prot · GT09108 · 2006-04-21 00:00:00 — Problemet är att lågstadielärarna, eller motsvarande lärare för mindre barn, har möjligheter att fördjupa sig i och läsa ämnen som de väljer i utbildningen men också har möjligheter att i princip helt välja bort det de behöver kunna för att hjälpa små barn med läs- och skrivutveckling. Tycker att det är rätt? Däremot kan högstadielärare bli behöriga att undervisa i fyra fem ämnen med ganska få poäng i varje ämne, alltså mindre specialisering. Jag minns att flera universitet räknade ut hur mycket ämneskunskaperna kunde minska för ämneslärare, och då kom man upp till 60 poäng. Min enkla fråga är: Kan förneka att ämneslärarna har blivit bredare och har mindre specialiserade kunskaper? Lärarna för de mindre barnen har också blivit bredare i sin kunskapsbas, men mycket mindre kunskaper behöver de ha inom det område som de ska vara specialister på. Det är det som är problemet med utbildningen. Siffran talar sitt tydliga språk: av de blivande lågstadielärarna, om jag använder det ordet, hade inte tillräckliga kunskaper i barns läs- och skrivutveckling. Det kan man väl inte kalla en kvalitetshöjning av lärarutbildningen? 5 () replik: Får jag först påminna om att stadieindelningen är avskaffad . Ett av problemen som skolan lider av är att man lever kvar i gamla strukturer. Jag sade att barns läs- och skrivutveckling är mycket viktig. Där fanns det brister, och jag vet att lärarutbildningarna nu har uppmärksammat det och tagit kritiken till sig. Man arbetar för att det här ska kunna förbättras. När det gäller ämneskunskaperna kan inte förneka att utbildningen till förskollärare och fritidspedagog har förlängts med . Lärare som ska undervisa i tidiga år har utbildning, jämfört med tidigare eller i den gamla klasslärarutbildningen. Om man verkligen tittar på hur mycket tid som läggs ned på ämnesstudier ser man att den har förlängts generellt sett. Beroende på vilka val de studerande gör kan det se lite olika ut, men de allra flesta kombinationer ger mer tid till ämnesstudier än tidigare lärarutbildningar har gjort. Det är väl över huvud taget inte möjligt att göra ett val som innebär mindre ämnesstudier än vad den förra lärarutbildningen gav. Det finns större möjligheter till specialisering och större möjligheter till fördjupning i det som vi kallar den nya lärarutbildningen. åberopade sin erfarenhet som lärare i gymnasieskolan. Jag kan åberopa min erfarenhet som lärarutbildare . Man kan se att vad , och även övriga delar av den borgerliga alliansen, egentligen vill återinföra är det gamla klasslärar- och ämneslärarsystemet. Ni vill egentligen återskapa en lärarutbildning som var omodern redan för ett halvt sekel sedan, när lärarutbildningssakkunniga, som vi kallar LUS, påbörjade sitt arbete. 6 () replik: Jag vet att stadieindelningen är avskaffad av er. Det är bara det att det är så krångligt att säga lärare för de yngre barnen, tidigare lärare och senare lärare. Alla människor vet vad man menar när man talar om lågstadielärare. Jag är väl medveten om att den är avskaffad. Däremot tycker att vi borde införa någonting som motsvarar ett lågstadium, med tydliga mål som ska utvärderas redan i årskurs 3. Jag tror att problemet är att så många går igenom hela utan att just bli upptäckta. Huvudfrågan i vår diskussion just nu i den här replikomgången är om det har blivit lägre krav på kunskaper hos lärarna eller högre. Om man då ser på vad en högstadielärare behöver kunna för att undervisa är det sant att han eller hon kan sprida sig över fyra fem ämnen, men kraven i respektive ämne är betydligt lägre . krävdes det oftast 4060 högskolepoäng i ett ämne för att vara ämnesbehörig. kan man undervisa efter att kanske ha läst bara 20 poäng i ett ämne. Det är en fara. Det är mycket viktigt att känna värme från en lärare. Men jag minns också mina lärare, och jag minns de lärare som hade en botten av fantastiska ämneskunskaper. De var inte bundna av läroboken. De stod inte och läste innantill. De