prot · GU0918 · 2006-11-09 00:00:00 — Målet för den nya regeringen är förstås att uppvärdera valfrihet och mångfald i skolsystemet, och detta ska också vi i utbildningsutskottet och de borgerliga ledamöterna här i kammaren bidra till. Man går väl i , och sedan går de allra flesta i gymnasiet till. Jag tycker inte att det är för mycket begärt att man faktiskt själv ska få bestämma var man vill tillbringa av sitt liv. Vi tycker från sida inte att det är politiker som ska bestämma detta. Givetvis är målet för denna skola inte bara dessa kunskaper, utan man måste också ha en insikt om att kunskap har ett värde i sig. sade att om du inte bildar dig riskerar du att bli styrd av dårar. Och hoppas jag i och för sig, trots att vi ser stora problem i skolan , att vi inser att den svenska befolkningen trots allt är så pass bildad att man har valt en klok regering som inte består av dårar. Men det visar också att kunskap har ett värde i sig och att kunskap är en garanti för upplysning, för humanism och för demokrati. Och det är väldigt viktigt att det övergripande målet om kunskap som ett värde i sig inte går förlorat. I detta anförande instämde och (båda fp), , , och (alla m) samt i och (båda c). 283 (): Det är med glädje som jag tar plats i den här kammarens talarstol . Som ämne för mitt första anförande har jag valt något som engagerar mig mycket skolpolitiken. Det har jag gjort inte bara för att jag har arbetat som lärare i nästan hela mitt vuxna liv utan mest för att den utbildning som vi ger våra barn är helt avgörande för deras möjligheter att förverkliga sina drömmar och avgörande för möjligheter att konkurrera i en global ekonomi. Den väg som den borgerliga regeringen har slagit in på i skolpolitiken anser jag vara helt förkastlig. Man försöker lösa svåra problem med enkla populistiska medel. Man säger sig stå för en kunskapsskola. Javisst, det är självklart att man ska lära sig saker i skolan. Vem är emot det? Inte vi socialdemokrater i alla fall. Mer ordning och reda slår man på trumman för. Javisst, det är klart att det måste finnas normer och regler i skolan som man följer. Vem är emot det? Inte vi socialdemokrater i alla fall. Detta är två exempel där man slår in redan öppna dörrar för att plocka billiga politiska poäng. Under hela valrörelsen har vi fått höra borgarnas svartmålning av svensk skola. Men jag ställer inte upp på det. Jag köper inte den bilden. Skolan är inte en verksamhet i kris och kaos. Men visst finns det problem i många skolor, och många elever klarar inte målen. De problem som finns i samhället finns också i skolan. Men man löser varken skolans eller samhällets problem med något slags politisk plastic padding. Det finns inga enkla patentlösningar. Som jag sade finns det problem; det sopar vi inte under mattan. Exempelvis är skillnaden mellan skolor för stor. I många kommuner är skolresultaten en spegel av den segregering som finns och de klasskillnader som existerar. Elever i skolor i välmående villaförorter får bättre resultat än elever i socialt utsatta områden. Då krävs det ett mer jämlikt samhälle med mindre klyftor, inte mer prov, betyg, sortering och katederundervisning. De problem som finns i skolan är inte specifika för bara skolan utan speglar samhällets problem. Då räcker det inte att som har gjort hojta om ordning och reda, mer betyg, prov och sortering. Man kan inte backa in . Man kan inte återgå till den skola som fanns . Vi måste ha en modern och effektiv skola med mänskliga metoder. Världen har förändrats, och det måste också skolan göra. Under mina som lärare på olika stadier har jag noterat följande: De allra flesta lärarna gör ett storartat och ouppmärksammat arbete. De tycker att kunskap är viktig och att ordning och reda är en självklar förutsättning för elevens lärande. Barn och ungdomar i allmänhet är vetgiriga och nyfikna. Och om de bara blir stimulerade på rätt sätt har alla möjlighet att utvecklas till sin fulla förmåga. Det största problemet som lärare har är inte huruvida