prot · GT0969 · 2006-02-08 00:00:00 — Jag tycker att det är bra att vi får den här diskrimineringslagstiftningen. Jag tycker att det är bra om det kommer ett bra förslag från om en bra samlad lagstiftning. Jag ser inte några som helst problem att få ihop det här, men jag måste titta på om den lagstiftning som föreslås är lika bra och bra anpassad till skolans verksamhet så att inte eleverna drabbas om vi skulle få ihop det i en gemensam lagstiftning. Jag har inga principiella hinder för detta. Jag ser ett behov av en stärkt diskrimineringslagstiftning i skolan därför att den saknar det. Det förstår jag att också kommer att ställa upp på. Det tycker jag är bra. 32 () replik: Då har vi fått ett svar. och troligtvis också Socialdemokraterna ser framöver att en samlad diskrimineringslagstiftning är det absolut bästa. Då är det konstigt att regeringen och socialdemokraterna i utskottet inte har velat gå på våra förslag tidigare där vi har sagt att vi vill stärka elevernas rättsskydd och stärka arbetet i skolan. Vi får väl se hur det blir framöver. En annan del som jag skulle vilja ta upp är att vi i och alliansen talar om hur viktigt det är med förebyggande arbete. Det tror jag alla är överens om, också att alla som arbetar i skolan direkt ska informera föräldrarna om vad som händer. Jag ska ha vetskap om det händer mitt barn någonting eller om mitt barn utsätts för någonting. Skolledarna ska också veta det så att de direkt kan sätta in olika åtgärder. Detta tycker jag inte att Socialdemokraterna har varit tydliga på i det man skrivit. Inte heller har man velat gå på de förslag som vi lagt fram. Hur ser på det? Det andra är, när ni nu pratar om planer och annat mot mobbningen: Hur ska jag som elev kunna påvisa, ifall det blir en tvist, om skolan och lärarna har gjort det de ska göra i en situation där mobbning uppstått? Vi säger att det ska finnas nationella, kvalitetssäkra planer som skolorna kan arbeta efter. Det betyder inte att det ska vara likadant, men det ska vara likvärdigt. Då kan man också tydligt visa om skolan har tagit sitt ansvar eller inte. Det blir också mer säkert för den enskilda eleven. Detta säger inte Socialdemokraterna. Därför ser jag en lucka i ert resonemang. Hur säkert blir det, , för eleverna om det uppstår en sådan här situation? 33 () replik: Jag tror att det är viktigt att se att denna lagstiftning är väldigt tydlig på den här punkten: Eleven ska visa att man har blivit diskriminerad eller utsatt för något. Sedan gäller omvänd bevisbörda när skolan ska bevisa att den har gjort vad som krävs för att förhindra och stoppa detta och också vidtagit det långsiktiga förebyggande arbetet. Det är det som är själva grunden för den här lagstiftningen. Eleven ska alltså visa att man blivit drabbad, och skolan ska visa vad den gjort eller inte gjort och därefter bedömas utifrån sina åtgärder. Sedan blir det lite parodiskt när vi anklagas för att vänta och se. Hela er argumentation är ju att vi ska vänta och se först på diskrimineringslagstiftningen, sedan på skollagen, och så har det gått . Jag tror att det är fel. Vi ska inte vänta och se. Vi ska ge eleverna starkare rättsskydd . Jag skulle också vilja säga att det finns poänger med en särlagstiftning först, även om jag ser poängen med att få ihop detta längre fram, nämligen att det kommer att bli väldigt tydligt med en egen lagstiftning som man kan vifta med i skolan. Man kan då gå igenom detta och steg för steg beskriva för elever och lärare vilka regler som gäller, hur man ska jobba och vad som gäller med den nya diskrimineringslagstiftningen. Det kanske är därför är positiv till en egen lag. Det kanske är därför , elevråd, är positiva till den här lagstiftningen just därför att det blir tydligt för eleverna vilka regler som gäller och ger ett ökat rättsskydd. Därför tycker jag att det är bättre att fatta beslut nu än att vänta och se. 34 (): Jag tror att få saker sätter så djupa spår i en människas liv som att bli mobbad i