prot · GT09121 · 2006-05-11 00:00:00 — Långsiktig, hållbar jämställdhet kräver i stället något annat. Det kräver attitydförändringar, och det går inte att lagstifta fram. Det krävs en öppen diskussion och ett ansvarstagande från oss alla. Makten och inflytandet börjar i den egna vardagen, genom att man kan försörja sig själv och leva på sin lön. Det betyder att den kanske viktigaste formen av oberoende är att kunna leva på sin lön. Jämställdhetspolitiken handlar till stor del om att ge kvinnor lika möjligheter att skaffa sig den ekonomiska makt som män har. Därför är ekonomisk frihet bland de viktigaste jämställdhetsreformerna. En av de viktigaste prioriteringarna är att bidra till ökade inkomster för kvinnor. Vi moderater föreslår en skatte- och bidragsreform som skulle innebära betydande skattesänkningar för främst låg- och medelinkomsttagare som arbetar deltid. Vilka är då det? Jo, det är kvinnorna. Men ekonomiskt oberoende betyder mer än bara höjd lön. Vi vill också öka möjligheter för kvinnor att kunna göra lönekarriär och kunna bryta den manliga dominansen inom företagandet. Fler kvinnor borde få chansen att utvecklas inom sina valda yrken och ta sig uppåt på lönestegen i karriären. Det skulle också innebära fler kvinnor i sektorer som har varit förbehållna männen och på lång sikt bidra till en riktig, reell och hållbar jämställdhet. , herr talman, är mer än hälften av yrkesarbetande kvinnor hänvisade till den offentliga sektorn som arbetsgivare och saknar i praktiken tillgång till en fri arbetsmarknad. Den offentliga sektorn har blivit en kvinnofälla. Om man en gång har hamnat där är det svårt att ta sig därifrån. Det finns inget att välja på. Vi vill därför öppna för alternativ i vården, skolan och omsorgen. Gårdagens beslut här i kammaren om fri etableringsrätt för förskolor ger en sådan möjlighet, och vi gläds, även om Socialdemokraterna med all kraft har motarbetat detta. Vi anser att det behövs mer av detta, inte mindre. föreslår en startlag som gör det möjligt för läkare, sjuksköterskor, undersköterskor och andra att skapa nytt och välja inom sin egen arbetsmarknad. Inom föreslår vi också en skattesänkning för hushållstjänster. Vi vill införa en 50-procentig skattereduktion på utgifter för arbetskostnader . Det är märkligt att snart sagt alla utom Socialdemokraterna ser det positiva med vårt förslag om hushållstjänster. Senast var det fackföreningen och som tillsammans ställde sig bakom detta förslag. Min uppmaning här är: Gör det ni också! Våga välja förnyelse, förnuft och framtidstro! Vårt delmål om ekonomisk jämställdhet är därför: Kvinnor och män ska ha lika möjligheter och villkor i fråga om utbildning, arbete och företagande för att kunna uppnå varaktig ekonomisk självständighet. utgångspunkt är att både män och kvinnor vill arbeta och ta ansvar för sina liv, sina familjer och sina barn. Och att ha ett arbete är mer än bara ett sätt att dra in pengar till hemmet. Det är en viktig del av den personliga identiteten och självkänslan. Att underlätta för kvinnor att förvärvsarbeta som de skapar en familj är en viktig del av jämställdhetspolitiken. Ett första steg är att männen tar sin del av ansvaret för att sköta barn och hem, för att underlätta för kvinnor men också för att det har ett värde i sig. Men vi tror inte på tvingande lagstiftning i syfte att förmå fäder att ta ett större ansvar hemma, och vi avvisar alla förslag om kvoterad föräldraförsäkring. Däremot tror vi på incitament. Vi föreslår därför ett förvärvsavdrag i kombination med föräldraförsäkringen. Den förälder i familjen som har den lägsta inkomsten får en skattereduktion när den andre föräldern, den med högre inkomst, tar ut sin föräldraledighet. Vi vill dessutom göra det ekonomiskt möjligt också för mer högavlönade det är oftast män, som vi vet att vara föräldralediga, och vi accepterar regeringens förslag till höjning av taket i föräldraförsäkringen. Det skulle också, anser vi, förbättra kvinnornas incitament att gå tillbaka till arbetslivet. Men