prot · GT09137 · 2006-06-08 00:00:00 — Det är väldigt viktigt att se till att hela rättssystemet fungerar här och att det också statueras exempel på var samhället tycker att gränserna går, när man går över det som lagstiftningen föreskriver. Det är väldigt viktigt. Och det stärker, så att säga, helheten i det här. Jag tycker att rapporten från kom väldigt lägligt därför att den har ett väldigt bra syfte. Man kan naturligtvis titta på den och ta fasta på vad som kan göras bättre. Det är ju därför vi har . Men den läses också med intresse av myndighetschefer och anställda ute i myndigheterna. Det är en väckarklocka. Jag tror att man på många sätt, genom rapporten, också ser över sina hus. Jag tror nämligen inte att någon myndighetsledning vill att det ska upptäckas att man har korruption i sin myndighet. Det är naturligtvis väldigt negativt. Jag tror att rapporten har varit väldigt positiv och bra på så sätt. Överläggningen var härmed avslutad. 24 § Svar på interpellation 2005/06:433 om insyn och öppenhet i utnämningspolitiken 191 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta i syfte att göra kravprofilerna offentliga, från vilken tidpunkt dessa förändringar i så fall ska gälla och slutligen vilka åtgärder jag vidtagit alternativt avser att vidta i syfte att i övrigt öka öppenheten och insynen i utnämningspolitiken. Låt mig inledningsvis, än en gång, bestämt ta avstånd från påståendet att det sätt på vilket regeringen bedriver utnämningspolitiken skulle stå i strid med bestämmelserna i regeringsformens 11 kap. 9 §. De krav på förtjänst och skicklighet som där stadgas är självklart de helt avgörande för på vilka meriter myndighetscheferna anställs. De riktlinjer som regeringen arbetar efter när det handlar om rekrytering av myndighetschefer är tillgängliga för var och en i regeringens chefspolicy. En utförlig redovisning av policyn finns i propositionen Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst (prop. 1997/98:136), som en enig riksdag ställde sig bakom. Frågan om utnämningspolitiken är komplex med ett antal bottnar. Regeringen beslutade om direktiven (dir. 2004:96) till en parlamentarisk utredning med representanter från samtliga riksdagspartier med uppdrag att se över den svenska regeringsformen. har att redovisa sina ställningstaganden . Min bestämda uppfattning är att det saknas skäl till att regeringen skulle föregripa det arbete som bedrivs där. Finns det då anledning att i övrigt ändra på något avgörande i den nuvarande beredningsordningen avseende tillsättningar av myndighetschefer? Jag vill för min del inte utesluta att det finns möjligheter att utveckla och ytterligare förfina det sätt på vilket arbetet bedrivs . Jag är helt på det klara med vikten av att noga pröva det befintliga sättet att arbeta och att alltid ha vilja och beredskap för att ifrågasätta och ibland göra saker på ett nytt sätt. Kravprofiler är handlingar som vi tar fram för att bereda utnämningsärenden inom . sammanfattar dessa handlingar bara uppgifter som finns i andra handlingar och som är offentliga och allmänt kända. De utgör då sådana beredningspapper som enligt gällande bestämmelser i tryckfrihetsförordningen, förvaltningslagen och arkivlagen inte sparas sedan de har spelat ut sin roll som hjälpmedel vid beredningen. händer det att en kravprofil tillför ärendet sakuppgifter. Handlingen blir då en allmän handling som sparas och hålls tillgänglig för press och allmänhet, också det i enlighet med gällande bestämmelser. Mot den bakgrund som jag här har redovisat finner jag det märkligt att fokuserar så hårt på dessa handlingar. För att lugna honom och kanske också andra som har överdrivna föreställningar om vad handlingarna innehåller kan jag berätta att det pågår ett arbete i i syfte att ytterligare utveckla rutinerna vid chefsrekryteringar. Det arbetet avslutas , och jag vill inte hålla för uteslutet att arbetet bland annat kommer att resultera i att rutinerna utvecklas så att kravprofiler regelmässigt sparas i akten. 