prot · GT0961 · 2006-01-25 00:00:00 — I reservation 5 menar vi att talerätten i mål om hävande av faderskap bör ses över i det perspektivet att växer väldigt många barn upp i olika former av familjebildningar, och vi har också en väl utvecklad teknik, som så väl beskrev. Då framstår det som en brist att talerätten förblir inskränkt. Reservation nr 5 har vi tillsammans med , . alla övriga reservationer står jag givetvis också bakom, liksom betänkandet i de stora delar där vi inte har reserverat oss. Det här betänkandet heter som sagt Förmynderskap och föräldraskap. Men jag skulle vilja kalla det här betänkandet Alla barns rätt till sina föräldrar och skydd för barn som saknar föräldrar. Utifrån ett barnperspektiv är det av stor vikt att vi som lagstiftare tar större hänsyn till barnens olika situationer och en mångfald av familjebilder. menar att ett ensamt barn som kommer till borde vara garanterad en god man . En sådan 24-timmarsgaranti vore rätt i ett barnperspektiv eftersom den gode mannens uppgift är att träda in i föräldrarnas ställe och se till vad som är bäst för det enskilda barnet. Barnet är ensamt och behöver snabbt ett skydd av en vuxen. Barnet står utan sin familj och behöver snabbt få en trygg situation runt sig. Varför anser att lagstiftningen ska vara könsneutral? Här är det också utifrån ett barnperspektiv oerhört viktigt att lagen behandlar barns olika familjebilder på ett likvärdigt och ett inte fördömande sätt. Ett barn kan växa upp med två mammor eller två pappor, liksom ett barn kan växa upp med en mamma och en pappa, med en ensam mamma och så vidare. Lagen har i stora delar moderniserats, men historiska vingslag kvarstår i viss utsträckning i lagtexten. Detta ger ett slags unken och instängd doft. Att göra lagen könsneutral är därför viktigt och brådskande, och kan inte se någon anledning att vänta. Vi vill att man byter ut orden far och mor mot det könsneutrala begreppet förälder. Vidare: Varför ska lagstiftningen vara verklighetsanpassad? är det alltmer vanligt att barn föds av sambor i stället för gifta föräldrar. Att bli sämre behandlad som oäkting tillhör det förgångna och det förlegade. Därför, menar , måste lagen verklighetsanpassas så att faderskap enklare kan fastställas även för barn i samboförhållanden. En sådan förändring värnar barnets rätt till bägge sina föräldrar oavsett om föräldrarna har ett vigselbevispapper eller ej. Detsamma gäller också barnens rätt till bägge sina föräldrar när barnen kommer till genom insemination. Här borde en föräldraskapspresumtion gälla även när föräldrarna är registrerade partner i stället för att som hänvisas till omvägen via domstol eller ännu en bekräftelse. I realiteten innebär den här omvägen via domstol eller bekräftelse att partner vid insemination har ett slags ångervecka . Det är inte rimligt i ett barnperspektiv. Slutligen vad gäller adoptioner är det förvånande att det finns så lite forskning kring adopterade barns utveckling och uppväxt, särskilt som statistik faktiskt visar att adopterade barn är överrepresenterade i självmordsstatistiken. ser ingen anledning att ytterligare avvakta fler utredningar innan adoptionslagstiftningen ses över. föreslog en revision av adoptionslagstiftningen, men mycket lite har hänt . Och åren går. menar att det är hög tid att adoptionslagstiftningen ses över i syfte att låta även den präglas av barnperspektivet, med en uttrycklig inskrivning i lagen att adoption bara får ske om det är förenligt med barnets bästa. förslag är sammantaget små men viktiga steg för att lagen ska bli så barnvänlig som möjligt och lämna så stor frihet som möjligt åt familjerna att själva i övrigt bestämma över sina liv. 81 (): betänkande 9 om förmynderskap och föräldraskap är ett angeläget betänkande. ska fatta beslut i frågor som rör många människors allra innersta önskningar och känslor. Det handlar om barns rättigheter, om barns tillblivelse, om vuxnas förmodade rätt till barn. Det handlar om de barn som ofrivilligt kommer till vårt