vågade ifrågasätta och hade olika förklaringsmodeller på till exempel historiska skeenden om de var historielärare. Ämneskunskaperna är alltså väldigt viktiga. Framför allt högstadielärarna nu säger jag det fast jag vet att det inte längre finns högstadium alltså lärarna för de äldre barnen i har betydligt mindre antal poäng i respektive ämne som de undervisar i. Vi kanske kan återkomma till detta i senare repliker med andra deltagare, men uppenbarligen har man inte rättat till bristen på bra utbildning i läs- och skrivutveckling för barn i de lägre årskurserna. Där erkänner att det var en brist, men jag menar att man inte har gjort tillräckligt för att rätta till den bristen. 7 () replik: Jag tycker att det är viktigt vilka ord vi använder, för språket styr som bekant tanken. Jag tycker inte att vi har lägre krav. Vi kanske ställer annorlunda krav än man gjorde i den lärarutbildning som jag själv genomgick. De lärare som utexamineras nu har goda ämneskunskaper och det ska man ha, för det är ett viktigt ben. Men de har också goda kunskaper i pedagogik, och i didaktik, som är oerhört viktigt, där man kan se hur ämnena ska kunna integreras i varandra. De har också en väl utvecklad social kompetens, som jag inte är säker på att varken eller mina lärare hade . Situationen i skolan ser helt annorlunda ut än den gjorde när jag gick i skolan, och många med mig. De har goda kunskaper i utvecklingspsykologi. De lär sig strategier för konflikthantering i klassrummet. De lär sig många sådana saker som underlättar elevernas inlärning. Det är den här fixeringen vid skolämnen och poäng som är så olycklig. Vi måste kunna betrakta kunskap som någonting betydligt vidare och öppnare och också mer intressant. Livet utanför skolan som eleverna kommer att möta är inte uppdelat i traditionella skolämnen, utan där fordras det att man kan vara öppen, är nyfiken, har lärt sig strategier för lärande, kan samarbeta, kan lösa problem, har en analytisk förmåga allt det som är de positiva delarna i dagens svenska skola. 8 (): Jag vill inleda med att yrka bifall till reservation nr 18. Nyckeln till en bättre skola där alla barn får möjlighet att lära sig läsa, räkna och skriva ligger i hög grad hos lärarna. Det är vi säkert överens om. Vi måste från samhällets sida se till att vi har en bra lärarutbildning och att tillräckligt många lärare utbildas. De utbildade lärarna måste sedan få möjlighet att fortbilda sig och göra karriär inom sitt yrkesområde. Läraren är viktig både för de små barnen i , för ungdomarna i gymnasieskolan och för de unga vuxna i högskolan. Vi är alla påverkade av de lärare vi har haft, både de som vi har goda erfarenheter av och de som vi minns som väldigt dåliga som inte kunde hålla ordning i skolan eller som inte kunde lära ut. Båda de varianterna har vi säkert alla träffat på i skolan. vet vi att dagens skola ser ganska annorlunda ut än den vi själva en gång gick igenom. Hursomhelst står vi inför stora utmaningar på det här området. Pensionsavgångarna vad gäller lärarna framöver blir mycket stora. Därför behöver många nya lärare med hög kompetens utbildas. Om vi inte kan upprätthålla en utbildning på hög nivå blir det svårt för att inte säga omöjligt för vårt land att klara den allt hårdare internationella konkurrensen . För att eleverna ska kunna tillgodogöra sig baskunskaperna är det viktigt att de har lärare med såväl goda ämneskunskaper som pedagogisk kunskap. Den nya lärarutbildningen har ibland kritiserats av lärarstudenter men också, som vi vet, i en rapport från . Detta är naturligtvis allvarligt, och det kräver att åtgärder vidtas för framtiden. För att reformera lärarutbildningen har vi inom kommit överens om att vi vill tillsätta en bred utredning som kommer med förslag på hur de olika kvalitetsbristerna kan åtgärdas och inte minst att vi diskuterar vad Bolognaprocessen innebär för den framtida lärarutbildningen. Men i avvaktan på en helhetsöversyn måste man naturligtvis vidta åtgärder även på kortare sikt. Jag