192 (): har det kommit rapport efter rapport som alla visar på samma tendens och samma tecken. Överallt ser det likadant ut, bland myndighetschefer, bland ledamöterna i statliga bolagsstyrelser, bland ledamöterna i universitetsstyrelser, bland ledarna för de statliga utredarna. Överallt är det en tydlig dominans av socialdemokrater. Det handlar framför allt om de myndigheter som är de riktigt tunga myndigheterna i den svenska statsförvaltningen. Det handlar till exempel om . Det handlar om och Ams. Flera av de här myndigheterna har i praktiken förvandlats till rena socialdemokratiska reservat i förvaltningen. Man kan titta på Ams historia. Den myndigheten har aldrig under sin 50-åriga existens haft någon annan än en socialdemokrat som chef. Den senaste utnämningen som har väckt mycket stark kritik och som också har väckt stark intern kritik i , har vi kunnat utläsa av medieuppgifter, är den utnämning som regeringen gjorde av förre statssekreteraren till chef för . Den utnämningen fick mycket kritik av flera olika skäl. Bland annat uppges det att är nära vän till . Den som var chef på fick sluta sin tjänst . Flera invändningar har riktats mot ledaregenskaper. Denna fråga är nu anmäld för fortsatt granskning av konstitutionsutskott. Regeringsformen är mycket tydlig på vilka regler som ska gälla för utnämningspolitiken. Det är enbart sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet, som ska spela någon roll när regeringen fattar beslut om utnämningar i statsförvaltningen. Jag noterar möjligtvis en oavsiktlig glidning i statsrådets svar. Statsrådet säger att kraven på förtjänst och skicklighet självklart ska vara helt avgörande för på vilka meriter myndighetscheferna ska utses. Men jag vill ändå poängtera att det enbart och endast är sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet, som ska fälla avgörandet, ingenting annat. Om vi ser hur regeringsformen ser ut, hur bestämmelserna ser ut, är den intressanta frågan: Är det i stort sett enbart socialdemokrater som är kompetenta att leda statliga myndigheter, att leda utredningar, att sitta som ledamöter i universitetsstyrelser, att sitta som ledamöter i bolagsstyrelser? Det är nog väldigt få som tror det. Jag tror att i grunden tillhör dem som inte tror att det i stort sett bara är socialdemokrater som är kompetenta att ha de här ansvarsfulla uppgifterna. Min slutsats av detta är att regeringen och statsrådet , som ytterst har ansvar för förvaltningspolitiken, i praktiken har åsidosatt regeringsformens bestämmelser. Med anledning av den interpellationsdebatt som tidigare ägde rum vill jag säga att det faktiskt också är rätt så pinsamt, menar jag, att mycket talar för att regeringens utnämningspolitik förmodligen också strider mot den konvention mot korruption som FN har antagit. Förmodligen är det så det får statsrådet svara på att ett skäl till att regeringen nu verkligen funderar på om man kan tillträda den är att det där stadgas att det ska vara öppenhet och insyn i utnämningsförfarandet. Det kan inte leva upp till. Jag har två tydliga, konkreta frågor till som jag inte tycker att jag har fått svar på i min interpellation. Jag skulle för det första vilja att statsrådet tydligt och klart talade om ifall det som statsminister sade i KU-utfrågningarna om att kravprofilerna skulle bli offentliga bara var ett hugskott. När kommer dessa kravprofiler att bli offentliga? För det andra: Kan inte statsrådet uttrycka en uppfattning om vad regeringen har för syn på utnämningspolitikens framtid och inte bara hänvisa till beredning? 