prot · GU0940 · 2006-12-14 00:00:00 — Vi har också förslag på konkreta åtgärder för att genomföra detta. En grundläggande förutsättning är att lärarutbildningen ger behörighet till forskarutbildning. På grund av den förändrade examensstrukturen inom högskolan riskerar vissa examina, som förskollärare, vid lärarutbildningen att inte ge denna behörighet. Vi tycker därför att det är självklart att dessa utbildningar, bland annat till förskollärare, förlängs. Vad gäller har redan beslutat om att förstärka anslaget med med en tydlig inriktning att dessa medel ska gå till forskning som har anknytning till den pedagogiska yrkesverksamheten samt till ökad samverkan mellan skola och högskola. Vi föreslår också att kraven på kommitténs verksamhet ska skärpas bland annat för lärosätenas medfinansiering, samarbete och samverkan mellan olika lärosäten och att anslagen ska gå till utbildningsvetenskaplig forskning och forskarutbildning, i nära anslutning till lärarutbildningen och med direkt relevans för lärarnas yrkesutövning. Vi föreslår också en resursförstärkning till högskolorna för att göra det möjligt för lektorer att bedriva egen forskning och där borde lärarutbildningen vara särskilt prioriterad. Utbildningsministern har inte varit här , men han har efter granskning av i förklarat att lärarutbildningen ska ses över. Skolministern har sagt att han inte vill ha en sammanhållen lärarutbildning. Vad vill regeringen, vad säger regeringsföreträdarna i utskottet? Kommer ni att verka för en förlängning av vissa examina inom lärarutbildningen så att de hamnar på avancerad nivå enligt den nya examensstrukturen och därmed också ger behörighet till forskarutbildningen? Vilka andra åtgärder kommer man från regeringssidan att vidta för att stärka forskningsanknytningen inom lärarutbildningen? 94 (): Jag vill börja mitt anförande med att återkoppla till det vi diskuterade här i salen högskolan och fortsättningen där. anser generellt att vi behöver en så stor mångfald som möjligt inom utbildningssektorn. Vi behöver ge människor möjligheter att gå in och ut i utbildningar. Det är en anledning till att vi i vår budgetmotion lyfter fram en sådan sak som KY och vill bygga ut kompletterande utbildningar. Vi lyfter också fram möjligheten att införa en rätt för studerande till praktik, någonting som inte finns men som alla efterlyser. Vi diskuterar väldigt mycket kopplingen näringslivhögskola. Att ge studerande rättighet till praktik tror vi kunde innebära en stor chans. Allt detta innebär att man, i motsats till det förslag som ligger på kammarens bord, skulle öka möjligheterna i stället för att begränsa dem. När det gäller förskola, grundskola och gymnasium gillar vi förslagen där regeringen överför riktade bidrag till generella bidragssystem. Det är någonting som vi inom alltid både har drivit och förhandlat om. Det är bra. Och det är ju bra att börja med lite positiva ord. Men när jag sedan läser resten av propositionen undrar jag hur det egentligen är ställt. När jag första gången läste den nuvarande läroplanen, Lpo 94, arbetade jag som Waldorflärare. Jag blev glatt överraskad eftersom öppnade för en pedagogisk frihet, mångfald, målstyrning och för en klok balans mellan riksdag, de olika skolhuvudmännen och den professionella nivån på ett sätt som inget annat land i världen har gjort, vad jag vet. Den friheten börjar jag oroa mig för. Det är konstigt när vi har en skolminister som företräder ett liberalt parti. Jag hade trott att det skulle vara det motsatta, om man nu ska gå efter beteckningen på partiet. ser jag förslag som handlar om att regeringen ska öppna för möjligheter att införa omdömen i ordning och uppförande. Jag minns att jag fick det en gång när jag gick i den svenska skolan i . I de första två klasserna fick jag just ett sådant där ordningsomdöme. Jag begrep aldrig vad det egentligen hade att göra med det jag gjorde. Det kanske någon annan begrep. Det är i alla fall att verkligen göra omdömet subjektivt. Man kan knappast ha betygs- eller