prot · GT09114 · 2006-05-02 00:00:00 — Jag blev kontaktad av en mamma till en 33-årig man som drabbades av schizofreni när han var . Han beviljades efter sjukersättning, och sedan läste han 20 poäng på . Resultatet av att han lyckades ta dessa 20 poäng på var att sjukersättningen drogs in. Mamman beskrev hur hon själv hade ställt upp i oerhört hög grad med ekonomisk ersättning och till slut blivit tvungen att vända sig till socialen. Hon beskrev också vardagen för en person som drabbats av schizofreni, hur det nästan är omöjligt att bollas mellan myndigheter och sköta alla kontakter man ska ha. Till slut fick den här mannen ett personligt ombud. Han fick också rätt och fick tillbaka sin sjukersättning. Man sade att det var rimligt att han skulle kunna studera som han hade sjukersättning och att han inte skulle leva på ingenting. Vad mamman berättade för mig var att detta med personliga ombud har betytt oerhört mycket i hennes och hennes sons liv. Han har nämligen fått ordning på sin tillvaro. Reformen med personliga ombud är mycket positiv. Den stärker den enskildes inflytande över vardagen. Den ger möjlighet till ökat självbestämmande även för den person som drabbats av ett psykiskt funktionshinder eller en psykisk sjukdom. Man har också sett, i de kommuner där personliga ombud finns, att behovet av slutenvård har minskat. Här är nog jag och socialministern helt överens: Detta är en positiv reform. saknar var femte kommun personliga ombud. I kommuner som eller finns ingen möjlighet att få ett personligt ombud, och då far människor faktiskt ganska illa. I ett antal kommuner som är med i systemet med personliga ombud har man också dragit ned antalet. Jag kan ta min egen hemkommun som exempel. Där har man minskat antalet personliga ombud till tre stycken. Det vore inte så allvarligt ifall alla som behövde personliga ombud hade det, men det är faktiskt 26 personer i som står i kö för att få det. Likadant ser det ut på många ställen runtom i landet. Mot bakgrund av detta har föreslagit att vi ska öka bidraget så att vi ska kunna få fler personliga ombud. Vi föreslår också att vi ska överväga om inte statens andel per personligt ombud ska öka för att i den meningen få fler kommuner att komma in i det här systemet. Socialministerns svar är på sitt sätt belysande, men det väcker ett par frågor som inte besvaras. Socialministern hänvisar till granskning av systemet med personliga ombud, där man bland annat föreslår att regeringen ska överväga lagstiftning rörande personliga ombud. Just på detta område kan lagstiftning vara lite komplicerat. De personliga ombud jag och har varit i kontakt med säger att det är oerhört centralt för deras verksamhet att de har en fristående ställning. Man uttrycker en oro för att om det blir en lagstiftning som reglerar detta så kommer en del av de människor som har behov av personliga ombud inte att vilja söka sig in i ett sådant system, och folk kommer att falla mellan stolarna. Hur ser socialministern på frågan om lagstiftning? Den andra frågan gäller pengar, för det här kostar pengar. Socialministern hänvisar i sitt svar till att man anslår som ett led i satsningen mot hemlöshet, och det är viktigt. Majoriteten av de hemlösa har faktiskt psykiska problem, psykiska funktionshinder eller psykisk sjukdom, ibland i kombination med missbruk. Många av dessa har behov av personliga ombud. Problemet med regeringens senaste satsning är att det finns många som har behov av personliga ombud men inte tillhör gruppen hemlösa, eller uttryckt på ett annat sätt: Alla som har behov av personliga ombud är inte hemlösa. Finns det några planer från regeringens sida på att öka andelen som staten går in med per personligt ombud och se till att antalet personliga ombud ökar? Det är inte tillfredsställande att det i var femte kommun i inte kan erbjudas ett personligt ombud till den som har behov av det. 12 Socialminister (): Det exempel som inledde med är ett mycket tydligt och bra exempel på hur den personliga