prot · GT09138 · 2006-06-09 00:00:00 — Om man skulle tolka det så snävt som gör att ingenting som inte uttryckligen står i det avtalet får förekomma i , då kan inte föreståndaren tillåta att man sätter upp en affisch för en skolklass loppmarknad eller någonting. Man kan tycka att det är skillnad på budgetpropositionen och en loppmarknad, men i princip är det väl samma sak det handlar om, skulle jag vilja påstå, i detta avseende. Nej, det finns nog inte anledning att rikta någon kritik. Det gör inte heller reservanterna. De vill skriva in en självklarhet, nämligen att man ska respektera avtal. Varför vill vi inte skriva in det? Jo, därför att skriver man in självklarheter skapar man föreställningen om att det inte är en självklarhet, för då skulle vi inte ha skrivit in det. Det är liksom att utskottet skulle skriva att vi vill erinra om att det inte är tillåtet för finansministern att förskingra statskassan. Vi brukar inte skriva in sådana saker när det inte finns anledning. 77 () replik: Vi behöver inte ta en lång debatt på den här punkten. Jag skulle vilja ställa en fråga till . Om nu regeringen skriver ett avtal med en rubrik som heter Verksamhet som bolaget får bedriva, är innebörden av det säger att staten inte menar allvar med en sådan rubrik? 78 () replik: Jo, jag menar att staten menar allvar med alla avtal som man skriver med alla andra aktörer. Vad jag säger är helt enkelt att det avtal som vi nu talar om som jag kan se det inte på något sätt förhindrar ledning att i sina lokaler ställa ut små ställ med broschyrer där regeringens budgetproposition presenteras. 79 () replik: Jag har inte ifrågasatt bolagets rätt just precis i den här debatten, utan det handlar om statens sätt att vårda sina avtal. Staten bör rimligtvis mena någonting med vad den säger. Men det menar kanske inte att den bör göra? 80 () replik: Jo, jag tror att staten menar vad den skriver in i olika avtal. Jag tror också att allt som staten menar inte finns inskrivet i avtalen. 81 (): Anledningen till att jag begärde ordet igen var utflykt i någonting som vi inte ens har granskat i det här sammanhanget och inte tidigare heller, nämligen det han kallar för myndighetspropaganda. Det skulle naturligtvis kunna vara föremål för en ganska lång diskussion. För eventuella åhörare och tittare vill jag klarlägga att nu svepande säger: Det ska myndigheterna inte hålla på med. Man får nog ändå fundera över om inte JämO är till för att främja jämställdheten och är till för att förhindra diskriminering. Några tiotals miljoner, kanske , till är till för att främja trafiksäkerheten. Systembolaget ägnar sig åt att hävda de åldersgränser och den försiktighet med alkohol som staten har påbjudit att Systembolaget ska ägna sig åt och som är själva grunden för Systembolaget. Detta för att ta några sådana exempel. Man kan inte bara svepande säga att detta är myndighetspropaganda och ska inte förekomma. Eftersom ägnade en så stor del av sitt inledande anförande åt något som KU inte ens hade granskat tycker jag att det fanns anledning att göra det här påpekandet. 82 () replik: Debatten lider, och möjligen vi med den. Därför ska jag fatta mig mycket kort. Jag tycker att det finns skäl att sätta in frågan i ett större sammanhang, även om förstås inte hela omfattningen av den statliga opinionsbildningen är föremål för granskning av KU just i det här fallet. Min enkla ståndpunkt är att statliga myndigheter och statliga bolag naturligtvis ska informera och upplysa om det som är beslut, om regler och lagar och bestämmelser och även mana till efterföljd av de lagar och regler som finns. Det jag vänder mig emot, och som jag tyckte var tydligt av mitt anförande och av de exempel som jag tog upp, är att statliga myndigheter och bolag ägnar sig åt propaganda som är partipolitiskt betingad och där det inte finns ett tydligt angivet uppdrag i de instruktioner och regelverk som finns för myndigheterna att de ska ägna sig åt opinionsbildning och upplysningsverksamhet. Det är det vi ska komma bort ifrån. Det är min principiella ståndpunkt. 