prot · GU0932 · 2006-12-04 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Anmälan om namnändringar Talmannen meddelade att () ändrat namn till i , att () ändrat namn till i samt att () ändrat namn till . 3 § Meddelande om frågestund Talmannen meddelade att vid frågestunden skulle frågor besvaras av statsminister (). 4 § Anmälan om fördröjt svar på interpellation Till hade inkommit följande skrivelse: Interpellation 2006/07:84 Till Interpellation 2006/07:84 Diskriminering i förskolan av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang (informellt ministermöte i ). 5 § Svar på interpellation 2006/07:90 om sexuella trakasserier inom Försvarsmakten 1 Försvarsminister (): har frågat mig 1.om jag avser att i mina kontakter med Försvarsmakten verka för att utbildning i genuskunskap och förebyggande åtgärder mot könskränkningar utökas inom Försvarsmakten. 2.om jag avser att i mina kontakter med Försvarsmakten verka för att jämställdhets- och likabehandlingsfrågorna får en prioriterad ställning och omfattning som behövs i syfte att stärka jämställdhetsarbetet. 3.om jag avser att verka för en könsneutral värnplikt så att andelen kvinnor uppgår till . Med anledning av frågor får jag anföra följande. Försvarets yttersta uppgift är att trygga vårt lands oberoende och det svenska folkets rätt och möjlighet att självt besluta om sina egna angelägenheter. Därmed blir också Försvarsmakten en bärare av frihetens och demokratins idéer. Den uppgiften vore omöjlig att fullgöra utan en insikt om alla medborgares lika värde och en respekt för den enskilde individen. Vad gäller första fråga är det min uppfattning att Försvarsmaktens ledning bedriver ett både intensivt och seriöst arbete med genusfrågorna. Överbefälhavarens värdegrundsarbete ger ett tydligt uttryck för detta. Jag ser nu som den viktigaste uppgiften att föra ut detta synsätt i organisationen. Här finns förvisso åtskilligt att göra men detta handlar inte främst om initiativ från försvarsministerns sida. Mitt svar på andra fråga är ja. Vad gäller tredje fråga ser jag det som angeläget att öka andelen kvinnliga medarbetare i försvaret. Det är av stor betydelse att inom Försvarsmakten, såsom överallt annars i vårt samhälle, ta till vara och attrahera de kompetenser man behöver, oavsett kön. Dagens problem är emellertid att vi inom ramen för en pliktlagstiftning som omfattar mellan 50 000 och 60 000 unga män bara behöver utbilda ca 8 500. I det läget är det varken möjligt, önskvärt eller realistiskt att fördubbla pliktlagstiftningens omfattning till att omfatta även kvinnorna. 2 (): Jag tackar ministern för svaret, även om det inte är så uttömmande och fylligt som jag hade väntat mig. och regeringen har ju varit klara i ställningstagandet för jämlikhet och mot könskränkningar inom Försvarsmakten. Återigen har förekomsten av sexuella trakasserier inom Försvarsmakten påtalats, i samband med uttalanden från den avgående ordföranden för under värnpliktskongressen. Kvinnor som utsätts för sexuella trakasserier utsätts för en allvarlig kränkning och förnedring av sin person och sin personliga integritet. Sexuella trakasserier är en kränkning av mänskliga rättigheter. Det är ett vanligt mönster att utsatta personer inte vågar ta upp kränkningarna av rädsla för repressalier. Både män och kvinnor kan drabbas, men det vanligaste enligt undersökningar är att kvinnor är mest utsatta för sexuella trakasserier. En av grundorsakerna anses vara att kvinnor som grupp är i en underordnad position och att mannen har mera makt och vill befästa sin maktposition. Sexuella trakasserier kan leda till psykiskt lidande, långvariga sjukskrivningar och personliga tragedier eller att personen väljer att sluta sin tjänst. En studie som genomfördes inom Försvarsmakten visar att av kvinnliga officerare och av värnpliktiga samt av civilanställda kvinnor inom försvaret uppger att de har blivit utsatta för trakasserier på grund av kön eller av sexuell natur. Hur tacklar Försvarsmakten och