land, som har tvingats fly från sina hemländer och som ofrivilligt är skilda från sina föräldrar. ställer sig bakom samtliga sina reservationer, som handlar om god man för ensamkommande barn, talerätt vid faderskap, partnerskap och adoption respektive assisterad befruktning för registrerade partner och homosexuella sambor. För tids yrkar jag bifall enbart till reservation 12 under punkt 10. De former för familjebildningar som finns för med sig en rad juridiskt komplicerade överväganden. Verkligheten har förändrats sedan tillkom, och lagstiftningen behöver ändras för att bättre passa dagens behov. Precis som med lagstiftningen inom andra områden måste olika intressen vägas mot varandra. I varje fråga som rör barn måste utgångspunkten dock vara barnets bästa. Detta är i sig inte en kristdemokratisk synpunkt, det är en universellt accepterad uppfattning. Den finns nedtecknad i . trädde i kraft i . Konventionen syftar till att ge en universell definition av vad som borde gälla för alla barn i världen. Portalparagrafen går ut på att barnets bästa alltid ska komma i första och främsta rummet. var bland de första länderna att ratificera konventionen. Är det kanske för att det var så länge sedan som vi ibland tycks glömma bort den? När tog ställning för att registrerade partner skulle ges möjlighet att prövas som adoptivföräldrar var det inte med utgångspunkt i barnets bästa. Det var tvärtemot de barnrättsliga experter som hördes i frågan: , , , , och så vidare. Till och med Lagrådet var kritiskt. I stället tillskriver man vuxna människor en rättighet som inte står i proportion till barns behov av närhet, trygghet och omvårdnad av sina biologiska föräldrar och en uppväxt med en mamma och en pappa som vuxna förebilder. Den vuxna människans förmodade rättighet bör i rimlighetens namn inte gå före barnets. Det är just därför vi har en barnkonvention; för att säkra att barnets intressen tas till vara i alla situationer. Konventioner låter tjusigt, men tyvärr är problemet att det sällan blir några sanktioner om de inte efterlevs. Barnets bästa har dock slagit igenom som vägledande princip i nästan alla sammanhang. Det är jättebra. Det innebär att myndigheterna ska skapa förutsättningar för barn att i möjligaste mån få växa upp med sina biologiska föräldrar. På alla andra områden som rör barn och familj betonas ju vikten av att barnet ska få träffa både sin mamma och sin pappa även om föräldrarna går skilda vägar, att kontakten ska upprätthållas. Precis som det i finns ett motstånd mot att lagstifta i frågan om aktiv dödshjälp, till exempel med anledning av att sjukvården påtvingas dubbla roller om den ska både aktivt rädda och aktivt avsluta liv, kan vi inte ha myndigheter som talar med kluven tunga då det gäller barnets intressen. Staten har det yttersta ansvaret för att lever upp till krav om barnets bästa. Det innebär att barnperspektivet måste finnas i alla verksamheter. Därför bör inte staten medverka till att barn från början berövas rätten till en av sina föräldrar, som är fallet då man tillåter partner att adoptera och lesbiska att inseminera. Det kan aldrig ligga i ett barns intresse. Att det de facto finns många barn som växer upp tillsammans med en förälder är inget argument för att redan i konceptionsögonblicket som fallet är vid assisterad befruktning beröva barn rätten till en biologisk pappa. Om vi accepterar att det vid varje beslut måste finnas med en konsekvensbeskrivning av hur ett beslut kan tänkas drabba barnen kan inte denna förpliktelse gälla mindre i frågor som direkt handlar om barns tillblivelse. Lika lite som ett barn får berövas rätten till sin förälder får en förälder felaktigt förklaras vara far till ett barn. Att felaktigt bli utpekad som far till ett barn eller att som barn leva i ovisshet om vem som är ens egentliga far är lika illa. Det ligger i alla parters intresse att se till att faderskap blir riktigt fastställt. Lagstiftningen måste därför vara konsekvent på området. kan arvingar eller avliden