omdömeskriterier, eller vad det nu ska heta, i de avseendena. Att över huvud taget utreda att ge betyg från årskurs 3 är samma sak. Det förslaget är att inskränka den unika frihet som svensk skola har åtnjutit sedan Lpo 94 trädde i kraft. I den förmenta tron att betyg och nationella prov är det enda som ger oss svart på vitt på vad som händer i klasserna inskränker regeringen på professionens skicklighet, tro på och möjlighet att utföra sitt arbete. I stället för att gå motsatta vägen och lämna över mer makt till lärarna och eleverna och ge dem förtroendet att genomföra det stora uppdrag de har tagit på sig ska statsmakterna vara där och pekfingeraktigt lägga sig i. Den inställningen är väldigt märklig i en regering som säger sig företräda liberala värderingar. Det är samma sak med nationella prov. Varför föreslår inte regeringen diagnostiska prov i stället? De vore mycket mer pedagogiskt lämpliga. Tror regeringen att föräldrar och lärare inte vet vad eleverna kan och inte kan är regeringen helt fel ute. Det finns åtskilliga undersökningar som tydligt visar att både föräldrar och lärare är mycket välinformerade om vad elever kan och inte kan. De enda som inte vet det är antagligen kommun- och rikspolitiker och journalister. Men de har inte så mycket med det att göra, det är en sak mellan lärare, föräldrar och elever. Vad vi behöver i är att ge förtroendet åt både lärare, elever och föräldrar att uppfylla de mål som vi ålägger dem att uppfylla. Men vi ska inte lägga in den ena kontrollstationen efter den andra när det inte är där problemet finns. presenterade lärarförbunden en fin undersökning som visade att av föräldrarna kände sig välinformerade om vad deras barn kunde och inte. Dessutom slår vi genom sådana saker helt sönder möjligheten att genomföra alternativa pedagogiska koncept i eftersom man i årskurs 3 måste inordna sig under att eleverna ska ha lärt sig ett visst antal saker. Har de inte lärt sig det är de dåliga. Problemet är att vi lägger in pedagogiken i fållor och tidiga slussar trots att vi ser att problematiken i dagens pedagogik är att barn utvecklas i alltmer olika takt och tempo. Alla sexåringar kan inte samma saker , skillnaderna dem emellan är större. Det är den skillnaden och utvecklingen som en klok riksdag borde ta hänsyn till. Man borde skapa ett framtidsinriktat system i stället för att jobba baklänges och försöka backa tillbaka in i en fålla vars grind sedan slår igen och så är man fången där utan den mångfald, frihet och utvecklingsmöjlighet som skolor behöver för att gå vidare. Jag efterlyser mod från regering och riksdag att gå vidare med frihet som inriktning, i stället för att låsa in sig i fållor där man tror att nationella prov ändrar på saker och ting i klassrummet. De ändras genom att vi får bra pedagoger som blir ännu bättre när vi ger dem utvecklingsmöjligheter, inte tvärtom. 95 (): En av de viktigaste uppgifter som skolan har är att ge förutsättningar och bra redskap så att alla de drygt 90 000 barn som börjar skolan varje höst får den bästa möjliga starten i sitt skolliv. Det finns så otroligt många möjligheter för alla de här barnen om man bara ger dem redskapen att behålla lusten och nyfikenheten att lära sig någonting nytt och om man ser till att det finns individuella möjligheter för vart och ett av barnen som börjar skolan. Bland de 90 000 eleverna har vi ju framtidens entreprenörer, framtidens arbetstagare, de aktiva samhällsmedborgarna och företagarna. Alla de finns ju bland eleverna som sätter sin fot i skolan. Många inom skolans värld gör ett fantastiskt arbete för att vara med och ge de här möjligheterna. Många lokala skolor fungerar väldigt bra, och intressanta initiativ tas på många ställen. Men tyvärr vet vi att det inte ser lika ljust ut överallt och att inte alla elever får de här chanserna. Det vet vi för att vi ser att eleverna får allt sämre baskunskaper. Det är oroande att vi i välståndslandet får en större och större uppdelning mellan dem som får med sig kunskaperna