situationen kan se ut och vilket stöd och vilken hjälp man som enskild person kan ha av de personliga ombuden. Jag tycker att den utvärdering som lämnat tydligt beskriver detta. Det var också precis det som var själva syftet med det personliga ombudet att det skulle vara den enskilda personens ombud. Det skulle inte vara samhällets eller kommunens ombud, utan det skulle verkligen vara så att man arbetade på den enskilda personens uppdrag. Det innebär att det uppdrag som det personliga ombudet har kan se väldigt olika ut. Det visar också att det är viktigt att man har en flexibilitet i själva uppdraget till det personliga ombudet. Uppföljningen visar också att behovet av personliga ombud varierar väldigt över tiden för enskilda personer, alltifrån en till en mycket lång kontakt. Det tycker jag också visar på att det finns en flexibilitet i den här reformen, vilket också är väldigt positivt. lyfte fram några frågor som de tyckte att det fanns anledning att fundera närmare på, bland annat lagstiftningsfrågan. Just nu funderar vi på den frågan, och jag har mött många som har synpunkter på hur vi ska gå vidare med detta. Jag tycker att det är bra att det har fått ta tid att utveckla denna reform och att det har skett i samverkan med brukarorganisationer men också med kommunerna. Det visar att kommunerna har valt att lösa frågan om att tillsätta personliga ombud på lite olika sätt. Man har också använt sig av enskilda organisationer, entreprenörer, i den här verksamheten, vilket jag också tycker är positivt i det här sammanhanget. Frågan om lagstiftning har vi ännu inte slutligt berett i . Men jag är mycket lyssnande i denna fråga. Jag förstår precis den synpunkt som lyfter fram i det här sammanhanget. När det sedan gäller tillskottet på de 20 miljonerna som kom i vårpropositionen är inriktningen förvisso på det som säger, men jag vill betona att ett anslag ökade. Det innebär även här att om behovet ser annorlunda ut finns det en möjlighet att utnyttja anslaget utifrån det behov som finns. Jag delar uppfattning när det gäller vikten av att inrätta personliga ombud. Jag är bekymrad över de kommuner som ännu inte har gjort det. Min förhoppning är ju att denna mycket kraftiga stimulans, som det ändå är för kommunerna att inrätta personliga ombud, när man nu ser uppföljningen av verksamheten också kommer att leda till att man kommer att utveckla denna verksamhet med personliga ombud. Det är en förträfflig verksamhet för enskilda personer, men de personliga ombuden underlättar också och förbättrar verksamheten för många kommuner. 13 (): Jag tycker att det var positivt att socialministern sade att hon i det här sammanhanget uppskattar att det finns entreprenörer som utför verksamhet, offentligt finansierad men privat driven. Denna insikt hoppas vi sprider sig till fler områden på . Men det är inte det vi diskuterar . Vad gäller lagstiftningsfrågan förstår jag att det pågår ett arbete i , och jag hoppas att det landar i att man inte följer rekommendationer. Precis som var inne på handlar det här om den enskilda personens ombud. Den oro man kan känna inför en lagstiftning på det här området är att många människor som har behov av personliga ombud kommer att uppfatta det som att de hamnar i ett register eller att det är reglerat på annat sätt och att de inte kommer att söka den hjälpen. Man kommer att förlora den fristående ställning som de personliga ombuden har . Jag hoppas att ni landar på en annan ståndpunkt än den har öppnat för. Sedan är det fråga om resurser. Här får jag egentligen inget svar från , mer än att det allmänt är positivt med personliga ombud och att det är problematiskt att ett antal kommuner saknar personliga ombud. Men har ju som socialminister ett antal verktyg. Om det finns planer på att öka anslagen ytterligare, om man ger ett större bidrag per personligt ombud, är det sannolikt så att fler kommuner kommer att öppna för den här verksamheten. Mot bakgrund av hur mycket samhället faktiskt tjänar