83 () replik: är möjligen inte den som ska tala om lidande i debatten. Men bortsett från det nämnde svartarbete. Står inte och bakom de regler som gäller för beskattning, inkomster och svartarbete? Eller är det någonting som ska slopas när möjligen kommer i regeringsställning? Jag tycker fortfarande, herr talman, att är svepande och generaliserande och gör detta i partipolitiskt syfte och inte i syfte att få bättre eller annorlunda principer till stånd. Han gör det för att tjäna kortsiktiga partipolitiska poänger. 84 () replik: Om jag tjänar kortsiktiga partipolitiska poänger och om jag tjänar på det som jag säger får medborgarna, väljarna och de som eventuellt lyssnar till debatten avgöra. Jag har försökt redogöra för hur jag i grunden ser på vad statliga myndigheter och statliga bolag ska ha för uppdrag. Jag tycker att det är rimligt att i en sådan här diskussion ändå utvidga den lite vid sidan av det statliga granskningsområde vi har. Min uppfattning är att statliga myndigheter och bolag ska informera och upplysa och i akt och mening se till att de regler och lagar som finns ska följas. Det är självklart. Trafiksäkerhetsarbetet är en sådan självklarhet. Det finns också andra områden, som var inne på. Det jag vänder mig mot i både och kampanj om vi nu ska gå in i detalj på dem är inte att upplyser om vilka lagar och regler som finns eller manar till efterföljd av de lagar och regler som finns, utan det sätt på vilket kampanjerna genomfördes. Jag tror att de allra flesta som följde kampanj uppfattade det som att den gav uttryck för en socialdemokratisk syn på hur svartarbete ska bekämpas. Det var ingen neutral presentation och inte någon neutral beskrivning av bakgrunden till svartarbete och hur svartarbete ska kunna bekämpas. Det var en socialdemokratisk syn. Likadant var det i kampanj. Det är jättebra att informera och upplysa människor om hur man ska motverka klimatförsämring. Men det är knappast neutralt eller sakligt att som mål för en kampanj ha att fler människor ska övertygas om att det är viktigt med statliga styrmedel i miljöpolitiken. Det är en politisk uppfattning som man kan hålla med om eller inte hålla med om, men det är en politisk uppfattning. Enligt min uppfattning ska statliga myndigheter och, för all del, bolag inte ägna sig åt att för skattebetalarnas pengar försöka tala om för medborgarna vilka politiska åsikter de ska ha. 85 () replik: Jag konstaterar att mitt lilla anförande här inte var förgäves. börjar att retirera. Han gör preciseringar och konstaterar att olika myndigheter och andra ska fullfölja de ena och de andra aktiviteterna. Att någon myndighet skulle åläggas att bedriva folkpartistisk eller socialdemokratisk propaganda eller något annat partis är främmande både för och mig. Den här lilla efterdebatten har varit bra på det sätt att nu börjar inse att det inte är så enkelt att man med svepande resonemang kan säga att myndighetspropagandan ska bort. Statsminister mottagande av ett hedersdoktorat (avsnitt 7.3) 86 (): Den här historien handlar om mottagande av hedersdoktoratet ett hedersdoktorat vid . Ordningsföljden i hur detta har gått till är följande: 1999 utsågs till universitet. Detta skedde med statsministerns direkta medverkan. Det var till och med så att statsministern själv dök upp på plats i och meddelade den glada nyheten att skulle bli universitet. utsågs till hedersdoktor vid . Promoveringen ägde rum . Motiveringen löd: Genom att utse till universitet 1999, visade statsminister prov på såväl mod som förutseende genom att förstå och stödja den potential och vitalitet som representerar. Hans initiativ och beslut bär nu frukt i det unga för växande människor. Detta är, menar jag, en fullständigt unik motivering till utdelandet av hedersdoktorat. Tittar vi igenom de hedersdoktorat och de motiveringar som finns de finns också i KU:s granskningsmaterial ser vi att motsvarande motivering inte