man får konfiskera elevens mobiltelefon eller mp 3-spelare. Barn vill lära sig saker. Och glada och trygga barn lär sig mer än otrygga och hunsade barn. Många barn och ungdomar mår dåligt på grund av svåra förhållanden i hemmet. Att straffa dem och ge dem ordningsbetyg leder ingen vart. Betyg i ordning och uppförande är en återgång till en syn på barn och uppfostran som jag trodde att vi hade lämnat bakom oss för länge sedan. Synen på kunskap som förmedlas av den nya majoriteten är överlag gammaldags, tycker jag. Om man får betyg tidigare lär man sig mer, sägs det. Men ska elever plugga bara för att få bra betyg? Har betyget i sig något värde? Det är ju bara en siffra eller en bokstav på ett papper. Självklart har det inte det. Man ska plugga för att lära sig något som man sedan kan använda. Betygshetsen i svenska skolor är ett större problem. Å ena sidan blir många elever nedtryckta i skoskaften av att bli stämplade som icke godkända. Å andra sidan finns det mängder av ambitiösa elever som känner att de inte duger om de inte får MVG i alla ämnen. Den problematiken hör man inget om från borgarna. En annan sorglig aspekt av högerns skolpolitik är den nedskärning man gör i det livslånga lärandet. Man drar ned anslaget till komvux med 600 miljoner, och man minskar antalet platser i den högre utbildningen. Dessutom river man upp gymnasiereformen som skulle modernisera den svenska gymnasieskolan. De här försämringarna kombinerade med en bakåtsträvande syn på lärande, kunskap och elever bådar illa för framtiden. Det vi behöver är en trygg kunskapsskola för alla, inte bara för vissa. Det vi behöver är en modern skola med effektiv pedagogik, inte flera skamvrår och korvstoppning. I detta anförande instämde (). 284 () replik: Det är glädjande, , att du tar till orda i den viktiga frågan om skolpolitiken. Jag vill också säga att det är första gången jag talar i kammaren, så vi är antagligen lika nervösa båda två. Men jag vill också säga att det är lite bekymmersamt att du inte riktigt ser de svåra problem som finns i svenska skolor. Det är konstaterat i flera utvärderingar att vi halkar efter i matte, naturvetenskap och läsning. I matte presterar åttorna sämre resultat än sjuorna gjorde . Och antalet lågpresterande elever ökar. Utvärderingar visar att gymnasieeleverna inte är tillräckligt förberedda för högre utbildning. ser vi hur skillnaderna ökar kraftigt både mellan kommunerna och mellan olika skolor. Till detta har Socialdemokraterna ytterst lite att komma med. Den som har någonting intressant att komma med, tycker jag, är ett kommunalråd i , . Han efterlyser att Socialdemokraterna numera ska fokusera på kunskap, ha höga förväntningar på eleverna, följa upp resultaten tidigare, sluta ta strid mot betygen och göra vassare. Vad har du för kommentar till det? Jag tycker att det låter som en bra agenda för att förbättra resultaten i den svenska skolan. 285 () replik: Det är sant, , att svenska elever i vissa undersökningar visar sämre resultat än tidigare, bland annat i matte. Men på andra områden är svenska elever duktiga, bland annat i engelska, läsförståelse och annat. Vi socialdemokrater har ett program för att åtgärda det här. Det är inte så att vi sopar problem under mattan. Bland annat har vi en särskild satsning på fortbildning för lärare i just svenska, matte och engelska som vi skulle ha velat genomföra. Nog har vi åtgärder på förslag. 