prot · GT09138 · 2006-06-09 00:00:00 — Den politiska slutsats mitt parti drar av denna intressekonflikt är att militära utbyte med stater som kan misstänkas för krigsförbrytelser, som i , ska minimeras. Den konstitutionella slutsats som dras i detta sammanhang är att regeringens rutiner för beredning av sådana här ärenden varit bristfällig. I två intressanta ärenden tittar utskottet på migrationsminister tjänsteutövning. I det första ärendet handlar det tillsättande av en särskild samordnare för de nämnda apatiska barnen. Utskottets ställningstaganden grundar sig i att regeringen äger rätt att utse vem den önskar till utredare och med vilket uppdrag den önskar. Det finns därför ingen konstitutionell kritik att rikta mot utseendet eller uppdraget. Det gör inte saken mindre komplicerad i praktiken. En utsedd samordnare kommer att uppfattas som regeringens sändebud i de sammanhang där denne uppträder. När det rör ett så begränsat antal individer är risken stor att regeringen genom samordnaren kommer att indirekt inverka i vården av enskilda, vilket naturligtvis inte får ske. Mitt råd till regeringen är att helt se över instrumentet med samordnare och klargöra vilken roll en sådan ska ha och i vilket sammanhang det kan vara befogat att använda sig av en sådan i stället för av en vanlig utredning. I detta sammanhang är min personliga bedömning att det inte var befogat utan tvärtom olämpligt. Men det ändrar inte den konstitutionella grund jag nämnt. I ett annat granskningsärende berörs den kritiserade och diskuterade myndighetskulturen inom . KU konstaterar, vilket förtjänar att upprepas: Det faller på migrationsministern att sörja för att regering vidtar sådana åtgärder som kan behövas för att avhjälpa brister i myndighetens verksamhet. Granskningsbetänkandet innehåller en rad intressanta slutsatser och klargöranden. Jag hinner inte gå igenom alla här. I några få delar finns reservationer som vi återkommer till senare i debatten. I en del som handlar om regeringens utnämning har vi för en gångs skull ett gemensamt enigt ställningstagande. Detta beror inte på att någon direkt har bytt åsikt i sak utan att på att frågan nu utreds inom ramen för och att statsministern vid utskottsutfrågningen gjorde klart att han är beredd att tillfoga de berörda akterna de använda kravprofilerna. I en annan del berör KU frysningen av de tre svenskarnas tillgångar, de så kallade somaliasvenskarna. Jag vill särskilt framhålla att det inte åligger KU att i detta sammanhang granska grundlagsenligheten i de beslut som genom och i andra sammanhang varit med om att fatta utan bara regeringens agerande. Detta har vi i tidigare framhållit, och den linjen står fast. De ramlagar som ligger till grund för frysningen är värda att ifrågasättas utifrån den svenska grundlagen. 12 () replik: Jag begärde replik med utgångspunkt från det inlägg som hade när det gäller Snowflake. Försvarsministerns närvaro i beskrevs som otydligt. Jag tycker att det är lite för milt uttryckt med tanke på att vi från samlat konstaterar att detta uttalande var anmärkningsvärt. Det var efter det att åklagaren hade funnit att det inte var möjligt att använda de rättsregler som försvarsministern hänvisade till i utskottet, som hon påstod att detta skulle vara möjligt. Det är inte en otydlighet. Det är en tydlighet från försvarsministerns sida gentemot utskottet. Det är en tydlighet som var anmärkningsvärd i den situation som gällde. Jag tycker inte att det finns skäl att på något sätt mildra vår kritik. 13 () replik: Jag kan i och för sig hålla med om att det inte är meningen att jag ska mildra den kritik som framförs av utskottet. Det är möjligt att jag uttryckte mig lite slarvigt. 