mans maka väcka resningstalan i faderskapsmål. Har faderskapet fastställts i domstol, saknar dock modern till barnet eller mannens arvingar talerätt. Det förefaller ytterst märkligt att efterlevande har vissa möjligheter att ifrågasätta ett faderskap som bekräftats av mannen men inte ska kunna ifrågasätta ett faderskap som fastställts genom dom. Det är lika angeläget att få saken utredd för båda. Den nuvarande inskränkningen i talerätten innebär en rättsosäkerhet för såväl barnet som kvinnan. Medan förutsättningarna för att genom modern säkert fastställa faderskap är bättre är någonsin, släpar alltså lagstiftningen efter. I ljuset av de nya familjebildningar som debatteras här behöver vi få en ordentlig översyn av reglerna gällande faderskapspresumtionen. Jag har ytterligare en sak som jag vill ta upp , och det rör barn i särskilt utsatt position. Det handlar om de ensamkommande flyktingbarnen. har länge fört fram kravet på att de ensamkommande flyktingbarnen ska få en särskild företrädare utsedd efter ankomst. Kravet fördes fram inför den nya lagen om god man för ensamkommande flyktingbarn som trädde i kraft . Utskottet avvisade då yrkandena, eftersom man menade att en uttrycklig tidsfrist var en mindre lämplig ordning. Detta är märkligt eftersom flera remissinstanser har påtalat vikten av en bortre tidsgräns för när en god man ska ha förordnats. är inte någon orimlig tid. Men tar det långt och det är en orimligt särskilt sett i ett barns perspektiv. 82 (): Frågor om förmyndarskap och föräldraskap är viktiga frågor. Jag vill instämma i det som sade här innan om att det här betänkandet kanske borde ha haft ett annat namn just med betoning på att det är barnen det handlar om. Alla partier i utskott verkar vara överens om att det är barnets bästa vi är ute efter, men ändå framhåller vi det på lite olika sätt. Jag kommer att komma tillbaka till det alldeles strax, och det gäller då så klart inlägg här kring både adoption och assisterad befruktning. Först, fru talman, har ju fyra reservationer och ett särskilt yttrande som jag självfallet står bakom i betänkandet. Jag kommer kanske inte att hinna gå in på allting. Men i frågan om förmyndare och god man hänvisar vi i betänkandet till det pågående arbetet och den utredning som håller på att beredas. Det är med anledning av det som har valt att inte reservera sig i frågan. När vi behandlade frågan om ensamkommande barn var mycket riktigt frågan om 24-timmarsregeln uppe. Vi kom då fram till att det skulle bli en ännu bättre situation för barnen om man inte skrev in just den fasta 24-timmarsregeln utan att det skulle handla om att utse en god man så snabbt som möjligt, givetvis utan några ursäkter för att kunna dra ut . Målsättningen är ändå att man som ensamkommande barn ska få en god man. Frågan ska ses över efter det att lagstiftningen har trätt i kraft. Om det här kommer att missbrukas ute i kommunerna måste vi återkomma till det. Jag hoppas att vi inte ska behöva slå kommunerna på fingrarna och tala om att så här måste de göra för att verka för barnens bästa, utan jag förutsätter att kommunerna också har barnens bästa för sina ögon. Klarar de inte av det får vi återkomma. Då har jag absolut ingen anledning att inte kräva till och med en ännu än . Jag förstår inte varför de borgerliga partierna, i alla fall m, fp och kd, fortsätter att framhärda med de innan vi har sett hur den förändrade lagstiftningen faktiskt fungerar. Könsneutrala författningar är en väldigt viktig förändring som vi behöver i lagstiftningen. Vi behöver egentligen se över all lagstiftning som vi har på området. Då gäller det inte bara , utan all lagstiftning ska göras könsneutral. Det ska vara en neutral lagstiftning som inte på något sätt pekar ut eller osynliggör olika familjesituationer. Framför allt handlar det om ett sätt att faktiskt uppvärdera barnen, oavsett vilka föräldrar de lever tillsammans med. Som lagstiftningen ser ut pekas vissa barns föräldrar ut. Då kan man tro att lagstiftningen i sig vill