och dem som inte får det. Vi har en ökande kunskapssegregering i vårt välståndsland. Utbildningsområdet är ett av de områden som regeringen satsar stort på, inte bara vad gäller resurser utan också vad gäller de insatser som krävs för att stärka skolan. Vi ger lärarna de redskap de behöver i sitt dagliga arbete. Vi inriktar oss på tidiga insatser kopplade till en bra utvärdering, så att alla elever får det stöd som de bör ha och som de också har rätt till. Vi kommer också att utveckla tydliga mål i årskurs 3 så att man verkligen kan se att alla elever hänger med från start. Det är oerhört viktigt. En sådan hållplats har vi inte , och det kan vara en av faktorerna för att vi kan se att alldeles för många elever kan gå osynliga så länge i svensk grundskola utan att någon får upp ögonen för dem och ger dem möjligheterna till en bra start. Vi återinför också speciallärarna, och det gör vi för att ytterligare stärka möjligheterna för eleverna att från början få den ordentliga stöttning som de behöver. Vi ser två saker som viktiga, och det är tidiga insatser och en tydlig utvärdering. Det är två saker som inte är oberoende av varandra, utan det är viktigt att de följer hand i hand. Det är en tydlig skillnad mot den tidigare regeringens politik. Regeringen sjösätter också den hittills största lärarfortbildningssatsningen så att flera lärare får möjligheter till en bra kompetensutveckling och fortbildning inom bland annat läs- och skrivutveckling. Obehöriga lärare ska också få del av de här pengarna till sin utbildningskompetens. Det är en satsning som är väldigt viktig, både för att stärka helheten av kvaliteten i skolan och framför allt för att stärka elevernas chanser. Alldeles för många barn i vår skola utsätts för mobbning. Det är helt oacceptabelt. För att skolorna ska få något att luta sig emot och ett redskap för sitt kontinuerliga arbete med att motverka mobbning och kränkningar av olika slag ser regeringen till att det tas fram ett åtgärdsprogram mot mobbning. Det är ett tydligt redskap så att skolorna har det att luta sig emot i sitt dagliga arbete. Regeringen kommer också att fortsätta arbetet mot mobbning och kommer tillbaka med ytterligare åtgärder för att stärka elevernas rättighet att vara i skolan och att vara sig själva. En annan mycket viktig del som jag helt kort vill lyfta fram är att den nuvarande regeringen äntligen har gett klartecken för att återöppna specialskolorna och . Jag har varit med i ganska många debatter och kämpat för just dessa elevers rätt till valfrihet och rätt att få den bästa möjliga utbildning som de här eleverna kan få. Den tidigare regeringen hade ju inte valfrihet högst upp på sin agenda. De har knappt tyckt att det har varit bra för någon över huvud taget, inte ens för dem som troligtvis är i störst behov av valfrihet. Rätten till den bästa tänkbara utbildningen ska gälla för alla, inte bara för vissa grupper. Det slår regeringen nu fast, vilket jag är mycket glad för. När man lyssnar på representanter för den tidigare s-märkta regeringen kan man utläsa ett par saker. En är att man tycker att det mesta är väldigt bra i den svenska skolan. Man skrapar lite på ytan och kommer med några saker som man tycker att man kan ändra på. Det mest uppseendeväckande är att Socialdemokraterna fortfarande har fokus på att laga, lappa och fixa i efterhand. Det är mycket viktigare än att tidigt ge stöd och insatser. Man vill hellre ha ett större individuellt program än att stötta eleverna från start. Det är en mycket snedvriden skolpolitik. Till skillnad från Socialdemokraterna börjar alliansregeringen i rätt ände. Det är i skolan som mest insatser ska läggas. Vi ska ha tidiga insatser, stöd och hjälp och en bra utvärdering så att alla elever får en ärlig chans från starten. Att satsa tidigt på alla elever är ju den absolut viktigaste insatsen för att minska utanförskapet och för att minska den kunskapssegregering som växer fram. Det är och Allians för absoluta uppfattning och det är också grunden i