14 Tredje vice talman (): Jag har anmält mig till den här första delen av KU:s granskningsdebatt för att en av de frågor som från principiell utgångspunkt är mest intressant inte har någon egen runda. Det beror på att utskottet är enigt. Det gäller regeringens rutiner för beslut om militära övningar, och det har också varit uppe tidigare i debatten. Ni minns den samövning mellan svensk och rysk militär i början året som kallades Snöflingan. En av de ryska officerare som besökte misstänktes för krigsförbrytelser i . Det här granskningsärendet är värt att uppmärksammas, vilket flera debattörer före mig har gjort. Ett enigt utskott konstaterar, som sagt, att rutinerna för beredningen av dessa frågor varit bristfälliga hos regeringen. En person som är här i egenskap av representant för en annan stat åtnjuter under vissa förutsättningar immunitet på folkrättsliga grunder. Exakt under vilka förutsättningar det sker råder självfallet vi i inte ensamma över. Enligt 2 kap. 7 § i får åtal mot en utlänning som begått brott i utövningen av tjänst eller uppdrag som innefattar allmän ställning hos annan stat eller mellanfolklig organisation endast väckas efter förordnande av regeringen. Bakom den här bestämmelsen ligger självfallet att regeringen bör ha det yttersta ansvaret när det gäller åtalsfrågor som kräver särskilt folkrättsliga eller utrikespolitiska överväganden. Det kan också finnas situationer när regeringen har starka skäl för att göra det möjligt för personer att komma till , även om det finns misstankar om att han eller hon kan ha begått allvarliga brott som man i vanliga fall borde lagföras för. Ett exempel kan vara för att medla i internationella konflikter. Det här skriver också utskottet, men man påpekar vikten av att regeringen medvetet och noggrant överväger varje sådant fall. Det borde vara självklart. Personer som begår krigsförbrytelser, tortyr och andra brott mot mänskligheten måste straffas för sina gärningar. Och är ju i andra sammanhang mycket aktivt och arbetar för att motverka straffrihet för den här typen av brott. Men KU:s granskning av det här fallet har visat att några sådana medvetna och noggranna överväganden rörande respekten för de mänskliga rättigheterna inom den ryska armén inte gjordes innan man godkände Snöflinganövningen. Först skrev regeringen i ett svar till KU att man förutsätter att personer som är anklagade för krigsförbrytelser inte deltar. När KU gick vidare och frågade på vilka grunder detta förutsätts som självklart, svarade regeringen att om det skulle framkomma att en person gjorts sig skyldig till krigsförbrytelser är det skyldighet att agera för att den personen ska lagföras. Detta hävdade försvarsministern under utfrågningen, som också sagts tidigare. Men som jag har redogjort för och som har framkommit i debatten är detta rent felaktigt. Det bekräftas av det beslut som chefsåklagare fattade . Han beslutar att inte inleda en förundersökning eftersom den ryska officeren åtnjuter straffrättslig immunitet och att ett åtalsförordnande från regeringen inte kan påräknas. Han drog den slutsatsen eftersom regeringen hade fattat beslut om samövningen, och det var därför som officeren var här. Utrikesministern hänvisade under utfrågningen även till viseringsförfarandet, men i de rutinerna och det har KU också gått igenom finns det inget som säkerställer att personer som misstänks för att ha begått till exempel krigsförbrytelser skulle nekas visum. Utskottet skriver, som sagt, att man inte kan dra någon annan slutsats än att rutinerna för beredningen av de här frågorna har varit bristfällig. Jag ska vara ärlig och säga att jag gärna hade kunnat gå längre i min kritik. Jag tycker att det är mycket allvarligt när försvarsministern inte känner till vilka regler som gäller för till exempel utländsk militär som är här i tjänsten under fredstid och att hon inte inser det ansvar hon har för att säkerställa att personer som misstänks vara skyldiga till krigsförbrytelser inte inbjuds utan att detta noga och medvetet övervägs. Låt mig också använda till att kommentera ett område som varit en följetong i KU:s arbete, åtminstone i KU som jämfört med några andra av debattörernas visserligen är något kortare. Det gäller utnämningsmakten. Den har också varit uppe