skolan. Att behöva gå till sin dagliga arbetsplats med rädsla i kroppen, att ständigt vara orolig och tvingas vara beredd på kränkningar, förnedring eller utfrysning, är mer än vad de flesta vuxna skulle stå ut med. Ändå är flera tusen barn tvungna att stå ut med trakasserier varje skoldag. Den mobbning, den diskriminering och den kränkning som fortgår i våra skolor är ett av vuxenvärldens stora svek mot våra unga. En barndom med mobbning är inte bara en plåga medan den pågår utan kan också ge outplånliga spår i den vuxna människans självförtroende och förmåga till tillit. har inte våra skolbarn varit i närheten av det juridiska skydd som vuxna har när det handlar om diskriminering och kränkande behandling. Det har inte funnits någon lag som garanterar barnens skydd på den plats där de enligt lagen måste vistas under den större delen av sin vakna tid. Genom den här propositionen, resultatet av ett samarbete mellan Socialdemokraterna, , är en förändring nu på väg. Om vi med detta kan förbättra situationen för alla de barn som utsätts för mobbning och genom förebyggande arbete förhindra, även om det bara är några få, att barn utsätts för detta anser jag att det är ett av allra viktigaste beslut vi har fattat. Skolan ska vara en trygg miljö för alla barn och elever. Denna lag ska främja barns och elevers lika rättigheter och motverka diskriminering på grund av kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder. Den ska också motverka annan kränkande behandling såsom mobbning. Detta innebär att alla former av kränkande behandling ingår. Kraven på skolornas förebyggande arbete skärps i lagen. Verksamheterna ska bedriva ett aktivt och målinriktat arbete för att förhindra och motverka alla former av kränkande behandling. Varje skola måste ha en likabehandlingsplan som syftar till att förebygga och motverka alla typer av diskriminering. Det som skiljer likabehandlingsplanen från dagens mobbningsplaner är att alla diskrimineringsgrunder är inkluderade, precis på samma sätt som gäller när vuxna människor diskrimineras. I planen ska redovisade åtgärder finnas, och den ska ses över och följas upp . För mig är det väldigt viktigt att denna plan kommer att vara åtgärdsinriktad, inte bara handla om vilka mål man har utan redovisa vilka åtgärder man faktiskt planerar att genomföra kommande år. Det är angeläget att också barn och elever engageras och deltar i arbetet med att ta fram och följa upp likabehandlingsplanen. Huvudmannen ska utreda och förhindra att fortsatta trakasserier och annan kränkande behandling av ett barn eller en elev fortsätter och anmäla om han eller hon blivit utsatt för detta. Den nya lagen ger alltså skolbarn och vuxna i arbetslivet samma skydd mot trakasserier. Att skolan, elevernas arbetsplats, ska ha samma ansvar inför sina elever som arbetsgivare har inför sina anställda är för mig en självklarhet. I likabehandlingsplanen måste preciseras hur trakasserier ska motverkas. Man kommer också att kunna utdöma skadestånd om huvudmannen eller personalen inte följer lagens bestämmelser. Med denna nya lag kommer man att kräva att skolornas huvudmän tar ett större ansvar för att motverka diskriminering och annan kränkande behandling och ge kränkta elever en chans till upprättelse och till den trygga skolgång de har rätt till. Min bestämda uppfattning är att det krävs ett flertal åtgärder på olika nivåer och att vi behöver fortsätta att jobba kontinuerligt med mobbning och kränkande behandling. En lag allena eller ett forskningsbaserat program mot mobbning allena löser inte det komplexa problemet med mobbning och diskriminering. Jag måste erkänna att jag inte heller tror att en röst på en borgerlig regering allena löser detta eller leder till att alla barn mår bra. Nej, att tro det vore naivt. Vi kan aldrig fatta ett beslut och luta oss tillbaka och tro att det här är klart. Vi kan dock välja att ta ett mycket viktigt steg på vägen i kampen mot kränkande behandling och diskriminering. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. 35 Statsrådet (): Jag skulle vilja påstå att detta är en historisk dag för barn och elever. tar nämligen ställning till en proposition om att diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever ska förbjudas i skolan. som skolminister har jag försökt sätta fokus på tryggheten i skolan och på studieron i klassrummet. I mina kontakter med föräldrar, elever och lärare kommer också just dessa frågor ofta upp om mobbning, kränkning och diskriminering. Det har varit väldigt intressant att följa den här debatten. Ett flertal av den borgerliga alliansens företrädare har fört fram att man borde invänta en gemensam diskrimineringslag. Varför så bråttom? Ja, varför så bråttom? Jag skulle vilja illustrera det med ett brev som jag har fått från i . skrev till mig , och hon skrev bland annat följande: Redan i första klass blev vår dotter klassens hackkyckling. Ständiga viskningar och gliringar. Själv var hon blyg och av lärarna kallad iakttagare då hon ensam på rasterna stod och iakttog kamraterna. I högstadiet upplevde hon ständigt kränkande behandling örfilar, knuffar och brev med fula uttryck nedstoppade i väskan. Lidandet var stort, med många tårar av såväl flickan som mig. Jag hade ständig kontakt med skolans lärare och kurator där jag påpekade skolans skyldigheter att ge alla elever trygghet. Jag upplevde det som att problemet inte togs på allvar från skolans sida. upplever mitt barnbarn i en Stockholmsförortsskola detsamma. Knuffar, slag, hot etcetera. Detta jätteproblem, förmodligen i var och varannan skola, skriver hon, måste ha högprioritet, tas upp på lektioner som helt oacceptabelt, diskuteras mellan lärare, föräldrar, rektorer, kuratorer etcetera. Ingen har rätt att kränka någon annan elev. Åtgärder måste sättas in direkt. Brevet avslutas med: Ett mobbat barn är ett för mycket. Barnet vill till slut inte gå till skolan. Intresset avtar till slut helt. Familj och utsatt barn upplever ett rent helvete. Ryt till, skolminister ! frustration är fullt berättigad. Den delas av många mor- och farföräldrar, föräldrar, syskon och drabbade barn. diskuterar vi en lag som skärper samhällets ansvar, som skärper skolans ansvar för just elevernas trygghet och studieron i klassrummet. Vi ryter ifrån och vi går från ord till handling. Alla barn ska kunna känna sig trygga, i förskolan, i skolan. Diskriminering och alla andra former av kränkande behandling hör inte hemma i ett demokratiskt samhälle och i verksamheter som ska genomsyras av att alla människor är lika mycket värda. Alla, barn som vuxna, har rätt att bli behandlade som individer, på lika villkor. Därför är varje form av kränkning eller kränkande behandling mellan barn, mellan ungdomar och också bland vuxna eller för den delen mellan vuxna och barn någonting som står i strid med de grundläggande värden som vår skola och vårt samhälle vilar på. Jag menar att nolltolerans ska gälla mot diskriminering, mot trakasserier och också annan kränkande behandling, till exempel mobbning. I valrörelsen gick vi bland annat till val på att vi just skulle ha en sådan lagstiftning mot diskriminering och sexuella trakasserier i skolan. Det var även en del av uppgörelsen, 121-punktsprogrammet, med och . infriar vi vårt löfte till barn och elever. Lagen innebär att diskriminering på grund av kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshinder förbjuds i både förskolan och skolan men också i kommunernas vuxenutbildning. Lagen innebär att barn och elever får ett lagligt skydd mot annan kränkande behandling, till exempel mobbning. Den omfattar alla delar som återkommer i skollagen. Jag tror att det är viktigt att vi går före och tydliggör skolans ansvar i en speciell lag. Jag tror att det är viktigt för skolans personal men också för elever att veta vilka rättigheter och vilka skyldigheter de har. Men vi ska inte vara så naiva att vi tror att en lag löser allting. Jag tror att det är en viktig pusselbit