alls finns med när det gäller utnämning av andra hedersdoktorer. Det har oftast handlat om att ett universitet eller en högskola vill ge ett hedersdoktorat till en person som har gått på eller högskolan. Man vill visa att man känner stolthet över att personen har gått på det eller den högskolan. Det finns ett antal olika omständigheter som jag menar gör att hedersdoktoratet och mottagning av det är djupt problematiskt. För det första handlar det om den unika motiveringen, som skiljer ut sig från i stort sett alla andra motiveringar om hedersdoktorat. För det andra handlar det om den tydliga direkta koppling som finns mellan det faktum att blev universitet och att fick motta hedersdoktoratet. För det tredje, herr talman, finns det ett antal andra omständigheter i fallet som pekar på att det här är mycket knepigt och enligt min mening djupt problematiskt. Det handlar bland annat om att det i den styrelse som finns på fanns en dominans av socialdemokrater. Rektorn vid har en bakgrund som socialdemokratisk kommunpolitiker. Också vid tidigare tillfällen hade rektor försökt att få en professor eller dekanus vid att föreslå att skulle utnämnas till hedersdoktor. Men den personen hade vägrat genomföra detta på grund av att hon ansåg det olämpligt att hamna i den typen av beroendeställning till statsministern som det här skulle kunna innebära. Det finns alltså ett antal omständigheter som pekar på att det här är en relation som inte är sund och som borde räknas som otillbörlig: den unika motiveringen, den direkta koppling som finns mellan det faktum att blev universitet och det faktum att det finns ett antal andra besvärande omständigheter som är mycket egendomliga. Granskningen handlar inte om huruvida vi tycker att hedersdoktoratsystemet i dess helhet är bra eller dåligt. Det granskar inte . Vi granskar inte heller huruvida det var rätt beslut av att utdela hedersdoktoratet. Personligen tycker jag att det är pinsamt att ett universitet som ska vara oberoende och självständigt visar den servilitet och det fjäsk för landets statsminister som det här innebär. Men det granskar vi inte heller. Vi granskar huruvida det var rätt av statsministern att ta emot hedersdoktoratet eller inte. Jag menar att eftersom statsministern har en sådan tyngd och sådan vikt var det mycket olämpligt av honom att ta emot hedersdoktoratet med den unika motivering som skedde. Det var alltså, återigen, inte såsom det brukar vara när det handlar om hedersdoktorat att ett universitet eller en högskola vill visa att man är stolt över att en person har gått på den högskolan eller det . Det handlar i stället om en direkt koppling till någonting som statsministern tidigare hade gjort. Den offentliga debatten har också visat att många har uppfattat det på det sättet. Det har funnits en tydlig intern kritik på mot att fick hedersdoktoratet, med motiveringen att man skulle hamna i en otillbörlig relation. Ansvaret för den otillbörliga relationen ligger inte bara på utan också på statsministern. Statsministern har i det här perspektivet enligt min och uppfattning inte tagit sitt ansvar. Det var olämpligt av att ta emot hedersdoktoratet. Det har försatt honom i en situation där förtroendet för honom kan rubbas när det gäller framtida beslut, bland annat på universitetsområdet. Det var dumt, det var olämpligt och det borde han inte ha gjort. Även om jag kan förstå att statsministern blev glad och upprymd över att bli erbjuden detta hedersdoktorat hade han kunnat tacka nej till utnämningen, precis som framkom under utfrågningen. Vi pratade tidigare om utnämningspolitiken. Det här är något slags omvänd utnämningspolitik som andra delar av samhället har ägnat sig åt när det gäller statsministern. Jag tycker att det tyvärr är ett tecken på att det finns en osund relation mellan, i det här fallet, vissa delar av statsförvaltningen, universitet, och den exekutiva makten, statsministern. Det finns många bottnar i detta. Vi ska inte gräva i alla dem just , men jag menar att vi ändå måste konstatera att statsministern har ett ansvar för den här relationen. Statsministern borde ha avstått från att ta emot den här utmärkelsen, särskilt med den mycket unika motivering som gavs för utmärkelsen. 