prot · GT0969 · 2006-02-08 00:00:00 — Jag vill precis som i tidigare debatter säga att det naturligtvis är en teknisk fråga hur man ska lösa det här, men det är också en kostnadsfråga. Den socialdemokratiska regeringen har för vana att finansiera de reformer som finns. Vad jag kan minnas har inte något av de andra partierna avsatt pengar för att kunna möjliggöra detta. Det är till och med så att en del av partierna har för avsikt att sänka kostnaden för läkemedelsförmåner, och då skulle det bli ännu svårare att få medel till speciallivsmedel. Icke desto mindre skriver vi i betänkandet att vi förutsätter att regeringen återkommer med det snaraste och då under detta riksdagsår. , fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut i betänkande SoU10 detta riksdagsår och därmed avslag på samtliga reservationer och motioner. 7 () replik: Vi har ett starkt gemensamt intresse av att på alla sätt driva patientsäkerhetsarbetet framåt. Det är egentligen ingen partiskiljande synpunkt, utan vi är givetvis eniga om att vi alla vill patientens väl. Det helt avgörande för oss kristdemokrater är att personal och ledning kommer till skott och sätter sig ned och ägnar tillräcklig tid åt att komma till rätta med det alltför rapsodiska arbetet med patientsäkerheten så att det faktiskt blir systematiskt. Som politiker ska jag då vara med och bidra till att och energi blir avsatt i personalgruppen så att man faktiskt ägnar sig väldigt mycket åt detta. Vi har lagt fram några förslag som kanske skulle kunna driva detta arbete framåt, att man faktiskt ägnar mycket tid åt det arbetet. Vi föreslår en lagstiftning som bättre driver på arbetet, en lagstiftning kring hur tillsynen ska främja ett minimerande av antalet misstag och en lagstiftning om avvikelserapportering. Som jag sade i mitt anförande argumenterar inte majoriteten ens utan bara avvisar detta. Om man vill främja patientsäkerhetsarbetet borde man vara mer seriös än så. Varför skulle detta bara vara fel och varför skulle majoriteten bara nöja sig med ett blankt avvisande? hör jag en liten öppning här i majoritetens argumentering när jag hör tala om en ytterligare förändring, som jag uppfattade att hon sade, angående dubbelbestraffning. Jag skulle då förstås vilja höra vad denna ytterligare förändring kan komma att handla om när det gäller dubbelbestraffningen. 8 () replik: Först vill jag bara understryka det som sade inledningsvis. Jag tror inte heller att det finns någon oenighet mellan partierna. Alla vill ju att det ska vara en så god hälso- och sjukvård som möjligt och skapa så bra förutsättningar som möjligt för både patienter och personal. Sedan kan vi ha olika förslag för att ge de möjligheterna, men själva målsättningen att man ska få en god vård torde det väl inte finnas någon oenighet kring. När det gäller avvikelserapportering har regeringen valt att utveckla den lagstiftning som vi har , så att den tillämpas i större utsträckning än och så att huvudmännen arbetar med frågan. har ett arbete intensifierats med avvikelserapportering. Det välkomnar jag. Jag vill också i sammanhanget säga att väntas lämna en rapport och en del förslag till om på vilket sätt man kan hantera avvikelserapportering och anmälningar. Vi får väl se exakt vad det innehåller när man har lämnat det till . Däremot vill jag inte säga att jag är beredd att ta bort dubbelbestraffningen. Jag kan se att det finns behov av att patienten på ett bättre sätt kan förstå vilken roll man spelar i anmälningsförfarandet till . 