och ett bra steg på vägen. Men jag tror inte att vi får glömma vad som också har stor betydelse för hur vi behandlar varandra, nämligen hur vi som vuxna förebilder gör. Jag tror tyvärr inte att det räcker med en lag och att vi säger att det är viktigt att man inte diskriminerar eller mobbar varandra om vi som vuxna beter oss på ett sådant sätt att vi säger en sak och gör en annan. Hur tror ni att ett barn, en pojke eller en flicka, som följer med föräldrarna på fotbollsmatch och får höra fadern eller modern skälla på domaren kommer att göra? Kommer det barnet att följa de anvisningar som det får höra i skolan eller för den delen från föräldrarna eller kommer barnet att göra som föräldrarna själva gör? Hur vi behandlar varandra är därför A och O. I grund och botten handlar det ändå om attityder, attityder gentemot varandra. Om vi behandlar varandra med respekt och hänsyn kan vi fungera som goda förebilder också för de barn och ungdomar som växer och blir till vuxna människor. Men det är inte alltid så vi som vuxna handlar. Och jag menar att en tydlig lagstiftning är nödvändig, men jag tror också att det är viktigt att vi som vuxna är med och tar ett större ansvar. Jag ser att det finns ett sådant engagemang. deltog jag i invigningen av en ny stiftelse i . Det var familjen , som själv har drabbats av en mycket tragisk händelse, som hade tagit initiativet att bilda en stiftelse med namnet Våga va dig själv. Den handlade just om att man som vuxen tar ett större ansvar, inte bara för sina egna barn utan faktiskt också för andras barn. Den typen av arbete tror jag är nödvändigt. Det är också viktigt att vi kommer ihåg det i den här debatten när vi dividerar om vi ska ha en diskrimineringslag, en kränkningslag för skolan eller inte, att vi kommer ihåg att det är nödvändigt. Det är klart att det är viktigt. Men minst lika viktigt är vårt engagemang som vuxna, som förebilder. Jag tror inte att det räcker med bara lagar och förordningar. Ömsesidig respekt, ömsesidig hänsyn till varandra är minst lika viktigt för att se till att vi kan infria visionen om nolltolerans mot mobbning, diskriminering och trakasserier i skolan. 36 () replik: Problemet med dagens proposition är just att den inte kommer att ha effekt på förekomsten av mobbning. Jag vill påstå att inte ett enda barn mer i kommer att befrias från mobbningen på grund av dagens proposition. Inte ens majoriteten påstår ju i sin proposition eller i betänkandet att det skulle vara så. Däremot avstyrker man alla de förslag som forskning och beprövad erfarenhet verkligen visar skulle kunna ha dramatisk effekt på förekomsten av mobbning i och till och med halvera den. Det här är gemensamt för regeringens hela arbete mot mobbning. Det är vänliga ord, som jag delar, om vikten av problemet. Men det saknar helt substans. Ingen av de åtgärder regeringen har vidtagit har haft forskningsstöd. Ingen har heller forskningsmässigt utvärderats. Ingen vet om de haft någon effekt alls. Låt mig ge ett exempel. Att på alla svenska skolor utbilda i hur man använder forskningsbaserade åtgärdsprogram på det sätt som sker i , på det sätt som sker i skulle kosta i . Bara Baylans domstolsprocesser kommer att kosta mer men ändå inte ha någon effekt på förekomsten av mobbning, utan att ge resultat. Det finns två saker som forskningen visar kan ge effekt på förekomsten av mobbning, kränkningar och trakasserier, skolans hela sociala klimat. Det första är kunskap. Det räcker inte med att vilja väl, även om det är en nödvändig förutsättning. Det är ett komplicerat problem. Man måste veta vad man gör. Man måste ta till sig forskningen. Regeringen tillför ingen kunskap i propositionen och inte annars heller. Det andra är befogenheter. Att lärarna är trygga och säkra, vet vad de får göra, vet vad de måste göra för att agera. Baylan tillför inga nya befogenheter. Det är problemet med dagens proposition. 