prot · GT0958 · 2006-01-19 00:00:00 — Vi anser också att kommunerna borde åläggas att erbjuda alla intresserade som så önskar en föräldrautbildning. Vi har även motionerat om att övergrepp, inte minst sexuella övergrepp, som barn blir utsatta för inte kan tolereras. Därför föreslår vi i en motion en särskild åtgärdsplan. Jag vill också påpeka att det är viktigt för barnets bästa att långsiktigt hållbara lösningar prioriteras. Rättigheter har ju litet värde om det inte i ett längre perspektiv finns så mycket att fördela. Därför är även ur det här perspektivet ett dubbelspår mellan och angeläget då det är nödvändigt för det svenska näringslivets utveckling både på kort och framför allt på lång sikt. Utan ett genomtänkt fungerande infrastruktursystem kommer vi även i vårt land att få svårt att leva upp till de internationella åtagandena. Neddragningar brukar alltid drabba barnen först. står självklart bakom samtliga sina reservationer och står självklart även fortfarande bakom kravet på att barnets rätt borde bli svensk lag. Men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservationerna 4 och 8. 12 (): En barnkonvention kommer inte av sig själv. Det var en lång process som ledde fram till att generalförsamling kunde anta konventionen om barnets rättigheter. Precis som nämndes tidigare var det , . Man skulle naturligtvis önska att vi hade kommit betydligt längre när det gäller implementeringen i , alltså hur genomsyrar frågor som rör barn och hur vi arbetar med dem. är det viktigt att komma ihåg att ingen annan konvention har fått så stort genomslag, inte minst internationellt. efter att undertecknat konventionen fick och jag var sin motion behandlad av dåvarande socialutskottet som avstyrkte dem. Vi föreslog båda ett tillkännagivande om att skulle godkänna konventionen. Avslaget var inte så dramatiskt som det kanske låter utan föranleddes av att det, som det står i betänkandet, är tillgodosett. Det betyder med andra ord att ställde sig bakom regeringens proposition och godkände, eller ratificerade, konventionen. Även om vi ibland förbluffas över okunnigheten på sina håll vet vi att detta är en konvention som det ofta hänvisas till i den allmänna debatten. Uttrycket barnets bästa måste anses allmänt känt. Det var emellertid först efter arbete som behovet av en strategi för genomförandet tydliggjordes, som frågade efter tidigare. En avgörande faktor för hur bestämmelser genomförs i alla delar av landet och på alla nivåer är vilka styr- och kontrollsystem som utvecklas, sade de. Staten måste ha styrinstrument och uppföljningssystem som säkerställer att alla barn i landet verkligen tillförsäkras sina rättigheter i enlighet med , sade den parlamentariska . Mot bakgrund av det lade statsrådet en proposition på bord med en strategi för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter i . skulle vara ett aktivt instrument och genomsyra allt statligt beslutsfattande som berör barn, föreslog regeringen. ställde sig bakom strategin i total enighet. Synpunkterna på regeringens sätt att lägga upp arbetet har egentligen på det sättet varit få. Den rent strategiska modellen har inte varit så omdiskuterad. Däremot finns det frågor med koppling till som har varit ständigt återkommande i olika former och med olika politiska förtecken. Jag tänker då på frågan om inkorporering av konventionen i svensk lag, om en barnbilaga, om hur vi ska få fart på kommunerna och några till. Det har egentligen inte varit några meningsskiljaktigheter i sak, mer när det gäller form eller tid, förutom hur ska synliggöras i lagstiftningen. Jag brukar alltid understryka att jag tycker att vi har en bra modell i där vi uppdaterar vår lagstiftning när det gäller barnet, dess rätt till skydd och att få sin åsikt lyssnad till. i är som ett barnahus. Vi bygger om och bygger till. Vartefter synen hos allmänheten eller den politiska debatten utvecklar kraven på barnets rätt modifierar vi, skärper eller tillför nytt innehåll i lagstiftningen. Så beslutade då att