9 () replik: Jag välkomnar naturligtvis det arbete som pågår. Jag har också läst lista över vad som pågår och vad som är på väg. Jag välkomnar också besked om att man kan tänka sig någon slags förändring av dubbelbestraffningen. Inte heller vi vill ju ha ett slopat förbud mot dubbelbestraffning, utan det vi vill komma åt är att patienten verkligen ska kunna komma till tals, uppleva att man har en möjlighet att klaga och föra sin sak till högsta instans utan att hindras av ett ogenomträngligt byråkratiskt murverk som man inte förstår sig på. Det är oerhört angeläget för förtroendet för sjukvården att patienterna upplever att de kan komma fram och att de har en möjlighet att ställa folk till svars i rättsstaten . Jag tycker fortfarande att jag saknar argumenteringen kring det som vi har talat om här, nämligen lagstiftning för att understödja säkerhetsarbetet. Varken i texten i utskottets betänkande, i olika anföranden eller i repliker här hör jag någonting om förslag på att lagstiftningen också ska verka främjande så att säkerhetsarbetet går framåt ute på fältet och så att sjukvården verkligen sätter sig ned och tar detta på tillräckligt stort allvar och systematiskt arbetar med kvalitetsarbetet. Det finns öar där man verkligen har tagit detta på allvar. Vi vill se ett heltäckande arbete för en bättre och säkrare kvalitet för patienterna i hela , inte bara på ett antal vårdinrättningar. 10 () replik: När vi pratar om misstag i hälso- och sjukvården, när en patient misstänker att man blivit felbehandlad eller har blivit felbehandlad tror jag att det är viktigt att vi ser att det finns flera spår att hantera detta. Huvudmännen har ett väldigt stort ansvar. På vilket sätt man bedriver verksamhet och hur man väljer att organisera sig är ofta oerhört avgörande för vilka förutsättningar personalen har att arbeta under. Å andra sidan finns det också ett behov att kunna ifrågasätta den enskilde yrkesutövarens kompetens. Allmänheten ska också känna tryggheten att man kan ifrågasätta och få en bedömning av den enskilde yrkesutövaren gjord. Det finns möjlighet att göra detta i . Man kan också få ersättning för sina eventuella skador från . Jag vill särskilt trycka på att om vi ska nå framgång i patientsäkerhetsarbetet kan man behöva skärpa en lagstiftning, och det spelar ingen roll vilka frågor det är. Men om det ska bli framgångsrikt hjälper det inte om vi har en skarp lagstiftning men inte några verktyg ute i verksamheten som huvudmannen har ansvaret för. Jag ser en hel del tecken som faktiskt påvisar att man i verksamheten nu arbetar mer aktivt med frågan än man har gjort på . Man har fått stöd i de nya föreskrifter som bland annat handlar om ledningsfrågor. Där lyfter man tydligare fram ansvarsfördelningen mellan vårdgivare, verksamhetschefer och hälso- och sjukvårdspersonal. Det finns, som sagt var, en hel del arbete som har gjorts . Jag förväntar mig att och regeringen drar lärdom av det. Det gäller också huvudmännen som har deltagit tillsammans med de olika aktörerna, bland annat personalens fackförbund. 11 (): Först vill jag påpeka att inte har deltagit i att ta fram och står inte bakom det förslag som regeringen har lagt fram i propositionen och som utskottet yttrar sig över i sitt betänkande. Normalt försöker vi samarbeta med regeringen. När vi får igenom saker i den processen har regeringen ett ansvar för att genomföra det, och det gör man i de flesta fall, även om det finns exempel på att saker som vi fått igenom den vägen inte riktigt går framåt som vi tycker att de borde göra, till exempel inom tandvårdsområdet. I den här frågan gjorde vi av flera skäl tidigt den bedömningen att vi skulle avstå från att försöka påverka regeringen och i stället använda oss av motionsvägen. Vi är därför väldigt glada över att vår motion har tagits så väl emot av utskottet. Även om regeringen nu till stor del fattar beslut i enlighet med vår motion innebär det inte att genomförandet är lika garanterat som när vi har fått igenom det i samarbete med regeringen från början. Det ser vi till exempel när det gäller uttalande om detta med speciallivsmedel. Det är inte lika starkt att få gehör för en sak i som att få gehör för en sak i själva samarbetsprocessen med regeringen. Det är ganska naturligt, eftersom det är regeringen som verkställer beslut. Det är grunden för att vi som samarbetsparti försöker att så långt möjligt få igenom vår politik i form av så tidigt samarbete som möjligt med regeringen. I den här processen i utskottet har vi fått gehör för vår motion So8 och står därför naturligtvis bakom utskottets betänkande och yrkar bifall till förslagen på samtliga punkter och avslag på de reservationer som finns. Vi är glada över att regeringen, som vi tolkar det, kommer att återkomma när det gäller legitimation och en skyddad yrkestitel för cytodiagnostikerna, att man seriöst kommer att titta på detta med kuratorer och socionomer inom hälso- och sjukvården och att även yrkestiteln fysioterapeut blir ordentligt analyserad så att vi förhoppningsvis får använda den på samma sätt i som i övriga världen. Vi är nöjda med det. Vi tycker också att det yttrande som utskottet gör när det gäller förmånssystemet för speciallivsmedel är kraftfullt. Vi förväntar oss, precis som sade här tidigare, att regeringen återkommer under det här riksdagsåret. Därför har vi för vår egen del tagit upp budgetkonsekvenserna i diskussionerna inför vårpropositionen för att det ska finnas en beredskap från vår gemensamma regering efter valet att i höstbudgeten se till att det finns resurser för att ta det här ansvaret . Jag tänkte inte vara mer långrandig än så. Det tror jag inte behövs. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet, fru talman. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 9 §.) 6 § Trygghet, respekt och ansvar om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2005/06:UbU4 Trygghet, respekt och ansvar om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever (prop. 2005/06:38). 12 (): Det hör inte direkt till vanligheterna att behandlar betänkanden där reservationerna är mer omfattande än majoritetstexten, men så är det , och det är symtomatiskt för innehållet. Det är positivt att regeringen äntligen inser att åtgärderna mot mobbning inte är tillräckliga annars har vi fört en decennielång kamp med socialdemokratiska skolministrar om behovet av fler åtgärder. rös inför tanken att det är mobbaren som ska flyttas och inte offret. Hon hävdade att allt som kunde göras politiskt mot mobbningen redan var gjort. Hon hade fel, och sådana påståenden vore fortfarande fel. Även efter behandlingen av dagens proposition kommer de avgörande åtgärder som kan vidtas mot mobbning fortfarande att kvarstå att vidta. Problemet är att propositionen inte kommer att ha effekt på förekomsten av mobbning alls, och majoriteten påstår inte ens i dagens betänkande att det skulle vara så. Däremot avslår man just de förslag som forskning och beprövad erfarenhet visar verkligen skulle kunna ha effekt och drastiskt minska förekomsten av mobbning. Det gemensamma för regeringens åtgärder mot mobbning är att de alla saknar forskningsstöd. Ingen av regeringens tidigare åtgärder har heller utvärderats. Ingen vet om de haft någon effekt alls. Man har frågat vuxna om de har varit nöjda med sina konferenser, men man har inte mätt om mobbningen minskat för barnen i skolan i verkligheten. Det räcker inte, fru talman, med att vilja väl för att göra skillnad, även om det är en helt nödvändig förutsättning. Det krävs att man tar till sig all tillgänglig kunskap och att forskningens resultat används. Låt mig därför säga det igen: De åtgärder som verkligen skulle kunna ge effekt mot mobbning och kränkande behandling vill regeringen inte genomföra. presenterar däremot en omfattande reservation med heltäckande alternativ som vi vet kan göra skillnad. Om alla skolor i landet använder forskningsbaserade åtgärdsprogram mot mobbning och kränkande behandling så skulle problemen kunna halveras . Det visar forskningen, men det visar också praktiska erfarenheter från bland annat och . Majoriteten driver igenom ett lagförslag vars konsekvenser man inte överblickar. Man har ingen uppfattning i betänkandet om hur lagen ska tolkas, hur den ska tillämpas eller vilka krav som ska ställas på skolans arbete mot mobbning. Man vet inte hur den nya lagen ska gå ihop med annan lagstiftning, en ny skollag eller en samlad diskrimineringslag, som ju är aviserad. Propositionen lägger inte fast några kvalitetskrav alls på skolans arbete för att förebygga, upptäcka och stoppa mobbning. Regeringen tillför inte skolan någon ny kunskap om problemen och ger heller inte skolan några nya befogenheter att ta itu med problemen. Därför kommer heller inte propositionen att bidra till någon minskning av antalet mobbade, trakasserade eller kränkta elever. Hela den borgerliga alliansen delar denna kritik i sak. Tillsammans kommer vi att presentera ett sammanhållet program för att komma till rätta med mobbningen. driver , , att eleverna ska ha bättre möjligheter till skadestånd när skolan underlåter att agera mot mobbning och kränkande behandling eller bidrar till elevens utsatthet. Men när man läser de domar som har varit i liknande fall tidigare ser man att problemet vid prövning av skadestånd för elever är att det saknas kvalitetskrav på skolans insatser för att förebygga, upptäcka och stoppa mobbning. sagt varje insats från skolans sida har i juridisk mening ansetts vara tillräcklig för att undvika skadestånd. Avsaknad av en nationell kvalitetsnorm gör att det inte finns något att relatera skolans insatser till vid en domstolsprövning. Propositionen lägger nu bevisbördan på skolan, men varken i lagen eller i utskottstexten anges någon kvalitetsnorm att jämföra skolans arbete med, och vilka insatser som i juridisk mening ska anses vara tillräckliga eller vad de åtgärder som skäligen kan krävas, som det uttrycks i propositionen, innebär, ja, det förblir oklart för den som läser dagens betänkande. Frågan är då alltså: Hur ska en skola kunna visa att den vidtagit just de åtgärder som skäligen kan krävas för att hindra mobbning, kränkande behandling och trakasserier mot en enskild elev när varken regeringen eller har någon uppfattning alls om vad som borde göras? Regeringen löser alltså inte det juridiska problem som finns . Man flyttar det i stället bara vidare. Därmed kommer skolans arbete att få avgöras av domstolar, det vill säga att skolans arbete mot mobbning förvandlas till ett juridiskt ställningstagande. Varken regeringen eller utskottet har någon uppfattning om vilka kvalitativa krav som bör ställas på åtgärdsprogram eller likabehandlingsplaner. Utskottet avvisar krav på forskningsstöd för skolans agerande, trots att de forskningsbaserade åtgärdsprogrammen är de enda som bevisligen har effekt. Dessutom visar det sig i forskningen att de hemmagjorda åtgärdsprogrammen till och med kan öka problemen på en skola. Den enda synpunkt utskottsmajoriteten har är att man i stället menar att det är viktigt att skolan tillsammans med eleverna utarbetar planen för likabehandling. Här avvisas forskningen som kan göra skillnad, och man hänvisar i stället till eleverna. Utskottet menar att mobbning kommer att omfattas av den här lagen, men man har inte ens en definition av vad man menar med mobbning. Det finns en fara i att försöka göra allt till diskriminering eller kränkande behandling, eftersom en betydande del av det som kallas för till exempel mobbning är brottsligt enligt . Den enda nya åtgärden i dagens proposition är att skolan ska åläggas att upprätta en så kallad likabehandlingsplan. Det här innebär egentligen ingenting annat än att det som kallas handlingsplan mot mobbning och kränkande behandling byter namn. Inga kvalitetskrav ställs på innehållet. har en artikel med rubriken som som visar att det är just på det sättet. Propositionen tillför ingenting nytt, utan det är samma skyldigheter som . Om skolans ledning får kännedom om att en elev anser sig trakasserad eller kränkt ska skolan utreda omständigheterna och vidta åtgärder. Skolan får skyldighet att vid kännedom utreda problem. Men vad skolan ska göra när man inte har kännedom, det vill säga för att uppräcka problem, det saknar propositionen också besked om. Skolans ansvar borde vara större än så. Majoriteten ger inte skolan några nya befogenheter. I stället hänvisar