prot · GT0990 · 2006-03-20 00:00:00 — stads klotterkommission nu talar jag inte om polisen, utan jag talar om den sociala delen inom forskningsvärlden skriver att det framgår tydligt i den undersökning som de har gjort att klottrarna är avsevärt mer kriminella än övriga elever. Det gäller alla undersökta typer av brott. Jag läser högt: De är i högre utsträckning högkonsumenter av tobak, alkohol, lösningsmedel, narkotika och dopning. De har i högre utsträckning haft kontakt med , , , ungdomsmottagningar och sjukvården. De trivs sämre i skolan, upplever sig ha mindre kontroll över sin situation, är oftare arga och irriterade, skolkar och fuskar oftare. Visst sjutton är det här ett socialt problem, det inser jag också. Men då kan jag också konstatera att det är i skolan som mycket kan göras. Och de som faktiskt har haft det största inflytandet över skolan är Socialdemokraterna. Så kom inte och säg att det på något sätt skulle vara borgarnas ansvar, vilket jag tyckte att justitieministern ett tag försökte skjuta över det till. Jag tror inte heller att lösningen enbart handlar om lagstiftning. Det handlar om socialt förebyggande arbete, men dessvärre inte på lagliga väggar. 23 Justitieminister (): Jag sade inte att det inte finns sociala problem. Det finns det. Vad jag sade var att det inte är så enkelt att man kan se det här som annan brottslighet och att det inte automatiskt leder till grövre brottslighet. Men jag trodde det . Jag sade det också själv ända tills jag talade med någon som hade bättre kunskaper om det, som hade forskat på det och som av egen erfarenhet kunde konstatera att det som man trodde var riktigt visade sig vara på ett annorlunda sätt, vilket alltså försvårar saken. Men jag tror som sagt att ju mer vi diskuterar, desto mer kan vi se att det också är andra orsaker som ligger bakom. Här handlar det inte bara om att ändra lagstiftningen. Men det har vi gjort. Vi gör satsningar på polisen och också när det gäller påföljder, men vi kommer aldrig någonsin att glömma bort att det är sociala skillnader som ligger bakom brott. Vi säger inte att vi har uppnått ett perfekt samhälle. Vi säger inte att allting är bra i skolan. Men vi arbetar och strävar efter att minska sociala och ekonomiska skillnader, och det är en av de viktigaste sakerna för att bekämpa brott. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2005/06:212 om ojämlik vård för bröstcancersjuka kvinnor 24 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att bröstcancersjuka kvinnor ska få en likvärdig vård. Bröstcancer är en svår sjukdom, som vi måste ta på stort allvar. Det är den vanligaste cancerformen bland kvinnor och svarar för ungefär en tredjedel av all cancer bland kvinnor. Trots ett ökat antal fall av bröstcancer har dödligheten dock successivt minskat, vilket enligt beror på flera faktorer. De viktigaste är sannolikt tidig upptäckt tack vare mammografi, systematisk användning av stödjande tilläggsbehandling, samt att patienterna alltmer utreds och behandlas av bröstkirurger som arbetar i multidisciplinära team. Det är enligt min mening angeläget att denna utveckling får fortsätta. På uppdrag av regeringen utarbetar nationella riktlinjer för behandling av de största cancerformerna, bröstcancer, kolorektal cancer och prostatacancer, som styrelsen avser att presentera 2006. Målet med dessa riktlinjer är att bidra till att hälso- och sjukvårdens resurser används effektivt, fördelas efter behov och styrs av öppna och tydliga prioriteringsbeslut. Enligt vad jag har inhämtat avser att i detta arbete bland annat överväga åldersgränserna i sin nuvarande rekommendation till sjukvårdshuvudmännen nämligen att erbjuda kvinnor i åldrarna 4074 mammografiscreening. Regeringen har därutöver i regleringsbrev 2006 för uppdragit åt styrelsen att översiktligt belysa cancersjukligheten i och analysera den svenska cancervårdens kvalitet och effektivitet i ett internationellt och nationellt perspektiv. Vidare ska bedöma regionala onkologiska centrums roll för utvecklingen av cancervården regionalt och nationellt samt utreda hur kunskapsspridningen inom detta område fungerar. ska analysera samspelet med de tidigare nämnda nationella riktlinjerna för cancervården och de regionala och lokala vårdprogram som utarbetas av professionerna. Utifrån genomförda analyser ska analysera om det ur ett nationellt utvecklingsperspektiv finns skäl att förändra cancervårdens struktur och organisering. En lägesrapport ska lämnas och uppdraget ska slutredovisas till regeringen . Det är sjukvårdshuvudmännen, som utifrån de grundläggande bestämmelserna i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), ansvarar för att medborgarna erbjuds en god hälso- och sjukvård. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård, oavsett ålder, ska ges företräde till vården. Ansvaret omfattar självklart också äldre kvinnor med bröstcancer. Det är min förhoppning att det arbete som nu genomför ska leda till en ökad effektivitet och kvalitet och därmed också leda till att förbättra vården av äldre med bröstcancer. Jag vill avvakta resultatet av detta arbete innan jag tar ställning till om det finns behov av att överväga ytterligare åtgärder. Då , som framställt interpellationen, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 25 (): För interpellantens del vill jag tacka för svaret. Det finns kanske en del ytterligare att samtala med minister om. Det är ju en väldigt viktig interpellation utifrån allas vår politiska mening att vården ska ges på lika villkor i hela riket oavsett ålder. Det måste ju alltid pågå ett intensivt granskande av att vården faktiskt ges på lika villkor, även om jag bor i och även om jag råkar vara en kvinna som har passerat 70. En viktig aspekt att lyfta fram är om det förekommer åldersdiskriminering. Vi vet från en undersökning som presenterades i och som interpellanten hänvisar till, att kvinnor är utsatta för betydligt större risk att dö av bröstcancer än yngre kvinnor. I undersökningen säger man att femårsöverlevnaden är lägre i åldersgruppen jämfört med yngre kvinnor. De äldre kvinnorna hade betydligt mer sällan upptäckts genom bröströntgen än de yngre kvinnorna. Vi kan också peka på att det finns en geografisk diskriminering. Det är olika behandling beroende på var man bor. , och har jag uppsnappat har mammografi till . Den stora majoriteten av landsting har inte ett generellt erbjudande om mammografiundersökning för kvinnor . Samma studie visar, som sagt, att det är tydlig skillnad i femårsöverlevnad mellan de landsting som erbjuder mammografi till kvinnor och de landsting som inte erbjuder det. Det är också på sin plats att här tala om prioriteringsbeslut . Följs det beslutet? Det handlar alltså om beslutet att personer med kroniska eller livshotande sjukdomar ska tillhöra prioriteringsgrupp 1. Kan man säga att det prioriteringsbeslutet följs när studien visar att landsting som mammograferade kvinnor upptäckte tumörerna tidigare och på ett mindre aggressivt stadium? Studien visar också att det ofta inte finns vårdprogram för äldre bröstcancerpatienter i landstingen. Mer sällan erbjuds bröstkonserverande kirurgi. Rekommendationen från företrädare för den här studien är att även kvinnor borde erbjudas generell mammografiundersökning. Det svar ger i sitt skriftliga svar är att tankearbete pågår på och att vi har att förvänta oss nationella riktlinjer på tre grupper av cancerpatienter. Jag skulle, om det är möjligt för ministern att uppge det, vilja ha ett mer precist besked om den rekommendationen från kommer under pågående riksdagsår, eller när den kommer. svarar vidare att uppdrag finns utdelat till att belysa väldigt mycket och analysera cancersjukligheten och cancervårdens kvalitet och effektivitet i landet. Det är ett jättestort uppdrag. Det förväntas vara klart . Det är bra. Men jag skulle naturligtvis vilja ha mer precisa besked här och med tanke på det som interpellanten frågar efter: När får vi en generell screening och mammografi för kvinnor ? 26 Statsrådet (): Låt mig först kommentera prioriteringsbeslut. Regeringen gav ju i uppdrag till att särskilt ta reda på om det följs och på vilket sätt man följer upp prioriteringsbeslutet ute i landstingen generellt sett. Den frågan får vi alltså anledning att återkomma till. När det gäller bröstcancer och de andra stora cancerformerna är min bedömning att trots att vi har en mycket framgångsrik cancervård generellt sett i landet och i internationell jämförelse, har vi oacceptabelt stora skillnader mellan olika vårdgivare och landsting och regioner både när det gäller prioriteringar och behandlingsmetoder. Därför är det viktigt att vi nu kan använda det här relativt nya instrumentet med nationella riktlinjer för att åstadkomma större nationell likvärdighet i cancervården. Jag har väldigt höga förväntningar på de nationella riktlinjerna. Vi vet att allmän screening och mammografi är ett av de verksamma instrument som används för att hitta bröstcancer i tidiga stadier. De arbetsgrupper som under inom ansvar har arbetat med de nationella riktlinjerna har en mycket svår uppgift. Där sitter specialister från professionen och har att värdera evidensen, det vetenskapliga underlaget, för olika metoder och väga det mot hälsa, ekonomi och etik. Det är ett mycket grannlaga arbete. Jag hade tillfälle att få en direktrapport från om det arbetet. Jag är imponerad av den höga ambitionsnivå som man har gått in i arbetet med. Jag tror att det kommer att leda till mycket bra resultat. Förfärande ofta kommer jag i detta arbete fram till att det