286 () replik: Jag hittar inget svar på någon av mina frågor som gäller de förslag som faktiskt finns från ledande socialdemokratiska skolpolitiker om vad ni vill göra. Här har jag en ledande socialdemokrat som säger: Vi har misslyckats med att fokusera på kunskap och lärande. Det behöver vi förbättra. Vi har inte höga förväntningar på eleverna såsom vi borde ha. Vi följer inte upp elevernas resultat tillräckligt tydligt. Vi har tänkt fel när vi tar strid mot betygen. Här finns någon som tänker nytt och som har nya idéer om skolpolitik som jag inte har hört från Socialdemokraterna , och du har ingen kommentar till det utan läser, precis som vanligt, upp en vårproposition som ni nu har lagt fram igen som er finansreservation. Jag tycker att det är fattigt, och jag tycker att det är tråkigt. Jag önskar att Socialdemokraterna kunde komma med nyheter. Hur ska vi göra för att reparera de brister i svensk skola som av socialdemokratisk skolpolitik ledde till? 287 () replik: Jag har visst svar på dina frågor. Det är synd bara att det är enbart en minuts repliktid. Vi vill inte alls bara fortsätta med mer av samma sak. Vi vill satsa mer på skolan. Vi vill inte sänka skatterna för de rikaste i samhället. Vi vill satsa mer på skolan via fortbildning. Betyg behöver inte vara det enda sättet att återkoppla elevernas kunskaper. Individuella utvecklingsplaner är ett utmärkt verktyg som vi tycker vore ett bra sätt att bättre återkoppla till föräldrar och elever hur det går i skolan. Fokus på kunskap nämns. Jag har jobbat i skolan , och det är väl klart som tusan att det finns ett fokus på kunskap. I alla de skolor jag har varit på och på alla konferenser talar man om kunskap och lärande, men kanske i andra termer än borgerligheten gör. Vi talar om lärande mer än om ett slags korvstoppningskunskap som jag tycker borgerligheten förmedlar. 288 () replik: säger att det inte behövs flera klyftor. Man hör ofta från socialdemokratiskt håll i debatter hotet att med moderat politik, med allianspolitik, kommer klyftorna att öka. Klyftorna har ökat i hela samhället under ett socialdemokratiskt styre, vill jag påstå. Det gäller framför allt löneklyftor, men även inom skolpolitiken. Skolresultaten har försämrats. Du pratar om läsförståelse. av pojkarna med svensk bakgrund är inte godkända i läsförståelse. Jag tycker inte att det är bra. Du tyckte att vi var duktiga i läsförståelse. Är du nöjd med detta? Det är min enkla fråga. 289 () replik: Vi socialdemokrater brukar ju säga att vi är stolta men inte nöjda. Det gäller även i denna fråga. Vi kan inte vara helt nöjda så länge det finns elever som går ut och gymnasiet utan att ha nått de mål som är uppsatta. Men när det gäller klyftor var det jag försökte säga i mitt anförande att skolans problem inte bara är skolans specifika problem. Det vill till att man skapar ett samhälle med mindre klyftor överlag. Då kommer det även att märkas i skolan. Det borgerligheten gör nu med sina förslag om att färre ska få chans att gå på högskolan, att a-kassan blir sämre och att de som står utanför arbetsmarknaden får det sämre på alla möjliga sätt kommer att skapa större klyftor. De klyftorna kommer också att märkas i skolan. Det är jag helt övertygad om. 290 () replik: Jag förstår ändå inte det som sägs om klyftor. Ni tycker att vi kommer att öka klyftorna när ni själva har stått för en sådan stor ökning av klyftorna . 291 () replik: Som jag sade i mitt anförande också är vi inte nöjda med allt i svensk skola. Vi är inte nöjda med allt i samhället heller. Självklart finns det stora klyftor i samhället. Men vår politik tar sin utgångspunkt i att minska dessa klyftor. Vi har bedrivit ett arbete och ville få chansen av väljarna att fortsätta det arbetet. Jag är stolt men inte nöjd, kan jag säga. 292 () replik: Stolt men inte nöjd är ju ett honnörsord från er. Jag förstår din poäng och vad du vill åt. Men är det upprörande. Jag känner personligen en hel del av de elever som befinner sig på det individuella programmet, som inte lyckades nå målen i och som har en väldigt svår situation när det gäller att komma vidare på sitt livslånga lärande. Jag vill veta hur du kan upprepa denna floskel gång efter annan och göra det med ett slags heder. Detta är påtagliga problem för många elever ute i vårt land. Du och ni socialdemokrater är skyldiga dem en förklaring, i synnerhet eftersom ni saknar sjukdomsinsikt om tillståndet i skolan. 