framhärda med att lyfta upp de föräldrarna framför andra föräldrar. Det är det som jag tycker är felaktigt. Vi har en reservation tillsammans med i den frågan. När det gäller utredning om faderskap, samma sak där, instämmer jag i det som sade tidigare. Det ska inte vara krångligt för personer som inte är gifta, till exempel sambopar, att få ett fastställande av faderskap. Det finns faktiskt möjligheter att förenkla det förfarandet. Det som är problematiskt är när man inte är överens, och då får man så klart vidta lite krångligare åtgärder, men som det ser ut ska det inte vara krångligare för föräldrar som inte är gifta än det är för de föräldrar som är gifta, för vilka faderskapspresumtionen gäller. Jag går över till frågan om adoption. Här skulle jag vilja fråga inte bara utan faktiskt också resten av utskottet: Hur kommer det sig egentligen att utskottet inte kan ställa upp på krav om att barn som kommer till genom assisterad befruktning eller barn som adopteras i lagstiftningen ska ha rätt att få veta sitt ursprung genom att man inför en sådan skyldighet för föräldrarna? Varför vill ni inte genomföra en sådan förändring? Den är ju absolut utifrån barnets bästa. Ett barn ska ha rätt att få kunskap om sitt ursprung oavsett om föräldrarna har lust att ge den informationen eller ej. vet vi att av de barn som kommer till genom assisterad befruktning och inte har kommit till genom celler från sina föräldrar, biologiskt sett, aldrig får reda på hur de har kommit till. Det här är ett exempel på att vi genom lagstiftningen inte ger barnen rätt utan att vi ger föräldrarna rätt att undanhålla sådan här information. Detsamma gäller barn som adopteras. Barn som adopteras som skiljer sig utseendemässigt från sina adoptivföräldrar får ju reda på sitt ursprung rätt snabbt, men de barn som adopteras av föräldrar som har ett utseende som liknar barnets får aldrig reda på sitt ursprung. Ett exempel är de så kallade Finlandsbarnen som adopterades . De får , vid föräldrarnas bortgång, senare, reda på att de faktiskt är adopterade, och det är ingen trevlig upplevelse för de här personerna. Slåss man för barnens bästa borde man alltså faktiskt stödja även den här frågan. Vad gäller adoptioner vill ju att även sambopar ska få lov att adoptera, vilket vi också har reserverat oss till förmån för. Slutligen, fru talman, vill jag tala om och assisterad befruktning. välkomnar den lagstiftning som har antagits tillbaka i tiden vad gäller partnerskap och adoption, nu senast när vi införde möjligheten för lesbiska att inseminera inom sjukvården. Vi vill ha lika regler för alla. Vi vill det. Vi tycker att det är viktigt. Det är beklämmande att fortsätter envisas med att lägga fram krav om att lagen om assisterad befruktning för lesbiska kvinnor ska avskaffas. Kom ihåg det här, kristdemokrater: hade ni en förkrossande majoritet i kammaren emot er, och förhoppningsvis blir det så även när vi ska votera i dagens ärende. Vad är det som gör att fortsätter blunda för verkligheten? säger ändå att om det inte var för alla barns bästa så skulle de inte göra det och att barnets intresse tas till vara i alla situationer. Men då pratar inte om alla barn, fru talman. vill gå vidare i frågan om assisterad befruktning för lesbiska kvinnor, och vi vill även att ensamstående kvinnor ska få lov att inseminera. Med det, fru talman, har jag överträtt min tid. Jag vill yrka bifall till reservationerna 11 och 14. 