förvarsministen detta faktum som arbetsgivare? De vidtagna åtgärderna, förändringarna och utbildningarna, har uppenbarligen inte varit tillräckliga. Vad har Försvarsmakten för målbild då det gäller att förhindra denna typ av förnedrande behandling av kvinnor? Det är uppenbart att delar av Försvarsmakten fortfarande genomsyras av en könsmaktsstruktur liksom andra maktstrukturer och en människosyn som tillåter respektive hemlighåller företeelser av kränkande slag. krävs att åtgärder vidtas för att på allvar komma åt de bakomliggande orsakerna. Det är dags för en nollvision mot sexuella trakasserier inom försvaret. Tänker försvarsministern ta initiativ till en sådan nollvision? 3 Försvarsminister (): Om man bara ser till uppgiften att av kvinnorna inom försvaret har ansett sig diskriminerade framstår Försvarsmakten nästan som en jämställd organisation jämfört med . Jag erinrar mig den intervjuundersökning som gjorde bland riksdagsledamöter för . Den gav vid handen att många kvinnliga riksdagsledamöter ansåg sig diskriminerade. Vad blir slutsatsen av detta? Jo, slutsatsen av detta blir att myndigheten bedriver ett intensivt arbete med de här frågorna. Det har gjort. Det har också Försvarsmakten gjort. Jag skulle vilja säga att det inte finns någon statlig myndighet som har arbetat så aktivt med de här frågorna som just Försvarsmakten i det värdegrundsarbete som överbefälhavaren har initierat. Det är oerhört viktigt att en organisation som ska vara det yttersta värnet om demokratins idéer själv är bärare av de värdena. Anledningen till att mitt interpellationssvar inte var så uttömmande som uppenbarligen hade väntat sig är i grunden att vi är överens om detta. Jag väljer kanske inte att formulera mig i de köns- och maktstrukturformler som gör. Men jag är minst lika angelägen som interpellanten om att Försvarsmakten arbetar aktivt med de här frågorna och ser till att människor behandlas på ett värdigt sätt och utan några ovidkommande hänsyn till kön, sexuell läggning, etnisk bakgrund eller annat. Det finns ingen anledning att sticka under stol med att Försvarsmakten, precis som alla andra organisationer och myndigheter i vårt samhälle, har åtskilligt att göra här. Jag besökte Högkvarteret . Jag hade då tillfälle att träffa landets förbandschefer och skolchefer. Jag underströk för dem den oerhörda vikt som jag och regeringen fäster vid ÖB:s värdegrundsarbete och att det i väldigt stor utsträckning hänger på dem som chefer ute på förband och skolor att trycka ut de här värderingarna och det här arbetet i organisationen, annars stannar det vid vackra overheadbilder i Högkvarteret. Det är vi inte särskilt betjänta av. Så sent som för sedan träffade jag det nyvalda och diskuterade de här frågorna med dem. Jag kan konstatera att vi i väldigt hög grad är överens. Jag har försäkrat dem att jag kommer att ge stöd när de fortsätter att arbeta mot diskriminering och trakasserier inom Försvarsmakten. 4 (): Det gläder mig att höra att ministern har tagit upp dessa frågor med . Det är väldigt viktigt vilka signaler man ger från ledande ställning och försvarsministern är naturligtvis en ytterst ledande person inom Försvarsmakten och att man faktiskt visar, följer upp och ser att de värnpliktiga, unga män och kvinnor, verkligen känner att de har ett stöd och känner att de kan ta upp dessa problem om de uppstår när de gör värnplikten. Då Försvarsmaktens verksamhet numera inriktas mot internationella uppdrag motiverar detta ytterligare skärpningar av synen på könskränkningar och andra kränkningar. Förutom att förband tjänstgörande i internationella miljöer kan utsättas för ökade psykiska och fysiska påfrestningar så ställs höga krav på det moraliska handlandet. Den utbildning som genomförs om genusperspektiv och FN:s resolution inför ett utlandsuppdrag är viktig och bör utvecklas ytterligare. Resolutionen utgör en ram för kvinnors roll i fredsprocessen. Den slår fast att flickor och kvinnor berörs av konflikter på andra sätt än män. Detta