prot · GT0960 · 2006-01-24 00:00:00 — Jag träffade psykologer och läkare, och jag träffade just ingen som tyckte att det var detta som behövdes. Det kan vara till skada att tvinga den unge i en sådan situation, och nackdelarna överväger fördelarna. Sedan är det inte så enkelt att allt är svart eller vitt. Utan det krävs naturligtvis en avvägning i varje enskilt fall. Men de experter som jag träffade när jag arbetade som advokat var väldigt entydiga med att nackdelarna övervägde. Det tycker jag att man ska ha en viss respekt för även om vi i vår roll, jag som tidigare advokat och som advokat , träffar många personer som har hamnat i dessa situationer. 22 (): Jag läste utskriften från debatten , och har en förkärlek för att kalla mig för advokat i den här rollen. Jag försökte redan då förklara att min roll nu är att jag är riksdagsledamot för och brinner för den här frågan. Jag tvivlar inte, , på att du också brinner för detta och har ett engagemang. Hade jag tvivlat på det hade det varit fullständigt meningslöst att stå här och diskutera. Då hade jag ägnat åt någonting helt annat. Jag tror att du har ett engagemang. Men jag tror också att du kan göra så mycket mer. Det händer ju ingenting. kommer ju en proposition, och vi får väl se vad som kommer ut av den. Vi är inte experter, säger . Nej, man kan ju inte vara expert på allting. Apropå de experter som hänvisade till, tittade jag också på den förra debatten. Jag ska läsa upp vad han sade och kommer sedan med frågan: Vad är det för experter han pratar om? Förra gången sade så här: När det gäller drogtest på barn handlar det om en svår avvägning. Allting är ju svårt. Hade det varit enkelt kunde ju någon annan ha tagit hand om det. Då behövde inte du och jag ägna tid åt det. Vidare sade så här: Det här har prövats tidigare. Det har bedömts av människor som har skyhögt bättre kunskap om detta än vad både och jag har, nämligen psykologer, läkare och andra. Då undrar jag vad det är för psykologer, läkare och andra som är underlaget för att , i alla fall fram till , inte vill lyssna på förslaget att förhindra det här livslånga lidandet. Vad är det för experter? Jag försökte få fram detta och tog naturligtvis del av det här betänkandet. som jag har varit här i har jag lärt mig att man kan gå till någon som heter , alltså , och titta på detta. Vad är det för experter som pratade om i den förra interpellationsdebatten och han pratar om dem nu också som han har träffat i sitt tidigare liv och som är sådana motståndare till detta lilla ingrepp, ett blodprov eller ett urinprov, i stället för det livslånga lidandet? Jag skulle gärna vilja veta det. Jag vill gärna veta vad det är för mängd experter, läkare, psykologer och andra, som skulle säga att det är ett mycket större ingrepp att ta ett litet urinprov än att tvångsomhänderta de här ungdomarna när de har ramlat ned i gyttjan. Jag skulle vilja veta detta. Som en liten parentes i detta kan jag säga att efter den debatt som vi hade var sjuksköterskor, poliser och andra mer vanliga människor, om jag uttrycker mig så, i kontakt med mig och sade: Försök att få regeringen att förstå att ett tidigt ingripande är bättre än att göra det när det är för sent! Så, , vad är det för mängd experter som säger att det är värre att ta ett litet urinprov eller ett litet blodprov nu än att vänta tills det är för sent? 23 Justitieminister (): Som sagt, jag träffade många, men är det . Då var man väldigt entydig. Sedan är ju inte det här fråga på något sätt. Den här frågan har varit uppe på många bord tidigare. gjorde en bedömning av den och kom fram till att nackdelarna övervägde. kom fram till samma sak. Men eftersom frågar efter de uppgifter som jag nu nämner, kan jag berätta att jag besökte , och de var entydiga. Fördelarna med tvångsåtgärder när det gäller barn överväger inte. Man var tvärtom väldigt kritisk till det. Man berättade på att skolor ringer och säger: har den här personen skolkat. Vi vill gärna att ni tvingar