vår skolpolitik, inte att laga och lappa i efterhand. Den politiken är det slut med. Det blir en lite konstig budgetdebatt. Det största oppositionspartiet har ju inte någon direkt budget att lägga fram. Socialdemokraterna har inga anslagspengar. Man har endast ramar kring varje utgiftsområde. Man har egentligen ingenting att hänga upp de argument på som man för fram i kammaren eftersom området är helt blankt vad gäller de konkreta pengarna. I det tjocka betänkande som vi diskuterar och som rör allt från förskola och gymnasium till högre utbildning och forskning är valfriheten i barnomsorgen det enda som man kan utläsa i en reservation att Socialdemokraterna är emot. Man är emot att föräldrar själva får bestämma vilken barnomsorg som passar deras egna barn bäst. Det är Socialdemokraternas framåtsyftande reservation i betänkandet. Jag vill också säga några ord om gymnasieskolan, även om vi hade en debatt kring det för någon tid sedan. Det viktigaste för en bra gymnasieskola är att eleverna har med sig en bra grund från så att det inte blir de kunskapsluckor som man kan se när man kommer till gymnasieskolan och ska börja på någon av inriktningarna. De kunskapsluckorna leder till bland annat det stora individuella programmet som gymnasieskolan brottas med . Om det inte är det största, vilket det är i många skolor och kommuner, så är det det näst största. Vi ser ju att av alla de elever som börjar på det individuella programmet tar sig en femtedel igenom gymnasieskolan. Det är en skola som vi vill vara med och ändra på. Vi måste få en gymnasieskola som både har möjligheten och kapaciteten att lägga grunden för jobb och för livslångt lärande. Gymnasieskolan ska ju innehålla olika inriktningar med hög kvalitet både för dem som tänker fortsätta att studera direkt efter gymnasieskolan och för dem som tänker gå ut direkt i arbete. Gymnasieskolan måste kunna möta både den som är mer teoretiskt intresserad och den som vill ut i arbetslivet. Regeringen ser tre valbara utbildningsinriktningar i den nya gymnasieskolan. Det är ett studieförberedande program med en gymnasieexamen, ett yrkesförberedande program med en yrkesexamen och en lärlingsutbildning med en lärlingsexamen. Det studieförberedande programmet ska ge automatisk högskolebehörighet. De andra två inriktningarna kan göra det om man önskar. Man kan låta bli det eller också kan man återkomma efter gymnasieskolan. Tillsammans med den stärkta gör den här gymnasieskolan att eleverna blir mycket bättre rustade både för det livslånga lärandet och för yrkeslivet. Regeringen lägger en ny kurs för svensk skola. Det är en skola där tidiga insatser sätts i fokus och där alla elever ska få en ärlig chans att lyckas. Jag vill yrka bifall till förslaget i utbildningsutskottets betänkande. 96 () replik: Det var ett intressant inlägg av . Vad menas med tidiga insatser? Är det att ni tar bort de resurser som ska gå till att förstärka förskolan, som ju ändå ska vara både en lustfylld lekplats och ha en viss pedagogisk uppgift? Är det tidiga insatser? Är det att betygssätta sex- och sjuåringar och kalla det betygsliknande omdöme? Är det tidiga insatser? Jag undrar vad skolpolitik egentligen är . Vi har traditionellt haft ett samarbete mellan Socialdemokraterna och . Det har handlat om att man ska ha ett stort inflytande lokalt. Eleverna ska ha något att säga till om i skolan. Vi har till och med genomfört reformer som har handlat om att öppna för lokala försök där eleverna får mer att säga till om. Den proposition som regeringen har lämnat innehåller i mångt och mycket socialdemokratisk politik. Det måste väl erkänna? Satsningar på 1 000 resurspersoner i de 100 skolor som har det tuffast är socialdemokratisk politik. De flesta satsningar som man ser där är initierade av den före detta socialdemokratiska regeringen. Vad är skolpolitik ? Vi kan se att i det samarbete som ni har med de tre andra borgerliga partierna har ni blivit fullständigt överkörda. I stället för lokalt inflytande, i stället för en individualiserad skolgång, i stället för satsningar på de tidiga stadierna är det nu och kommandopolitik. Det är sortering, sortering, sortering ingenting annat. 