83 () replik: Jag måste först ställa en fråga till . När han talar om vikten av att de ensamkommande flyktingbarnen ska få en god man , väldigt snabbt, varför vågar man då inte sätta som tidsfrist? Vi vet mycket väl att god man inte är enkelt att få tag på hur som helst ute i kommunerna. Genom att vara tydliga med tiden kan vi medverka till att man kanske hittar andra organisatoriska möjligheter för att det snabbt ska kunna komma fram en god man till barnen. Ett barn som kommer hit måste väl ändå ha någon att ty sig till väldigt snabbt, någon som ser till barnets bästa. Det förvånar mig att , som talar varmt om barnens bästa och till flyktingbarnens bästa, inte ställer sig bakom tidsmarginalen . Det andra jag vill ta upp, fru talman, är lagen om insemination inom sjukvårdens område för lesbiska kvinnor. Även om vi här i parlamentet har en stor majoritet emot oss vågar vi stå fast vid det experterna har uttalat i olika sammanhang, nämligen att ett barn behöver både en mamma och en pappa under sin uppväxt, och vi tycker inte att man inom samhället ska bidra till att barnet inte har en chans att få en pappa under sina uppväxtår, som är så viktiga. Vi vågar stå emot denna lagstiftning. Därför kommer vi att fortsätta säga det här, såvida inget annat framkommer som gör att inte fadern behövs för ett barns liv. 84 () replik: Frågan om assisterad befruktning för lesbiska kvinnor handlar inte om att en far inte behövs. Det är just där som helt och hållet har missat att människor väljer att leva sitt liv på olika sätt. Lesbiska kvinnor väljer att leva tillsammans med andra kvinnor. En lesbisk kvinna gifter sig alltså med en annan kvinna. I den familjen finns det alltså per automatik ingen far, det finns ingen man. Men vi vet ändå att de här kvinnorna är fullt kapabla att föda ett barn, och på samma sätt gör kvinnor det. Kvinnor har åkt utomlands och har gjort det hemma år . Oavsett vad säger har lesbiska kvinnor i fött barn år ut och år in. Problemet med inställning i den här frågan är att de väljer att bortse från det och i stället talar om ett faderskap. Självfallet är pappor viktiga. Självfallet är fäder viktiga. Men det är inte det som den här frågan handlar om. Den här frågan handlar om de barn som kommer till, oavsett hur de kommer till. När de kommer till ska lagstiftningen ge dem det bästa möjliga skyddet och den bästa möjliga tryggheten. Det är det som det här förslaget handlar om. Vi tar inte ifrån några barn deras fäder. Det är inte det som det handlar om. Där har fått förslaget helt om bakfoten. Det vi gör är att vi synliggör olika familjeförhållanden och olika familjesituationer. Därmed ger vi barnen det klara godkännandet och den status som alla barn ska ha. Men gör inte det. Ni stämplar och demoniserar vissa barn och säger: Ni får inte ens existera. Vart tar de barnen vägen i ert så kallade barnens bästa? 85 () replik: När läser protokollet och analyserar sitt eget inlägg nu kommer han att se att det är solklart att man utgår ifrån ett vuxenperspektiv. Tanken är väl inte att vi ska lagstifta utifrån hur människor lever. Vi vet mycket väl att den här omvärlden och de här uppfattningarna finns, men det innebär fortfarande inte att vi, när vi ser på barnets bästa, vill tala om att samhället ska hjälpa till så att det blir barn som aldrig får en chans att växa upp med sin pappa. Pappan är viktig i varje barns liv, det är vår övertygelse, och samhället ska medverka till att pappan också får vara viktig för varje barn. Det gör vi när vi ser på översynen av vårdnadsregler och annat. Då tittar vi på hur barnet ska ha kontakt med sin pappa, hur vi ska ge möjligheter för barnet att få träffa sin pappa när föräldrarna går skilda vägar. Det är ni som reducerar bort barnets egen rättighet. Barnet har rättigheter till en pappa och en mamma medan ni talar om att vuxna människor har rätt att fixa de barn de vill. Men det handlar inte om det. Lagstiftaren ska se till hur vi önskar att samhället ska vara, och ska barnets behov sättas i första rummet. Det är därför vi säger nej till detta. Det måste man göra. Det måste finnas motkrafter när vi får en lagstyrning som inte stämmer överens med de behov som finns. 