honom att göra drogtest. Man berättade på att obligatoriska drogtest kan stöta bort den unga personen i en sådan situation. Man berättade på att 1314-åringar kanske provar narkotika, men ska man sätta in tvångsåtgärder på det här sättet kan det leda till att de faktiskt visar upp negativa resultat. Detta leder till att det blir färre ingripanden därför att man har hängt upp sig så mycket på just dessa tvångsåtgärder. Och kan väl ändå inte vara helt obekant för . Och sade de detta , tror jag att de står för samma uppgift . Men vi ska ändå vara ödmjuka. Jag har sagt att vi måste hålla den här frågan levande. Jag håller fullständigt med om att skulle det visa sig på annat sätt att fördelarna överväger och att man, framför allt ur ungdomarnas synvinkel, tjänar på detta, är det naturligtvis av största intresse för mig och andra som litar på de personer som arbetar med och träffar ungdomar . Vi får se när detta ska presenteras och det blir en lagrådsremiss . Diskussionen är ju redan i full gång. Då kommer vi att se hur vi ska kunna gå vidare med den här och andra frågor för att kunna förbättra situationen för de unga. 24 (): Ödmjukhet är ju ett vackert mål som vi försöker leva upp till men som alla kanske inte alltid uppnår. Jag vet naturligtvis vad är. Det vet ju också. Det var intressant att nu äntligen ha fått uppgift på i alla fall en av alla dessa experter som du hänvisade till tidigare. Jag ska följa den här propositionen mycket noga när den kommer och se hur den ser ut. säger att det här inte är min fråga. Nej, det är säker flera som har varit inne på den, på samma sätt som det säkert har funderats på detta långt innan du blev justitieminister. Men vi måste gå på de frågor som vi tycker är viktiga och som vi själva brinner för, som jag sade tidigare. Jag har fått en väldig massa reaktioner efter den förra debatten som gör att jag med ännu större kraft, fru talman, om det går, kommer att följa den här propositionen och se var vi landar. Jag har fortfarande svårt att förstå hur man kan låta bli att ta hand om dessa unga människor. Det finns säkert de som reagerar på det sätt som säger, men det finns säkert många, vågar jag påstå, som i förlängningen kommer att vara mycket tacksamma för att någon ville göra någonting åt det när man upptäckte det. Jag kan hota med att jag kommer att fortsätta med den här följetongen tills jag känner att vi har fått detta i hamn på det sätt som ändå är poängen med det, nämligen att rädda så många unga människor som möjligt från ett drogberoende. 25 Justitieminister (): Den här frågan handlar om en enskild sak. Det är inte den som är avgörande. Jag tror inte att vare sig eller någon annan tror att det bara är den som betyder något. Det är alldeles fel att säga att det inte har gjorts någonting. Vi har satsat hundratals miljoner för att se till att allt färre barn och ungdomar använder narkotika. Och det har lyckats. Vi har fått ned narkotikabruket. Vi har bland de lägsta, kanske de allra lägsta siffrorna av alla stater i EU. Vi har fått en minskning på av ungdomars narkotikaanvändande. Detta har gjorts därför att den socialdemokratiska regeringen tillsammans med samarbetspartierna har satsat alla de här pengarna på just den frågan, eftersom den är angelägen, nämligen att barn och ungdomar ska minska sitt narkotikaanvändande. Som sagt: Vi kommer att fortsätta bedriva det här arbetet, och vi kommer alltid att göra det för det som är det verkliga ändamålet, nämligen att se till att allt färre barn och ungdomar använder narkotika. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2005/06:199 om slutna och öppna kriminalvårdsanstalter 26 Justitieminister (): har frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka antalet frigivningsförberedande platser på de öppna utslussningsanstalterna. En liknande fråga besvarades av mig . Jag delar bedömning att det är av väsentlig betydelse att kriminalvården utnyttjar anstaltsbeståndet på så sätt att fler intagna får möjlighet att som ett led i utslussningen placeras i öppen anstalt. Regeringen har mot denna bakgrund uppdragit åt kriminalvården att i arbetet med att förbättra förberedelserna för de intagnas frigivning särskilt identifiera och undanröja hinder för den stegvisa utslussningen, så att intagna inte är placerade mer slutet än vad som är säkerhetsmässigt motiverat. Regeringen har vidtagit en rad viktiga åtgärder på kriminalvårdens område för att förbättra det frigivningsförberedande arbetet, till exempel genom införandet av utslussning med elektronisk kontroll. Tanken att ännu fler ska bli föremål för frigivningsförberedande åtgärder utgör också en viktig del av förslag till en ny kriminalvårdslag som överlämnades till regeringen . Regeringen har för avsikt att lämna förslag i denna del. Avslutningsvis vill jag säga att det är kriminalvården som beslutar i frågor om anstalternas lokalisering. Detta arbete kräver en avvägning mellan flera faktorer som klienternas behov, samhällsskyddet och en effektivt bedriven verksamhet. Jag är övertygad om att kriminalvården hanterar dessa frågor på ett ansvarsfullt sätt så att detta i förlängningen leder till en förbättrad verksamhet. 27 (): Jag tackar justitieministern så mycket för svaret. Det är mycket tillfredsställande ord som svaret innehåller, och det innebär också att vi i mångt och mycket, till den alldeles övervägande delen egentligen, är helt överens. Men något svar på den direkta frågan i interpellationen gav inte justitieministern. Jag är fullt medveten om att justitieministern inte beslutar om anstalters placeringar i det här landet, men låt mig ändå lite kort berätta om anstalten Singeshult, som är utgångspunkten för det här ärendet. Där finns 45 platser. Det är en gammal anstalt som lades ned och som togs till användning igen . Jag har besökt anstalten två gånger och har kunnat konstatera att det bedrivs en väldigt bra verksamhet där. Anstalten är tyvärr överbelagd, precis som det är på slutna anstalter, med några intagna, men sysselsättningen är bra med verkstad och lite skogsarbete för ett gäng, man sköter sin egen matlagning och städning allt sådant som jag vet att justitieministern och jag är överens om. Man har också en bra verksamhet när det gäller att ta emot anhöriga i en särskild lägenhet, och man har verksamhet för att speciellt bevaka det här med intagnas barn och den problematiken. När man ser en sådan verksamhet blir man naturligtvis lite bekymrad när man får höra att det finns de som vill lägga ned den, och så börjar man fundera och se vad alternativen är. Då är det egentligen det geografiska avståndet som är det stora bekymret. De intagna som finns där är nästan uteslutande från närområdet inom . De kommer från södra och mellersta , västra och norra . De har möjligheter att åka hem på sina permissioner, och det är ganska lätt för deras anhöriga att komma till anstalten på besök. Om det nu blir verklighet att man lägger ned de här anstalterna och de inte ersätts av någon annan anstalt inom det här området kommer, enligt vad vi kan förstå när vi tittar på detta, de här internerna sannolikt att placeras på anstalt i , och då blir avståndet faktiskt en fråga som blir besvärande för arbetet med utslussningen. Det finns visserligen en anstalt nere i , men den är väl belagd. Det finns också en öppen anstalt i Boråstrakten, men den är belagd med speciella klienter. Vad vi förstår av personalen kommer det att bli . Det som gjorde mig mest fundersam är att personalen inte har fått något annat skäl angivet än kostnadsskäl. Då handlar det inte om att det är speciellt dyrt med den här anstalten, utan det är i stället så att kriminalvården behöver pengarna för att utöka antalet slutna anstalter. Det är därför jag ställde frågan på det sätt jag gjorde. Enligt min uppfattning är det så här: Om vi ökar antalet intagna totalt, och speciellt på slutna anstalter, så måste det rimligtvis öka antalet utslussningsfall också. Då behöver vi de öppna anstalterna, och enligt min uppfattning behöver de alltså ligga väldigt nära de hemorter dit de intagna ska komma efter sin frigivning. Jag skulle alltså vilja att justitieministern preciserade detta att det behövs anstalter som har en geografisk närhet till de intagnas hemorter. 