friheten att välja själv hur man vill sköta sin familj och sin fritid måste finnas kvar. Därutöver vill vi ge möjligheter för kommuner att låta finansieringen av barnomsorgen till de allra minsta barnen tillfalla de föräldrar som själva väljer att låta sina barn vara hemma lite längre. Vårt mål för det obetalda hem- och omsorgsarbetet ska vara: Kvinnor och män ska ha lika möjligheter att kombinera privatlivet med arbete, efter egna önskemål och förutsättningar. Ett ökat inflytande över den egna situationen, främst på arbetsplatsen, skulle bidra till att förbättra hälsan hos många kvinnor. Det finns ganska gott om undersökningar som visar det. Därför är ökad mångfald inom offentlig sektor också ett steg mot ett friskare . Det finns en problematik kring kvinnligt och manligt i sjukvården som måste synliggöras. Dessutom är det, när vården utformas, viktigt att beakta den kunskap som finns om kvinnors och mäns olika konstitution, symtom och behov. Vi vill att hälso- och sjukvården ska kvalitetssäkras genom att vi har en samlad tillsynsorganisation och genom att vårdens förutsättningar för kvinnor och män mer tydligt lyfts fram i forskningen. Därför behövs det ännu ett mål, och vi vill ha ett för hälsofrågor som lyder: Vård och omsorg ska vara tillgängliga på lika villkor för kvinnor och män. Den socialdemokratiska regeringens misslyckande att rusta ett rättsväsende som inte tolererar brottslighet har till stor del bidragit till att våldet ökar, mot både män och kvinnor. Vi föreslår en rad konkreta åtgärder som syftar till att hejda våldet, att öka rättsväsendets kapacitet, att bekämpa brottsligheten och att öka tryggheten för alla. Vi vill öka antalet poliser till 20 2010. Synliga poliser är viktiga för att öka tryggheten hos medborgarna och för att minska risken för att brott ska begås. Och för att öka antalet poliser och förbättra förutsättningarna för rättsväsendet och öka tryggheten för alla vill tillföra rättsväsendet 5 miljarder . En rättsstat som tydligt reagerar mot allt våld måste också ge kvinnor som blir misshandlade av närstående ett bättre skydd. Det ska inte längre råda någon tvekan om att kvinnomisshandel ska ge fängelsestraff. Straffen i måste höjas generellt. Överträdelse av besöksförbud måste straffas hårdare för att inskärpa allvaret i att utsätta människor för trakasserier och hot. Övervakningen av besöksförbud måste förbättras, till exempel genom att man använder elektronisk fotboja vid besöksförbud. Det ska finnas möjligheter till och resurser för att utrusta hotade kvinnor med larmpaket, skyddad identitet och, om det skulle behövas, livvakt. Allt det här är åtgärder som skulle öka tryggheten för kvinnor. Det finns en rad områden där kvinnor och flickor upplever diskriminering som strukturell eller kulturell. Ett exempel är unga kvinnor i så kallade hederskulturer, men det finns också en förlegad syn på flickor och kvinnor i vår egen kultur. Unga flickor får ofta stå ut med glåpord och angrepp på sitt kön, i form av svordomar och förolämpningar. Detta förtryck är oacceptabelt oavsett bakgrund. Vi föreslår att brottet förolämpning ska falla under allmänt åtal. Det ska vara lika straffbart att anspela på någons kön eller sexualitet i allmänhet som på någons ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung, trosbekännelse eller homosexuella läggning. Ställer regeringens företrädare, ministern, upp på detta? Lagstiftning, herr talman, är bara ett instrument för att tillförsäkra människor en rätt till frihet och frid. Därför är diskussionen om etik och moral lika viktig för att komma åt de problem som drabbar främst kvinnor. Det går inte att lagstifta bort dåliga attityder, nedvärderande syn på kvinnor eller ett förtryckande beteende. Men det är nödvändigt att vi, genom opinionsbildning och öppen debatt, fokuserar på problemen och drar upp dem i ljuset för att på så sätt få den långsiktiga attitydförändring som ger varje människa möjlighet att forma sitt eget liv. Vi föreslår ett sista delmål: Svensk lag ska gälla lika för kvinnor och män. Våld och brott ska inte tolereras, oavsett vem som råkar ut för det eller vem som utför det. står naturligtvis bakom samtliga reservationer i betänkandet med moderata förtecken, men för tids vinnande yrkar jag bifall till reservation 1. 