ekonomiskt på de personliga ombuden, för det gör man, i minskad slutenvård och minskade insatser på andra områden, är de kommuner som inte inför personliga ombud egentligen ett systemfel. Anledningen till att de inte gör det är att det inte ska belasta kommunens budget, som tyvärr så ofta är fallet i det offentliga . Man bollar kostnader mellan olika budgetar på ett sätt som den enskilde och till slut också samhället förlorar på. Men den stora frågan är inte den ekonomiska, utan den stora frågan är den medmänskliga vinst som ligger i att människor med psykiska funktionshinder, människor med psykiska sjukdomar, faktiskt ska få makt över sin egen tillvaro. Det är precis som psykiatrisamordnaren har påpekat, att det här väl är den grupp som kanske är allra svagast i samhället. Det här är den grupp som får minst stöd, trots att det är den grupp som behöver det allra största stödet från samhället. Det är en grupp som är väldigt lätt att glömma bort, och det har skett vid ett antal tillfällen. Jag upprepar frågan: Finns det planer på extraresurser eller blir det bara ord från socialministerns sida? Det är väl huvudfrågan. Jag förstår att socialministern inte kommer att ta avstånd från tanken på lagstiftning, även om det vore ganska klokt att göra det. Finns det planer på att öka resurserna till detta? I det sammanhanget kan jag peka på, och jag var inne på det i mitt första inlägg, att ni tar upp de 20 miljonerna i frågan om fler personliga ombud i förhållande till hemlösa. Det är ju bra, men sanningen är att det finns ett antal människor som aldrig skulle bli hemlösa om de hade ett personligt ombud. Det finns ett antal människor som, när ni har valt det här budgetkontot, riskerar att missas och tappas bort. Att man inte har haft någon som har kunnat ge den hjälp, det stöd och den stadga man behöver för att kunna behålla en bostad kan faktiskt vara bakgrunden till att man inte har en bostad att bo i . 14 Socialminister (): Det är på det sättet, , att regeringen i vårbudgeten har tagit fram ytterligare 20 miljoner till denna verksamhet, just utifrån att vi är helt övertygade om att detta är en mycket bra verksamhet. Det visar den uppföljning som är gjord av . Men det vittnar också enskilda personer om som har haft möjligheten att ha ett personligt ombud. Likaså vittnar de kommuner som använder sig av den här verksamheten om de mycket positiva effekterna, för att inte tala om brukarorganisationerna. De är alla eniga om att detta är en mycket bra verksamhet, därav regeringens ambitioner på detta område. Vi kommer att följa den här verksamheten mycket nära framöver, stödja och utveckla den ytterligare och vidta de ytterligare åtgärder som kan behövas för att den ska fungera bra. Nej, jag har ingen dogmatisk hållning till entreprenörer, , vilket jag kanske ibland upplever att företrädare för har. Jag har en flexibel och pragmatisk hållning till detta. Och i det här sammanhanget tycker jag att den erfarenhet som har funnits visar att de utgör ett bra komplement till den kommunala verksamheten. Vi ska komma ihåg att av den här verksamheten utförs av kommunerna, och de gör det på ett alldeles utmärkt sätt. Sedan är det på det sättet att ska man vara alldeles säker på att detta får ett genomslag i alla kommuner ligger lagstiftningsfrågan väldigt nära. Det är ju det som skulle vara fördelen med att utforma en lagstiftning inom det här området som skulle innebära en skyldighet för kommunerna att upprätta den här typen av verksamhet. Vi har valt en annan väg, och vi ökar nu ytterligare resurserna just för att stimulera kommunerna till att utveckla den här typen av verksamhet. Sedan är det säkerligen på det sätt som säger att många av de hemlösa kanske inte skulle ha varit hemlösa om de hade haft tillgång till ett personligt ombud. Det är naturligtvis min uppfattning att de personliga ombuden ska arbeta på ett sådant sätt att det ur den enskildes perspektiv arbetas på ett förebyggande och bra sätt. Det är viktigt att understryka