vill peka på ett par viktiga förslag. Många lärarstudenter får tyvärr inte den praktik, den verksamhetsförlagda utbildning som de bör få och borde ha rätt till. Såväl platsbrist som finansiering är problem som man måste klara för att den delen av utbildningen ska fungera bra. För att en nybliven lärare ska kunna arbeta med exempelvis läsinlärning krävs självfallet att han eller hon har fått pröva på detta i praktiken med elever i ett klassrum. I det sammanhanget bör man fundera över om inte ungefär samma krav bör ställas på praktik inom lärarutbildningen som det sker inom läkarutbildningen. Det har vi naturligtvis ett stort ansvar för från samhällets sida. I den reservation jag yrkade bifall till föreslår vi ett sätt som kan förbättra den verksamhetsförlagda utbildningen, nämligen att införa ett auktorisationssystem för de lärare som ska vara handledare och mentorer för studenterna. Vi tror att det kan vara ett sätt att göra det mer attraktivt för lärare att ta på sig uppdraget som handledare och för skolor att ta emot lärarstudenter. Hursomhelst måste antalet platser inom den verksamhetsförlagda utbildningen säkerställas och handledare utbildas. Det är naturligtvis viktigt, som har sagts här tidigare i debatten, att lärare får bättre möjligheter till kompetensutveckling. Det gäller inte minst akademisk fortbildning. Det måste bli möjligt för lärare mer än att bedriva forskning parallellt med att de är lärare. Vi har från sida pekat på att det exempelvis bör bli lättare att vara lärare på halvtid och bedriva forskning på halvtid. Inom kommer vi att behöva tiotusentals nya lärare i den svenska skolan. har inte särskilt mycket hänt som gör att vi avhjälper den lärarbrist som hotar. Där krävs kraftfulla insatser framöver. Lärarutbildningen är ett statligt ansvar. Därför är det också viktigt att regering och riksdag agerar så att vi har tillräckligt många välutbildade kompetenta lärare för att ge våra barn en bra utbildning i en bra skola. Det är det framtiden i hög grad handlar om. 9 (): Lärarutbildningen är ett av tre viktiga nationella styrinstrument för vårt offentliga skolsystem men också ett instrument för att stärka hela samhällets utveckling av lärande och bildning. Därför var det nödvändigt, mycket bra och också historiskt när vi fick en genomgripande förändring och reformering av lärarutbildningen . Det är sällan som en så genomgripande förändring fått ett så samlat starkt stöd. Här i kammaren var det , , . Ute i samhället togs reformen emot med öppna armar av lärarnas fackliga organisationer. En överväldigande andel av lärosätena var positiva, likaså våra avnämare kommunerna och många fler. Vi har fått en lärarutbildning som är modern, tidsenlig och framtidsinriktad. Strukturen är flexibel. Vi har fått en lärarutbildning som kan bli snabb och anpassningsbar och som verkligen kan möta framtidens behov. Ett exempel är de ständiga demografiska förändringar som vi möter. Elevkullar växer och minskar. fick du gå en helt ny lärarutbildning om du ville byta lärarinriktning inom skolsystemet. räcker det att du går en ny inriktning eller specialisering för att på så sätt bygga på, bredda dig eller fördjupa din kompetens. Det kanske allra viktigaste ändå är professionens kunskaper i lärandeprocesser. Hur lär jag? Och när lär jag? Detta är viktigt i vårt skolsystem men också i företag och i samhällets alla verksamheter. Vi måste stärka lärandet för att utveckla och stärka vår välfärd. Kunskap och lärande är vårt viktigaste framtidsområde, och i konsekvens med detta har de som jobbar och har sin profession inom just kunskap och lärande också det viktigaste yrket. Just därför var det så viktigt att vi fick en reformering av lärarutbildningen . måste också de som sjösatte den ta ansvar för reformen, hålla i den långsiktigt så den behåller sin struktur och sin flexibilitet. Vi bedömde den så viktig så vi när vi startade reformen beslutade att det skulle genomföras en utvärdering . Efter kvalitetskontroll och uppföljning