faktum visar på nödvändigheten av kvinnors delaktighet och beslutsrätt på alla nivåer inom freds- och säkerhetsarbetet. Kvinnor som väljer att arbeta med konflikt- och säkerhetsfrågor är särskilt modiga kvinnor. Det är kvinnor som vågar ge sig in i en mycket manlig struktur där normer och regler sedan urminnes tider styrs av manliga värderingar och manliga lösningar på allmänmänskliga problem. Kvinnorna har oftast en lägre ställning än männen och deltar sällan i de rum där de avgörande besluten fattas. Helt riktigt säger försvarsministern i sitt svar att Försvarsmakten är bärare av frihetens och demokratins idéer med respekt för den enskilde individen. Men var finns kvinnorna i detta? Kvinnorna utgör av dem som finns inom Försvarsmakten. Det är klart belagt att sexuella trakasserier är vanligast i miljöer som domineras av ett kön. Ministern svarar att i ett läge där vi bara behöver utbilda ca 8 500 värnpliktiga måste männen prioriteras och kvoteras in. Varför ska vi utesluta just kvinnorna, det ena könet? Hur ska man radikalt kunna öka andelen kvinnor inom försvaret med den politiken? Denna diskriminering finns inte inom utbildningsväsendet och inte inom polisen, och kvinnor kan bli busschaufförer. Varför ska dessa urvalskriterier finnas inom Försvarsmakten? Man kan ha andra urvalskriterier, till exempel längd. Man kan räkna in högskoleprov och idrottsutövande. Andra urvalskriterier är om man är född på ett udda eller jämnt datum eller om man är född på en udda eller jämn månad. Det finns olika urvalskriterier som man kan välja. Försvaret behöver nämligen allas kompetens och erfarenhet, även de unga kvinnornas. Därför är det helt nödvändigt att man ökar andelen kvinnor inom Försvarsmakten. Hur tänker försvarsministern gå till väga för att öka andelen kvinnliga medarbetare inom försvaret? 5 Försvarsminister (): Låt mig först när det gäller genderarbetet och FN-resolutionen säga att vi arbetar aktivt med dessa frågor, och det kom senast till uttryck i samband med vår mission i där vi till och med hade en särskild genderrådgivare vid insatshögkvarteret. Jag tar väldigt allvarligt på frågan om hur personalen i Försvarsmakten bemöts och behandlas, på samma sätt som jag vet att Försvarsmaktens ledning gör det. Just den omständigheten att vi i botten har en pliktlagstiftning gör det extra viktigt. Man kan dra en parallell till och mobbningsproblem i . Mobbning är naturligtvis förfärligt var det än förekommer, men det får en särskild valör om den sker i ett sammanhang där man tvingar eleverna att vara. Det är inte frivilligt att vara i , utan staten säger att man ska vara där. Då har staten också en skyldighet att se till att man behandlas på ett värdigt sätt. På motsvarande sätt är det om man inom ramen för en pliktlagstiftning har tjänstgöring i Försvarsmakten. Då har vi också ett ansvar för att se till att de som fullgör sin plikt bemöts på ett värdigt sätt. Då kan man fråga: Vad ska vi göra för att öka den kvinnliga andelen av personalen i Försvarsmakten? Ja, jag har inte något entydigt svar på den frågan. Jag konstaterar att utvecklingen gick åt fel . Vi fick färre inryckta kvinnor, och vi fick färre intresseanmälningar. Möjligen var det delvis på grund av det antagningsstopp som då infördes. Bland yrkesofficerarna är det knappt 4 ½ % som är kvinnor. Siffran är i och för sig bättre om man tar hänsyn till att det i många åldersklasser bland yrkesofficerarna inte var möjligt för kvinnor att komma in tidigare. Men det är naturligtvis totalt en låg siffra. Och är det på yrkesofficersprogrammet som är kvinnor. Jag vet att det pågår ett arbete med intensifierad informations- och upplysningsverksamhet. Och jag tror att det finns anledning att ytterligare fundera en del på vad man kan göra för insatser. Jag vet också att man funderar på det inom myndigheten. Däremot är jag avvaktande, för att inte säga avvisande, när det gäller att vidga pliktlagstiftningen. Det beror på att vi är i otakt med verkligheten. Allmän