prot · GT09132 · 2006-05-31 00:00:00 — Med alla dessa argument har kommit fram till att propositionen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott inte bör genomföras. Jag yrkar därför bifall till reservation 1 om avslag på propositionen. Eftersom även det här förslaget faller under de regler i regeringsformen som gör att minoritetsbordläggning blir tillämplig vill jag avsluta med att säga att om vårt avslagsyrkande inte vinner bifall kommer att rösta för en minoritetsbordläggning. 55 (): Makten vill alltid kontrollera. För att vara lite klassisk: Väktarna måste alltid övervakas. I det här fallet, precis som i det föregående, finns det brister i och med att det inte finns förslag angående den parlamentariska kontrollen. Jag delar uppfattningen att det här förslaget går mycket längre än den rena buggningsfrågan. Det är lite störande med de lösa grunderna. Jag förstår inte varför en allmän domstol och ett offentligt ombud ska vara med och bevilja tillstånd för användning av de här medlen. Det behöver ju över huvud taget inte läggas fram någon argumentation. På vilka grunder ska domstolen ta ställning? Att en polisman antar att det kan finnas anledning att anta att det kommer att begås ett grovt brott tycker jag är väldigt lösligt. Möjligheten att missbruka detta ser jag vara väldigt stor. Det skrämmer mig lite. När vi nu arbetar med att konstruera ett instrument med vilket man kan kontrollera staten tror jag att det finns anledning att fundera över staten. Har vi alltid den goda staten som alltid vill alla medborgares bästa? Alla kommer att hävda det, men det är inte säkert att det är så. Som jag uttryckte mig vid ett annat tillfälle: Skulle bli statsminister har vi gett honom eller henne alla de medel som den skulle kunna önska sig. Jag tycker att det finns en fara i det. Det skrämmer mig att vi bygger upp ett kontrollsamhälle på så lösa grunder. Jag yrkar bifall till reservation nr 2 som innebär avslag och påpekar att vi också kommer att stödja ett minoritetsbordläggningsyrkande om vi kommer i den situationen. Jag tycker att det här ärendet, till skillnad från buggningsärendet, förtjänar att hamna i dokumentförstöraren . Man behöver verkligen tänka ytterligare väldigt på om vi över huvud taget, på så lösa grunder, ska bygga upp ett kontrollsamhälle. Jag hoppas att jag slipper vara med om att medverka i det. 56 (): debatter, både den tidigare debatten om buggning och den här som handlar om förslaget om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott, är viktiga. Det är två förslag som kommer att ge polisen och Säkerhetspolisen bättre möjligheter att bekämpa och i bästa fall förhindra mycket grova brott och attentat. Det är dessutom två mycket omdiskuterade och delvis mycket kritiserade förslag som har att ta ställning till. Jag vill bara understryka att anledningen till att justitieministern var tvungen att avvika efter den första debatten var att det i denna riksdag pågår flera viktiga saker , och han var tvungen att närvara vid . De sköt ändå upp sitt sammanträde för att invänta hans närvaro. Jag vill bara ha det sagt. Låt mig börja med att med några få ord försöka beskriva själva förslaget. Förslaget om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott eller, som man också kan uttrycka det, förslaget om preventiva tvångsmedel innebär att de brottsbekämpande myndigheterna genom en särskild lag ges möjlighet att använda hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning, hemlig kameraövervakning och postkontroll för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. Märk väl att de som i debatten, inte i den här kammaren men utanför denna kammare, har anfört att förslaget också skulle innebära en möjlighet att använda buggning i förebyggande syfte har missuppfattat frågan totalt och blandat ihop de två olika lagförslagen. Det är enbart de redan existerande tvångsmedlens användningsområde som föreslås bli större. De brott som förslaget syftar till att beivra är brott mot