har vi nu gjort vissa justeringar. En ny uppföljning sker då eventuella ytterligare justeringar kan behöva göras. Vi får dock se upp så att vi inte vingklipper strukturen. För många centrala förändringar, pekpinnar och direktiv riskerar att förstöra reformen. Den nya lärarutbildningen måste få sätta sig, få mogna. Med hänvisning till det jag nu har sagt, naturligtvis till betänkandet men också till vad jag strax kommer att säga kring några reservationer vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Först till : Jag tycker att det är ett både slarvigt och okunnigt uttalande som man får höra från sida. Man säger som någon sorts mätare på lärarutbildningen att den är halvbra på allt, inte proffs på något. Det är ju precis tvärtom. Proffs på något är lärarutbildningen, allmänt bra på allt. Det är precis det som den nya lärarutbildningen är. Det är ett väldigt märkligt uttalande just utifrån strukturen med de tre benen som vi brukar prata om: allmänt utbildningsområde, sedan inriktning och sedan specialisering. Det var just det som var avsikten. Det är det som är den starka delen av lärarutbildningen, att man både behärskar en bred allmänkunskap om läraryrket men också har en profession, en fördjupning, ett specialkunnande som är viktigt. Ni vill, som jag förstår det, skrota hela lärarutbildningen. Det kan man se i dagens betänkande men framför allt i er skoldebatt. Men vad vill ni ha i stället? Ni har haft på er sedan reformen infördes för att formulera detta. Vi har fortfarande inte sett någonting av det. Sedan till strukturen på lärarutbildningen som tas upp i reservation 18 som , står bakom. Jag vill först säga att det verkar som om bästföredatum på lärarutbildningsreformen var kort för både och . vill ni korta det allmänna utbildningsområdet med 20 poäng. I stället vill ni lägga dessa poäng på ämneskunskaper och specialisering. Det är väldigt märkligt på flera sätt, dels därför att det faktiskt redan finns en specialisering i lärarutbildningen, dels därför att ämneskunskaper, vilket har sagts här, också redan finns. Vad vi säger är att det inte finns ett antingeneller, det är ett bådeoch. Det är viktigt att ha omfattande kunskaper i sitt ämne. Men det är inte det som brister. Utan det som brister handlar om att lära sig hur man ska lära andra att lära. Och det ligger just inom det allmänna utbildningsområdet, även om alla tre områden ska vara väl integrerade. En omfattande forskning om lärarstudenter visar att de erfarenheter som de haft som elever i skolan präglar deras föreställningar om den egna lärarrollen. Då blir det viktigt att lärarutbildningen förstärker eller visar på andra sätt till lärandet. Att lära sig att lära andra innebär både att tillägna sig kunskaper men framför allt former för hur kunskaper kan läras in. Detta är en av lärarutbildningens huvuduppgifter. Det innebär att lärarstudenternas sätt att resonera, tänka och göra saker också leder till hur de själva kommer att verka som lärare. Då blir denna debatt oerhört märklig. Och vi har kommit tillbaka till den ända sedan reformeringen. Hur har ni egentligen tänkt er detta, och vad har ni för skäl? I er reservation föreslår ni att man ska ta bort 20 poäng från det allmänna utbildningsområdet för att i stället lägga det på ämneskunskaper och specialisering. Men vad är det som ni ska ta bort inom det allmänna utbildningsområdet? Är det de tvärvetenskapliga ämnesstudierna som ni ska ta bort, de som handlar om att uppmärksamma olika sätt att organisera och tillägna sig kunskaper och bidra till att stärka just ämneskunskaperna? har man nästan kunnat tro att ni har fått en föreställning om att det inte ingår några ämneskunskaper inom det allmänna utbildningsområdet, men det är ju just vad det gör. Men det ska inte ske isolerat utan tillsammans med allt annat. Då blir det nämligen bättre ämneskunskaper. Är det detta som ni vill hålla på och röra i? Jag kan inte tro det. I så fall måste det vara de centrala kunskapsområdena. Då vore det