37 Statsrådet () replik: Och därför säger nej till att stärka elevernas rättigheter i skolan, till att förtydliga skolans ansvar för att både förebygga och faktiskt också åtgärda eventuella trakasserier, diskriminering och för den delen kränkningar såsom mobbning. Jag förstår inte riktigt hur elevernas rättigheter blir starkare av att inte ha ett lagligt skydd till en trygg skolmiljö. Jag får ofta höra från det moderata partiet att vi socialdemokrater detaljstyr skolan alldeles för mycket. Så sent som i en debatt med framförde man att vi politiker ska sätta mål, men vi ska inte hålla på och detaljstyra i skolan. Vi ska inte komma fram med regleringar som bokstavligt styr lärarnas handlande i klassrummet. hör vi plötsligt något helt annat. ska vi detaljstyra. ska vi nationellt bestämma att det här är det enda sättet att jobba. Ofta brukar dessutom prata om vilken forskare det är vi ska följa, nämligen . Det är hans forskning som och har förälskat sig i. Det är en självklarhet att skolan ska ta vara på ny kunskap och ny forskning. Det gör också skolan. Att påstå att vi i politiskt måste i princip fjärrstyra skolans personal är ju att underkänna all den kompetens och allt det engagemang som finns hos lärare och skolledare. Jag menar att det är viktigt att vi är tydliga med var ansvaret ligger, att vi är tydliga med vilka rättigheter eleverna har. Men hur arbetet ska gå till måste naturligtvis utgå från vad som händer i skolan och vilken situationen är. De vuxna måste ta ett ansvar i skolan. 38 () replik: 100 000 svenska barn är mobbade. De är det , de var det , de var det och de kommer att vara det . Tendensen är att det förgrovas och blir värre. Det blir mer våld, och kriminalitet flyttar in i skolan. Forskningen visar att vi skulle kunna halvera detta med arbete. Det är inte bara forskningen som visar detta utan också de resultat man har fått i . Där har man fått en nedgång med något års arbete. På har man fått ned det med en tredjedel med arbete. Det ger resultat, men skolministern säger att just det ska vi inte göra eftersom det kan påverka. Vad är det för kvalitetssyn på skolan? För är det ett grundläggande kvalitetskrav. Vi inte bara pratar om att elever ska vara trygga i skolan. Vi lägger fram förslag som ser till att det också blir så. säger inte, som skolministern, nej till saker och ting. Vi lägger ett samlat eget förslag som vi, på grund av forskning och erfarenhet, vet kan ge effekt på problemen. Det gör inte skolministern. Han vågar sig inte ens på en bedömning vare sig i propositionen eller i riksdagsdebatten av om hans förslag har någon som helst effekt. Det är intressant att se att man lägger fram förslag om en särlagstiftning om diskriminering när det ska komma en helhetslagstiftning. Man lägger fram en lagstiftning som man inte ens själv tror kommer att bli mer än temporär. Hur ska det påverka skolans arbete? Det är en övergångslagstiftning som redan från början är utsatt att försvinna. Som vi har sett tidigare i debatten täcker den inte ens de situationer som företrädarna för majoriteten tror att den täcker. De upptäcker här under debatten att det inte höll. Man kan inte reda ut vad man åsyftar. Vilka krav ställs nu på en skola när man vänder på bevisbördan? Vad är det man ska komma åt? Är redan förekomsten av mobbning straffbar? Är det när man vidtar fel åtgärder, för sena åtgärder, inga åtgärder eller när man inte kan visa forskningsstöd eller resultat av sitt arbete? Majoriteten vet inte det, men lagen ska drivas igenom. Jag gratulerar till att ha lagt fram en proposition till , men jag beklagar att innehållet inte håller högre kvalitet, särskilt som det är väl belagt genom forskning vad vi kan och borde göra för att verkligen göra en skillnad för dem i landet som är mobbade. Det gör inte skolministern. 