28 (): Jag vill anknyta lite till det slutade med. Vi har alltfler människor som döms till långvariga fängelsestraff. De allra flesta av dem har en sak gemensamt, och det är att man förr eller senare kommer att lämna de slutna anstalter där man till en början tas in. Vi är också alla medvetna och övertygade om att justitieministern håller med om detta: Att vara intagen på en sluten anstalt och vara det innebär att man i stor utsträckning tappar kontakten med samhället utanför fängelset. Man tappar kontakten med det som är normalt, dagligt liv i den mån man har haft den kontakten . Det handlar ju ofta om människor som har en lång karriär i brottslighet bakom sig. Mot bakgrund av att vi nu har fler personer som sitter av långvariga fängelsestraff och att de förr eller senare kommer ut är det också viktigt att utslussningen av dessa människor till samhället sker på ett så bra sätt som möjligt. Det här är ju en vinst för alla. Det är en vinst för den dömde och för hans nära och anhöriga därför att det ger en större möjlighet och chans till att bryta med kriminalitet och brottslighet och börja leva ett liv som en god samhällsmedborgare. Det är en vinst för de människor som slipper bli brottsoffer, därför att kriminalvården har lyckats med en av sina mest viktiga uppgifter, nämligen att se till att människor inte längre hemfaller till ett brottsligt beteende. Jag tycker att man alltför sällan, när man talar om att återanpassa brottslingar, lyfter fram det perspektivet. Det är viktigt för de människor som slipper bli utsatta för brott. Det är också en vinst för samhället som sådant, därför att vi vet ju om att personer som bedriver brottslig verksamhet på en rad olika sätt kostar mycket. Man kostar i lidande, man kostar i arbete, man kostar i pengar. har man inom kriminalvården, när det gäller att slussa människor från slutna anstalter och relativt långa fängelsestraff och låta dem gå vidare till öppna anstalter, tillämpat närhetsprincipen. Det är viktigt för den intagne, det är viktigt för den intagnes familj, och det är viktigt för det samhälle som man kommer att leva i efter det att man har frigivits, att man gradvis återanpassas till samhället på ett bra sätt. Då är närhetsprincipen en viktig del. Därför vill jag ställa i princip samma fråga som har gjort: Kommer det att bli fler platser på öppna anstalter , och är det på det sättet att när man tittar på lokaliseringen av de här platserna närhetsprincipen kommer att gälla? 29 Justitieminister (): Det är inte så ofta vi har interpellationsdebatter där vi kan vara helt överens i sak. Allt det som sades kan jag hålla med om. Som jag också sade framgår det av uppdraget till myndigheterna att man ska arbeta med överföring från slutna till öppna anstalter. Så långt är vi helt överens. Sedan är det frågan. Om vi går in på frågor om ett enskilt fängelse, som Singeshult, så kan jag ha personliga åsikter om det, men precis som herrarna vet har jag ingen rätt att tala om huruvida den ska fortsätta sin verksamhet eller om man ska välja något annat. Och det vet jag att ni känner till. Det kan ju förstås vara så att det är lokala intressen som trycker på, och att herrarna är mycket väl medvetna om att jag inte kan ge något svar, men att man kan dra vissa fördelar av att jag inte kan göra det. Oavsett vilket kan jag säga att vi är helt överens om hur viktigt det är med återanpassning, att gå från slutna till öppna anstalter. Jag är övertygad om att vi är helt överens om att detta inte är en fråga som ska avgöras av justitieministern i plenisal. Det ska vi respektera. 