intressant att få veta vad det är som ni inte vill ha där. Vad ska ni ta bort? Är det det som handlar just om lärandet? Är det specialpedagogiken? Är det de sociala frågorna? Är det kulturfrågorna och samhällsfrågorna? Är det frågor om demokrati, samhörighet och solidaritet? Är det frågor om elevers livssituation och uppväxtvillkor? Är det de viktiga nationella uppdrag som vi har gett härifrån och som finns i läroplan och skollag och som handlar om demokrati och värdegrund? Det innebär att man slarvar bort detta. Det var en oerhört viktig och central fråga att nu verkligen skapa utrymme och kraft i detta. Och därför satte vi just dessa 60 poäng på ett sådant viktigt och centralt område. Men det skulle vara roligt om vi för en gångs skull nu kunde få klart för oss vad det är som man tänker ta bort och att man inte bara försöker trolla och säga att man ska ta bort 20 poäng och sedan gör allt det andra. är inte här. Och jag vill vara sjyst mot dem. Men det är intressant att läsa i deras reservation vad de vill göra på centrala kunskapsområden som de ställer upp på detta. Men jag ska inte ge mig in ytterligare på detta eftersom de inte är här. 10 () replik: Tanken med den nya lärarutbildningen och dess struktur tror jag i grunden var god. Man ville öka den vetenskapliga anknytningen till exempel. Men problemet var att det politiska ansvaret inte togs på ett adekvat sätt. Det framgick vid utvärdering att den infördes för fort och lite slarvigt. Man hängde inte med när det gällde att säkra kvaliteten hela vägen. Det ser också för olika ut på olika håll. Därför är det intressant att notera att själv var med och avfärdade de borgerliga kraven på att så att säga styra upp kvaliteten via examensmålen. Det gällde läs- och skrivinlärning, som tidigare talade om, alltså förmågan att verkligen lära yngre barn att läsa och skriva. Det handlade om kunskaper om mobbning och konflikthantering. Det röstade nej till. körde över honom. Det handlade om förmågan att använda prov och att betygsätta. Allt detta sade nej till här i . Sedan gick det . Då kom eftertankens kranka blekhet i form av hans apostel som skrev en artikel i och kapade de borgerliga förslagen rakt av, införde dem, men berättade inte varifrån de kom. refererar och majoriteten i betänkandet till att detta var nödvändiga och bra förändringar. Det visar bara att Socialdemokraterna inte förmått att ta ansvar för den reform som de själva stod bakom. Men jag ska ställa några konkreta frågor. Vad vill göra för att stärka forskningsanknytningen i lärarutbildningen och i läraryrket? Jag redogjorde för vad vi vill. Vad vill göra för att stärka finansieringen av akademisk fortbildning för lärare? Vad vill göra för att vi ska komma bort från att av landets lärare är ämnesbehöriga? Vad vill göra för att motverka kommande lärarbrist när vi vet att det kommer att behövas bortåt 13 000 nya behöriga och välutbildade lärare framöver? 11 () replik: Att regeringen gick med på justeringar i examensbeskrivningen bygger inte på att dessa saker inte fanns där. Om du ägnar dig åt att läsa betänkande och betänkandet som vi diskuterade här i kammaren så finns alla dessa områden omskrivna. Sedan kan man bara konstatera, vilket jag tycker att har gjort tydligt och klart, att det nu har blivit en skärpning och ett förtydligande. Och det kan hända att det har varit nödvändigt. Och konstaterar vi att det är på det sättet. Jag fick inte höra ett ord från om vad man tänker ta bort av dessa 20 poäng när man nu vill lägga mer tid på ämneskunskaperna och mer tid på specialisering, som man beskriver. Vad är detta? Det måste ändå finnas en tydlighet i fråga om vad som är oviktigt inom det allmänna utbildningsområdet. Vi talar om att det är oerhört viktigt att skilda erfarenheter och perspektiv möts, att man möter och bearbetar erfarenheter i yrkesrollen och att man har med sig olika saker från olika håll. Det ska vara en mångkulturell mötesplats, gruppdynamik, konflikthantering, ledarskap, specialpedagogik