117 (): Detta är en stor dag. För om man får tro regeringen, med samarbetspartner, går jämställdhetspolitiken nu in i ett nytt skede. Eller rättare sagt: Det gjorde den faktiskt redan när regeringen överlämnade propositionen Nya mål i jämställdhetspolitiken. Om det är någonting som gör mig misstänksam så är det när man får en rubrik i 36 punkters fetstil som innehåller något av orden nya, extra, speciellt, bäst eller något liknande. Då kan man vara ganska så säker på att det är så här: Innehåller det som man ska få folk att läsa inte någonting nytt gäller det att i alla fall sätta folk i rätt frame of mind, som man kallar det, när de får upp skrivelsen. Och det är faktiskt mest gammal skåpmat. Tack och lov är vi i denna församling inte så lättduperade att vi går på någonting som nya i 36 punkters fetstil. I jämställdheten inget nytt kanske skulle vara en bättre beskrivning av den här skrivelsen, men det kanske inte är fullt lika säljande. Vi vet nämligen redan allt som står här. Vi vet vilka brister som finns. Vi vet att vi har löneskillnader som är orättvisa vi kan allt om dem. Vi vet att vi har en könssegregerad arbetsmarknad. Vi vet att män utövar våld mot kvinnor och barn. Vi vet att kvinnor har mindre makt än män, och vi vet att män generellt i allt är överordnade kvinnor. I den här kammaren är vi rörande överens om att vi inte vill ha det så. Jämförelsevis, om man tänker på hur det ser ut i världen, har vi kommit en bra bit på vägen när vi talar om jämställdhet i . Det är viktigt att säga. Man ska inte alltid utmåla någon domedagsprofetia. Jag tror inte att det blir trovärdigt i längden. Och kvinnor och män i är faktiskt hyfsat överens om vikten av jämställdhet och om att allt annat faktiskt är orättvist. Men om vi ska vara ärliga har inte kampen direkt varit någon kamp på . Det har inte varit som så att män direkt har behövt förändra sitt beteende för att åstadkomma den jämställdhet som vi nu har fått. Och det är inte så himla svårt för mig att förändra mitt beteende så länge jag egentligen inte behöver förändra någonting utan det bara är vackra ord. En sak är faktiskt säker: Om vi vill gå vidare, om vi menar allvar med pratet om jämställdhet, att vi ska dela lika på kapitalet och på makten och på ansvaret och på rättigheter och skyldigheter, måste det bli en förändring. Män måste maka på sina bakar från styrelsestolarna, och kvinnor måste äntra dem. Vi kvinnor måste också ha rätten att få vara i styrelserummen eller i militära sammanhang eller här i detta parlament just för att vi är de individer vi är, inte för att vi ska vara mjuka feminina buffertar mellan karlakarlar. Det är alltså i högsta grad tid för en förändring, ett nytt skede i jämställdhetspolitiken. Jag vet knappt var jag ska börja. Jag tror att regeringen vill väl, och jag tror att man faktiskt har haft någon typ av avsikt. Man vill åstadkomma en bred förändring med propositionen och betänkandet. Men det spretar värre än en okammad tuppkam. Det innehåller i princip bara ett enda nytt förslag, en ny myndighet! Har ni hört något så drastiskt? Det ska bli en ny myndighet. Rent instinktivt kan man se att det kravet är ett rejält underkännande av en politik man tidigare själv har fört, och det är vi många som skriver under på. När jag nu har ministern här, vilket är en lika ovanlig som trevlig överraskning, kanske han kan förklara vari denna myndighets uppdrag ska bestå. Det står att den ska bidra till att utveckla en effektiv jämställdhetspolitik. Att bidra till att utveckla en effektiv jämställdhetspolitik borde man nästan kunna hoppas är ett grundläggande krav för alla myndigheter, att de på något sätt ska bidra till en effektiv politik inom sitt område. Något annat verkar