87 (): Av hävd brukar vi i undvika att recensera de enskilda anmälningarna, men i vissa lägen är det svårt att undvika att göra en stilla reflexion kring själva anmälan. Detta är en sådan anmälan där man funderar lite grann på vad som egentligen ligger bakom. tycker att statsministern skulle ha tackat nej till att ta emot den här hedersutmärkelsen. Vi hörde hur med emfas försökte hävda att det skulle ligga något slags jävsituation bakom, men hur han än försökte och upprepade saker ett flertal gånger, var det ingenting som övertygade mig om att det kommer i närheten av en jävsituation. Jag återkommer till det lite längre fram. Var och en av oss ledamöter har rätt att anmäla en minister eller regeringen om man anser att det finns fog för det. Vi tar naturligtvis emot alla anmälningar, och det ska vi också göra. Sedan sätter sig ned och slår sina kloka huvuden ihop och funderar över varje anmälan som kommer in. Är detta någonting som vi ska jobba vidare med? Är detta någonting som kan föranleda kritik utifrån konstitutionella synpunkter? Det finns också ett stort antal anmälningar som vi tittar på och där vi ganska snabbt kommer fram till att här finns inte alls fog för någon form av kritik. Detta är en sådan anmälan som är helt horribel och går utanför allt som har med konstitutionen att göra. Detta är en anmälan som ett i stort sett enigt konstitutionsutskott, förutom då och resten av som har reserverat sig, har avskrivit ganska enkelt och sagt att här finns inte någon kritik att framföra och inte någonting att peka på. Det finns ingenting som tyder på att man felaktigt skulle ha gynnat i det här fallet. Jag tycker att det är ett klumpigt försök från och sida att svärta ned statsministern. Eller är det kanske som man är ute efter? Eller är det en ny princip som vill stadfästa att inga statsråd ska ta emot hedersdoktorat? Ska det vara förbjudet för statsråd att bli utnämnda till hedersdoktorer? Ska det i så fall gälla när de är i tjänst eller ska det gälla för all evighet, det vill säga att har man en gång varit statsråd kan man aldrig bli hedersdoktor? Kan ett statsråd över huvud taget vara doktor? Kan doktor bli statsråd i en eventuell framtida borgerlig regering? Och skulle han i så fall bara gynna de filosofiska disciplinerna? Eller skulle han också ta hänsyn till andra discipliner? Nej, självklart är det inte så. Men det visar den absurda tankegång som ligger bakom resonemang. Den kommer väl till uttryck i den borgerliga pamflett som bland annat skrivit under. Där sägs det saker som: Vissa delar av statsförvaltningen har förvandlats till socialdemokratiska reservat. är i praktiken nödvändig för den som vill göra karriär. Grundlagen blir en chimär, en kuliss för socialdemokratisk maktpolitik. Det är klart att i en sådan miljö där citat av denna typ skapas blir det naturligt att se en doktorshatt som ett led i en konspiration om tjänster och gentjänster. För alla oss andra blir det bara groteskt, småsint och avundsjukt. Om det inte var så att personer som på allvar vill ha makten i kunde man ha smålett åt det. Men blir det tyvärr bara ett tragiskt exempel på den gamla sanningen att det som förenar borgerligheten framför allt är hatet mot socialdemokratin. 