193 (): Jag har först en kommentar till det som nämndes sist arbete. Det nämndes också först av statsrådet. Det ska ju vara klart till . Det är alltså ett arbete som pågår nu men som ska leverera sitt förslag till dess. Utnämningspolitiken pågår när regeringen sammanträder. Det är inte så att utnämningspolitiken tar paus för att arbetar. Det är dessutom mycket av det här fältet som inte berör förändringar i regeringsformen utan som ligger inom ett annat mandat och en annan möjlighet att förändra. Det jag egentligen ville prata om är att jag deltog i ett seminarium som arrangerades av den internationella organisationen här i . Det handlade om den svenska utnämningspolitiken. Man gjorde ett uttalande från organisationen vid seminariet. Man sade så här: Det slutna svenska systemet för tillsättningar av höga chefer inom förvaltning och rättsväsende kan alltför lätt utnyttjas för att främja särintressen och rymmer därigenom risker för korruption. Detta varnar för, som regeringen refererar till i alla andra sammanhang när man pratar om korruption runtom i världen. Organisationen borde alltså ha en hög trovärdighet också för regeringen, tycker jag. Vid seminariet deltog också , tidigare socialdemokratisk statssekreterare och ordförande i . Hon kom med konstaterandet att den chefspolicy som finns för rekrytering är bra och att det även finns förordningar som kan säkra en bra rekrytering. Problemet är att varken lagar eller policy följs i tillräcklig grad. Det är vad den förra statssekreteraren uttalar. Jag slås också av hennes uttalande och hennes påpekande när vi diskuterar frågorna om statssekreterare , som har blivit utnämnd till chef för . Det är möjligt att är den bäst lämpade, som lever upp till förtjänst och skicklighet. Men hur ska vi veta det? Det är i praktiken omöjligt att kontrollera detta i efterhand. Det var också detta som pekade på. Hur ska vi kunna veta att den som fick en statlig tjänst också var den bäst lämpade? Det här är en kritik som är rätt bred. På seminariet redogjorde också en företrädare för fackförbundet , statstjänstemännen, att regeringens hemlighetsmakeri sänker förtroendet för svenska myndigheter. Man pekade på en stor Temoundersökning som visar att av svenskarna vill att tillsättningen av generaldirektörer och andra statliga chefer ska ske i öppen konkurrens. Man menar att tror att förtroendet för myndigheterna skulle öka med öppna tillsättningar. Det här är en mycket bred folklig opinion mot den utnämningspolitik och mot den oreglerade utnämningsmakt som regeringen sitter på. Jag tycker att statsråd som har till ansvar att se till att det finns ett stort förtroende för svenska myndigheter och som ska se till att det finns ett stort förtroende för vår rättsstat borde ta detta på allvar. När vi nu pratar om utnämningspolitiken har berört viktiga reformer som man på kort sikt kan göra för att öka förtroendet. Men vore inte detta ett steg för att just värna det viktiga band som ligger i förtroendet mellan medborgarna och staten? Det skulle öka öppenheten och därmed minska riskerna för och misstankarna om missbruk. 194 Statsrådet (): Jag tycker att både och gör allt vad de kan för att skapa ett problem som egentligen inte finns. Det är ungefär vad jag har sagt om den här debatten tidigare, och jag säger det igen. Jag skulle vilja peka på en jämförelse med andra länder. Man kan då se att den svenska utnämningspolitiken fungerar väldigt väl på så sätt att vi har fristående myndigheter. Ett viktigt led när det gäller fristående myndigheter är att regeringen, oavsett vilken den är och vilken färg den har, som ett viktigt styrelement kan utse dess chefer och veta att de verkställer en riksdagsmajoritets politik. Det är ju så påtagligt från myndigheternas sida att de lever upp till det sätt som och även regeringen har beslutat om, om det skulle vara sådana frågor. Det är ganska viktigt i det här fallet. Vår bedömning är att det absolut inte krockar med de korruptionsregler som det hänvisas till här. Våra jurister har tittat på det. Jag känner mig ganska trygg med den här utnämningspolitiken. Jag tycker det när jag ser resultatet av hur våra myndigheter, vår myndighetsstruktur och hela den offentliga förvaltningen faktiskt fungerar i jämförelse med omvärlden. Vi diskuterade till exempel tidigare att vi har en väldigt låg grad av korruption, fast vi naturligtvis ska vara vaksamma . Det är inte så att man på något sätt skulle ha större