värnplikt för män korresponderade tidigare med Försvarsmaktens behov av personal. Men har vi åldersklasser med unga män i storleksordningen 50 00060 000. Men vi utbildar inte längre 40 00050 000 värnpliktiga, utan vi utbildar kanske 8 000. Och där har vi så att säga redan i utgångsläget en problematik som i realiteten har urholkat den allmänna värnplikten. Om problemet är att vi behöver utbilda bara 8 000 av 50 00060 000 så är det väldigt svårt att se att det ligger en lösning i att vi utvidgar pliktlagstiftningen till att omfatta 110 000120 000 ungdomar, vilket vi skulle göra om vi införde allmän värnplikt även för kvinnor. I någon mening är det Försvarsmaktens personalbehov som måste vara styrande för uttag och utbildning. Men jag är fullt beredd att föra en diskussion om hur den uttagningen och den utbildningen ska kunna fullgöras inom ramen för pliktlagstiftningen på bästa möjliga sätt för att tillgodose Försvarsmaktens behov av personal och se till att vi får en mer balanserad könssammansättning än vi har . 6 (): Det är vällovligt och bra att problemet uppmärksammas och att Försvarsmakten och försvarsministern tar det på allvar. Det har jag helt klart för mig. Men det går för långsamt. De sexuella trakasserierna minskar inte i den takt som man skulle önska. Och med tanke på att så få kvinnor finns i försvaret borde det kunna vara en nollvision inom försvaret att kvinnor inte utsätts för sexuella trakasserier. Självklart kan man göra en jämförelse med mobbning eftersom detta är en typ av kränkning. Och det är inte enbart kvinnor som blir utsatta för denna typ av diskriminering. Man kan bli utsatt för diskriminering på grund av sexuell läggning och annat. Självklart är det av yttersta vikt att försvaret kommer till rätta med detta. Men jag tycker att det går för långsamt. Jag tror att ett sätt att lösa detta problem är att det blir flera kvinnor inom försvaret. De kvinnor som faktiskt väljer att vara med i försvaret och faktiskt värna om landets säkerhet och vara med i fredsprocessen är en kraft och har en energi och en syn på deltagandet i detta som skiljer sig från killarnas. De går faktiskt ett steg längre. När det gäller sexuella trakasserier, kvinnors delaktighet och bra förebilder för kvinnor så tror jag att det är bra att man ökar andelen kvinnor i detta sammanhang. Man behöver inte ta med alla, utan man kan ha andra urvalskriterier än att bara välja bland män. Man kan till exempel ta ut 50 00060 000 men välja med hjälp av födelsedatum för att få in både kvinnor och män i försvaret. 7 Försvarsminister (): Jag delar interpellantens uppfattning att det är ett värde i sig att få flera kvinnor i försvaret och att flera kvinnor i försvaret bidrar påverkar värderingarna inom försvaret och utvecklar organisationen. konstaterar jag att jag inte på rak arm kan ange någon statlig myndighet som arbetar mer aktivt och mer intensivt med sin värdegrund i vid mening än vad just Försvarsmakten gör. Sedan kan man möjligen ana att Försvarsmakten jämfört med många andra statliga verksamheter har haft en längre väg att gå eftersom man har gått ifrån att vara en kommandostyrd och väldigt hierarkisk och mansdominerad organisation. tror jag att man också ska vara försiktig med att se alla former av diskriminering i ett genderperspektiv. Man behöver inte vara kvinna för att uppleva klassiska kvinnliga härskartekniker. Jag kan lova att jag som ung manlig riksdagsledamot har upplevt såväl osynliggörande och förlöjligande som undanhållande av information. Risken när man tar de tre exemplen och kallar det för manlig härskarteknik är att det kan skymma det förhållandet att det i organisationer finns problem med attityder som i intervjuundersökningar måhända tolkas som uttryck för könsdiskriminering men som i grunden kanske är uttryck för en skevhet i värderingar och bemötande som egentligen inte är könsrelaterade utan ganska generella till sin karaktär. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2006/07:92 om elevstyrda gymnasieskolor 8 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta när det gäller elevstyrda gymnasieskolor och på vilket sätt jag tänker stärka elevinflytandet. Eleverna ska ha inflytande i skolan, men eleverna ska inte bestämma över sina lärare och rektorer. Regeringen har därför inte för avsikt att permanenta försöken med lokala styrelser med elevmajoritet. Det finns två starkt vägande skäl för detta. För det första måste makt och ansvar hänga samman. Det är den bärande principen för all makt- och myndighetsutövning i . Om elever, som själva inte är myndiga, fattar felaktiga beslut går det inte att utkräva ansvar av dem efteråt. Skolans lärare och rektorer måste därför ha det avgörande inflytandet över verksamheten. För det andra måste vi, menar jag, visa respekt för lärares och rektorers professionella kunskap. Lärare har gått på högskolan. Rektorer har ofta längre utbildning och har utsetts för att de har den förmåga och professionella kompetens som krävs för att styra en skola. Man ska lita på dem som har professionell utbildning och kunskap. Men, herr talman, elevernas inflytande i skolan är viktigt, både ur ett demokratiperspektiv och för skolans utveckling. Skolans demokratiuppdrag innebär att man ska ge eleverna kunskaper om demokrati och mänskliga rättigheter, som skolan ska fungera demokratiskt. Det finns undersökningar som visar att elever med erfarenhet av inflytande bättre klarar att göra egna val, söka information och samarbeta. Skollagen och läroplanerna för och gymnasieskolan slår fast att eleverna ska ha inflytande över hur deras utbildning utformas. Inflytandet ska anpassas efter ålder och mognad. Det innebär till exempel att en elev under tredje läsåret i gymnasieskolan kan ta större ansvar för sin utbildning än en elev som precis har börjat i . Många skolor har elevråd som tränar eleverna i demokratiska arbetsformer. Det är en av många bra former för inflytande eftersom den ger rektor och skolledning en möjlighet att ta till sig elevernas synpunkter. regleras elevinflytandet främst genom skolformsförordningar och läroplaner. Min avsikt är att regleringen av elevinflytandet ska bli tydligare och att frågan ska få en större tyngd i skollagen. Regeringen avser därför att i den kommande skollagspropositionen överväga frågan om tydligare skrivningar om elevinflytande. 9 i (s): Jag vill tacka skolministern för svaret. Jag vill också tacka för att det gavs möjlighet att ha denna debatt det har ju varit lite krångel med tiden fram och tillbaka. Demokrati måste vinnas av varje generation. Vi får aldrig ta demokratin för givet. Känner man inte att man har inflytande och kan påverka sitt liv, sin arbetsplats eller sin vardag känns det inte motiverat att vara aktiv och delaktig i samhällets utveckling. Antingen blir man passiv och låter någon annan besluta, eller också tar man i förtvivlan och frustration till odemokratiska metoder. Jag har läst en slutrapport från en av alliansens arbetsgrupper som presenterades . Där står bland annat följande: Undersökningar visar att elever upplever att deras inflytande avtar med stigande ålder trots att det borde vara tvärtom. Detta är inte okänt. Men det står också: Det ska vara de professionellt utbildade i skolan, rektor och lärare, som till slut fattar de avgörande besluten. Bestämmelsen om elevstyrda gymnasier ska därför avskaffas. Det är ingen ny ståndpunkt. Precis det som skolministern presenterat är alltså regeringens avsikt . Tycker skolministern att det här går ihop? Kan borttagandet av denna möjlighet vara rätta metoden för att eleverna ska uppleva att deras inflytande ökar? För mig känns det precis tvärtom. Det är en tillbakagång. finns 48 skolor registrerade hos Myndigheten för skolutveckling. Ansökningar fortsätter att komma in. En sådan här sak tar det lite tid att komma i gång med. Av de här skolorna finns sju i mitt län, . Gymnasieskolorna i var de första som anmälde sig. Jag tror att förordningen blev klar . Det var inte många veckor