30 (): Det vore oärligt att inte medge att justitieministern har rätt i att man blir påverkad av det som händer i ens närhet. Det blir alla riksdagsledamöter, och jag tycker att det faktiskt är en skyldighet som vi har gentemot våra väljare. Sedan är vi medvetna om att man inte i ska besluta om de här frågorna, men tar vi ändå upp den principiella frågan. Vi ser att kriminalvården just nu lyckas bra när det gäller de slutna anstalterna. Vi är alla glada över att vi inte har dagliga rymningar, utan att folk som ska sitta inne också gör det. ser vi att utslussningsverksamheten inte följs upp, utan det finns risk för att folk kommer att få sitta på en sluten anstalt och därifrån bli tvungen att gå ut i friheten. Jag kan berätta vad personalen sade om en person som kom från Tidaholmsfängelset. Varje gång han gick till en dörr stannade han och väntade på att någon skulle låsa upp den. Så skadad var han av sin långa vistelse på fängelset. Han behövde naturligtvis på en öppen anstalt. Många sitter kanske där. Vi är alltså överens i denna fråga. Vi fick för inte så länge sedan ett pressmeddelande från om att man vill ha mer frigång. Det tycker jag är precis rätt väg att gå. Vi ska naturligtvis ge dessa människor alla möjligheter till att komma in i samhället igen, och det är då vi kommer in på frågan om närheten och om de anstalter som vi behöver ha runtom i landet. Vi behöver inte några stora öppna anstalter. De slutna anstalterna bör säkert vara stora av flera olika skäl, men de öppna anstalterna kan vara betydligt mindre. Jag hade hoppats att i denna debatt få medhåll av justitieministern om att vi behöver lite mindre, öppna anstalter väl utspridda i landet. 31 (): Som den minnesgode åhöraren säkert kan erinra sig är jag den ende som i denna interpellationsdebatt inte nämnt någon enskild anstalt vid namn. Det har jag inte heller för avsikt att göra. Jag måste dock i ärlighetens namn säga att även jag i viss mån kan stå under inflytande av lokala intressen. Jag vidhåller emellertid min principiella fråga, nämligen om det behövs fler platser på de öppna anstalterna där man kan hjälpa till att efter långvarig vistelse slussa ut människor till ett liv där de förhoppningsvis förmår bryta med kriminaliteten. Också jag tror att vi alla är överens om att man inte kan gå direkt från ett långvarigt fängelsestraff, som i princip helt tillbringats på en sluten anstalt, och tro att det blir bra om man släpps ut i samhället utan tillräckligt stöd. Jag vill även höra från justitieministern om de mer principiella inställningarna när det gäller närhetsprincipen och var de öppna anstalterna ska vara lokaliserade. Ska det, i de flesta fall, vara möjligt för den som är intagen att ha en tillfredsställande nära kontakt med det samhälle och de anhöriga som man , när man lämnar fängelsets murar bakom sig, kommer att bo i och leva tillsammans med? 32 Justitieminister (): Jag är fullt medveten om att vi påverkas. Det vore mycket märkligt annars; det vore rent omänskligt. Jag hoppas dock att interpellanterna visar respekt i den fortsatta diskussionen om det enskilda fängelset och upplyser de berörda om att detta inte är en fråga för justitieministern utan för . Där är ju partierna representerade och kan driva dessa frågor. Låt mig också säga att jag tror att Socialdemokraterna och är överens i dessa frågor. Jag tror att ni har större problem med ert samarbetsparti . Vi har gjort saker och vi går i samma riktning. Det gäller naturligtvis att förbereda en person som sitter i fängelse att komma ut. Vi har bland annat använt intensivövervakning, och där kan vi se resultat. Vi hade 45 personer , vilket mer än fördubblats till . Det förslag som vi nu lägger fram med tydliga incitament, men också hårdare konsekvenser för dem som missköter sig, går precis i den riktningen. Självklart ligger det också i linje med det uppdrag vi ger till kriminalvården att vi ska gå från slutna till öppna anstalter. Där är närhetsprincipen en av flera viktiga principer. Jag tror alltså inte att det finns någon skillnad i de här frågorna. Vi har många andra