förtroende för statsförvaltningen i de länder som har andra former av utnämningar. Det är ren lögn att påstå det. Det hänvisas till undersökningar här. Man kan säga att man får svar som man frågar. Man kan gå ut och fråga: Är du för mer öppenhet? Då tror jag att svenska folket till svarar ja. Det kanske finns någon procent som tycker att samhället ska vara mer slutet. Det är naturligtvis att göra frågan alldeles för enkel i det här fallet. Man skulle kunna ställa den här frågan till svenska folket: Tycker du att det är rätt att det är statsministern som utser regeringen och statsråden? Vore det inte bättre om man hade något vidare sätt att göra det på? Då skulle folket alldeles säkert svara ja också på det. Man får vara försiktig när man hanterar sådana här frågor utifrån hur vår struktur ser ut och med tanke på den historik som finns bakom hur den svenska samhällsapparaten fungerar. Detta att det skulle vara en starkt övervägande del med politisk bakgrund när regeringen utnämner chefer är ren lögn. Fyra femtedelar av dem som är chefer har en annan bakgrund. En femtedel har en politisk bakgrund. KU beställde en rapport för inte så länge sedan där man tog ett spann över och tittade på hur det såg ut. Av dem som var politiskt tillsatta kunde man kanske härleda någonstans till en socialdemokratisk bakgrund. tittade vi lite grann på hur det såg ut under den borgerliga regeringsperioden 19911994. Jag kan inte säga att det var någon bättre balans på något sätt . Det är ganska naturligt, skulle jag vilja säga. Man hänvisar till . Vad tittar på och för vidare i den här debatten är kvällstidningsskvaller. Det gäller på vilket sätt har en relation till statsministern. Jag känner inte personligen. Jag har ingen aning om hans privatliv och vem han umgås med när han är ledig. Däremot vet jag att han har varit en skicklig statssekreterare som har jobbat i under en hård regeringsperiod. Han har skött sina uppgifter på ett alldeles förträffligt sätt. Det finns ingenting att klaga på hos honom som statssekreterare. Det vore konstigt om inte han skulle användas i den svenska statsapparaten, likväl som andra statssekreterare från och till också används där. Det var precis så som också den borgerliga regeringen gjorde 19911994 när man utsåg chefer. Det här är att kacka i eget bo, som man brukar säga. Precis det förhållningssättet skulle man ha också om det skulle bli ett regeringsskifte och någon annan regering skulle sitta vid makten. Jag tror att det är viktigt att peka just på det. ställde en sista fråga till mig. Jag har ingen annan åsikt än . Han sade att han skulle kunna tänka sig att offentliggöra det här, men det skulle vara av ganska litet intresse. Det innehåller inga uppseendeväckande delar. Vi bereder detta och tittar på det. Som jag sade i mitt svar återkommer vi under tidig höst med frågan efter det att vi har sett över det, om det nu är så att fler delar ska kunna offentliggöras redan under det här året. 195 (): Låt oss klara ut några saker, statsrådet! För det första kan knappast betraktas som en kvällstidning. Det är en respekterad morgontidning. Det är från den tidningen som jag har hämtat dessa uppgifter. De har en artikel där de beskriver, med initierade källor, hur den här utnämningen gick till. får vi se vad den här granskningen leder fram till, men där fanns de uppgifter som jag har redogjort för. För det andra kan man fundera över hur utnämningspolitik ser ut i en internationell jämförelse. Tittar man på vilka utnämningspolitiska system som de europeiska länderna har, är det några saker som blir väldigt tydliga. Låt oss tänka oss att det finns tre faktorer som vi kan sätta som märke på utnämningspolitiken. Det är hur stor kretsen är som ägnar sig åt utnämningarna, hur stor öppenheten är i utnämningspolitiken och om det krävs några formella, fasta meriter för att få en tjänst. Då kan man säga att de allra flesta länder, jag skulle vilja säga alla länder, i uppfyller något av de här tre kraven. Det är antingen en rätt