39 Statsrådet () replik: Det är väldigt sturskt av och att redan innan lagstiftningen har börjat gälla säga att den inte kommer att hjälpa en enda. Jag vet inte vilka kristallkulor ni har tittat i. Jag är övertygad om vikten av en förstärkt lagstiftning med ett tydligt ansvar för skolan att jobba förebyggande och ett tydligt ansvar för skolan att, om det är som det beskrivs i brevet från i att en elev blir mobbad, tidigt åtgärda det. Ansvaret knyts till ett skadeståndsansvar. Det är klart att det kommer att hjälpa. Jag är inte så naiv att jag tror att all mobbning eller diskriminering därmed kommer att försvinna. Det är naturligtvis viktigt att vi som vuxna är med och tar ett ansvar och engagerar oss både för våra egna och för andras barn. Det tror jag är ett viktigt komplement till de lagar och förordningar vi har. Jag tycker att dessutom dribblar med sanningen. Det är inte så att vi lägger fram en proposition och att det kommer en samlad lagstiftning , som du påstår. Det är en utredning som kommer att läggas . Den kommer sedan att beredas och riksdagsbehandlas. Det tar åtminstone . Ska vi säga till föräldrar och elever att det kommer när vi redan nu kan gå före med en lagstiftning som förtydligar skolans ansvar? Jag tycker faktiskt att det finns en poäng med att vi lägger en speciell lag för skolan. Det blir väldigt tydligt för elever, rektorer och lärare vilket ansvar de har. De får en speciell lag i ett speciellt eget häfte i stället för att ingå i den tjocka lagboken tillsammans med all annan lagstiftning. Det är också så, vilket säkert vet utan att säga det, att den lagstiftning som tittar på framför allt handlar om de vuxna på arbetsmarknaden och i andra situationer i livet. Den handlar inte så mycket om skolbarnen. 40 () replik: Skolminister sade i sitt anförande att fokus ska ligga på trygghet i skolan. Det tycker jag är bra. Kunskapen ska vara det absolut viktigaste, men det måste också finnas fokus på trygghet. Jag är övertygad om att om man mår bra som elev kan man nå fantastiska resultat, både kunskapsmässigt och när det gäller vad man själv kan åstadkomma i livet. Skolministern sade också att barn och vuxna ska bli behandlade med respekt och som människor. Det är ju också självklart. Jag håller med om det. Som jag pratade med om har vi i och andra i alliansen lagt fram förslag i utbildningsutskott för att öka säkerheten för eleverna i skolan och stärka skolornas arbete. Det har vi gjort jag tror som jag har suttit här. Socialdemokraterna har inte tidigare varit särskilt intresserade av det utan har sagt att man kanske ska se över det . Det blir lite konstigt när man nu får höra av Socialdemokraternas representant att det är en övergångsperiod med den här enskilda särlagstiftningen och att det sedan troligtvis blir en gemensam diskrimineringslagstiftning. Det hänger ju inte riktigt ihop. Vem är det som hamnar i kläm? Jo, det är framför allt eleven som dribblas emellan. Skolorna hamnar i ett vakuum. Man vet att det här ska gälla ett tag och att det sedan kanske kommer något annat. Hur ser skolministern på det? Ska man arbeta mot en gemensam lagstiftning framöver och vad ska skolorna rätta sig efter? 41 Statsrådet () replik: Det gläder mig att kommer att rösta för den här lagstiftningen. Men jag blir lika förbryllad som min partivän tidigare när man säger att man är för detta och emot. Jag är inte lika förbryllad när det gäller varför man gör det. Det är väldigt enkelt. Vi har tidigare haft en stor samsyn mellan Socialdemokraterna och i skolpolitiken. Vi har ju alla sett behovet av en tydlig lagstiftning för skolan. Här försöker vara en god kamrat i den borgerliga alliansen. Man försöker både ha kakan och äta upp den, säga ja och nej . Vilken fot ska ni egentligen stå på? Står ni på elevernas sida eller försöker ni också i det här fallet tillmötesgå för att rädda maktalliansen? Ni måste bestämma vilken fot ni ska stå på. Det är en väldigt animerad diskussion kring frågan om gemensam lagstiftning eller särlagstiftning. Vi går fram med en tydlig lagstiftning för skolan. Det är mycket möjligt att den i ett senare skede, när vi ser hur en gemensam lagstiftning skulle kunna se ut, arbetas in i den. Den kommer inte att upphöra.