rikets säkerhet, allmänfarliga brott och terroristbrott, det vill säga den typ av mycket allvarlig brottslighet som Säkerhetspolisen har att bekämpa. Det är brott där många människors liv står på spel och där hela samhället attackeras. Dessutom kan vissa andra mycket allvarliga brott såsom mord och människorov komma i fråga om det finns anledning att anta att avsikten med brotten är att förmå offentliga organ eller dem som yrkesmässigt bedriver nyhetsförmedling att vidta en åtgärd eller att avstå från att vidta en åtgärd. Tillstånd till tvångsmedelsanvändning ska kunna ges om det med hänsyn till omständigheterna finns anledning att anta att en person kommer att utöva den här allvarliga brottsliga verksamheten. För att tillstånd ska kunna ges måste åtgärden vara av synnerlig vikt för att förhindra den brottsliga verksamheten. Skälen för åtgärden måste uppväga det men som intrånget innebär. En del av kritiken, som har hörts i debatten, har handlat om farhågor för att rättssäkerheten inte beaktas. Därför är det viktigt att beskriva de rättssäkerhetsgarantier som förslaget har omgärdats med. Först och främst är det en domstol som ska besluta om tillstånd ska ges, och det är en åklagare som ska inge den här ansökan till domstolen. Vid domstolens beslut ska offentliga ombud närvara, och domstolen får som redan sagts bara meddela tillstånd om åtgärden är av synnerlig vikt för att förhindra den brottsliga verksamheten och när andra åtgärder redan är uttömda eller är omöjliga att vidta. Tvångsmedlet får endast komma i fråga när misstanke kan riktas mot en person, inte mot en grupp, som förslaget tidigare såg ut. Prövningen kommer att göras mot den information som polisens underrättelse- och spaningsverksamhet samt det internationella polissamarbetet ger. Misstanken kan inte vara grundad på spekulationer utan ska bygga på fakta, på faktiska, iakttagbara händelser såsom till exempel hotelser. Misstankar som enbart har sin grund i att en person sympatiserar med eller tillhör en viss brottsbenägen grupp är naturligtvis inte tillräckliga. En annan viktig förutsättning för förslaget är att användningen av överskottsinformation som polisen får regleras. Men så är också numera fallet. Förutom de här reglerna tillkommer också tillsynen i efterhand av tvångsmedelsanvändningen. och Justitiekanslern har ju sina respektive roller. Den parlamentariska insynen i och kontrollen, som finns, i efterhand av tvångsmedelsanvändningen ska förbättras. Och vi har redan här diskuterat när de förändringarna och förbättringarna kommer. Ett förslag till en ny ordning är på väg. Jag vill bara understryka att den granskning som den nya nämnden ska stå för syftar till att säkerställa att tvångsmedlen används i enlighet med den lagstiftning som finns. Nämnden ska också, om man ser att det finns vissa brister i regelverket, verka för att uppmärksamma dem, att de åtgärdas. Och man ska för att kunna fullgöra sitt arbete kunna ha en viss insyn i pågående fall. I samband med förslaget om buggning och förslaget om tvångsmedel i förebyggande syfte har regeringen också, som vi har hört, aviserat en ordning med underrättelse i efterhand till dem som har utsatts för tvångsmedel. Den här utredningen är också på gång, och vi kommer under nästa riksdagsår att få ett förslag till en ny ordning här. Det finns därmed, vill jag ha sagt, både innan tillstånd till tvångsmedelsanvändning ges och som åtgärden vidtas och efteråt kontroll av att åtgärden sker på ett, i ett demokratiskt samhälle, godtagbart sätt både ur ett rättssäkerhetsperspektiv och ur ett integritetsperspektiv. Sammantaget kommer vi att få en betydligt bättre ordning för kontroll och parlamentarisk insyn än den ordning som vi har för kontroll och insyn av dagens existerande tvångsmedelsanvändning. Flera av debattörerna har ifrågasatt behovet. Varför behöver då polisen kunna använda de här metoderna i större utsträckning än man redan gör ? Ja, min kollega har i den tidigare debatten nämnt några av de här