så stor krets som genomför de här utnämningarna, stor öppenhet i utnämningspolitiken eller också finns formella meriter för de utnämningar som ska genomföras. Problemet med är att vi inte uppfyller något av de här kraven. Det är en liten krets som utnämner. sägs det att det enbart är statsministern själv som genomför utnämningarna, det är en extremt stor slutenhet i utnämningspolitiken och det ställs inga formella krav på de chefer som ska vara de högsta cheferna i staten. Det är inte att undra på att det föds misstankar om vänskapskorruption, om svågerpolitik och om kompisutnämningar. talar om att vi ska värna den svenska förvaltningsmodellen. Ja, precis, men det är ju regeringens utnämningspolitik som undergräver förtroendet för den svenska förvaltningsmodellen. talar om att en majoritet av dem som är chefer för de statliga verken inte är politiker. Det är självklart. Ingen har påstått någonting annat. Men av dem som har en politisk bakgrund har en förkrossande majoritet en partipolitisk bakgrund inom socialdemokratin. Och titta på de riktigt stora, tunga statliga myndigheterna! Där är det nästan enbart socialdemokrater som är chefer. På de tunga områdena inom det som vi kan kalla välfärdspolitiken finns det enbart socialdemokrater. Titta på , Ams! Det är socialdemokrater så långt ögat når. för ett resonemang här om kravprofiler och säger att kravprofiler inte tillför någonting i ärendet, så visst kan man släppa loss dem. Men varför har ni då inte gjort det när vid åtskilliga tillfällen har krävt att kravprofilerna ska släppas fria så att allmänheten och medierna kan granska om de krav som regeringen satte upp innan en rekrytering påbörjades också uppfylldes med den utnämning som gjordes? Varför har ni inte gjort detta , om det så är oviktigt och så ointressant i processen? Sedan är det också i och för sig ett oroväckande besked från statsrådet att de kravprofiler som tas fram uppenbarligen inte spelar någon roll, bara är nonsens och att det bara står några allmänna, till intet förpliktande formuleringar som ingen behöver leva upp till. Det är också ett väldigt oroväckande besked från statsrådet. Inför konstitutionsutskott försöker regeringen försvara sin utnämningspolitik och säger: Ja, men vi tar fram kravprofiler. Titta vilka fina kravprofiler vi har tagit fram! Titta hur seriöst vi jobbar med chefsutnämningarna! Sedan säger statsrådet här i interpellationsdebatter och statsministern inför konstitutionsutskott att dessa kravprofiler inte är så viktiga. Se till att de här kravprofilerna blir viktiga! Se till att man ställer upp tydliga, specificerade krav så att vi kan mäta av om regeringen har lyckats med en utnämning eller inte! Se till att göra någonting med de här kravprofilerna! Återigen, : När kommer allmänheten att kunna ta del av de här mer ordentliga kravprofilerna som jag tycker att vi har rätt att kräva för att vi ska kunna se om regeringen verkligen följer de stadgar som finns i regeringsformen? När kommer den förändringen, ? 196 (): Jag blir aningen bekymrad över att inte ser den misstro som finns i rätt breda folklager mot hur regeringen hanterar sin utnämningsmakt. Så är det. Titta på den opinionsundersökning som diskuterar detta och ta den på allvar! Jag vill också uppmärksamma statsrådet på att den här diskussionen finns djupt inne i socialdemokratin. , socialdemokratisk journalist som skriver en bok om statsministern, pekar just på hur oerhört centraliserad till statsministern utnämningsmakten är. Det är ett läggpussel där man inte drar sig för att lägga in inslag av politisk taktik. Det skriver en socialdemokratisk debattör och journalist. Debatten lever också hos er. Jag vet inte om statsrådet har lyssnat till , tidigare finansminister, som kallar regeringens utnämningspolitik för att man bygger upp ett nytt adelsmannaskap. Jag tycker att det är att gå alldeles för långt, men det är formuleringar. Ungefär motsvarande formuleringar finns också hos , tidigare statsråd i en socialdemokratisk