86 () replik: säger att pappan är viktig för alla barn, och jag kan instämma i att pappan är viktig för de barn som har en pappa. Det är vi helt överens om. Frågan är bara vad gör med alla de barn som inte har någon pappa. Problemet är att för sin diskussion, sin debatt och sin politik utifrån något som inte finns. , och tydligen även resten av , ser till att lösa de lagstiftningsproblem som uppstår när de barn som föds, och redan finns, inte har ett lagrum i lagstiftningen. Där kommer vi in. Vi vill ge de barnen samma status. Vi går inte in och säger att vuxna har rätt till det ena eller det andra. Vi lägger oss inte i vad vuxna människor gör, och vi lägger oss inte i på vilket sätt vuxna människor skaffar barn. Däremot har vi som lagstiftare ett ansvar att se till att de barn som föds i ska ha samma juridiskt rättsliga status när de växer upp. Om ett barn fötts och växt upp utan en aktiv pappa kan vi inte helt plötsligt hitta på att det barnet har en pappa och ska växa upp med honom. Det är det som det handlar om, , och det är det som är skillnaden. Vi pratar om helt olika saker, och för vår del är det ingen som helst tvekan. När vi pratar om barnets perspektiv och barnets parti handlar det om att lyfta fram de barn som föds, växer upp och lever i . Det är deras parti vi tar. Vi tar barnets parti, och då måste vi synliggöra alla barn, även dem som inte har en pappa eller en mamma. 87 (): Jag vill börja med att ta upp frågan om talerätt i mål om hävande av faderskap. Det är ett ärende som varit återkommande ända sedan jag kom in i 1998. Jag vill hävda att frågan är angelägen. Den är faktiskt mer angelägen både i ett barn- och ett föräldraperspektiv. Alltfler människor kräver att få veta sitt ursprung. Alltfler söker sina rötter och även sina arvingar. Barn från tidigare förhållanden och med nya partner är fler än tidigare, vilket medför att fler lever i ombildade familjer. Därmed kan många också få en stor överraskning efter en makes död. Om den situationen skulle uppstå att ett okänt barn, ett så kallat särkullbarn, dyker upp efter en makes död, och det finns starka skäl att tro att den uppdykande arvingen inte är ett biologiskt barn till den avlidne, har änkan inga rättigheter att pröva detta. Argumentet mot att utvidga talerätten har ofta varit att inget barn ska mista rätten till sin far. Det förslag som vi reservanter lagt fram syftar emellertid inte till att rasera några pappabarn-relationer. Skälet till att vi vill se över och utvidga talerätten är att man ska undersöka och utröna hur faderskap kan fastställas när det finns tvivel och starka skäl att tro att den uppdykande arvingen inte är ett biologiskt barn till den avlidne. Hur dagens faderskap fastställs får konsekvenser för arvingarna. Det finns en hel del att säga om detta. Att det kan ske på sannolika skäl innebär att där finns en stor osäkerhetsfaktor. Det kan också ske genom faderskapspresumtion, som är väldig vanligt, och det kan ske under faderskapsbekräftelse. Återigen vill jag understryka att syftet inte är att rasera någon pappabarn-relation, en relation där barnet växer upp med någon som de betraktar som sin pappa, utan det handlar om att sätta fokus på de barn som är okända. finns DNA-teknik att tillgå, vilket ju inte fanns . Därmed skulle man kunna undanröja just sannolikhetsbedömningarna liksom en del bedömningar som ansetts vara tillfredsställande. Med detta vill jag från vår sida yrka bifall till reservation 5. Jag vill från sida också yrka bifall till reservation 3 under punkt 2 som gäller god man för ensamkommande barn. När propositionen lades fram i hade en motion i detta ärende. Andemeningen är densamma som övriga reservanters. Vi hade föreslagit att en god man ska utses . Här diskuterar vi om det ska vara möjligt, eller . Vi ligger väldigt nära varandra. Jag vill dock säga att om man fastställer att det ska ske ger man därmed en signal till kommunerna från och från oss beslutsfattare om att ha beredskap inför de barn som kan komma. Jag vill även säga några ord angående godmanskap. Jag har läst motionerna till detta betänkande och tycker att det finns många bra förslag i dessa. Vi vet alla att utredningen blev klar , och den har därefter varit ute på remiss. Det är synd att regeringen inte kunnat komma med något förslag utan aviserar att det kommer först . Att vara god man och förvaltare är ett mycket speciellt uppdrag.