anledningarna. har vi sett en tiodubbling av de kriminella mc-gängen. Riksåklagaren har i en rapport rapporterat att av dem som arbetar i deras myndigheter utsätts för våld och hot i samband med att de utför sitt tjänsteuppdrag. har alldeles rapporterat att av tjänstemännen som arbetar inom rättsväsendet och närliggande myndigheter utsätts för hot och våld i samband med att de utför sina uppdrag. Privatbilar utsätts för skadegörelse. är inte längre vad en gång var. För Säpos del kan vi konstatera att den internationella terrorismen har kommit att dra fördel av öppnare gränser. Ofta äger planeringen av ett terroristbrott rum i andra stater än där brottet sedan ska utföras. Våra skyldigheter gentemot vår omvärld sammanfaller med våra nationella intressen. Den svenska statsmakten har självfallet ett särskilt ansvar att skydda sina medborgare och rikets intressen på svenskt territorium. Men vi har också en skyldighet att bidra till ett effektivt och väl fungerande internationellt underrättelseutbyte. De metoder som används vid planeringen av terroristbrott förändras fortlöpande och har blivit mer sofistikerade. Den ökade rörligheten över gränserna, den ökade kommunikationen och den nya tekniken erbjuder nya möjligheter. Förutom avancerad utrustning står också stora personella och ekonomiska resurser till förfogande för dem som står bakom aktionerna. Företrädare för Säkerhetspolisen har vid upprepade tillfällen under en följd av år förklarat att dagens tvångsmedelsbestämmelser inte räcker till för att bedriva ett effektivt arbete. Insikten om de förändrade förutsättningarnas krav finns också företrädd i en vidare krets än enbart hos polismyndigheterna. Redan när 11 september-utredningen lämnade sina förslag var det flera remissinstanser som välkomnade en översyn av möjligheterna för säkerhetstjänsten att använda sig av vissa tvångsmedel i förebyggande syfte JO, Riksåklagaren, och till och med . När det nu aktuella förslaget har varit ute på remiss har ett flertal remissinstanser sagt sig instämma i bedömningen att det finns ett behov av tvångsmedel i förebyggande syfte, och det är inte enbart de brottsbekämpande myndigheterna som säger det. Den öppna polisens bekämpande av allvarlig organiserad brottslighet sker ofta under sådana förhållanden att det finns anledning att anta att åtminstone stämpling till ett visst brott har begåtts, och en förundersökning kan således inledas. I sådana fall finns inte något större praktiskt behov av tvångsmedel. Emellertid finns det även i den öppna polisens verksamhet, framför allt inom ramen för kriminalunderrättelsearbetet, ärenden där mycket allvarlig brottslighet som riskerar stora värden och människoliv kan vara förestående. Polisen kan med de medel som erbjuds stå inför stora svårigheter att få mer exakta uppgifter om brottsplanerna. De problem som dagens regelverk medför för den öppna polisens kriminalunderrättelseverksamhet bär stora likheter med de bekymmer som Säpos författningsskydd står inför vid underrättelseinhämtande. Både och den vanliga polisen har att bekämpa organisationer som är uppbyggda på ett sådant sätt att insyn är svår. Möjligheterna till yttre spaning och infiltration är små därför att de här nätverken och grupperingarna har mycket starka lojalitets- och lydnadsplikter och är mycket slutna. Att dra gränsen mellan Säpos och den öppna polisens verksamhetsområden kan vara svårt när det gäller organiserad och systemhotande brottslighet. finns ett ökat behov av att effektivt samverka mellan polisen och och av att kunna möta brottsligheten oavsett vilka metoder som brottsligheten använder sig av. Mordet på fackföreningsmannen och bilbomben mot journalisten i är två fall där behovet av samverkan mellan de olika myndigheterna har varit tydligt. Hur ser det då ut i andra länder? Låt mig bara kort konstatera att tvångsmedelsanvändning i förebyggande syfte förekommer i ett flertal andra stater. Bland annat våra broderländer och har infört en sådan lagstiftning. , , , och