regering. Om man inte ser att den här diskussionen förs och att den har en rätt bred gränsyta mot svenska folket är man rätt farligt ute. För återigen, precis som i den förra interpellationsdebatten, handlar det här om någonting oerhört viktigt, nämligen medborgarnas tillit till staten. Staten är någonting annat än ett politiskt parti. De här banden måste hanteras varsamt. Det ska inte ens finnas en misstanke om att detta utnyttjas i andra syften än att tjäna alla medborgare. Jag tror inte att det finns en aningslöshet här däremot fanns det kanske i den förra debatten. Här blir jag bekymrad över att statsrådet inte ser att det är rätt stora värden som står på spel. 197 Statsrådet (): Om det finns en stor bred opinion har den i så fall totalt gått mig förbi. Jag reser i landet och har möten och träffar folk. Inte en enda har sagt att man misstror svenska staten eller statsförvaltningen på grund av utnämningspolitiken. I riksdagsdebatterna är det en handfull riksdagsledamöter, inklusive båda dessa herrar här i kammaren, som har ägnat sig åt detta och idkar ett slags krypskytte mot detta för att misstänkliggöra, försöka leda i bevis och på något sätt försöka undergräva den svenska statsförvaltningen. Det är detta det handlar om. Vi har en chefspolicy som vi har varit överens om över partigränserna i den här kammaren, och regeringen jobbar utifrån den. Vi har som tittar på om det behöver göras några förändringar. Jag tycker att den ska få arbeta i lugn och ro. Det här är komplicerade frågor. Jag har deltagit i en rad olika debatter om utnämningspolitiken. Jag blir närmast mörkrädd när jag hör hur enskilda ledamöter från diverse partier behandlar denna komplicerade fråga som är så oerhört viktig. Det handlar om hur landet styrs och kan verka. Auktoriteten hos och tilltron till myndigheterna är oerhört viktiga. Man tycker att man ska sprida ut det här ansvaret. Det är alltifrån förslag om att verkschefer borde sparkas när mandatperioden går ut så att en ny regering kan tillsätta alla chefer en total politisering till att det över huvud taget inte skulle få finnas någon med politisk bakgrund inom detta, för då kan man tro att man går någon annans ärenden. Jag tror att det är viktigt att peka på detta. Det finns ingen riktigt klar linje. Hela debatten om detta har förenklats. Det är därför jag tycker att det är så oerhört viktigt att man inte skenar i väg och säger hur det ska vara. Jag har läst alliansens förslag här. Jag blir närmast mörkrädd också när jag ser att de som kallas statsvetare tycker att utskottsförhör ska hållas när det ska bestämmas vem som ska bli myndighetschef. Är det någon som tror att en regering i ett sådant läge skulle kunna gå ifrån en riksdagsmajoritet när man ska tillsätta en chef? Då skulle man få en diskussion. ska ju ändå vara kontrollmakten över regeringen. Hur ska man kunna vara det om man har varit med och förordat cheferna i regeringens myndigheter? Detta är ju inte genomtänkt. Det är snömos. Låt titta på det här och analysera problematiken ordentligt i botten! Därefter kan man ta en nykter debatt om vilka förändringar som eventuellt kan behöva göras. Sedan sägs det att medierna skulle kunna följa upp och se om rätt chef har blivit tillsatt. Herregud, vilken debatt det skulle kunna bli! Vilken analysförmåga det skulle visa utifrån den journalistik som bedrivs på många områden. Vem vet om det är rätt chef som har blivit tillsatt? Vet vi det i efterhand? Det är ungefär som att gifta sig. Hur kan man veta att man har rätt fru? Det kan ju finnas någon som är bättre ute i förskingringen någonstans som man kanske hade haft ett ännu lyckligare liv med. Om det fungerar väl så måste man väl ändå slå sig till ro och tycka att det är ganska bra och fungerar väl. Det är precis så som den svenska statsförvaltningen har fungerat. Det är ett fåtal chefer som faktiskt inte har klarat sin uppgift. Jag kan räkna upp dem, men ska naturligtvis inte göra det. Ni vet själva vilka det är som inte har klarat sin uppgift.