prot · GT09130 · 2006-05-29 00:00:00 — De som roade sig med att läsa i går kunde på debattsidan läsa rubriken har tvingats bo kvar hemma . Artikelförfattare var vård- och omsorgsminister . har alldeles rätt. av socialdemokratiskt styre är det verkligheten. av nedläggningar av äldreboenden är verkligheten den att många blir fånge i sitt eget hem. Av artikeln fick man intrycket att det var en nyvaknad insikt hos , och det kan ju vara så i den politiska världen att verkligheten förändras och man inser att man gjorde fel i går. I artikeln stod att den så kallade kvarboendeprincipen, som innebär att äldre människor ska bo kvar hemma , nog varit fel. Där har alldeles rätt. Men det är ingen ny insikt. 1998 gick Socialdemokraterna till val på löftet om fler äldreboendeplatser. 2002 hade man visserligen misslyckats med att uppfylla löftet , men då spetsade man det lite grann och sade: Vi ska ha tiotusen nya platser i äldreboenden när mandatperioden är över. Det var ett löfte som först sade hade hittats på av de borgerliga. Sedan dröjde det ett tag till innan , som väl också trodde att alla människor hade glömt vad som stod i valbroschyren, ställde sig i denna kammare och sade: Nja, det där var lite tveksamt. När jag sedan läste högt ur valbroschyren sade hon: Ja, men det står inte i valmanifestet. Det var liksom inget riktigt löfte; det var bara en broschyr där det stod att detta är vad vi lovar äldre ifall vi vinner valet. Därför är det intressant att få besked: Allt det vi debatterar , kommer det att stå i valmanifestet? Vad kan vi lita på den här gången, och vad kan vi inte lita på? Precis som identifierar i är ju en av de riktigt stora utmaningarna att se till att få fram äldreboendeplatser. En av de riktigt stora utmaningarna är att de människor som bor kvar hemma och känner en oro för ifall det finns en plats den dag de inte klarar sig själva ska veta att det finns en äldreboendeplats. De människor som vårdar sina anhöriga ska veta att det finns en äldreboendeplats det behövs. Där behöver vi, som föreslår, en pengarna-i-handen-garanti som innebär att den äldre som borde ha rätt till ett äldreboende men inte får det ska få ersättning från kommunen så att det blir en piska på kommunen. Pengarna ska den äldre kunna använda till att köpa stöd, hjälp och avlastning i hemmet, detta för att sätta press på kommunerna att få fram äldreboenden. Det behövs också att vi får en mångfald i form av och allt möjligt annat. De människor som känner att de inte klarar sig själva i den meningen att de behöver en social tillvaro, en vardag som fungerar, ska också ha en plats. Det finns oerhört mycket att göra på äldrepolitikens område. Det gör politiken spännande när verkligheten är sådan att det finns mycket att förändra. Från sida vill vi ha en omsorgsgaranti som ställer upp vad den enskilda äldre kan ställa för krav på sin äldreomsorg hur ska se ut eller, om jag hamnar på äldreboende, hur ofta jag ska få duscha, när jag ska komma ut, vilken personaltäthet det ska vara och så vidare. är det alldeles för många som inte får den omsorg de ska ha rätt till, och det är inte acceptabelt. Vi säger till skillnad från dagens majoritet att äldre kan välja själva. Vi vill ha ett fritt val i där jag själv kan välja vem som kommer över min tröskel och hjälper mig hemma och där jag själv i högre grad kan påverka vad jag ska ha hjälp med. Det ska inte vara så att jag får någon timme i hemtjänst, och så säger jag att jag behöver hjälp att hänga upp gardiner. Det ingår inte i våra arbetsuppgifter, säger man då, utan vi har fått ett biståndsbeslut på något annat. Där måste den enskilde individen få mycket större makt. Det handlar om att införa skatteavdrag för hushållsnära tjänster så att fler människor kan köpa hjälp i hemmet, vilket också skapar nya jobb. Det handlar om att införa förebyggande hembesök som kan se till att vi slipper fallskador, en massa besök på sjukvården och mänskligt lidande. Det handlar om att pröva nya lösningar i form av äldrevårdscentraler där vi samlar all kompetens under samma tak, där jag kan möta all sjukvårdens kompetens, biståndshandläggaren och så vidare och där organisationen byggs kring mig som enskild äldre i stället för att jag ska byggas om för organisationen. Det handlar om att införa ett husläkarsystem så att alla äldre får en egen doktor. Det handlar om ökad forskning kring äldres sjukdomar. Det handlar om att lyfta fram demensvården, att lyfta fram anhörigvårdarna och att lyfta fram vårdpersonalen. Tyvärr skulle jag kunna räkna upp ett antal andra löften som ställer upp i detta val därför att de löftena behövs, därför att vi i landet med världens högsta skatter inte har klarat äldreomsorgen. Jag kan, herr talman, avslutningsvis avge ett tydligt löfte från sida. Med i regeringen blir det en satsning på äldreomsorgen. Det blir mer resurser. Det behövs pengar. Men det blir framför allt ett perspektivskifte. Det blir ett skifte där man inser att 68-åringen, 86-åringen, 64-åringen eller 75-åringen också är en individ som kan styra sitt eget liv och fatta sina egna beslut. av socialdemokratiskt styre finns det väldigt mycket att göra. Det är ett mycket bra skäl till att vi behöver en ny regering i detta land. 64 (): Jag kan börja med att yrka bifall till det sista som sade. Det behövs en ny regering. Det är hög tid för en ny regering. Det behövs för människornas skull, för de svenska medborgarnas skull. Jag ska också, herr talman, så att jag inte glömmer det, yrka bifall till reservation 23. Självklart står bakom alla reservationer vi finns med i, och det är många! Vi behöver ha ett tankeskifte inom äldrevården i . Socialdemokraterna har deklarerat att äldrepolitiken ska spela en framträdande roll i deras valrörelse. Mot bakgrund av de brister som finns välkomnar jag som kristdemokrat regeringens nya fokus. Det är sannerligen . Den här propositionen utgör det sakpolitiska underlaget för detta fokus. Propositionen innehåller förvisso en del goda förslag som ställer sig bakom, men den saknar i viktiga avseenden nödvändiga åtgärder. Propositionen eller utvecklingsplanen, som regeringen har valt att kalla den innehåller faktiskt gott om utförliga redogörelser för äldreomsorgens brister. Det är bra. De utvecklingsområden som regeringen pekar ut täcker in stora delar av äldreomsorgens problemkomplex. Utvecklingsplanen är dock inte enligt uppfattning tillräckligt konkret på avgörande punkter. Regeringen hänvisar envist till kommande utredningar, delegationer och regeringsuppdrag har ni hört det förut? och inte minst till vårproposition, men när det gäller äldreomsorgen har det redan presterats ett överflöd av utredningar, politiska målsättningar och honnörsord. Dessutom finns det redan en handlingsplan för äldrepolitiken, herr talman, vilken antogs av 1998. I så måtto är utvecklingsplanen ett oönskat dacapo. Samma löften, samma retorik och samma plan har i stor utsträckning redan varit på plats . Vid en närmare granskning visar det sig dock att de gamla målsättningarna inte har uppfyllts. En ny mandatperiod och ett nytt ansvarigt statsråd ursäktar faktiskt inte det misslyckandet. När den socialdemokratiska regeringen utlovar satsningar och förbättringar inom äldreomsorgen glömmer man sitt kollektiva ansvar för de senaste elva årens utveckling. Att försöka förbättra vården av och omsorgen om äldre är nödvändigt, men den socialdemokratiska regeringens ensidiga vård- och omsorgsperspektiv missar också de många äldre med lång erfarenhet av deltagande i samhällslivet som obevekligt ställs vid sidan av när den formella pensionsåldern inträtt. Åldersdiskriminering är förmodligen den vanligaste formen av diskriminering i vårt land. Det krävs både en förändrad attityd till äldre och lagstiftning för att råda bot på detta. För att vi ska klara de utmaningar vårt land ställs inför behöver vi ta till vara den kraft och den livserfarenhet som finns hos äldre människor. Det står utom allt tvivel att det behövs ett omfattande program för att rätta till bristerna inom äldreomsorgen. Det är inte bara äldreomsorgens nuvarande brister och problem som motiverar detta utan också demografin med en allt större andel äldre i befolkningen. En sammanfattning av elva socialdemokratiska regeringsår ser ut som följer. Jag ska nämna några punkter. 1.Det har blivit allt svårare att få äldreomsorg. Kommunerna begränsar sina insatser framför allt till personer med mycket stora behov av vård och omsorg. Biståndsbedömningen eller behovsbedömningen, som jag hellre kallar den kommer allt längre från sitt egentliga syfte, nämligen att vara just en behovsbedömning. Omsorgen om de äldre har i allt större utsträckning vältrats över på de anhöriga. Att vårda och ta hand om en anhörig är för de flesta en självklarhet, men det är faktiskt inte rimligt att lägga allt större omsorgsansvar på anhöriga utan att ge dem tillräckligt med stöd, hjälp och resurser. Det vet vi alla som har varit just anhörigvårdare. 3.Det sker en mycket omfattande neddragning av antalet platser i särskilt boende. Nyproduktionen av äldreboenden är också mycket låg, vilket leder till att det totala antalet platser minskar kraftigt. Under 19942004 har antalet platser i särskilt boende minskat med nästan 15 000. Jag skulle vilja hålla med , som också refererade till Socialdemokraternas löfte om att det skulle bli 10 000 ytterligare platser inom äldrevården. I själva verket har man förlorat 15 000 vårdplatser totalt i äldreboendena. fick de äldre kämpa för sin rätt att bo kvar hemma. är problemet snarare det motsatta. tvingas många äldre bo kvar hemma mot sin vilja. Drivkraften bakom denna utveckling är kommunernas svårigheter att finansiera äldreomsorgen. Här, fru talman välkommen! handlar det om från vilket håll man ser när man planerar. Allianspartierna ser utifrån den enskilda människan, och Socialdemokraterna verkar se utifrån kollektivet. Vi tycker att vi ska anpassa så att det finns boenden för olika människors behov och inte organisera så att vi styr människors behov. 4.Det finns allvarliga brister i det medicinska omhändertagandet. Det har vi många exempel på. Det gäller läkarmedverkan, läkemedelshantering, demensvård och rehabilitering. Många äldre hamnar i en vårdkarusell med ständiga ambulanstransporter till akutmottagningen, vidare till korttidsboende och hem igen. Inom det särskilda boendet saknas ofta läkarmedverkan, i synnerhet läkare med geriatrisk kompetens. Slutligen ett stort men kanske nonchalerat problem: Ensamhet och isolering plågar oerhört många äldre . De, fru talman, som är mest ensamma enligt en professor jag har talat med är ensamstående kvinnor utan barn. De känner i en stor och besvärande ensamhet. Aldrig så goda materiella förhållanden kan inte uppväga ensamhet, sysslolöshet och tristess. Inom äldreomsorgen behövs mer av mänsklig samvaro och gemenskap, mer av närvärme. har ett stort antal förslag som ska råda bot på det här. Allianspartierna arbetar för och har förenat sig exempelvis om fritt val inom äldreomsorgen, som talade om. För mig är det bara självklart att vi människor är olika. Vi är olika när vi föds, vi är olika när vi är mitt uppe i livet och vi är olika när vi är äldre. Därför är det så självklart att alla ska ha möjlighet, alla ska ha frihet att välja hur man vill ha det i sin omsorg. Vi olika människor ska med trygghet kunna säga hur vi vill ha det. Vi tycker också att det ska vara lätt för olika aktörer att etablera sig inom . Vi har i vår reservation 23 beskrivit hur vi har tänkt oss det. En boendegaranti har föreslagit som i ett första skede, eftersom vi måste anpassa oss till verkligheten, ska innebära att om man fyllt har man själv rätt, utan behovsbedömning, att välja var man vill bo. Vi tycker att det ska få växa fram en mängd olika boendeformer, och gemenskapsboendeformer tror vi mycket på. Därför har i sin budget avsatt 1 miljard för att stimulera olika boenden. Värdighetsgarantin har vår förre partiledare, , ofta talat sig varm för. Det är lite av en princip för oss kristdemokrater. Det handlar om värdighet i förhållande till människor. Även om man inte själv kan tala för sig ska man behandlas med denna värdighet. Det finns en reservation också, om ni vill läsa mer om detta. Stöd till anhörigvården är också för oss en självklarhet. Därför har vi föreslagit att vi ska byta ut ett ord i socialtjänstlagen där det nu står att man bör bli skyldig att stödja äldre till att man skall vara skyldig att stödja äldre anhörigvårdare. När det gäller behovsbedömningen, eller biståndsbedömningen, som det heter, behöver vi en förändring för att den ska bli mer rättssäker. Jag har en känsla av att väldigt många av behovsbedömningarna inte utgår från den enskilde utan från hur mycket resurser man har att ge. Finns det exempelvis inga särskilda boenden får man inte heller det behovet stadfäst. När det gäller demensutredningar är det, som sade, pinsamt att vi 2006 ska behöva säga i den här kammaren att alla som får demensliknande symtom har rätt till en utredning. Avslutningsvis, fru talman, har det nu skrivits in något om sanktionsprincipen mot kommuner som inte uppfyller vad man har fått i sin biståndsbedömning. Det är klart att det är bra att ge en signal om att människor ska få det de har bedömts ha behov av. Men vad jag och flera andra tycker är egendomligt är att staten ska ha de bötesbelopp som kommunen ska kunna dömas till. Visst behöver staten pengar, men varför ska de inte på något sätt komma den äldre människan till del i stället? Då menar jag inte att man ska sätta in på en bankbok, men personen kanske behöver mer hemtjänst, en personlig assistent som kan hjälpa till tills man får exempelvis sitt särskilda boende. Det här är en viktig principfråga eftersom det är den äldre personen som behöver någonting för sin egen situations skull. Därför, fru talman, tror jag att vi måste fundera mer på detta. Vi kommer att återkomma om de här frågorna i den nya regering som kommer att tillträda efter . 65 (): Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre det är många människor runtom i landet som är involverade i den. Vi har många äldre, men vi har också otroligt många anhöriga som berörs av det här, och fler och fler blir det. Vården och omsorgen om äldre har präglats av växlande problem. Det har varit många olika sorters problem, men det har funnits frågor att ta itu med. Trots att antalet äldre har blivit alltfler har beviljandet av hemtjänst och särskilt boende snävats åt på många håll . Antalet platser har, som vi har hört tidigare i debatten, minskat kraftigt, trots att det finns ett mycket stort vård- och omsorgsbehov. För äldre med mindre funktionsnedsättningar och hälsoproblem har den vanskligaste lösningen varit omsorg i det egna hemmet. Vi minns att det fanns ett stort behov av att göra det mer flexibelt, att man inte alltid måste in på hemmet. har pendeln slagit över åt det andra hållet. Det vill till att ha kontakter eller vara mycket dålig för att över huvud taget få möjlighet att komma in på ett äldreboende. Vi kan också se att det finns problem i vårdkedjan, mellan de olika aktörerna. Det behövs mer till. Från dessa olika perspektiv är regeringens proposition självklart ett välkommet uppvaknande. Många av förslagen är krav som både och många andra partier har ställt . Däremot är vi inte riktigt överens om inriktningen. Det som också kan ifrågasättas är trovärdigheten i propositionen. Precis som både , och har tagit upp tidigare ser vi att vallöftena om 10 000 nya platser har blivit 13 000 färre platser. Man får vara väldigt varsam när det gäller löften på det här området eftersom de i stället blir det motsatta. Vi kan också fundera över inriktningen. kritik mot regeringsförslaget riktar sig mot ambitionen att öka regelstyrningen och att minska flexibiliteten i äldreomsorgen och vården. I stället bör den förbättringskraft tas till vara som ligger i att öka de äldres inflytande över vården och omsorgen. I stället ska man fokusera på bra kvalitet utifrån den äldres subjektiva synvinkel snarare än ett stelbent regelverk. På så vis, är vi övertygade om, kommer förutsättningar att skapas för en varierad äldreomsorg, driven av en mångfald utförare där både personalens och de äldres kunskaper, önskemål och erfarenheter kan samverka för att utveckla äldreomsorgen. Vi tror inte på att fler byråkrater, fler regler eller mer lagstyrning kommer att göra det hela bättre. Det handlar mer om att få fler händer i vården, inte i administrationen. Jag är helt övertygad om att i detta inflytande ligger en förbättringskraft. tog upp en viktig fråga, nämligen våra fria val. Det är något som tydligen ter sig hotfullt för dem som har majoriteten i utskottet och i denna kammare än så . Vi vill införa en lagstiftning som ger just fritt val i äldreomsorgen. Det innebär bland annat att äldre som är berättigade till särskilt boende i största möjliga utsträckning ska ges möjligheter att välja boendeform och kommun. Valfriheten ska även gälla hemtjänstinsatser som dagverksamhet, korttidsboende och hemsänd mat. Kommunen ska vara skyldig att informera medborgarna om vilka valmöjligheter som står till buds. Systemet för fritt val ska utformas enkelt. Det ska vara enkelt för medborgarna att förstå och nyttja samt enkelt för det offentliga att hantera. Det ska också vara enkelt för utförare av välfärdstjänster att ta sig in på marknaden. För att garantera trygghet och kvalitet behövs självklart en kvalitetssäkring, nämligen en certifiering av utförare av välfärdstjänster. I det här finns både tydlighet och långsiktighet i arbetet. Det kommer att vara både stabilt och tryggt för de medborgare och utförare som finns inom dessa områden. har vi en verksamhet som är spridd över hela landet och kan se olika ut. En del av de saker som tas upp i propositionen eller i betänkandet innebär likriktning, inte att öppna upp för lokala flexibla lösningar. Det val som alliansens partier har gjort handlar mer om att ge en lagstadgad rätt till vad man ska kunna utkräva. Däremot ska de som utför vården och verksamheten göra det utifrån lokala förutsättningar och önskemål från personer i vården. Dessa förslag bygger mycket på dem som är i vården . De ger också möjlighet till utveckling för dem som jobbar i vården men också för dem som drar ett stort och tungt lass, nämligen de anhöriga som finns runtomkring våra äldre. De behöver stöd. Det behövs utbildning och utveckling för dem som jobbar inom vården, men det krävs också stöd till de anhöriga. Jag står självklart bakom alla reservationer i betänkandet, men jag har valt att för tids yrka bifall till en reservation. Jag har landat på att jag yrkar bifall till reservation 41. Någonstans finns där de allra viktigaste personerna, nämligen de som är i övergångsfasen. Det är de som fortfarande bor hemma och klarar sig med förhållandevis liten hjälp eller litet stöd men som ska till att ta steget över till att kanske flytta in i ett särskilt boende. De anhöriga har ett tufft jobb . De har inte det stöd de skulle kunna kräva för att de ska orka kanske än vad de gör . Jag åkte taxi , och chauffören berättade om sin egen situation. Den handlar om att när hon jobbar finns någon hemma och ser till att hennes man kommer upp och får mat på bordet. Mer är det inte. Allt det andra tunga omsorgsarbetet finns kvar när hon har jobbat sina . I stället skulle hon behöva få ytterligare hjälp med den tunga omsorgen, daglig hygien och så vidare. Då skulle hon kunna umgås och vara en del av den sociala gemenskapen i stället för att ta vid där personal skulle behöva ta ett större ansvar. Allt det stora ansvaret hamnar i knäet på anhöriga. Hon har försökt att få avlastning, men eftersom hennes man inte vill komma in på avlastning har hon ingen möjlighet att kräva något. Jag nästan uppmanade henne att själv begära en plats på avlastningshem. Då kanske hon skulle få den hjälp som behövs. Det finns fortfarande enormt mycket att göra. Om dessa personer skulle välja att gå i strejk eller skulle hela vårt sociala välfärdssystem braka ihop. De gör ett så enormt arbete . Vi har ett förslag som jag vet är otroligt ifrågasatt hos vänsterkartellen. Det handlar om att få det dagliga arbetet att flyta och fungera. Vi hävdar att avdragsrätt för hushållstjänster skulle vara ett bra förslag som skulle kunna stärka enskilda människors möjligheter att få hjälp utan att det finns ett beslut just om deras enskilda situation. En av de viktigaste sakerna i betänkandet för en ny regering att ta med sig handlar om att sluta omyndigförklara våra äldre. 66 (): Det är en viktig dag . Den här debatten visar hur viktigt ämnet är. har det fattats viktiga enskilda beslut på äldreområdet . Det är maxtaxan i äldreomsorgen, tandvårdsreformen för äldre och skärpt tillsyn av äldreomsorgen. Det är tre exempel. Dagens ärende, den nationella utvecklingsplanen för äldreomsorgen, innebär en start för en samlad, långsiktig och uthållig statlig satsning på att förstärka och utveckla svensk äldreomsorg. De samlade resurserna till de äldre ska öka successivt med . Vårpropositionen, som presenterades , och som ska behandlas senare i kammaren, innebär att de ekonomiska satsningarna startar utifrån de prioriteringar som anges i den nationella handlingsplanen. Det handlar om för att förbättra vården och omsorgen om de mest sjuka och förbättra hemsjukvården. Resursförstärkningarna ska bland annat användas till rehabilitering, nutritionsarbete, läkemedelsgenomgångar och förstärkt läkarmedverkan i såväl särskilda boenden som hemsjukvård. och satsas på att förbättra och förstärka demenssjukvården. Grunden för den prioriteringen är att vården och omsorgen om de svårast sjuka äldre behöver förstärkas. Många av de äldre lider av flera olika sjukdomar och behöver ha kontakt med flera olika läkare, sjuksköterskor och annan vårdpersonal. De äldres möjligheter att få rätt till hjälp försvåras av brist på samordning. Ett annat område som prioriteras i det första steget är de äldres boende. De flesta äldre vill bo kvar hemma, men när behovet av hjälp blir så stort att man är i behov av särskilt boende eller motsvarande måste man kunna få ett sådant boende. råder det brist på platser just i särskilda boenden i ganska många, men inte i alla, kommuner, och det leder till väntetider och kortsiktiga lösningar. Därför satsas i det första steget i ett investeringsstöd till kommunerna för ny- och ombyggnad av särskilda boenden och gemenskapslokaler. En särskild boendedelegation inrättas för att följa och analysera behoven och utvecklingen av boendefrågorna för de äldre. Alla ska, oavsett var i landet man bor, kunna lita på att äldreomsorgen är tillräckligt bra den dag man behöver den. har den statliga tillsynen av kommunernas äldreomsorg förstärkts kraftigt, och ska en särskild utredare få i uppdrag att föreslå åtgärder som stärker tillsynen inom den del av äldreomsorgen som regleras av socialtjänstlagen. För att stärka rättssäkerheten för de äldre föreslås en rapporteringsskyldighet för kommunerna när de inte verkställer fattade beslut enligt socialtjänstlagen, till exempel beslut om plats i särskilt boende. Som en yttersta åtgärd, tänkt att användas i ett mindre antal fall, ska en sanktionsavgift införas för att säkerställa att fattade beslut verkställs inom rimlig tid. har det funnits en lucka här. Man får ett positivt beslut och ett positivt beslut kan inte överklagas men beslutet genomförs inte. Ett missförstånd gäller ett påstående som vi ibland får när man frågar om staten ska överpröva kommunernas bedömningar av de äldres behov. Men det är inte det som det handlar om. Här handlar det om personer som kommunen själv bedömt har behov av en viss åtgärd men där åtgärden inte genomförs inom rimlig tid. Det handlar alltså inte om en överprövning av kommunernas bedömningar. En viktig satsning i äldreutvecklingsplanen som startar handlar om att har många äldre med annat modersmål än svenska. Det ställer särskilda krav på vården.