97 () replik: säger att vi fortsätter med mycket av de satsningar som Socialdemokraterna har gjort. Det gör vi faktiskt. Vi till och med förstärker vissa delar av dem. De 1 000 resurspersonerna som Baylan pratar om säger vi ska vara 1 000 lärare för att ytterligare stärka den faktiska kvaliteten i skolorna. Vi har en tydlig skillnad från Socialdemokraternas regeringstid till en alliansregerings tid. Vi flyttar fokus från efterhandslösningar till tidiga insatser. Det är något som länge arbetat för och också argumenterat för i varenda debatt, som , och andra skolministrar före honom, sagt att läget nu ser annorlunda ut, att vi får ändra gymnasieskolan utefter de problem som finns i och sedan förändrar vi högskolan utifrån de problem som finns i gymnasieskolan. Det har man gjort i stället för att tänka: Hur ger vi den bästa möjliga starten för varje enskild elev med individuella förutsättningar? Det är nämligen och alliansens politik. Jag skulle vilja fråga hur bra han tycker att Socialdemokraterna lyckats med sin skolpolitik när vi ser att kunskapssegregeringen ökar och vi får en skola som i större utsträckning sorterar eleverna. Hur bra har en socialdemokratisk politik lyckats då? 98 () replik: Vi har en på många sätt mycket bra skola i , men jag är inte nöjd med den. Alltför många elever får inte den hjälp och det stöd de behöver för att fullfölja utbildningen. Jag är tämligen säker på att alla elever kan göra det med rätt förutsättningar. Där skiljer vi oss åt, . Ni tror att det blir bättre genom att sortera elever och genom att sänka kraven och ambitionerna för vissa. Jag tror inte på det. Jag tror att det i stället ger dem betydligt sämre livschanser. säger att de fokuserar på de tidiga åldrarna. Vilka insatser finns det i denna budget för elever i de tidiga åldrarna? Det gjordes en konkret satsning från den tidigare socialdemokratiska regeringens sida. Det handlade om att förstärka förskolan och ge alla en god start. Det handlade om att anställa 6 000 förskollärare och barnskötare i förskolan. I den budget som ni lägger fram, och som ni kommer att rösta igenom, finns det noll kronor för detta. På vilka konkreta sätt vidtar ni tidiga åtgärder? Jag ser inga, och jag är ändå hyfsat läskunnig. Om det finns någon annan som sett sådana så gärna för mig, men jag har inte sett några. Vi vet att trots alla dessa insatser finns det , och kommer säkerligen också att finnas , elever som av olika anledningar inte kommer att nå gymnasiebehörighet och därför skulle behöva komplettera sin utbildning. På vilket sätt blir de hjälpta av att vara kvar i när deras kamrater fortsätter till gymnasieskolan, när ni lägger ned det individuella programmet? Tror du verkligen att en elev som kanske haft det tufft i hemmet eller i skolan blir hjälpt av att höra att nu när kamraterna går vidare till gymnasieskolan får han eller hon stanna kvar i tillsammans med 1415-åringar? Tror du verkligen att den eleven lär sig något? Nej, jag tror att det kan leda till en ännu större utslagning än den som vi ser och som jag inte är det minsta nöjd med. Det är därför vi vill reformera gymnasieskolan, och då blir det ännu mer gåtfullt att ni sätter stopp för den reformeringen. 99 () replik: Alliansregeringen höjer ribban framför allt vad gäller de redskap och insatser som man behöver i skolan. De tidiga insatserna handlar om att se till att eleverna får extra stöttning i form av speciallärare, som ett komplement till specialpedagogerna. Vi satsar på en mycket omfattande fortbildning så att lärarna får de redskap och den kompetens som behövs för att stötta eleverna i det dagliga arbetet. Vi för också in en kontrollstation i årskurs 3 så att vi kan se om allt detta matchar de insatser som gjorts. Insatser och utvärderingar går hand i hand. När var skolminister tyckte också han att det var en bra idé, även om