tämligen huvudlöst. Jag ska inte uppehålla mig vid detta. Jag är tämligen övertygad om att jag inte kan övertyga jämställdhetsministern om att ännu en myndighet inte är vad vi kvinnor eller män behöver i . Hur tydligt en myndighets uppdrag än skulle vara formulerat notera att jag inte säger att det är så, men om det skulle vara så kommer den inte att kunna ersätta verklig handlingskraft hos regeringen. Det finns nämligen redan myndigheter inom alla de områden som våra frågor berör. Vad regeringen i stället borde göra, om jag får drista mig till att ge jämställdhetsministern råd, är att ta ett särskilt ansvar för att myndigheterna ägnar sig åt det de ska inom jämställdhetsområdet och också att samordna det arbetet effektivt. Det gäller att skapa den röda tråden i jämställdhetsarbetet som alla skriker efter i stället för att komma pytsande med småpengar hit och småpengar dit efterhand som massmedierna belyser någon ny krisuppgift som råkar bli månadens smak. Ett sådant arbete gör ingen speciellt lyckligt. Det gör att resultatet blir dyrt och dåligt. Under en alliansregering blir det ingen ny myndighet. Däremot blir det en samordning mellan de myndigheter som finns. Låt mig också passa på att yrka bifall till reservation 27, så att vi har det svart på vitt. De pengarna och den kraften kan vi ägna åt att verkligen skapa konkreta åtgärder som minskar löneskillnaderna och skapar trygghet för kvinnor och barn som blir misshandlade eller våldtagna. Det finns mycket jag vill säga. Det märks kanske. Jag vill ägna resten av min talartid åt en fråga som jag ändå tycker är viktigast inom jämställdhetsarbetet. Det finns grader i helvetet. Frågan är faktiskt livsviktig. Det handlar om mäns våld mot kvinnor och barn. sker det, i alla typer av hem. Det utförs av nyktra som onyktra. Det är män av om någon märklig anledning anser sig ha rätten att banka frun gul och blå. anmäls 60 000 fall av våld, hot och ofredande. anmäls över 10 000 fall av sexualbrott. mördas 16 kvinnor av sin partner, nuvarande eller före detta. I går var det dags igen, och det följde samma mönster som vanligt. När kvinnan äntligen av hot och misshandel bestämmer sig för att gå, då klipper mannen till. Hon blev först skjuten för säkerhets skull, och därefter knivstucken. Som om inte det skulle vara nog var fyra av fem barn hemma, tror jag dessutom. Alla siffrorna och morden undantagna har vi ett gigantiskt mörkertal. Det är väl det enda vi kan vara säkra på. Jag vet att vi alla är lika upprörda över detta. Men får vi höra från regeringen att detta är ett prioriterat område. Mycket har gjorts, men det återstår mycket att göra. Det ska jag också säga till regeringens försvar. Det är inte rätt att säga att man står handfallen, men mycket återstår att göra. Man kan fråga sig vad ett mål som: Mäns våld mot kvinnor ska upphöra, egentligen säger. Är det någon mer än jag som får känslan av peace, love and understanding? Det är en vacker och fantastiskt formulerad mening, men den ger ingenting. Hur ska mäns våld mot kvinnor upphöra? Jag är inne på mitt andra exemplar av rapporten i luften som kom . Det är en svidande rapport där regeringen inte bara får slag på fingrarna utan rakt i solar plexus över den politik som är förd på området. Det är inte bara det. Den kommer dessutom med en handfull konkreta åtgärder på hur man skulle kunna stoppa mäns våld mot kvinnor. Jag skulle vilja passa på att återigen fråga ministern: Vad avser han att göra med denna fantastiska skrivelse? plockade upp inte alla punkter men ett antal av deras förslag och infogade i vår politik. Vi driver de frågorna som verklig konkret politik. Det ska införas familjevåldsenheter inom alla polismyndigheter så att vi verkligen får den samverkan som vi alla har talat så vackert om och en social myndighet som samverkar med , och så vidare. Det ska finnas en brottsoffergaranti så att utsatta kvinnor och barn får det skydd de behöver. De ska inte behöva bli ihopplåstrade av kvinnor som i vanliga fall knypplar dukar