granska om regeringen och myndigheterna har följt den nationella strategin. Man beslutade sig också för att granska regeringens information till om utvecklingen. Det är bra. Det är precis den typ av information som vi behöver, såväl i socialutskottet som i som helhet, och som ska utföra. De har också lämnat ca 150 rapporter, tror jag att jag räknade till. Revisionen anser att regeringen bör utforma, som sagts här , mer precisa mål och krav för att skynda på arbetet med att förverkliga konventionen. Detta har redan påbörjats i regleringsbreven. Revisionen anser också att rapporteringen till bör förbättras. Detta får vi se ett första tecken på, förhoppningsvis, i den skrivelse som är planerad och som blir det första tillfället att komma med en ny form av rapport. Inte heller synpunkten att regeringen bör vidta åtgärder för att förbättra uppföljningen av utvecklingen på nivå är kontroversiell. har en central roll i implementeringsarbetet, och det blir extra tydligt när det gäller kommuner och landsting. Regeringen och vi socialdemokrater ser i stället som ett stöd i arbetet med att trycka på myndigheter, kommuner och landsting, precis som det uttrycktes behov av i den första strategin. Det här tillkännagivandet, som vi också står bakom, är bland annat föranlett av revisionens rapport men också av den motion som Moderata samlingspartiet har skrivit där det står: Det är således regeringen som skall garantera att alla offentliga myndigheter och organ inom sina ansvarsområden fullföljer de förpliktelser som har iklätt sig. Som jag sade är detta inga konstigheter utan stämmer nästan ordagrant med vad regeringen sade i den första strategin 1998: I regeringens ansvar ligger både att se till att statlig verksamhet bedrivs i enlighet med konventionen och att följa upp vad som händer på lokal nivå. Däremot, vill jag förtydliga, stämmer det mindre väl med den åsikt som Moderata samlingspartiet förfäktade för bara . Då ansåg att regeringens strategi präglades av ett myndighetsperspektiv. Då skrev man en motion med den rakt motsatta åsikten: Ändå är det dessa myndigheter och organisationer som enligt regeringens skrivelse ska tillgodose barnens behov av trygghet och uppfylla . Vi anser att regeringen har uppvärderat myndigheter och organisationer på bekostnad av det civila samhället. Denna omsvängning tycker jag dock är väldigt bra. Det betyder att vi nu gemensamt och med kraft kan trycka på våra myndigheter i detta arbete och se strategin som en modell för hur vi ska förändra vårt samhälle. Varje gång vi har hanterat strategin eller regeringens skrivelse har vi behandlat alla motioner på området barn, så även . Det är både bra och dåligt, tycker jag. Det är bra därför att vi får en samlad debatt om barn en barndag, som sade och dåligt därför att denna stora diversehandel med motioner ibland tar fokus från mer strategiska frågor om barnets rätt. Vi har tidigare här hört om reservationer om föräldrastöd, alkohol- och narkotikarelaterade fosterskador, förebyggande arbete kring utsatta barn, barn med missbrukande, kriminella eller psykiskt sjuka föräldrar, barn som utsatts för sexualbrott och ekonomiskt utsatta barn. Tiden medger inte att jag går in på alla dessa reservationer, men jag vill gärna säga detta: när jag lyssnade på inläggen här kändes det nästan jag tror också att sade det i ord som att det bara är ord och att ingenting händer. Jag kunde inte ta med mig allting som jag hade på bordet, men i socialutskottets betänkande står en hel del om det som faktiskt sker just nu områden där vi i enighet i utskottet och i kammaren har begärt insatser, områden där vi väntar på propositioner och områden där vi i andra funktioner i parlamentariska kommittéer har lagt fram förslag för att få förändringar som bättre ska gagna barnets rätt. Jag har läst i om forskare som har tittat närmare på arbetet med föräldragrupper i barnhälsovården: Går det verkligen att få de ekonomiskt utsatta familjerna att komma dit? Finns det ett sätt att träffas? Jag har