han inte fick med sig sin egen kongress på det. Det måste finnas något slags självinsikt i detta. Vi stärker som vi vill förändra gymnasieskolan så att de elever som går där blir stärkta i sina liv, oavsett om det är i den akademiska världen eller i yrkeslivet. Vad har er skola lett till? Jag har svårt att förstå hur den före detta skolministern kan stå i kammaren och säga att allt var jättebra när det individuella programmet i stort sett är både det största och näst största programmet i skolor i flera kommuner. Är det värdighet för elever? Är det en värdig skola och en värdig utbildning att hamna i ett utanförskap och varken ha möjlighet till fortsatt utbildning eller till att komma in i yrkeslivet? Det är inte alliansens politik. I stället ger vi förutsättningar och stärker både och gymnasieskolan. 100 () replik: sade att elever går osynliga i skolan och för att göra dem synliga vill man ha nationella prov, tidigare betyg och så vidare. Vi vet att det finns olika orsaker till att en elev lyckas eller inte lyckas med sin skolgång. Som jag sade i mitt anförande avspeglas den sociala bakgrunden tyvärr alltför tydligt i skolan. har i sitt budgetförslag föreslagit 10 000 flera förskollärare och 10 000 flera lärare i för att på så sätt kunna minska klasserna så att varje elev ska kunna ses. På det sättet kan man sätta in så kallade insatser . Jag tror att de flesta lärare har god kunskap om sina elever, men storleken på klasserna gör det ibland omöjligt för lärarna att vidta de åtgärder som de skulle vilja. På vilket sätt kommer den nya regeringens politik att utjämna de sociala skillnader som avspeglar sig i skolan? 101 () replik: Precis som sade visar utvärdering och rapporter tydligt att föräldrarnas utbildningsbakgrund har stor betydelse för hur det går för deras barn i skolan, hur de lyckas. Just därför är det viktigt att ha fokus så att eleverna får med sig baskunskaperna direkt. Det får inte bara gå på och gå på i skolan där ingen vuxen öppnar ögonen och ser att en elev verkligen behöver extra stöd och hjälp. Det är först när man får betyg i åttan som man kan se ifall det måste sättas in extra insatser. Därför har vi ett så tydligt fokus på att utjämna den sociala bakgrundsfaktorn i skolan. Det innebär både tidiga insatser och en tydlig utvärdering. Annars kan det hela fortsätta såsom det gör , nämligen att man gör lite insatser när man tycker att det behövs och sedan vet man inte hur det gått. Just för det behövs olika typer av utvärderingar. tycker uppenbarligen inte att det är rätt väg att gå, utan fortsätter i stället med sin låt-gå-mentalitet. Man fixar lite här och lite där, och sedan får man se vad som händer. Inga läxor, inga betyg, ingen uppföljning. En sådan politik stärker inte rättigheterna och möjligheterna för den enskilda eleven. Den politiken har vi testat alldeles för länge i , och resultatet av den politiken är den ökade kunskapssegregering som visar. 102 () replik: Vi vet att betyg, prov, den typen av kontrollstationer eller vad man ska kalla dem, kan vara roliga för dem som är duktiga i skolan, men de verkar hämmande på de elever som vet med sig att de inte är så duktiga. Det kommer knappast att stärka de eleverna. Det handlar om att skapa en miljö i skolan som eleverna trivs i och där de känner lust att lära. Att nå kunskapsmålen och lära sig något i skolan handlar inte om betyg eller prov eller antalet läxor. Det är inte så man per automatik får kunskap, utan skolan måste också få de resurser som behövs för att till exempel lärarna inte ska behöva känna att de kompromissar med sin undervisning. Lärarna ser vilka behov de olika eleverna har, men de har inte alltid resurser för att kunna hjälpa eleverna. Det är där problemet ligger. Det handlar inte om antalet betyg eller när betygen sätts utan om reella insatser. Det är det som kan göra skillnad. Betyg, ordningsomdömen, nationella prov och så vidare handlar bara om att sortera ut eleverna, om att bestämma att vissa elever inte klarar sig . 103 () replik: