalet. Vad vi vet är att mörkertalet vad gäller anmälningar är jättestort. Med tanke på den nya undersökningen från om socionomernas inkompetens när det gäller att se och utreda barn som far illa är det skrämmande när vi vet att den som anmäler mest till polisen angående barnmisshandel är just . Sedan kommer föräldrar och anhöriga och sedan skolan. Mycket mer måste göras! 124 Justitieminister (): Jag har full förståelse för att det är oppositionens roll att kritisera; så är det upplagt. Men kanske man ändå borde tycka något positivt om utvecklingen i , inte minst för våra myndigheters skull. Om man har halverat antalet dödsfall bland barn så beror inte det på att nu ska remittera förslag om dödsfallsutredning som kom 2004. Det beror på ett hårt arbete och att är ett av de länder som driver de här frågorna allra hårdast. Jag vill inte säga att vi är ensamma om detta som parti, utan det gäller andra partier också. Det är en syn vi har i . I de allra flesta andra länder är det inte ens straffbart att slå barn. Kanske inte minst för våra myndigheters skull vore det alltså värt att lyfta fram det hårda arbete som man gör. Jag ska inte undervisa, för känner nog till det här. Men hon kanske inte tänkte på det när hon pratade om praxis. Barn som misshandlar barn får naturligtvis inte lika höga straff därför att de ligger i den latitud som har beslutat ska ge lägre straff. Man kan jämföra vad som sker om en 15-åring slår en annan 15-åring med om en 25-åring slår en 15-åring. Därav är straffen låga när det gäller grov misshandel och barn. Om nu ändå ska piggas upp lite kan jag säga att det inte finns något land i där straffen har höjts så mycket i praxis som i . Vi ligger ungefär i genomsnitt i EU. Men pågår en påföljdsöversyn hos Riksåklagaren som blir klar . Då kommer vi att få det verkliga, exakta och faktiska utslaget. Ser man på och de övriga nordiska länderna är det som har stuckit ifrån. Det beror inte på lagändringar från utan på praxis i domstolarna. Detta kommer vi att få exakt statistiskt bedömt av Riksåklagarens arbete när det gäller de olika brotten. Men till dess måste arbetet fortsätta. Jag kan försäkra att vi kommer att göra det . Vi kommer att fortsätta att bedriva arbetet så att våra myndigheter blir ännu bättre, så att de får de resurser som behövs och så att lagstiftningen förbättras i takt med utvecklingen. 125 (): Jag tvivlar inte på justitieministerns vilja att förbättra skyddet för barnen. Men det är inte bra att man inte gör mer än vad man gör, trots den kunskap och kompetens som finns.