läst departementets lista över aktuella barnfrågor och konstaterar att väldigt mycket är på gång. Vi kan se på rapport om insatserna för barn med missbrukande föräldrar, på Socionomen som tar upp alla insatser för barn och familjer i , på det material som har tagits fram för att hantera könsstympning, detta svåra område, eller på som har haft vårt uppdrag att titta på ungdomar och medier och vilken påverkan detta har när det gäller risken att utsättas för sexuella övergrepp. För den som lyssnar vill jag alltså bara understryka, fru talman, när jag nu slutar och i likhet med alla andra ställer mig bakom betänkandet och yrkar bifall till förslaget, att jag hoppas att vi kan vara överens om att vi i vårt land också gör en hel del insatser för barnets bästa. 13 () replik: Strategin är inte ifrågasatt, säger , och det tycker jag stämmer. Det har varit en 15-årig verkstad av enighet där man har famlat, delvis, men också kommit till en del konkreta saker som har fört det hela framåt. Som jag sade i mitt anförande finns det också en hel del att vara glad över. Bara attitydpåverkan tror jag har gjort oerhört mycket för att man i många sammanhang ska se barnets rätt först. Men jag vill ändå ha lite klarhet om detta med tillkännagivandet, , och reda ut det. Frågan är ju inte oviktig. Eftersom vi sitter med en socialdemokratisk regering är det inte oväsentligt vilken ton som sätts i när vi ska anta ett tillkännagivande. Har vi alla med på båten och verkligen kan trycka på att detta tillkännagivande är från vårt hjärta och våra njurar ger det naturligtvis ett annat intryck och avtryck i regeringens arbete och vidare för barnets bästa än om, som det ofta är, företrädarna för regeringspartiet, i detta fall Socialdemokraterna, säger att allt pågår, allt är egentligen i vardande och finns det inte i utförandekön så pågår det i alla fall en utredning om det. Därför skulle jag gärna vilja ha lite förstärkningsord från om att socialdemokraterna i verkligen står bakom vårt tillkännagivande till . 14 () replik: Det finns bara två olika svar man kan ge. Antingen yrkar man bifall eller avslag, och vi har också yrkat bifall. Det är ju ett enigt utskott som lägger fram detta tillkännagivande, och däri tycker jag att har fått sitt svar. Vad vi har velat understryka är att när det gäller dessa 150 olika rapporter som har kommit väljer de flesta utskott att lägga dem till handlingarna. Detta är ju en rapport för regeringen, för att markera och visa hur man ska arbeta. Som vi har fått rapporter om det har ju ställts interpellationer i kammaren kring detta har också arbetet med dessa frågor påbörjats, och så ska det ju gå till. Men vi står helt bakom tillkännagivandet och menar att vi nu ska få se en annan typ av rapport när den nya skrivelsen kommer. 15 () replik: Det är naturligtvis helt rätt att det bara finns ett ja eller ett nej till ett tillkännagivande. Men det som föranleder misstanken är ju det särskilda yttrande från Socialdemokraterna som finns i betänkandet där man säger att allting i och för sig pågår men att man ändå säger ja alltså underförstått att tillkännagivandet egentligen inte skulle ha behövts, enligt er mening, därför att regeringen ändå håller på och harvar så gott den kan. Det är bra om vi får det förtydligandet att vi behöver den här påtryckningen. Vi behöver dela ut den här tydliga arbetsordern som en pekpinne till regeringen att tillkännagivandet om mer precisa mål är viktigt för att också komma till skott med en tydligare redovisning. Beträffande allting klart, som man kan få intryck av när man hör på i huvudanförandet, vill jag ändå ställa de frågor som jag tog upp i ett meningsutbyte med angående graviditeten som alkoholfri zon. talade vi med varandra om att regeringen inte lägger fram förslag. Då aviserade att det kommer en alkohol- och narkotikahandlingsplan. Den har vi nu sett, och vi ska under vårens lopp behandla den i annan ordning. Men inte heller i den kommer faktiskt några konkreta förslag om att bygga ut och vara