och som ska knyppla ihop varandra. Staten ska ta ansvar för de brottsoffer som kvinnor och barn är. Vi säger också att en ska skapas varenda gång en kvinna blir mördad så att vi kan lära av de mönster vi ser, och så vidare. Det ska finnas specialenheter med kompetens om mäns våld mot kvinnor och barn inom alla myndigheter som arbetar med frågan. Det är inte så svåra saker att omvandla till praktik. Jag vill avsluta med att ställa en rak fråga till ministern. Vad avser ministern att göra med de konkreta, goda och enkla förslag som skulle kunna leda till att vi åtminstone inte igen behöver säga att vi hade 1620 kvinnor som blev ihjälslagna av sina män, när vi faktiskt hade kunnat förhindra det? 118 (): Först vill jag yrka bifall till reservation 3 om de övergripande målen och reservation 27 om jämställdhetsmyndigheten. Detta är en proposition och ett betänkande som handlar om målen för jämställdhetspolitiken. Då borde faktiskt debatten handla lite grann om idéerna bakom jämställdhetspolitiken och vad man egentligen vill. Vi kristdemokrater har försökt att ta propositionen på allvar och har diskuterat igenom med varandra och också angett i en motion hur vi vill formulera jämställdhetspolitiska mål som passar i dagens samhälle och som sedan också leder till konkret politik. Det finns en risk med jämställdhetspolitiska mål att det blir vackra ord, och sedan betyder de ingenting i praktiken. Vi är därför lite besvikna över att man inte hade en bättre tidsplanering och en bättre möjlighet att kunna remittera målen till olika utskott i och få en rejäl beredning och engagemang från alla utskott som finns i och diskutera: Vad innebär det här på vårt område? I stället blev det snabbspår genom riksdagsmaskineriet för att klara en sen tidsplan på grund av en sen proposition. Det är ett arbete som inte skapar det breda engagemang som vi tycker är nödvändigt för den här typen av proposition. Det ska ändå vara grunden för vad som sedan ska komma av konkretion. Vi inom vill nog påstå att vi kanske varit det parti som har jobbat igenom målen noggrannast av alla partier. Jag hoppas att ett undantag finns, och det är regeringen själv. Vi har självklart förslag till ett batteri av åtgärder i våra olika motioner. Men jag vill här ta fokus just på målformuleringarna och idéerna bakom jämställdhetspolitiken. mål, som lades av den dåvarande borgerliga regeringen, var bra. Vi håller med om att tiden talar för en översyn av de målen. Men vi är inte helt nöjda med det principiella synsätt som redovisas av regeringen. Utgångspunkten för den kristdemokratiska jämställdhetspolitiken är alla människors absoluta och okränkbara värde. Jämställdhet får inte reduceras till enbart en kvinnofråga. Det är ytterst en fråga om mänskliga fri- och rättigheter. Det handlar om kvinnors och mäns lika möjligheter att förverkliga sina rättigheter men även om deras skyldighet att respektera andras rättigheter. Genom historien har kvinnors möjligheter att förverkliga sina rättigheter varit underordnade männens. Även om kvinnans ställning stärkts och hennes situation förbättrats, framför allt , lever fortfarande strukturer, värderingar och attityder kvar som missgynnar och diskriminerar. Vi kristdemokrater anser att vi med kraft måste arbeta för att undanröja de strukturerna, betraktelsesätten och värderingarna som förhindrar eller begränsar möjligheter, rättigheter och skyldigheter. Varken kvinna eller man får betraktas som objekt. Ingen får vara överordnad den andra. Båda har lika värde. Vi hävdar rätten för alla att oberoende av kön få göra sina livsval. Det gäller exempelvis val som handlar om utbildning, arbete, livspartner, föräldraskap och boende. Varje skede av livet medför val. Rätten att göra dessa efter personliga önskemål får inte vara bunden till kön. Jämställdhetspolitikens syfte måste därför vara att undanröja sådant som förhindrar och försvårar fria val. Fokus ligger alltså på detta, och inte på att få ett lika utfall i alla lägen. anser också att den i