88 () replik: Jag hade förväntat mig lite mer argumentation i sakfrågan från i stället för den typen av uttryck som använde för att karakterisera mitt och agerande i den här frågan. Det var tydligen inte bara så att vår ståndpunkt i sakfrågan var fel, utan det var också fel att göra en anmälan. Men om vi tittar på de konstitutionella grunder som finns diskuteras det bland annat i utskottets utredningstext huruvida det finns jävsregler som det kan ha brutits mot. Den etikkommitté som lade fram förslag om hur statsråd skulle agera i olika situationer där man kan riskera att hamna i en otillbörlig relation diskuteras. Den bakgrunden finns, så det måste ändå ha varit rimligt med socialdemokratiska mått mätt att den här diskussionen får föras. Eller är det så att det råder ett debatt- och anmälningsförbud på den typen av punkter som statsminister tycker är särskilt känsliga och särskilt besvärliga och där man riskerar att trampa på ömma tår? Det är ett sidospår när talar om utnämningspolitiken. Den har vi diskuterat tidigare. Jag tar gärna den debatten igen. Och , Ams, har inte haft någonting annat än en socialdemokrat som chef , det vill säga som Ams har funnits. Det är klart att det finns skäl att använda rätt starka ord när man karakteriserar regeringens utnämningspolitik på det området. Jag skulle vilja ge chansen igen att argumentera lite grann mer i sakfrågan och förklara varför det var så otroligt lämpligt av att ta emot det här hedersdoktoratet. Detta handlar inte om ett angrepp mot hedersdoktoratsystemet. Jag vill också påpeka att jag inte är hedersdoktor och inte aspirerar på att bli det. Jag har avlagt doktorsexamen helt enligt de examensregler som gäller och på ett helt normalt sätt. Det är inget angrepp på det. Det är inget angrepp mot att statsråd ska kunna bli hedersdoktorer, men däremot måste statsråd noga tänka över med vilken motivering man tar emot hedersdoktorat. Här finns det en tydlig koppling mellan vad gjorde 1999, när han själv dessutom personligen åkte till och meddelade detta, och det hedersdoktorat han fick 20042005. Det var olämpligt att försätta sig i den situationen. 89 () replik: Först vill jag säga till att jag var väldigt noga i mitt anförande med att säga att var och en av oss ledamöter har rätt att anmäla till KU i princip vilken fråga som helst. Vi tar emot den, och vi behandlar alla frågor seriöst. Det var jag väldigt tydlig med i mitt anförande. Men när vi sedan går igenom anmälan och slår våra kloka huvuden ihop kommer vi fram till att vissa saker ska vi ägna mer tid åt och vissa saker behöver vi inte ägna så himla mycket tid åt. Detta är en fråga som egentligen inte borde ha blivit anmäld och som vi inte ägnar så där himla mycket tid åt. Men anmälan har kommit in, och vi har behandlat den. Vi har kommit fram till att där finns ingen som helst grund för kritik. Det ligger inte i närheten av en jävsfråga. Frågan har till och med varit utredd av åklagare som också skrev av den relativt enkelt i sitt beslut. Där finns ingenting som påminner om en jävsituation. kanske eventuellt inte har koll på hur regeringsbeslut fattas må vara en sak, men doktor borde ju veta hur regeringen fattar beslut. Det är inte statsministern som utser universitet i det här landet. Det gör regeringen gemensamt. Det är väl förberett , och det är utbildningsministern som bereder ärendet och framför det i regeringen. Beslutet är alltså fattat i konsensus i regeringen. Statsministern har inte själv fattat det här beslutet. Det har dessutom gått mellan detta och att han blev utsedd av ett universitet där han själv har studerat. 90 () replik: Jag blir inte riktigt klok på argumentation. Det är väldigt lite argumentation i sakfrågan, utan det handlar i hög grad om att anmälan aldrig borde ha gjorts, och sedan försöker slå knut på sig själv när han ändå hävdar att man naturligtvis har rätt att göra en anmälan. Det är alltså väldigt lite argumentation i sakfrågan, och jag tycker ändå att den här diskussionen förtjänar sådan argumentation, särskilt om man använder den typen av skarp polemik. Då bör man ha ett antal argument som man underbygger polemiken med, och det tycker jag inte att har. Jag tycker att det är uppenbart av den debatt som har förts efter att fick motta hedersdoktoratet visar att förtroendet för honom har rubbats. Det här handlar om att statsråd inte ska försätta sig i en situation där förtroendet för honom eller henne kan rubbas. Man måste ha ett tydligt säkerhetsavstånd till att försätta sig i