betydligt tuffare och offensivare när det gäller att informera gravida om riskerna med alkohol. Det finns över huvud taget inte ens en bisats om att man kanske skulle våga sig på tvångsinstrument för att rädda ytterligare ett antal barn. Kan säga någonting om att positionerna flyttats fram här, eller betraktas även det här området som allting klart från regeringens sida? 16 () replik: Jag vänder mig lite mot uttrycket harvandet. Jag tycker att vi ska komma ifrån det. Vi försöker gå till beslut, agera och föra saker vidare. När det sedan gäller det särskilda yttrandet håller jag faktiskt inte räkning på hur många särskilda yttranden som har lämnat till betänkanden genom tiderna, men jag tror mig aldrig i någon debatt särskilt ha tagit upp varför man har avgett yttrandet. Vi brukar låta partierna anmäla detta på sammanträdet. Det är någonting som man får göra utifrån ställningstaganden som man har gjort. Man kan ha väckt motioner tidigare. Det kan bygga på andra uppfattningar. Vi har också velat markera, för det tyckte vi var viktigt, att som flera partier i utskottet har begärt att vi ska trycka på regeringen för att det också ska finnas en friare roll för exempelvis , som vi har debatterat i denna kammare, har jag fått försvara linjerna när det gäller som myndighet och utveckla att det också ska finnas en friare roll. När vi nu styr upp det här och ger raka myndighetsorder försvinner naturligtvis också mer av det egna handlingsutrymme som tidigare fanns. I alkoholhandlingsplanen, , finns särskilda pengar för utbildning av dem som arbetar i primärvården för att de ska finna en bra modell för att tala med sina patienter om alkoholanvändningen. 17 () replik: Ord och handling tog jag upp och det gjorde du också, , i ditt anförande. Jag kan ju se att det står väldigt många ord i betänkandet om vad ni gör. Det känns säkert bra att det är mycket på gång. Men vad jag saknar är implementerandet ute i samhället. Det står mängder av ord om saker som ni ska göra, som ni har tänkt göra och som ni förbereder. Men handlingen har inte skett ute i samhället. Det har inte implementerats där. Jag vill fråga dig, : Tycker du att implementeringen ute i samhället sker på rätt sätt, att allt det ni säger att ni vill göra verkligen sker? Varför sker inte resultatåterföringen tillbaka till , som revisionen nu har kritiserat er för? 18 () replik: Kritiken från revisionen handlar ju om på vilket sätt vi kan rapportera. Där har man påpekat att om vi har en tydligare målbeskrivning går det lättare att mäta. Det är genomgripande så när vi talar om hur vi följer upp i revision. Det tycker vi är väldigt bra. Om man tittar på strategin genom de här åren, på skärpningen av strategin och på de olika rapporterna ser man att behovet av att kunna vara så tydlig som möjligt återkommer. Vilka kommuner har gjort det, hur har man agerat i den frågan, precis som säger och som vi också försöker följa upp i utskottet. Hur arbetar man med de olika sakerna? En regering regerar via sina myndigheter. Så är ju vår konstitution. Det regeringen kan göra för att följa upp de beslut som fattar, eller hur man kan leda vidare förslag som kommer från parlamentariska kommittéer, är ju att ge uppdrag till sina myndigheter. fungerar det bra, ibland fungerar det mindre bra. En sak som vi hade hoppats på att få behandla var frågan om att titta igenom det beslut vi fattade om omskärelse av pojkar exempelvis. Där gav regeringen, precis som vi önskade, ett uppdrag till att granska hur det hade varit och fick en rapport som regeringen inte kunde använda, vilket också föranlett att vi inte har kunnat agera på ett sätt som vi annars kan göra. Det kan man naturligtvis kritisera regeringen för på ett sätt, därför att vi skulle ha haft rapporten tidigare, men det är ju myndigheterna som har uppgiften att lägga fram det materialet. Det blir lite dubbelt. Jag hoppas att vi ska kunna skärpa upp det med de förslag som nu kommer att anta. 19 () replik: Det är precis som alltid, nu ska det ske. Det är väl lite grann det som jag vänder mig mot. Jag kan ta ett konkret exempel, barn till missbrukande föräldrar. Den frågan har jag engagerat mig mycket i. Jag kan inte riktigt förstå att vi inte gör mer kraftfulla insatser där. har vi i bara drygt 70 av landets 280 kommuner någon typ av verksamhet för de här barnen. Det görs nästan ingenting. Jag har inte hört något. Jag har haft den här frågan uppe här i kammaren. Det görs väldigt lite. Vad kan vi hjälpa de här barnen med? Vad kan ni göra just nu i när ert parti är i regeringsställning? 