till debatt här. har med anledning av tidigare granskningsbetänkanden från KU ställt sig frågande till om det verkligen är så att enbart sakliga grunder legat till grund för utnämningar av myndighetschefer. Med utgångspunkt från de ärenden som vi granskar i det här betänkandet har vi inte funnit att det finns grunder för någon konstitutionell kritik. Men frågan är ändå intressant att lyfta och debattera. Det finns en debatt i samhället. Vi vet att det finns före detta socialdemokratiska statsråd som har uttryckt sin tveksamhet till hur utnämningsmakten hanteras. Det finns en önskan från många aktörer i samhället, från oss i oppositionen och från medierna att kunna granska den här utnämningsmakten lite tydligare genom en större öppenhet och en bättre dokumentation. Det finns också något slags uppgivenhet över hur utnämningsmakten hanteras. Jag tycker att det är väldigt allvarligt för samhällsutvecklingen som sådan. Även om vi här inte kan rikta en konstitutionell kritik är det väldigt viktigt att de här frågorna fortsätter att debatteras och belysas. När det finns misstankar om att man behöver ha kontakter för att kunna bli utnämnd, att det är kontakter som styr utnämningsmakten och att det finns andra lojalitetsband och inte enbart sakliga grunder, är detta till men för den statliga förvaltningen och förtroendet för våra myndigheter. Det är till men därför att det finns människor som känner att de inte kan komma till sin rätt därför att man inte har rätt partibok och så vidare. Det här är väldigt allvarligt i ett större och längre perspektiv. Därför tycker jag att de här frågorna är viktiga inte enbart från konstitutionell utgångspunkt, som är det som ligger till grund för det här betänkandet. 15 () replik: När det gäller utnämningsmakten vill jag säga att jag har listor på vart statsråd, statssekreterare och andra som var aktiva under den borgerliga regeringen tog vägen. Jag tog inte med mig dem, för jag tyckte att vi var så pass eniga om detta att vi inte behövde titta på dem, men det finns alltså material att tillgå. Vidare kan man konstatera att det finns ett omfattande material i om hur utnämningsmakten utövas i andra länder och hur det går till med skilda system. Där har man ju ministerier. Det har varit en delegation här ifrån som har tittat på vårt utnämningssystem därför att de tycker att det finns anledning att se hur de skulle kunna förändra sitt system i riktning mot vårt system. Så det här är väl inte så där alldeles enkelt. Jag begärde egentligen replik för att säga att jag är förvånad. Jag finner det anmärkningsvärt att nu för kd:s räkning tar mer eller mindre avstånd från den enighet som finns i utskottet om den här militära övningen. Jag tycker att det är anmärkningsvärt. Låt mig dessutom säga att den här saken har två dimensioner. Vi har den faktiska omständigheten med den ryska officeren som påstods vara krigsförbrytare och hur det hanterades i viseringssammanhang. Det här deltagandet på svensk mark för den ryska truppen är reglerat i internationella överenskommelser och genom de regler som finns i det sammanhanget. Då har man ju anledning att titta på dem naturligtvis och försöka komma överens med andra länder om att man ser till att klara krigsförbrytarfrågan. Den andra dimensionen är att rent generellt har ett åtagande att gripa och lagföra den som är skäligen misstänkt för krigsförbrytelser. Det var väl mera den aspekten som talade om än just de faktiska omständigheterna som gällde den ryska officeren. 