också till exempel har med olika utformning sådana här möjligheter . Jag vill bara konstatera att Lagrådet i sitt yttrande faktiskt inte har haft någonting att anföra mot själva behovet av tvångsmedel i preventivt syfte. Däremot har man framfört liknande synpunkter som i buggningsärenden beträffande integritetsskyddet, behovet av att ha ett snävt tillämpningsområde, en tydlig utformning och betryggande procedurregler för att minimera risken för missbruk och för att skapa största rättssäkerhetsgarantier. har yttrat sig, flera har varit inne på det. De har lämnat ungefär samma synpunkter som de gjort beträffande buggningen. Utan att ha ett eget ställningstagande i ärendet framhåller KU vikten av att justitieutskottet gör avvägningarna med hänsyn till ändamålsbehovs- och proportionalitetsprinciperna. Man säger att det är en besvärande brist med den närmare utformningen av underrättelseskyldigheten i efterhand och med att den förstärkta granskningen inte finns på plats nu när de här förslagen behandlas i . De reservationer och invändningar som har framförts mot förslaget handlar om att man ifrågasätter om tvångsmedlet är effektivt för att förhindra brottslighet. Man menar att det inte finns vetenskapliga belägg för detta. Man menar vidare att frågan om underrättelse i efterhand samt den förstärkta parlamentariska kontrollen måste vara på plats innan beslut fattas. Slutligen menar man att arbete ska avvaktas. Med anledning av det har jag följande att säga. Först och främst kan inte det faktum att det finns vetenskapliga belägg för något vara avgörande för om ett behov finns eller inte. Vi har ett ansvar att göra de ibland mycket svåra avvägningarna mellan en effektiv brottsbekämpning och skyddet av människors integritet. När företrädare för de brottsbekämpande myndigheterna säger att lagstiftningen inte ger utrymme för de metoder som de behöver för att kunna fullfölja sitt uppdrag har vi anledning att lyssna på de synpunkterna. När tidigare offentliga utredningar kommit fram till samma slutsats är det också något att beakta. Slutligen kan utländska erfarenheter som finns av tvångsmedelsanvändning ge oss ytterligare kunskap. Majoriteten i utskottet har kommit fram till att det finns behov av att ge både polis och säkerhetspolis möjlighet att använda tvångsmedel. Beträffande invändningar som handlar om att underrättelse i efterhand ska ske till den som oriktigt har drabbats av tvångsmedel kan jag bara hänvisa till det arbete som har inletts för att skapa en sådan ordning, likaså när det gäller förstärkningen av den parlamentariska kontrollen. Avslutningsvis, herr talman, vill jag framhålla betydelsen av att samhället förmår göra bådeoch. Vi måste kunna ge polisen effektiva arbetsmetoder och kunna göra det på ett sätt som är både rättssäkert och med minsta möjliga ingrepp i människors privatliv och integritet. Vi socialdemokrater anser att förslaget på ett bra sätt lyckas med denna viktiga avvägning mellan olika men i ett demokratiskt samhälle lika viktiga principer. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. Eftersom detta också är justitieutskottets sista debatt den här mandatperioden vill jag ta tillfället i akt att å mina och mina socialdemokratiska kollegers vägnar i utskottet tacka de övriga partiernas företrädare i justitieutskottet för alla de debatter som vi har haft tillsammans. Det har varit givande. I detta anförande instämde , , , Elisebeht , och (alla s). 