därefter som skolorna anmälde sig och visade intresse för detta. Politikerna ansåg alltså att det för att få med den yngre generationen var viktigt att arbeta med reell demokrati och inflytande på riktigt. Jag har talat med några av rektorerna. De har många års erfarenhet, och en god sådan. Eleverna och alla som jobbar i styrelsen har skolans bästa för ögonen och strävar inte efter konflikter eller efter att ta makten över lärarna och rektorerna. Eleverna är intresserade. De visar engagemang. Det förs goda samtal. Det fattas bra beslut. Det är kloka elever. Det här är några av kommentarerna från dessa rektorer. startade Fenix i och Njudungsgymnasiet i med sina lokala styrelser. Erfarenheterna är desamma. Eleverna har ett engagemang. De tar större ansvar. Det ger en värdefull kunskap, och det är ett verkligt inflytande. Det här är viktiga frågor så viktiga att två representanter från har åkt till för att här följa vår debatt, så jag tycker att vi hälsar också dem välkomna. De arbetar hårt för att få behålla sin lokala styrelse och har sin rektor och sin kommunala nämnd bakom sig. Frågan har väckt mycket debatt i medierna i mitt län. Alla insändare pekar åt samma håll. En före detta elev vid Njudungsgymnasiet skriver: Man undervärderar eleverna i och med det här beslutet. Vi vill väl ha ett demokratiskt , eller hur, skolministern? Visst vill vi det. 10 Statsrådet (): Att basera folkopinionen på insändare är kanske inte alltid lätt. Om jag går ut och säger att vi ska göra på ett visst sätt är det klart att det är de som är emot den lösning som regeringen anvisat som skriver insändare. Det måste alltså inte betyda att det är en folkmajoritet som tycker att det är jätteviktigt med elevstyrda skolor tvärtom, törs jag säga. Jag har sysslat med skolfrågor och varit runt på nästan alla gymnasieskolor i . När jag går runt på en gymnasieskola försöker jag möta eleverna, ofta i aulan. Men jag kan säga att jag nästan aldrig får frågor från eleverna som handlar om att de vill bestämma över sina lärare. De frågor eleverna ställer är frågor om att de vill ha flera betygssteg, tidigare betyg, ännu mer professionella lärare och så vidare. De enda som tar upp den här frågan är de som själva har valts ut att sitta med i en sådan här styrelse och som naturligtvis tycker att det är utvecklande. Men det finns inget stort tryck från elever att få styra över sina skolor. Då har vi faktiskt fullständigt olika verklighetsbild. Att folk i allmänhet skulle tycka att detta är en viktig fråga har jag heller aldrig stött på. hänvisar till folkopinionen. Jag tror nog att man tycker att det är lärarna som ska bestämma i skolan. Dock handlar det inte bara om folkopinionen, utan det handlar också om principen. Demokrati innehåller flera moment än bara detta med att man ska rösta om saker. Låt oss vara tydliga om en sak: Principen att eleverna ska ha majoritet bygger på att eleverna ytterst ska kunna rösta ned övriga i styrelsen. Om man bara talar om samarbete behöver de ju inte ha majoritet. Principen om majoritet bygger på att man ytterst ska kunna begära omröstning och rösta ned övriga, rektorer och lärare. Det är därför man har bestämt att det ska vara majoritet. Det är klart att om man bara har principen en man, en röst är eleverna flera än lärarna på en skola. Då ska de bestämma och kunna rösta ned. För mig är demokrati någonting mycket djupare än att bara hänvisa till den principen, till exempel att makt och ansvar ska kunna hänga ihop. En rektor utövar sin makt under tjänsteansvar. En rektor är enligt skollagen ansvarig för att saker och ting fungerar, att svaga elever får hjälp och så vidare. Om en rektor fattar ett beslut som vissa enskilda elever får lida av kan rektorn ställas till ansvar efteråt. Det är en väldigt fundamental princip i offentlig tjänsteutövning att makt och ansvar hänger ihop. Vad och de rödgröna partierna vill göra är att ge makten till en grupp som aldrig kan avkrävas ansvar, utan ansvaret ska någon annan bära.