16 Tredje vice talman () replik: Jag börjar med det sista som utskottets vice ordförande tar upp. Jag tar inte alls avstånd från utskottets ställningstagande, tvärtom. Jag är väldigt glad över den enighet som kunde uppnås, och därför har jag också ställt mig bakom det uttalandet. När det gäller försvarsministerns uttalande byggde jag egentligen min argumentation mest på det skriftliga svar som har inkommit från . Där skriver man väldigt tydligt att om det skulle framkomma att en person kan misstänkas för till exempel krigsförbrytelser så kan vi lagföra honom eller henne. Detta visade sig vara felaktigt, och det var också detta som försvarsministern refererade till. Det är alltså ganska tydligt att det fanns en okunskap eller att man i alla fall inte medverkade till att reda ut vad som faktiskt gällde. Det skriver också utskottet. Det finns en konflikt här mellan den ambition vi har att se till att personer som gör sig skyldiga till krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten ska kunna lagföras och respekten för de folkrättsliga överenskommelserna som finns, att möjligheterna att medla i konflikter och så vidare. Just därför att de här två finns krävs noggranna och medvetna överväganden från regeringens sida, och det var detta som inte gjordes i det här fallet. fick KU vända sig till regeringen skriftligt, och dessutom hade vi en utfrågning av statsrådet. Det är en väldigt omfattande utredning jämfört med många andra ärenden vi har. Det visar, tycker jag, att det inom inte fanns fungerande rutiner bara ett sådant faktum. är min talartid slut. Jag återkommer till utnämningsmakten i nästa replikskifte. 17 () replik: Det är bra att står bakom betänkandet, men det gäller ju också att slå vakt om enigheten inte bara notera den först och sedan säga att man skulle ha velat gå mycket längre, som uttryckte saken. När det gäller den andra frågan finns det väl ingen oenighet mellan vare sig och mig eller andra i utskottet om att det är viktigt att lever upp till konventionen eller åtagandet beträffande krigsförbrytare. Det är inte så att varje krigsförbrytare som kommer hit åtnjuter något slags folkrättslig immunitet, utan det var ju en omständighet som gällde just i det här fallet med den ryska truppen. I andra fall fungerar väl systemet på ett bättre sätt. Det är också uppenbart, och där tycker jag att KU på ett förtjänstfullt sätt mer eller mindre har gjort en rättsutredning och klarat ut den motsättning som finns i de olika åtagandena. Det finns anledning för att i de internationella sammanhangen försöka få en bättre reglering av utländsk trupps deltagande i samövningar och annat för att undvika att det blir så här. Sedan finns det naturligtvis också en konflikt mellan länderna. visade det sig att den här officeren inte hade deltagit i det han anklagats för, nämligen striderna i . Det finns en syn på det från europeisk nivå, Europarådsnivå, men det finns en annan syn på hela saken från den ryska statsledningens sida, och där finns naturligtvis en konflikt som kan vara komplicerad att reda ut i de här sammanhangen. Men summan av de här resonemangen är att åtagande naturligtvis ska av när det gäller att gripa och lagföra krigsförbrytare. Vi måste också se till att om man samövar med utländsk trupp på svenskt territorium det är egentligen lika viktigt också omvänt med svensk trupp i ett annat land så ska man inte samöva med någon som är krigsförbrytare. 18 Tredje vice talman () replik: Anledningen till att jag tog upp debatten kring detta var inte att påvisa några skillnader på det viset. Det är väl naturligt att vi ofta debatterar de gånger det finns skillnader i åsikter. Det är naturligt. Vi måste göra tydligt vilka skillnader som finns i de överväganden vi gör. Men det finns också frågor där det finns en enighet som är väldigt intressanta från en principiell utgångspunkt, och det är viktigt att de inte glöms bort. Det här är ett sådant ärende, och det var därför jag ägnade så mycket tid av mitt anförande åt den här frågan. Jag vill också bara göra en kommentar med anledning av det sista inlägget från : Just på grund av den straffrättsliga immunitet som den ryska officeren har åtnjutit har det inte gjorts någon saklig prövning. Man har alltså inte kunnat avgöra något om , regeringens slutsatser eller misstankar eller det ryska ställningstagandet. Det har inte gjorts någon saklig prövning, så var och en får gå in och titta på de påståenden som finns och dra sina egna