huvudsak radikalfeministiska analys som ligger till grund för regeringens förslag inte är en hållbar utgångspunkt för en allomfattande och väl fungerande jämställdhetspolitik. Det är inte tillräckligt att enbart fokusera på strukturella förhållanden, utan såväl analys som mål måste kompletteras med enskilda människors ansvar. Det finns på något sätt två diken i jämställdhetsdebatten. Det ena koncentrerar sig enbart på strukturer och på någonting som ligger ovanför den enskilda människan. Det blir en fokusering på detta. Det andra diket man kan hamna i är det där man bara tittar på den enskilda människans val och agerande och glömmer strukturer och sådant som finns i samhället. Vi måste ha en jämställdhetspolitik som har båda sidorna som diskuterar både maktstrukturer, värderingsstrukturer och det personliga, enskilda ansvaret i varje situation. Politiker kan åtgärda problem på strukturell nivå och ta ansvar för det gemensamma. Men vi når inte fram till jämställdhet om inte också den enskilda människan tar sitt personliga ansvar. Ta exempelvis lönepolitiken, där vi vet att kvinnor diskrimineras och har lägre löner. Där handlar det också om att personalchefen och arbetsgivaren tar sitt personliga ansvar för att försöka bryta de strukturer, traditioner och värderingar som finns och förändra dessa. De ska inte bara uppleva att det är någon annan som ska lösa frågan åt honom eller henne. Det gäller också den fackliga företrädaren och alla som är inblandade i lönebildningsprocessen. vill att jämställdhetspolitiken ska bygga på en realistisk syn på människa och samhälle. Det är först när vi inser att det är våra egna kränkningar av andra människors värde som skapar och upprätthåller orättfärdiga strukturer och könsroller som vi kan verka för verklig jämställdhet. Det måste ske både på en politisk, strukturell nivå och på en enskild nivå. Denna grundläggande insikt saknas, tycker vi, i regeringens proposition. bör därför fatta beslut om att det ska finnas andra mål än dem som regeringen har föreslagit som ska ligga till grund för jämställdhetspolitiken. Vi kristdemokrater föreslår att de mål som ska ligga till grund för denna politik ska vara följande: Det övergripande målet ska vara, som tidigare, att kvinnor och män ska ha samma möjligheter, rättigheter och skyldigheter på livets alla områden. Det är det övergripande målet enligt vårt synsätt. Detta ska formuleras i fyra delmål. Dem vill vi formulera på följande sätt: Kvinnor och män ska ha samma rätt, möjlighet och skyldighet att vara aktiva samhällsmedborgare och forma villkoren för beslutsfattandet. Kvinnor och män ska ha samma möjligheter och villkor i fråga om utbildning, egen försörjning och förmögenhetsbildning som ger egen ekonomisk trygghet livet ut. Kvinnor och män ska ha möjlighet att ge och få omsorg på lika villkor. Det sexualiserade könsrelaterade våldet ska upphöra. Principerna bakom detta är: Vad är statens roll i sammanhanget? Vi tycker att det är otydligt i regeringens propositioner. Staten har en roll att spela, men staten är inte hela samhället och kan inte lägga sig i allt. Vad är den enskilda människans område? Vad är familjernas område? Vad ska vara familjens beslutanderätt? Exempelvis finns det en stor risk att den typ av målformuleringar som regeringen har leder fram till förslag om tvångskvotering av föräldraförsäkring där man inte respekterar familjens suveränitet att fatta beslut om sådana saker. Det handlar också om respekten för det civila samhället, som vi inte heller tycker kommer fram i en del av resonemangen i propositionen. Det handlar om lika rättigheter och möjligheter, och inte alltid om att vara fixerad vid lika utfall. Vi väljer olika i livets olika skeden, och vi måste respektera detta. Jag vill ta några exempel på det. Vi skriver i vårt mål om vikten av egen ekonomisk trygghet livet ut medan man i propositionen talar om ekonomisk självständighet. Vi tror inte att någon människa är helt självständig. Vi lever i relationer med andra människor.