20 () replik: Det är lite grann två olika frågor som ställer. Den ena är mer den strategiska, hur ska vi se till att blir synlig ute i arbetet? Då tror jag inte att man kan ta ett område och säga att nu ska vi genomsyra just det. Det måste vara mer som grenar på trädet, att få ut funktionen, att det här tänket ska finnas, att lagstiftningen ska styra upp det. Den andra frågan är mer sakinriktad på barn med missbrukande föräldrar. Det är mycket bredare. Om man tittar på den lilla rapport som har tagit fram, som jag tycker är väldigt bra i sin enkelhet om vi nu ska belysa den fråga som så ofta tar upp, ser vi att de tittar närmare på vilka kommuner det är som har tagit fram grupper till stöd för de här barnen. Bara genom den kan man se att inte alla har gjort det. Då är en viktig fråga, som säger: Ska säga att alla kommuner ska göra det här? 21 () replik: Jag hade förstås med mig rapporten från . har funderingar på att har varit kritiska mot att regeringen har kramat myndigheterna så mycket och att vi har pratat om vikten av det civila samhället. Av den här rapporten framgår det att av 88 myndigheter som är granskare av är det en enda som har gjort det man ska göra. Då är det väl ganska enkelt att hålla med om att det inte går att bara lita på att myndigheter ska ta över och göra allt som krävs. Det gör de uppenbarligen inte. Jag skulle vilja fråga om är nöjd med resultatet. Regeringen ska via sina regleringsbrev tala om hur man har tänkt sig att myndigheterna ska arbeta. Det framgår här att i de regleringsbrev som regeringen har skrivit till 49 myndigheter finns ordet barn över huvud taget inte nämnt i hälften av dem. Det här gäller i hälften av de regleringsbrev som regeringen ger till myndigheterna. har inte några uttryckliga krav på att beakta barnperspektivet. har det inte. Är nöjd med detta? 22 () replik: Nej, det är vi inte. Det är därför som jag har sagt och jag upprepar det igen att vi är med på tillkännagivandet. Vi tycker att det är bra att vi får tydligare signaler till myndigheterna. Jag vill understryka att det är via myndigheterna som regeringen kan styra. Det har visat sig nu att den strategi som helt enigt stod bakom, och som vi enigt följde upp, att sättet att formulera sig, där gavs i uppgift att vara den som kommunicerade med kommuner och landsting, inte har räckt till. Vi kan inte vara nöjda med resultaten. Vi måste vara tydligare, och vi måste hitta en annan modell. Jag kan också fundera i nästa steg. Det finns alltfler tydliga krav från partiernas sida om vad som kan krävas av kommuner och landsting. Vad leder det till i förlängningen? Det måste vi fundera över när det gäller kommunalt självstyre och hur vi ska få implementeringen att fungera. När det gäller att ta ansvar för barn är naturligtvis ordet barn viktigt. Vi kan naturligtvis skoja över det. Jag tror att det var på skolområdet som det fanns exempel på att ordet inte fanns med. kan jag förstå när myndigheten säger att det är något självklart eftersom det är barnen man arbetar med. Men just den typen av påpekanden som kan komma fram i en revisionsrapport är bra när vi ska formulera hur vi ska gå vidare och göra det bättre. 