slutsatser. Men man kan inte luta sig tillbaka på någon domstols utlåtande i det fallet. Jag vill använda mina sista till att tala om utnämningsmakten. När det gäller statssekreterare har faktiskt regelverket förändrats, och det gjordes i samband med regeringsskiftet . Ska man granska vad som har hänt med statssekreterare före och efter 1994 så måste man alltså också veta att regelverket har förändrats. De statssekreterare som anställdes då hade andra garantier för fortsatta anställningar. hänvisar mycket till statistik och fakta och säger: Så här är det, och det finns ingen anledning att misstänka någonting annat. Det jag vill ha sagt i den här debatten är att det är precis tvärtom och framhålla den känsla som finns bland många ledande företrädare för politiken och ledande företrädare inom statsförvaltningen av att saker inte alltid går helt rätt till här. Den känslan är förödande för moraluppfattningen, för geisten och för energin att arbeta för statsförvaltningen. Vi måste ta det på allvar, och då går det inte att bara säga att det är nonsens. Då måste vi titta på hur vi kan skapa en större öppenhet och bättre rutiner för att få en annan uppfattning om sakernas tillstånd. Handläggningen av svenskt deltagande i projektet (avsnitt 1.4) 19 (): Visst känns det väl lite vemodigt att konstatera att en mandatperiod till nu nästan har gått till ända, en mandatperiod som har varit mycket betydelsefull för KU:s räkning? Jag är en av dem som hoppas få komma tillbaka till KU efter valet och då kunna stå för den kontinuitet som några av kamraterna här har efterlyst. står tillsammans med och bakom den reservation som handlar om handläggningen av anskaffningen av den obemannade stridsflygfarkosten , och vi delar alltså de kritiska synpunkter som förs fram i reservationen. Jag tycker att regeringens handläggning av projektet är mycket märklig, också med tanke på den omfattande samhällsdebatt som bröt ut med anledning av regeringens planer på att anskaffa Neuron genom ett militärt samarbetsprojekt med . Kritik mot regeringens agerande riktades från många håll, politiskt, också från socialdemokratiskt håll, från enskilda och från många organisationer. Också regeringens stödpartier var inledningsvis mycket fräna i sina kommentarer. Projektet skulle stoppas med alla medel. Men i samband med budgetförhandlingarna bytte de fot och stödde projektet. Då kan man undra: Vad fick man i stället? Starkt kritisk var , man i försvarsutskottet och i KU, som i en fråga till ville veta vilka reservationer regeringen var beredd att göra för att undvika att stridsplanen skulle bestyckas med kärnvapen. Frågan var sannerligen berättigad. Neuronplanet är tänkt att användas både för civilt och militärt bruk och kan mycket väl komma att utrustas med bomber. är ju som bekant en ledande kärnvapennation. Det varnades för att ett nytt JAS-projekt var på gång. Man framhöll att med de kraftiga nedskärningar som drabbat försvaret behövs inte ett nytt mångmiljardprojekt bara för att hålla uppe Saabs flygkunnande. Kritiken var alltså massiv från många håll. Detta inte minst borde ha föranlett regeringen att vara ytterst noggrann med den formella hanteringen av ärendet om anskaffningen. Man borde inte ha gått vidare utan att ha underställt projektet för ett formellt ställningstagande. Varför gjorde inte regeringen det? Var man rädd för att projektet skulle stöta på sådant motstånd i att det kunde gå om intet. Man kan ju undra. 20 (): Det här är en av de frågor i detta betänkande där vi från , tillsammans med några andra, gjort en avvikande bedömning. Den bygger på det uttalande som försvarsutskottet, och sedermera , gjorde . Då lades fast att genom formella ställningstaganden skulle godkänna utveckling och anskaffning av viktigare materielprojekt inom försvaret. I det underlag som förväntade sig att få från regeringen skulle det finnas såväl skälen för anskaffning som vilka operativa behov som skulle tillgodoses. 