och även läs- och skrivinlärning. Man ska kunna utnyttja olika kulturella och konstnärliga uttrycksformer. Vad är kunskap för olika åldrar, för människor med olika sociala och etniska bakgrunder? Det handlar om kunskap om barns olika livssituationer och uppväxtvillkor och så vidare. Man kan göra listan mycket längre därför att det var det som var vitsen med att vi faktiskt formulerade detta när det gäller 60 poäng. Men varför finns det inte med någonting om detta? Vad är det som ni ska ta bort? 12 () replik: Jag tackar för det trevliga svaret i repliken. Det hade dock ingenting att göra med den fråga som jag ställde. Jag frågade vad ville göra för att öka forskningsanknytningen i lärarutbildningen eftersom den akademiska massan är väldigt låg bara var femte lärare är själv forskarutbildad. Jag frågade hur man vill öka forskningsanknytningen för läraryrket med skolnära forskning. Jag frågade hur man vill stärka akademisk fortbildning som knappt existerar för lärare. Jag har redogjort för vad vi vill. Jag frågade hur man vill göra för att komma till rätta med det faktum att bara två tredjedelar av landets lärare är ämnesbehöriga. Jag frågade vad man vill göra för att komma till rätta med att en femtedel av landets lärare inte är behöriga alls, och jag frågade vad Socialdemokraterna vill göra för att komma till rätta med den kommande lärarbristen. Det kommer att saknas bortåt 13 000 lärare om . Majoriteten har ingen som helst synpunkt på de här fullständigt fundamentala frågorna. Jag hörde också beskriva att regeringen gick med på förändringar. Jag säger att problemet med den nya lärarutbildningen till stor del var bristande politisk hantering. Den infördes för snabbt, för slarvigt, och därför har anpassningstiden kommit till i efterhand. Det har delvis visat sig som kvalitetsbrister. Det var själv som här i avfärdade de krav på kvalitetshöjningar som de borgerliga partierna med stöd av bland annat ville genomföra. Sedan fick regeringen backa, och står här och säger att det där var väl bra. Ja, det var verkligen eftertankens kranka blekhet. Varför ville vi då korta det allmänna utbildningsområdet från 60 till 40? Ja, inte minst därför att vi vet av erfarenheterna från det tidigare PPU-året att de flesta av landets gymnasielärare som har tillkommit först läste akademiska ämnen och sedan ett pedagogiskt påbyggnadsår. Det är så vi har fått behöriga lärare i det här landet. Att förlänga till gör, tror jag, att det blir en spärr så att inte tillräckligt många genomgår den utbildningen. I stället får vi obehöriga lärare i svensk skola. Du fick ett svar, . Se nu till att prestera åtminstone ett svar på mina frågor. 13 () replik: Det var många frågor som ställde. Jag ska försöka besvara en del av dem. Först frågan om lärarbristen. Före lärarreformen hade vi ungefär 9 000 lärare i lärarutbildningen. Efter reformen, när den sjösatts, var vi uppe i 14 000. Det var en konkret åtgärd i reformen. Det var en nödvändig reform för att stärka lärarutbildningen för att kunna leverera kompetenta lärare ute i verksamheten. Vi följer upp fortsatt, som betänkandet också tydligt och bra beskriver, i dialog med lärosätena och kommunerna för att se vad som behöver göras. följer detta oerhört noga, och även andra. Forskningen var ju ett av de riktigt stora huvudnumren i den nya lärarutbildningen. Äntligen samlade vi oss kring att kräva att det här området skulle ha egna pengar för forskning. Det som låg bakom var . Denna satsning gjorde att vi har en bra bit över 100 miljoner som är avsatta till forskning och som inte fanns förut. Det fanns inga sådana pengar, utan man var hänvisad till de pengar som vi brukar prata om som medfinansiering från högskolor och universitet och där vi nu kan kritiskt konstatera och fråga: Vad blev det av det som vi ändå hoppades på? Vi har fått exempelvis forskarskolorna, och vi har fått förutsättningar att verkligen stärka forskningen, inte minst den tillämpade forskningen ute i skolorna. Det är oerhört viktigt.