att de personliga ombuden arbetar på de enskilda personernas uppdrag. Det är väl bara att säga att hade vi haft en fungerande samordnande verksamhet mellan kommunerna, mellan landsting, hade vi haft individuella planer som användes fullt ut kanske behovet av de personliga ombuden hade varit något mindre. Men så är det, som sagt var, inte riktigt . Därför gör vi den insats som jag tycker är värd allt fortsatt stöd. Jag är för min del mycket öppen för att ta del av alla de förslag till att förbättra den här verksamheten som kan finnas. Jag deltar både på konferenser och i samarbete med brukarorganisationerna just för att diskutera hur en bra reform ytterligare kan förbättras. 15 (): Jag blev lite förvånad när talade väl om entreprenörer i den offentliga sektorn. Delvis pratar fortfarande väl om dem, men hon leder ett departement som med ena handen förbjuder sjukhus som fungerar, , och , och med den andra ibland visar att det här är något positivt. Det är något slags ideologisk resa som skapar en viss förvirring på , som gör att det ibland är fult med sådant som är privat drivet och ibland är det fint. De som betalar är ofta brukarna eller patienterna som inte får en valfrihet och vårdens kvinnor, , som har en monopolarbetsgivare att välja mellan. De gick ifrån monopolarbetsgivaren familjen, och kan de bara välja monopolarbetsgivaren den offentliga sektorn. Det är förklaringen till stora delar av löneskillnaderna i dagens samhälle. Det är en annan diskussion. diskuterar vi personer med psykiska funktionshinder eller som är psykiskt sjuka. Denna grupp måste vi på alla sätt öka insatserna för. Vi måste se till att få en sysselsättningsgaranti för personkrets 3 i LSS så att vi inte får en situation där människor med psykisk sjukdom eller psykiska funktionshinder tillåts gå ned sig ännu mer i sin sjukdom. Varannan person i med psykiskt funktionshinder har inte någon daglig sysselsättning alls utan sitter alldeles för ofta isolerad hemma i sin bostad. Vi måste också se till att, precis som var inne på, lyfta fram frågan om individuella planer så att alla har individuella planer. Sedan har vi, och det är viktigt, frågan om de personliga ombuden. Där finns en samsyn. Vi är överens om att reformen är bra. Jag tror, till skillnad från , att vi skulle behöva satsa mer pengar än vad regeringen gör. Regeringen satsar i vårbudgeten inom ramen för satsningar för att motverka hemlöshet. Jag har antytt att jag tycker att det är lite märkligt att lägga satsningen just där. Man skulle ha gjort satsningen på ett annat sätt. Jag tror också att det behövs mer pengar. Jag är ibland för lagstiftning när det gynnar den enskilda, men just här tror jag att det är fel att gå in med lagstiftning. Det vore bättre att satsa ytterligare resurser och se till att de kommuner som inte erbjuder personliga ombud stimuleras att göra det. 16 Socialminister (): Låt mig återigen understryka att regeringen i vårbudgeten tillför ytterligare till detta anslag. Det innebär att de pengarna används för hela den grupp som har rätt till och behov av personliga ombud. Det är på intet sätt så att de enbart skulle gå till dem som är hemlösa. Då har missuppfattat det. Jag ser fram emot att se på förslag i denna del och se hur stora resurser har för att satsa just på denna grupp. De personliga ombuden är en mycket viktig verksamhet för enskilda personer. Vi är från regeringens sida inriktade på att följa, stödja och utveckla denna verksamhet vidare. Vi gör det tillsammans med kommunerna och tillsammans med brukarorganisationerna. Vi tycker att det är en mycket bra reform som stöder den enskilda personen i samhällets olika delar. Jag ser som sagt fram emot att se hur alliansens förslag ser ut i denna del. Det är väl så, , att utrymmet för reformer och satsningar måste vara ytterst marginellt med tanke på de omfattande skattesänkningar som alliansen förbereder, 250 miljarder, av statens budget. Det är mycket pengar. Det är lätt att stå här i kammaren och prata om nya reformer och ytterligare satsningar. Men den dagen kommer när ni ska bevisa i ert budgetförslag hur ni ska få det hela att gå ihop. Jag ser fram emot detta, . Tack så mycket för debatten. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2005/06:329 om kränkningar i skolan 17 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förhindra våld och kränkningar i skolan. Låt mig inledningsvis slå fast att skolan ska vara en trygg plats både för elever och för lärare och all annan personal. Detta är en viktig princip för regeringen. berör i sin interpellation både kränkningar av elever och lärares arbetsmiljö. Jag vill först säga att det är genom träget arbete med värdegrundsfrågor och attitydförändringar som arbetsmiljön kan förbättras både för elever och för personal. Regeringen är beredd att stödja arbetet, men det är i kommunerna och i skolan som de verkligt angelägna insatserna måste göras. Låt mig nu gå in på vad regeringen specifikt har gjort, och jag börjar med elevernas situation. Som interpellanten riktigt skrev beslutade att införa en ny lag, lagen (2006:67) om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever. Denna lag är unik i sitt slag, och det är min förhoppning att lagen kommer att innebära att skolor tar frågan om mobbning och annan kränkande behandling på allvar. menar att den nya lagen riskerar att bli tandlös. Jag skulle vilja be honom utveckla detta. Lagen pekar tydligt ut skolornas skyldighet att upprätta likabehandlingsplaner och att förebygga, utreda och vidta åtgärder mot trakasserier och annan kränkande behandling av elever. Det finns också en tydlig sanktionsmöjlighet i form av skadestånd. Jag skulle därför inte vilja kalla detta för en tandlös lag. Den andra frågan som tas upp i interpellationen är arbetsmiljön för lärare. Enligt den ansvarsfördelning som gäller för skolan är det skolhuvudmännen, det vill säga kommuner och fristående skolor i egenskap av arbetsgivare, som tillsammans med rektor ansvarar för att skolan har en bra arbetsmiljö. Detta innefattar både den fysiska och den psykosociala arbetsmiljön för elever och personal som vistas i skolans lokaler. Mot denna bakgrund beslöt regeringen om förordningsändringar med innebörden att varje skola ska ha ordningsregler. Det ska vara rektorns ansvar att se till att ordningsreglerna utarbetas i samarbete mellan lärare, elevrepresentanter och vårdnadshavare och att de sedan följs upp. Vidare införs en bestämmelse om att rektorn ska se till att en kontakt upprättas mellan skolan och elevens vårdnadshavare när en elev utan giltig anledning uteblir från skolarbetet. Förordningsändringarna träder i kraft . 18 (): Jag tackar skolministern, statsrådet , för svaret. Och jag vill också tacka för att statsrådet hjälpte till med att hitta då vi kunde debattera frågan, för jag hade problem med det. Jag tycker inte riktigt att jag får svar på de frågor som jag ställer i interpellationen. Jag tror att vi är väldigt många som på olika sätt har kommit i kontakt med barn som mobbas. Det finns fruktansvärda exempel. Vi har läst om våld, sexuella övergrepp och mobbning som till och med lett till självmord . Det finns också den mindre dramatiska men hemska vardagsmobbningen, som gör att en flicka eller en pojke skyller på magont eller någonting annat för att slippa gå till skolan. Jag gick in som hastigast och tittade på vad barn skriver till . En kille skriver att hans lärare tycker att han ska gå till kuratorn, men det är inget alternativ för honom. Han vill inte att någon ska veta att han går där, för då blir han ännu mer mobbad. En flicka känner att hon inte får stöd av lärarna. Hon vill inte heller tala med föräldrarna, för då blir de ledsna. Hon har redan gått om en klass på grund av mobbning. En tioårig flicka blir ständigt puttad omkring på rasterna. sitter hon och tränar med sin kompis hemma för att hon ska bli bättre på att säga ifrån. En annan pojke har flyttat till en annan skola därför att han blev mobbad på den förra skolan. Jag är övertygad om att alla lärare verkligen vill arbeta mot mobbning och mot annat våld och skadegörelse i skolan. Problemet är att de inte känner att de har verktygen. Orsaken till att jag ursprungligen framställde den här interpellationen var att det kom negativ statistik. Anmälningarna om kränkande behandling till har ökat från 295 till 379 . Brottsofferjouren gjorde en enkät som visar att omkring fyra av tio åttondeklassare utsätts för trakasserier i skolan. Det riktigt tragiska är att många av dem som utsatts för hot, slag och trakasserier inte anser att de har blivit utsatta för brott som behöver polisanmälas. Det är verkligen tragiskt att elever uppfattar kränkningar som en nästan naturlig del av skolan. Jag tror, fru talman, att skolministern tar de här problemen på allvar, men på grund av Socialdemokraternas motvilja att tala klarspråk om ordning och arbetsro i skolan blir det aldrig något riktigt kraftigt budskap till skolorna. Skolministern säger helt riktigt att vi har fått en ny lag om diskriminering i skolan och till och med möjlighet att utkräva skadestånd om skolan åsidosätter sina skyldigheter. Vi i röstade inte nej till den nya lagen, för vi tycker att den är ett steg i rätt riktning. Men så länge som vi inte har en skollag som är tydlig när det gäller skolornas och lärarnas befogenheter är det risk att lagen blir utan större verkan. Det är min motivering till att jag säger att den nya lagen riskerar att bli tandlös, för det är fortfarande oklart vad lärare får göra. Det är oklart om en lärare tillfälligt får beslagta en mobiltelefon. Det är oklart om man får hänvisa störande elever till undervisning i annan lokal. Det är oklart om ett gäng kan splittras genom att skolan bestämmer att en elev ska flyttas även om eleven inte vill det. Det är också väldigt oklart om en lärare har rätt att föra ut en elev ur klassrummet mot hans eller hennes vilja. Risken är då att det blir en massa juridiska tvister om huruvida skolan gjort tillräckligt. Och kommer lärarna att vara osäkra på vad de egentligen vågar göra, eftersom skollagen inte är tydlig. Skolministern har misslyckats med att få ihop ett förslag till en ny skollag. Men jag tänkte att skolministern skulle få tillfälle här att tala om vilka förändringar i skollagen som han vill föreslå om han får möjlighet att lägga fram en ny skollag . 19 Statsrådet (): Varje gång ett barn kränks, oavsett skäl egentligen, är det naturligtvis ett misslyckande. Det är ett misslyckande för dem som har ett ansvar för att barnen känner sig trygga i skolan. Det är ett misslyckande ur ett mänskligt perspektiv. Man lider naturligtvis om man blir kränkt eller diskriminerad. Men det är också illa ur ett lärandeperspektiv, därför att det barn, eller för den delen en vuxen person som inte mår bra, som har ont i magen, har också, tror jag, väldigt svårt att ta till sig undervisning och lärande. Det är mot den bakgrunden som regeringen så tydligt slår fast alla elevers rätt till en trygg skolmiljö men också till studiero i klassrummet. Det är en grundförutsättning för välmående men framför allt kanske också för lärande och undervisning och för att undervisningen ska fungera. Hur jag beter mig i ett klassrum handlar inte bara om min rätt, utan det handlar faktiskt också om andras rätt till en lugn skolmiljö. Det handlar också om respekt och hänsyn till kamraterna. Det var mot den bakgrunden som regeringen föreslog och också fick stöd för en helt ny lag som är unik i sitt slag också i . Det är en lag som tydligt slår fast skolans ansvar att jobba förebyggande mot diskriminering och kränkningar, såsom mobbning, men också att ha en färdig plan för vilka åtgärder man ska vidta om det, trots att man har jobbat förebyggande, uppstår situationer där elever kränks, mobbas eller diskrimineras. Om inte skolan tar detta ansvar, riskerar skolan i det fallet att bli skadeståndsskyldig mot eleven och hans eller hennes föräldrar. Det är viktigt att slå fast att det är en rejäl uppskärpning.