frågor där vi inte är överens, men här tror jag inte att vi skiljer oss åt. 33 (): Jag tackar justitieministern för detta. Jag följer arbetet i justitieutskottet, och också lite grann vad som händer i , och kan naturligtvis hålla med om att och Socialdemokraterna är överens i många delar. I denna debatt är vi synnerligen överens, och fastän vi inte explicit får det uttalande av justitieministern som vi vill ha tror jag mig ändå kunna dra slutsatsen att justitieministern delar vår uppfattning att närhetsprincipen är oerhört viktig. Dessutom tror jag att vi kan räkna med att tar del av den här debatten och kanske till och med tar hänsyn till vad vi har sagt. Det är i varje fall min förhoppning. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2005/06:181 om könskvotering till bolagsstyrelser 34 Justitieminister (): har frågat statsrådet dels om han avser att lägga fram ett lagförslag om tvingande kvotering av personer av det underrepresenterade könet till bolagsstyrelser och om han i sådant fall avser att inkludera en bestämmelse om tvångslikvidation för de företag som inte når målet, dels om han avser att undanta vissa statligt och kommunalt ägda bolag från kvotering, dels vilka övriga åtgärder han tänker vidta för att bidra till jämställdhet i näringslivet. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Regeringen har arbetat för att påskynda utvecklingen mot en jämställd könsfördelning i näringslivet. Trots detta går utvecklingen alldeles för långsamt. Det gäller nu för näringslivet att med all kraft fortsätta arbetet med att få till stånd en förändring. Ett steg i rätt riktning är att den nya koden för svensk bolagsstyrning, som förvaltas av näringslivet, föreskriver att en jämn könsfördelning i bolagens styrelser ska eftersträvas. Om näringslivets egna åtgärder visar sig vara otillräckliga finns det dock anledning att överväga lagstiftningsåtgärder. Bakgrunden till interpellation är det uppdrag som jag lämnade till en utredare som ska utforma förslag till ändringar i aktiebolagslagen som innebär att av styrelseledamöterna i de stora aktiebolagen ska vara av vardera könet. Av uppdragsbeskrivningen framgår att utredaren ska överväga flera av de frågor som tar upp. Enligt uppdraget ska utredaren således ta ställning till hur kontrollen av efterlevnaden av en bestämmelse om viss könsfördelning bör ordnas och till behovet av sanktioner om bestämmelserna inte följs. Sanktioner som enligt uppdraget bör övervägas är viten och sanktionsavgifter. Utredaren ska också tvärtemot vad påstår ta ställning till om samtliga helägda statliga och kommunala bolag bör omfattas. Utgångspunkten för utredarens uppdrag är alltså att det kan finnas skäl att överväga längre gående regler om viss könsfördelning för sådana bolag. Jag kan beträffande de helägda statliga bolagen tillägga att den genomsnittliga andelen kvinnliga styrelseledamöter överstiger . Detta har uppnåtts genom ett systematiskt nomineringsarbete. Uppdraget ska redovisas . Regeringen kommer därefter att ta ställning till frågan om vilka åtgärder som bör vidtas. Jag vill avvakta med att svara på frågor till dess att utredaren är klar och remissinstanserna har yttrat sig över utredarens överväganden. När det gäller andra insatser än lagstiftningsåtgärder vill jag peka på att regeringen har för avsikt att fortsätta diskussionen med näringslivet om vad som bör göras för att förändra situationen. Regeringen har också för avsikt att lämna i uppdrag till en utredare att kartlägga fördelningen av kvinnor och män på ledande positioner inom olika sektorer av samhället, bland annat inom näringslivet. Kartläggningen är avsedd att ge en samlad överblick över läget samt ett underlag för vidare analys och eventuella åtgärder. 35 (): Tack för svaret, statsrådet. Det är hett i kammaren med många interpellationsdebatter. Det tar naturligtvis mycket tid, men jag hoppas ändå att det inte tillämpas någon löpande-band-princip, utan att vi hinner prata med varandra.