utskottsmajoriteten, häpnadsväckande nog och nästan lite humoristiskt, till de helt kollapsade skollagsförhandlingarna. Man skriver från majoritetens sida: Tydligare regler för rektorers och lärares ansvar och befogenheter behandlas inom ramen för det skollagsarbete som pågår inom Utbildnings- och . Det är väl möjligen betänkandets enda och rätt så stora nyhet att det pågår ett arbete inom på det området. Regeringen anser med instämmande av utskottet att det i allmänhet bör vara lämpligt att kontakta föräldrarna till den omyndiga elev som kränker, men att några bestämda regler inte kan ges i detta avseende. Det kan det visst, menar . Föräldrar skall informeras när barn kränker andra barn. Vi menar också från moderat sida att alla barn ska behandlas lika och ges skydd mot diskriminering, oavsett grund. Det finns inget hållbart motiv för att dela upp diskriminering i olika kategorier och ha en splittrad lagstiftning. Diskriminering i alla former är förkastlig. Värt att notera är också att regeringen i propositionen säger att den föreslagna lagen kan bli kortvarig med anledning av arbete. Det har vi från moderat sida lyft fram. Vad är poängen med att lägga fram en proposition om en ny diskrimineringslag när man säger att , någon månad senare, förväntar man sig ett samlat betänkande om en samlad diskrimineringslag precis det som vi från moderat sida har föreslagit? Vi vill se en enhetlig, sammanhängande och tydlig lag mot diskriminering, en enhetlig och tydlig signal från samhällets sida att all slags diskriminering är oacceptabel. bör detta till och med föras in i grundlagen. har lagt fram ett system för att kvalitetssäkra skolan och arbetet mot mobbning, trakasserier och kränkning. Det bygger just på att all tillgänglig kunskap, forskningen, ska användas i svenska skolor. Vi vill ge i uppdrag att löpande låta vetenskapligt utvärdera program mot mobbning och kränkningar för att kvalitetssäkra dem. När det gjorts internationella undersökningar på detta visar det sig att vissa program kan halvera problemen på en skola, medan hemmasnickrade åtgärdsprogram faktiskt kan öka problemen med en tredjedel. I våra grannländer och utbildar man skolor i hur de forskningsbaserade programmen används. Det har man aldrig gjort i . Vi vill införa krav på att alla skolor ska arbeta med forskningsbaserade åtgärdsprogram. I ett system med skolplikt borde det vara en rimlighet, en rättighet, en självklarhet att vi kan garantera säkerheten för eleven när han vistas i en lokal som vi säger att han ska vara i. I använder vi inte den kunskap som finns om hur vi kan komma till rätta med problemen. Det accepterar inte , och helt plötsligt uppstår då en grund att jämföra skolans arbete med, en grund för att hantera skadeståndskrav. Om skolan, trots kraven på forskningsbaserad kvalitet i arbetet, inte följer programmen, eller inte ens har ett sådant program, har vi då en tydlig grund, en nationell norm, att jämföra med när vi ska bedöma eventuellt skadeståndsansvar. Genom våra åtgärder tydliggörs alltså inte bara att skolan har ett ansvar, för det finns , utan vi tydliggör också vilket ansvar skolan har. Därmed skapar vi den nationella kvalitetsnorm för skolors arbete mot mobbning och kränkningar som saknas såväl som i det förslag som presenteras i propositionen. Jag har läst alla de domar från till exempel som prövades i tingsrätt, hovrätt och . Där sägs entydigt att det är ett problem att det inte finns någon nationell kvalitetsnorm att jämföra skolans arbete med, och alltså kan skolan inte hållas ansvarig. Detta problem kommer att kvarstå även om bevisbördan blir den omvända. Det system som vi föreslår bygger, liksom i och , på en centralt genomförd utbildningssatsning där landets alla skolor på statens bekostnad erbjuds utbildning om hur de forskningsbaserade programmen fungerar. Propositionens förslag kommer inte att åstadkomma en verklig effekt på förekomsten av diskriminering, kränkning eller mobbning i skolan. Förslaget kommer inte att leda till att färre ungdomar blir utsatta för diskriminering, mobbning och kränkningar. Mobbningens allvar, karaktär och uttrycksformer kommer heller inte att påverkas med dagens förslag. Det finns emellertid saker som kan göra skillnad. Det handlar om befogenheter och om kunskap. Därför beklagar jag att regeringen beslutat sig för att tillföra skolan varkeneller. Med detta vill jag, fru talman, yrka bifall till den första moderata reservationen i betänkandet. 