57 () replik: Jag vill gärna replikera och tacka och alla andra kolleger i utskottet för den gångna mandatperioden och för de mycket givande diskussioner vi har haft här. Jag har i mitt anförande utvecklat min principiella kritik av förslaget, och jag tänkte inte upprepa det. Jag konstaterar att inte ens lyckades övertyga mig om att jag ska inta en annan ståndpunkt i denna fråga. Men jag skulle vilja lyfta diskussionen till att bli lite mer övergripande. Vi diskuterar här förslag efter förslag, var för sig, men var finns helheten? Vart är vi på väg någonstans? Vad händer med vårt öppna samhälle? Det tycker jag är jätteviktiga frågor, men dem diskuterar vi inte. Jag skulle vilja höra lite av tankar kring vad som händer med samhället när vi nu inför alla dessa nya tvångsmedel, dessa kontroversiella förslag buggning, preventiva tvångsmedel, skyddsidentitet. Vi diskuterar samarbetet mellan militär och polis. Vad händer med samhället? Vad tror kommer att hända framöver? Jag tycker att det är viktigt att vi ändå reflekterar över det. Jag gör det också utifrån vad till exempel Hovrätten över och skrev om risken för en extensiv användning av dessa tvångsmedel, i det här fallet de preventiva tvångsmedlen. Jag vill också om möjligt höra tankar kring vad som kan finnas runt hörnet lagring av trafikdata, dataavlyssning som BRU har diskuterat, möjligheterna att utvidga de preventiva tvångsmedlen med buggning som ändå har diskuterats. Vad är tankar kring detta? 58 () replik: Inledningsvis vill jag säga att jag inte hade trott att jag skulle lyckas övertyga om att nu plötsligt inta en annan ståndpunkt . Men har naturligtvis rätt i att vi måste förmå se helheten. Vi måste förmå se den totala samhällsutvecklingen. Det kan kännas lite svårt när det väcks många förslag som behandlas i och dessutom i flera olika utskott. Jag kan nog inte ge några bättre svar på de här frågorna än själv kan göra. Vi kanske kommer till lite olika synpunkter utifrån de olika värderingar vi har ändå på var gränsen mellan skyddet för integritet och effektiviteten i brottsbekämpningen bör ligga. Jag tror att vi alla ställer upp på värnandet av att vi klarar av att göra bådeoch. Ska man lyckas med det tror jag att man i varje enskilt lagstiftningsförslag måste granska förslaget ur rättssäkerhetsaspekter och integritetsaspekter. Om vi socialdemokrater inte ansåg att det i de här aktuella lagförslagen ändå fanns en god och klok avvägning och goda rättssäkerhetsgarantier, minimalt intrång i privatlivet med hänsyn till de ändamål som lagförslagen handlar om skulle vi naturligtvis inte ha ställt upp på dem. Jag känner mig trygg i att de här lagförslagen åstadkommer en avvägning som är rimlig och adekvat. 59 () replik: Det är mycket begärt att ska ge ett fullödigt svar på frågan, jag är medveten om att den är jättestor. Jag tycker att den är oerhört viktig att ställa tydligt och klart. Vi kommer att se att debatten om de här frågorna kommer att fortsätta utanför detta hus och inne i huset. Mina farhågor är inte lugnade när det gäller framtiden och utveckling av integriteten när det gäller de grundläggande fri- och rättigheterna. Vi ser i vår roll som att elda under de kritiska synpunkterna. Vi står uppenbarligen för lite olika synsätt när det gäller att bedöma effektivitet, proportionalitet och behov kring tvångsmedlen. Det är att beklaga. Jag vill ta tillfället i akt att rikta ett varningens ord för att detta kan vara början och att det kommer mera. Det kommer en extensiv användning, och det kommer ytterligare förslag. Det ligger i röret. Vi får fortsätta att bevaka detta på ett kritiskt sätt. 60 () replik: och hans partikamrater har med förtjänst understrukit bland annat behovet av en ökad och förbättrad parlamentarisk kontroll över och insyn i tvångsmedelsanvändningen i . Det är någonting som vi nu också får se bli verklighet. Vi kommer att ha en mycket bättre ordning än vad har varit fallet. Det finns inte anledning att vara så pessimistisk som . Jag har tilltro till att de som kommer efter som kommer att företräda både mitt parti och parti i denna kammare också kommer att värdesätta och bevaka att vi åstadkommer en god avvägning mellan de olika principer ett demokratiskt samhälle måste vara uppbyggt av. Det är bara den fortsatta debatten, diskussionen och utformningen av de precisa lagförslagen som kommer att avgöra hur vårt samhälle ser ut. Det vet inte och jag något annat om än att jag är övertygad om att riksdagsledamöter även kommer att se på sitt uppdrag med samma allvar som och vi andra gör och åstadkomma denna goda avvägning. Jag har gott hopp . Jag tycker också att lagförslagen är viktiga. Jag menar att har bekymmer och har förändrats på ett sätt som gör att dessa lagförslag tyvärr är nödvändiga. 