293 () replik: Jag saknar inte alls någon sjukdomsinsikt. Vad gäller elever på det individuella programmet är det ju ett misslyckande att det nästan har blivit det näst största programmet på gymnasiet. Det här har vi velat göra någonting åt med den gymnasiereform som ministern och regeringen nu drar tillbaka, vilket kommer att skapa ett vakuum i, ja, vem vet hur , om det ens hinns med . Där ville vi tillskapa en modern lärlingsutbildning i nära samverkan med näringslivet. Det kommer inte att hända. Situationen för eleverna på det individuella programmet kommer nog inte att bli bättre med den politik som borgerligheten för. Dessutom minskar man nu anslaget till komvux med 600 miljoner, så för de elever som inte lyckas i gymnasieskolan minskar chanserna att kunna ta igen det på komvux. 294 () replik: Det är just därför som det för oss är så viktigt att man tidigt sätter in åtgärderna, att man tidigt vet vilka elever som behöver det extra stödet för att kunna komma ut med godkända betyg när de lämnar årskurs 9. Det är för att vi vill minska andelen elever som finns på det individuella programmet. Men en hel del av dem som finns på det individuella programmet är elever som inte hör hemma där och inte känner sig hemma och bekväma med att fokusera på teoretiska kunskaper. Detta vill vi förändra. Det kommer inte alls att behöva bli någon oreda för dem. Vi öppnar möjligheterna för dem med både yrkesförberedande utbildning och lärlingsutbildning. Även dessa elever ska självklart den dag de skulle vilja det ha möjlighet till teoretiska studier. Då hoppas jag att du ställer dig bakom den förklaringen när vi lägger fram de förslagen. 295 () replik: Vi får väl ta den debatten när ni lägger fram förslagen. Vad gäller tidiga åtgärder är det ingenting som socialdemokratisk skolpolitik är emot. Vi vill satsa på fortbildning av lärare i de lägre stadierna i svenska, matte och engelska. Lärarutbildningen måste bli bättre på att lära ut förmågan att lära barn att läsa och skriva. Jag har inte heller någonting emot att elevers kunskaper kontrolleras. Men det ska inte ske i nationella prov. Jag tror på verktyget med individuella utvecklingsplaner i samtal och dialog med elever och föräldrar. Sedan var det frågan om teoretiska kunskaper i gymnasieskolan. Jag tror inte på det borgerliga receptet att sänka kraven för gymnasieskolan. Jag tror på att integrera i kärnämnena de teoretiska ämnena. Jag tror att det är ett bättre recept att utveckla metodiken än att sänka kraven. 296 (): Jag har begärt ordet för att tala om betydelsen av fri forskning vid fria universitet och högskolor. Jag kommer därvid att anlägga ett principiellt perspektiv och beröra vissa praktiska frågor, till exempel forskningsfinansiering. I ett öppet demokratiskt samhälle är det angeläget att det finns många olika röster i den offentliga debatten. Det är av stor vikt att det finns ett starkt civilt samhälle med starka institutioner som står oberoende av den offentliga makten och därmed kan granska och ifrågasätta de politiska makthavarnas åtgärder. Historiskt sett har universiteten spelat den rollen i många länder i västvärlden. var universiteten betydelsefulla institutioner som gjorde viktiga insatser för att utveckla den värdegrund och den kultur som våra västerländska samhällen vilar på. Tidigt fanns till exempel starkt förankrade föreställningar om rättsstaten och dess grundläggande värden. Den teoriutveckling som var nödvändig för att komma fram till detta hade i hög grad skett i den akademiska världen. Man kan också konstatera att starka och självständiga universitet befolkade av fria forskare sannolikt är den bästa garanten för hög kvalitet och nytänkande i forskningen. Annars riskerar man även i forskningen en fokusering på det politiskt korrekta eller det i dagsdebatten mest aktuella. Historiskt sett har svenska universitet och högskolor haft relativt stor självständighet gentemot den politiska makten. Den borgerliga regeringen vidtog 19911994 flera reformer för att stärka universitetens och högskolornas självständighet. Ett viktigt steg var inrättandet av de självständiga forskningsstiftelser som tillfördes från de nedlagda löntagarfonderna. Ett syfte med stiftelserna var att säkerställa att betydande forskningsresurser kunde fördelas oberoende av politiska påtryckningar och utan ängsligt sneglande på regeringens aktuella agenda. Oberoendet garanterades bland annat genom att stiftelsernas styrelser skulle förnya sig själva, alltså på egen hand utse nya ledamöter när det behövdes. Efter regeringsskiftet blev en snöpning av den akademiska världens självständighet en prioriterad fråga för den nye utbildningsministern . En serie strider med inte minst forskarsamhället tog sin början. Mest spektakulär blev striden om forskningsstiftelserna. När dåvarande utbildningsministern inte kunde förmå stiftelserna att be regeringen utse nya ledamöter tog han till lagstiftningen. Stiftelselagen ändrades så att regeringen gavs rätt att ändra i stiftelseförordnanden även om det stred mot stiftelsens egen vilja. Regeringen bestämde därefter att styrelsernas ledamöter i forskningsstiftelserna framgent skulle tillsättas av, just det, regeringen och bytte därefter ut många av ledamöterna. Det här var ingenting annat än flagrant maktpolitik och rent ideologiska åtgärder som bottnade i en för mig helt främmande syn på demokratin och politikens roll. Den dåvarande regeringen såg varje åtgärd som syftade till att skapa av staten oberoende organ som odemokratiska eftersom den politiska sfären därmed fick mindre makt. Det enda rimliga är att avskaffa den nya paragrafen i stiftelselagen och ge styrelserna åter i uppgift att förnya sig själva utan påverkan från regeringen. Forskningsstiftelserna står dock bara för en mindre del av forskningsfinansieringen i . Det är därför av stor vikt att även diskutera de forskningsmedel som anslås direkt via statsbudgeten. De fördelas dels direkt till lärosäten genom så kallade fakultetsanslag, dels till statliga forskningsråd. Från forskningsråden får sedan lärosätena söka medel. Under valde den förra regeringen att prioritera i första hand forskningsrådsmodellen. Den har emellertid tydliga nackdelar. Principiellt kan man mot den anföra att den begränsar lärosätenas oberoende eftersom de måste be någon annan om lov för att ha råd att forska. Praktiskt innebär modellen, som har nämnts tidigare i talarstolen, att lärosätena måste lägga stora resurser på att utforma forskningsansökningar i stället för att arbeta med själva forskningen. I någon mån har pendeln svängt , och den nya regeringen har glädjande nog betonat fakultetsanslagens betydelse. Enligt min uppfattning måste den utvecklingen gradvis förstärkas. Med en ökad satsning på fasta forskningsanslag får vi självständigare universitet och högskolor som dessutom vågar satsa djärvare. För att något kort återgå innebar politik inte bara att forskningsstiftelserna kom åter under statlig kontroll utan också att rektorernas och professorernas oberoende och status minskades. Rektor fick inte längre vara ordförande i lärosätets styrelse. Professorernas särskilda skydd mot uppsägning avskaffades. Det är bara några exempel på ytterligare steg som ledde i fel riktning. Universiteten och högskolorna behövs i ett fritt samhälle som självständiga aktörer som inte behöver snegla på vad som för dagen är politiskt korrekt. De många inskränkningar av den akademiska integriteten som vi tvingades bevittna måste rivas upp, och lärosätenas oberoende måste stärkas kraftigt. Det här måste vara en prioriterad uppgift för den nya regeringen, och jag vet att det är en uppgift som regeringen tar på stort allvar. I detta anförande instämde , , , , , och (alla m). 297 (): Det är inte en enkel uppgift att komma ut som siste talare i ämnet skola och utbildning, men jag ska försöka göra det med den äran. Jag tänkte ägna mitt tal åt universitet och högskolor och särskilt prata om kvalitet, kårobligatorium samt om de fria universiteten och högskolorna. Utbildningen är ett av de viktigaste områdena för alliansen att ta sig an under den kommande valperioden, inte minst därför att det är det viktigaste instrumentet för att utjämna livschanser. Utbildning tillsammans med arbete och företagande kan göra det möjligt för flera att komma någonvart och bli någonting. Den ska åter bli en språngbräda för social rörlighet, som det har varit i historien. För att nå dit behöver skola, utbildning och forskning utvecklas och bli bättre. Mycket av detta har diskuterats under debattens gång. Jag hoppas att vi under den kommande mandatperioden kan få flera avgörande ändringar och reformer på plats. Det viktigaste är att ändra inriktning och fokusera på kvalitet inom hela utbildningsområdet. Därför är det med glädje jag kan konstatera att viktiga steg för detta tas i budgetpropositionen, det vill säga att få en skol-, utbildnings- och forskningspolitik som kännetecknas av valfrihet, mångfald och kvalitet. Att ge många personer möjlighet att läsa på högskola är bra. Men kvantitativa ambitioner får inte gå före kvalitet. Det har skett en utbyggnad i landet som i stora stycken har varit bra. Men en avgörande invändning som jag lyfter fram är att kvaliteten har fått stryka på foten. Det har blivit mer undervisning i storgrupp och mindre lärarledd tid och koppling till forskningen på många utbildningar. Därför tycker jag att det är viktigt att nu fokusera på kvalitet. Studenter ska i sin undervisning på grundläggande och avancerad nivå få en möjlighet att förvärva solida ämneskunskaper och förmågor som ger goda förutsättningar för arbete, företagande och forskningsutbildning längre fram i livet. Det är glädjande att utbildningspolitiken i budgetpropositionen vrids in på detta område. Det handlar bland annat om den särskilda kvalitetssatsningen i grundutbildning som finns med i budgetpropositionen och en särskild satsning på forskning på universitet och högskolor som sker och som inte är minst viktig. Detta tillsammans med andra viktiga satsningar inom förskolan, kunskapsfokus i och en ny gymnasieskola som kan komma kan åter göra till en kunskapsnation. Därefter tänker jag komma in lite grann på kårobligatoriet. Det är mer av en principfråga. Dess vara eller icke vara har varit en aktuell fråga . Jag vill betona att min egen erfarenhet av studentkårer är positiv. Jag tycker att studentkåren har en viktig roll att fylla till gagn både för studenter och för lärosäten. kan jag principiellt inte försvara ett kårobligatorium. För mig är det självklart att vi alla ska kunna välja vilka föreningar, sammanslutningar etcetera vi ska vara med i respektive vilka vi väljer att ställa oss utanför. Det är därför både rimligt och naturligt att kårobligatoriet avskaffas. Vi kan konstatera att varken , eller har ett obligatorium. I till exempel är ändå en stor del av studenterna medlemmar i en studentkår. Där klarar man att företräda och arbeta för studenterna med en fortsatt legitimitet. Jag är övertygad om att studentkårerna runtom i landet har så pass god verksamhet att de både kan förtjäna studenternas förtroende och förmå studenterna att fortsatt lösa medlemskap i en studentkår också utan ett obligatorium. Jag hoppas därför att regeringen kan återkomma i den frågan. Avslutningsvis vill jag komma in på frågan om frihet och självbestämmande för universitet och högskolor. talade en del om detta. Jag kan bara konstatera som utgångspunkt att alliansregeringen i sin budgetproposition har talat om att den politiska tillsättningen av styrelser för lärosätena ska försvinna. Det är bra, och det är principiellt viktigt. Jag hoppas också att vi ska kunna ta det ett steg till. gjordes och om till stiftelsehögskolor. Erfarenheterna därifrån tycker jag uteslutande är positiva. Studenter, personal och omgivning i näringsliv och kommun tycks i båda fallen vara nöjda. Skolorna har fått en friare roll som har gagnat utvecklingen. De har fått en ekonomisk trygghet som bland annat möjliggjort att man har kunnat göra strategiska satsningar på inom miljö och pedagogisk utveckling. Givet erfarenheterna från och är det att ge något eller några ytterligare lärosäten i möjligheten att släppas fria.