13 (): Jag ska börja med att yrka bifall till reservation 33 under punkt 33. Ja, så får vi en lag till om diskriminering. Jag undrar om de som sitter i salen vet hur många lagar vi har i mot diskriminering. Jag undrar också om de som sitter här vet hur många utredningar om diskriminering det gjorts . Jag undrar detta eftersom jag försökt jobba med dessa frågor , och det jag sett under den tiden är hur djungeln av lagar och bestämmelser ständigt växt och hur mycket svårare det blivit att orientera sig bland lagarna. Varför har vi fått så många lagar, och varför har de haft så liten effekt på vardagen? Vi kan inte hävda att problemet med utanförskap och diskriminering minskat. Jo, det finns bland lagarna vissa som har stora fördelar gentemot den tidigare lagstiftningen, framför allt lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet. Dessa lagar är dock lite kända, de är för många och därför har vanliga människor inte möjlighet att använda sig av dem för att försvara sina rättigheter. När det nu dessutom kommer en lag om skolan, och vi vet att den kanske försvinner , blir känslan av ett kaotiskt ordflöde ännu starkare. Jag vill upprepa det som mycket tydligt står skrivet i flera av alliansens reservationer, nämligen att hela arbetet med diskriminering på alla områden måste samordnas samt att vi behöver en enda enhet för de ombudsmän som jobbar med dessa problem. Det är mycket viktigt. Varför behöver vi just nu en lag med kort livstid på det här området? Jag tror att en förklaring är den ständigt pågående diskussionen om mobbning eftersom mobbning som socialt och psykologiskt fenomen är kärnan i alla former av diskriminering. Också den rent politiska diskrimineringen, rasismen, bygger på samma mekanism som mobbning, det vill säga att en grupp slår sig samman, utser ett lovligt byte och sedan systematiskt jagar detta byte. Det är en oerhört destruktiv social och psykologisk process, och den måste bemötas med mycket bestämda attityder. Anledningen till att vi haft dessa långa diskussioner om mobbning är att attityden inte varit bestämd, inte varit tydlig. Också i det här betänkandet finns hur många otydligheter, oklarheter och tveksamheter som helst. I den text som vi diskuterar finns rätt så mycket som är klokt i våra reservationer. Det gäller sexuella trakasserier, kvalitet i arbetet med likabehandling, en tydlig definition av begreppen mobbning, trakasserier och kränkningar som äger rum utanför skoltiden samt behovet av forskningsbaserade åtgärdsprogram. Men det finns också mycket i texten som är oklokt. Jag ska ge ett exempel från s. 32, där det står: Det finns således ingen på skolförfattningarna grundad möjlighet att avstänga en elev från . Däremot finns vissa möjligheter att förlägga delar av undervisningen någon annanstans än på skolan och i en annan grupp eller klass än den som eleven normalt tillhör. Detta kan ske i form av särskilda stödinsatser enligt 5 kap. grundskoleförordningen. Dessa åtgärder får dock inte ske i disciplinärt syfte. Alltså: Det finns eller det finns inte. Det ska göras någonting men inte mycket som är bestämt. finns samma rädsla för en bestämd aktion mot mobbning. Jag har haft att göra med den rädslan . Jag tillhör dem som till mitt eget liv kan räkna skolhistoria. Tillsammans med en fantastisk socialdemokrat, , var jag mycket engagerad i skoldebatterna i slutet av 70- och . En av våra svåraste uppgifter då var att få i gång en debatt om mobbning. Vi träffade elever som var oerhört plågade.