61 () replik: Det vi nu diskuterar är åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. Det handlar om att använda en del tvångsmedel i förebyggande syfte utan att det finns någon direkt brottsmisstanke. De ska få användas vid hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning, hemlig kameraövervakning och postkontroll. Vi har debatterat hemlig rumsavlyssning, det vill säga buggning. Varför har Socialdemokraterna inte föreslagit att buggning också ska få användas i förebyggande syfte? Om det verkligen behövs till exempel teleavlyssning i förebyggande syfte för att stoppa terrorismen, varför behövs det då inte buggning i samma syfte för att stoppa terrorism? I förra debatten fick vi höra att de hemliga tvångsmedel vi har inte räcker till. Därför måste vi ha ett nytt, det vill säga buggning. Men gäller inte det i den här debatten? 62 () replik: vill få mig att tala om någonting som tidigare talare har uttryckt som det sluttande planet. Det är jag inte beredd att göra. Det är ändå skillnad på buggning som tvångsmedel och andra tvångsmedel. Det har föregående debatt på ett föredömligt sätt lyft fram. Man får betydligt mer information när man buggar än när man använder sig av andra tvångsmedel. Det är någonting som fler människor drabbas av än enbart den man vill få information om. Därför är det ett tvångsmedel som måste omgärdas av väldigt strikta gränser. Det förslag vi har handlar inte om buggning. Det finns skäl till det. Det handlar om att göra en avgränsning i varje fall. Det är en avvägning mellan rättssäkerhet och integritet å den ena sidan och effektivitet och rättstrygghet, som brukar uttrycka sig, å den andra sidan. Vi har gjort bedömningen att detta är en rimlig avvägning. Jag vill ta tillfället i akt att uttrycka mitt beklagande över att inte har varit berett att gå med den majoritet som finns i utskottet i bedömningen av behovet av denna åtgärd och den tidigare åtgärden. Vi har från vår sida haft en stor beredskap att diskutera förslagen. Vissa partier har uttryckt den beredskapen. Men har inte gjort det trots att man principiellt säger att man ser att det finns behov av ytterligare åtgärder och arbetsmetoder till polisen. Jag beklagar detta. 63 () replik: Jag kan inte säga om behovet finns eller inte finns. Det ger inte propositionen något svar på. Vi kan åtminstone vara väldigt överens om att de brott som räknas upp i listan i 1 § i den föreslagna lagen är väldigt ovanliga brott. Det är högmålsbrott, uppror, högförräderi, krigsanstiftan och lite sådana saker. Jag kan inte svara på om behovet finns. Det hade en möjlighet att visa i propositionen, men det har man inte gjort. Det är att gå för långt att helt avskaffa att det behövs någon som helst misstanke om brott. Att det finns anledning att anta är att sätta ribban alldeles för lågt. Jag ska gå tillbaka till tidigare anförande. Där gav hon exempel som jag inte tyckte var riktigt relevant. Vi talar om organiserad brottslighet. Det kan väl tänkas att någon kriminell organisation begår något av dessa väldigt ovanliga brott. Men det är inte vad den organiserade brottsligheten framför allt sysslar med. Det kom ett exempel om internationell samverkan för att motverka terrorism. Det är jätteviktigt. Även om terroristbrott inte skulle vara planerade i skulle lagstiftningen kunna gälla, om jag förstod rätt. Om säkerhetstjänst eller säkerhetspolis kontaktar svensk säkerhetspolis och säger att det finns anledning att anta att spioneri eller grov obehörig befattning av hemlig uppgift kommer att begås i deras länder, skulle vi då till exempel ha hemlig telefonavlyssning av en svensk medborgare i , för att finns anledning att anta att något sådant skulle ske i ett annat land? 64 () replik: Jag börjar med det sista först.