23 () replik: Något som är väl så viktigt i det här resonemanget är vad de som är satta att leda myndigheten visar. Det är fråga om att de som är satta att leda myndigheten, det vill säga regeringen, inte visar i ord och handling att detta är viktigt genom att använda ordet barn i regleringsbrevet eller genom att, som revisionen visar på ett annat ställe, i propositioner till inte ta upp barnperspektivet i tillräcklig grad. Det redovisas här att man har granskat 83 propositioner inom Finans-, Justitie-, Social- och Utbildningsdepartementen. bedömde att 21 propositioner rör barn. Var tredje innehöll ett barnperspektiv. Två tredjedelar gjorde det inte. Då är det inte myndigheten utan regeringen som lägger fram de propositionerna. Det är inte bra. Det kan inte vara nöjd med. 24 () replik: Jag kan konstatera att när det gäller den strategi vi har haft för att arbeta för en utveckling av och de modeller vi har stått bakom har det också handlat om att, som jag nämnde tidigare, stimulera till olika former av synsätt. Ett exempel i raden var när regeringen bjöd in myndigheter, landstingsföreträdare på den politiska sidan och personal i vården för att diskutera hur det kan blir ett bättre barnperspektiv, hur barnet möts i vården. Det är ett exempel på implementeringen av som inte bara handlar om vad det står i vissa dokument. Det handlar också om att mötas, att kommunicera, att resonera om hur det görs. Även om jag med all tydlighet i världen kan säga att det här är bra är inte detta en ensam åtgärd. Det är också tydligt i den första strategin att det måste handla om information och kommunikation på olika sätt. Ett bra exempel på det är också de kommuner som har gått in i ett partnersamarbete för att gemensamt sätta sig ned och resonera om vad de kan göra och samverka om för att få ett bättre barnperspektiv i arbetet, för att hitta bra modeller att jobba med inte statligt styrda. Kommunerna går samman och jobbar själva fram modeller till gagn för andra kommuner. Låt oss inte stirra oss blinda på att det är nu med den nya modellen, med andra direktiv till myndigheterna, som hela implementeringsarbetet kommer att skötas. Det kommer också att fortsätta på många andra sätt. 25 () replik: Repliker kan vara olika. Jag måste ändå få reflektera över att det är ytterst sällan jag har varit med om att ett parti som står bakom ett tillkännagivande plötsligt ska stå till svars för detta. Men repliker är olika. Jag förutsätter att både och jag är glada över att vi har en riksrevision som visar på brister. Vi stod båda bakom att inrätta . Där är vi eniga. Jag begärde replik eftersom började sitt anförande med att säga att ska genomsyra alla frågor som rör barn. I är vi så naiva att vi tycker att nästan alla frågor som rör människor berör barn. Det kan till exempel vara fråga om att asfaltera en gata. Ja, barn cyklar. Är det bra? Kommer det att underlätta? Minskar trafikdöden bland barn? Just att vi tycker att bredden är så stor gör att vi gärna vill ha en barnbilaga till budgeten. Det vill vi gärna ha bland annat utifrån det redovisade, nämligen att man inte tror att till exempel trafikfrågor kräver en sådan genomlysning. En barnbilaga ska analysera varje beslut som ska fattas. Ett beslut om att bygga motorvägar är kanske bra. Eller så undandras pengar från den gemensamma kollektivtrafiken som barn använder. Det gäller den typen av analys. Men tyvärr har regeringen här är det socialdemokratiska partiet vi har nöjet att samtala med tackat nej till detta. Delar inte uppfattningen att alla mänskliga frågor också är barns frågor? 26 () replik: Vi brukar säga att om vi ska göra ett samhälle bra ska det göras barnbra. Då blir det bra för alla. Det stämmer väl överens med det vill understryka. När det gäller att föra fram barnkonsekvensfrågan, barnbilagan, vad som satsas ekonomiskt för barn respektive konsekvenserna har vi velat få det dithän att vi ska föra fram det när vi gör något nytt. När vi utreder förändringar i lagstiftningen, när vi vill förändra saker, ska vi utreda vad det får för konsekvenser för barn. Hur kan vi se till att det här också utformas på ett sådant sätt att det sker, som vi ofta har talat om, för barnets bästa? Jag brukar numera alltid understryka att det inte räcker att vi bara talar om barnets bästa. måste ta nästa steg.