9 kap. 7 § slår fast att i samband med budgetreglering eller annars kan besluta om riktlinjer för viss statsverksamhet än anslag till verksamheten avser. I den delen av grundlagen har man då också tänkt in just försvarsområdet som ett av de områden som skulle omfattas och som kunde bli föremål för den typen av beslutade riktlinjer. Det finns alltså inga inbyggda spärrar mot att markera eller klara ut regeringens rum för eget beslutsfattande. Detta var ganska tydligt, herr talman, och därför blev de kanske främst ersättare i försvarsutskottet som var tillgängliga inkallade till ett extrasammanträde , när många andra i försvarsutskottet var på resa. Då kallades försvarsutskottet in extra för att någon dag före ett planerat regeringsbeslut i fråga om projektet få information från regeringen. Det var väl knappast det som avsåg vad gällde att göra ett formellt ställningstagande. Det är ju inte utskottet som gör de formella ställningstagandena utan det är faktiskt . Det ordnades dock snabbt ett informationsmöte inför beslut någon dag senare, vilket var planeringen. Mot den bakgrunden ska man också se den anmälan som gjorde för att klarlägga hur hanteringen av ärendet skett. visade det sig att beslutet inte fattades såsom regeringen hade planerat. Vi vet alla hur diskussionen sedan förde frågan in i andra överläggningar än vad som från början var avsett. Andra partier och andra diskussioner kom in. Regeringen återkom till kammaren i samband med budgetpropositionen. Och vad sade regeringen då, herr talman? Hur svarade regeringen upp mot uttalade önskemål om ett formellt godkännande från sida, där skälen för och de operativa behov som skulle tillgodoses fanns angivna? Jo, regeringen sade följande: Man har för avsikt att fatta beslut regeringen har alltså för avsikt att fatta beslut och informera därom. Kammarens ledamöter får väl fundera på om denna från regeringens sida planerade ordning stod i god överensstämmelse med tidigare angivna markering. fattade regeringen sitt beslut såsom man hade tänkt utan att ha underställt projektet, utan att senare underställa det. Regeringen fattade beslutet före det formella ställningstagandet. Då säger vissa, inklusive försvarsutskottets majoritet, att frågan faktiskt var uppe i samband med budgetpropositionen, att försvarsutskottet lade fram sitt betänkande på bord och att fattade beslut före regeringen, nämligen . Vad var det försvarsutskottet sade och som godkände? Jo, att regeringen avser att pröva olika alternativa lösningar för att därefter fatta beslut och informera därom. Var och en får väl fundera på om detta var ett formellt ställningstagande till att säga ja till projektet , om detta tillgodosåg vad hade avsett när det gällde att godkänna utveckling och anskaffning av viktigare materielprojekt och om skälen för just Neuron fanns angivna i beslutet så att de operativa behov som skulle tillgodoses fanns angivna på det sätt som hade avsett. kan vi i och för sig ha olika synpunkter på hur fattar ett beslut, men vi har ju inte att granska beslut utan vi har att granska regeringens agerande och handläggning av regeringsärenden. Sammantaget, herr talman, kan vi när vi granskar det här ärendet inte finna att regeringen följt beslut på ett fullödigt sätt. Jag och , tillsammans med och , tycker inte att agerandet står i god överensstämmelse med tillkännagivande från . Av det skälet har vi anmält en avvikande bedömning i denna del av betänkandet. Jag beklagar att inte fler delar den synpunkten utan släpper igenom det hela som om detta skulle vara tillfyllest och i enlighet med uttalade mening. 21 (): I det granskningsärende som handlar om ett svenskt deltagande i projektet finns en reservation, som och mycket riktigt tar upp. Den är för mig och mina kamrater, liksom för utskottsmajoriteten, något obegriplig. Bakgrunden är den att gjort ett tillkännagivande till regeringen om att genom formella ställningstaganden ska godkänna utvecklingen och anskaffningen av viktiga materielprojekt inom Försvarsmakten.