den typen av situationer. Det hade varit väldigt lätt för att säga: Tack, det var mycket trevligt att ni vill utnämna mig till hedersdoktor, men jag tycker att det är olämpligt att jag tar emot det här hedersdoktoratet med den motivering som ni nu ger, inte minst därför att det finns frågor på den politiska agendan framöver som kan beröra och som regeringen ska fatta beslut om. Exempelvis finns diskussioner om huruvida ska få läkarutbildning eller inte. Det kanske hade varit lämpligt av att inte ta emot hedersdoktoratet för att inte försätta sig i en sådan situation att beslutet kan misstänkliggöras. Det behöver ju faktiskt inte vara så att en relation är otillbörlig bara för att någon kan gynnas av den. Det kan ju också vara så att i praktiken missgynnas av att statsministern tagit emot ett hedersdoktorat vid . Jag tycker att smiter ifrån frågan om jävsituationen alltför lättvindigt. Det är klart att det är så att regeringen fattar kollektiva beslut och att utbildningsministern gjort föredragningen i regeringen, men statsministern har ju en stor tyngd i regeringen, och hans ord väger tungt. Det här skapar frågor om förtroendet för regeringens politik på området, och det borde inte statsministern ha medverkat till. 91 () replik: Jag vet inte riktigt var den debatt som hävdar har förts i den här frågan har förts någonstans. Det har inte varit någon större debatt om detta. Det är som håller liv i den här frågan och hävdar att det inte finns något förtroende för eftersom han har tagit emot doktorshatten. Den debatten förs ingen annanstans. Det är som underblåser den och försöker svärta ned statsministern i det här fallet. Naturligtvis kan det vara en oppositionspolitikers roll att göra det, men blanda inte ihop det med de konstitutionella grunderna. Blanda inte ihop det med det som tas upp i granskningen. Det är en helt annan sak. Den debatten får gärna föra ute i medier och var han vill, men den har ingenting med de konstitutionella grunderna att göra. Därav hävdar jag att det inte finns någon jävsfråga. Det är ju till och med utrett av åklagare som har sagt att det inte finns något som tillnärmelsevis liknar jäv i den här frågan. Det är ju inte som styr över att han har blivit utnämnd till hedersdoktor. Även om han skulle ha tackat nej till att ta emot doktorshatten så är han ju redan promoverad till hedersdoktor. Utnämningen har alltså i det fallet redan skett. Är det kanske så att det finns något annat konspiratoriskt tänkande bakom detta, som inte riktigt vill komma fram till, kanske att skulle ha ringt upp och bett att få bli nominerad? Vad är det är ute efter? Det skulle vara intressant att veta, men det får vi inte reda på i just den här debatten. Det kan vi ta vid ett annat tillfälle. är redan utnämnd. Oavsett om han tog emot doktorshatten eller inte så har han fått den. Jag tycker att han är väl värd den. 92 (): Bör statsministern neka att acceptera hedersdoktorat om motiveringen är fjäskigt formulerad och därmed kanske försätter i fråga i en lite obekväm sits, eller bör statsministern av allmän artighet förbigå fjäskiga formuleringar med tystnad och riskera att bli KU-anmäld av ? Herr talman, det är stora och svåra frågor, men det är snarare frågor om protokoll och om vett och etikett än om konstitution. och kan ju inte klaga på att vi inte har tagit den här anmälan på allvar. Vi ägnar nio sidor av betänkandet åt att undersöka allting som har något avlägset samband med anmälan, till exempel jävsregler om bisysslor och vilka statsråd som har fått hedersdoktorat, från 1944 och framåt. Det är alltså ganska ordentligt genomtröskat, skulle jag vilja säga. Det som säger något om substansen i anmälan är möjligtvis längden på det avslutande stycket, nämligen utskottets ställningstagande. Jag läser det i dess helhet: Granskningen föranleder inget uttalande från utskottet. 93 (): Som synes delar vi majoritetens uppfattning. En randanmärkning är dock, som flera har varit inne på, att motivering är märklig.