är mycket som vi inte vet. Men av det som vi vet ska det nu dras nationella slutsatser. Redan under kommer de nationella riktlinjerna för bröstcancervården att presenteras. Sedan kommer det att bli en bred debatt i med huvudmännen och med professionen innan man i slutet av detta år kommer att fastställa dem. Debatten med anledning av remissomgången är naturligtvis också väldigt viktig för att få en bra kvalitet på de nationella riktlinjerna. Men den preliminära bedömningen är att många väntar på och ser fram emot att få det beslutsstöd som nationella riktlinjer innebär. Det är väldigt kompetenta grupper som har arbetat fram detta på ett sätt som de enskilda sjukvårdshuvudmännen naturligtvis inte har haft möjlighet att göra själva. Frågan om vid vilka åldrar som det finns vetenskapligt underlag och goda skäl för att prioritera mammografiundersökningar kommer att behandlas. Och där kommer det riktlinjer . 27 (): Jag tackar för preciseringen av när de nationella riktlinjerna för dessa tre grupper som är nämnda i interpellationstexten kommer. Det kommer redan i ett besked. Och har vi kanske en ordentlig rekommendation fastställd. Såvitt jag förstår är de positiva effekterna av mammografi som störst i åldersintervallet när det gäller kvinnor och bröstcancer. Men också i gruppen överväger de positiva effekterna. Och även i gruppen är effekterna goda av mammografi, och de är kostnadseffektiva, som uttrycker det. Men i de befintliga rekommendationerna låter man landstingen avgöra om de ska välja någon annan metod än mammografi för upptäckt av bröstcancer i gruppen . Jag håller till fullo med vår minister om att man här naturligtvis ska vara utomordentligt försiktig med att som politiker kräva och begära något särskilt precist. Det är frestande för oss politiker att i vår frustration över att inte komma till skott göra lite grann av en rusning och ropa på exempelvis screening. Vi män har en benägenhet att ropa på screening när det gäller prostatacancer. Och man kan naturligtvis vara frestad att också på detta område säga att alla borde screenas vad gäller bröstcancer även i gruppen . Jag är den förste att understryka vikten av att vi har en ordentlig medicinsk genomgång av alla relevanta aspekter på detta och att vi sedan med visst tålamod inväntar en rekommendation. Men vi har också kunskap och rekommendation från befintlig utredning som jag hänvisade till tidigare i denna diskussion. Den utredningen rekommenderar att man faktiskt inför generell screening även för gruppen . Som jag tolkar befintliga rekommendation är man egentligen också inne på detta spår. Man säger att effekterna är goda för gruppen och att det är kostnadseffektivt men att det också kan finnas andra behandlingar. Vad fattas egentligen för att även vår minister ska våga instämma och säga ja till att alla landsting borde ha ett generellt erbjudande om mammografi även för gruppen ? 28 Statsrådet (): De befintliga rekommendationerna från innebär screening i form av mammografi i åldersgruppen . Jag kan därför säga ja till det eftersom det är vad myndigheten står för . håller man på att arbeta om detta och får ett väsentligt mycket bättre vetenskapligt underlag för sina slutsatser och prioriteringar i de nationella riktlinjerna som kommer att presenteras . Jag har alltså ingen anledning att nu föregripa detta arbete eftersom det är ett gediget och på vetenskaplig grund väl underbyggt arbete som har bedrivits . Det första förslaget kommer , och då får vi en bred diskussion i som jag också tror är nödvändig därför att professionen och sjukvårdshuvudmännen får vara med i den debatten. Men jag är inte orolig, , utan jag tror att vi kommer att få bra riktlinjer på detta område. Jag tror också, vilket jag har många exempel på från sjukvårdshuvudmännen, att man verkligen väntar på dessa riktlinjer, och jag tror att man kommer att följa dem. De är nämligen väldigt gedigna och väl underbyggda. Och jag tror att det kommer att leda till att de landsting som inte följer rekommendationer kommer att göra det därför att man har god grund för sina slutsatser när man kommer att presentera riktlinjerna. Jag tror alltså att vi kommer att kunna se framtiden an på ett positivt sätt. Sedan är det naturligtvis på det sättet att många cancersjukdomar hör till åldrandets sjukdomar. De kommer med stigande ålder. Det betyder också att vi kommer att få se mer av många cancersjukdomar som kan betraktas som folksjukdomar, även om man blir duktigare på att upptäcka och behandla dem, på grund av att vi lever allt längre. Så detta är naturligtvis i flera avseenden viktiga frågor . 29 (): Jag tackar för svar från ministern. Jag uppfattar att vi egentligen har en rätt stor enighet om att gruppen borde omfattas av generell screening och att vi kanske får en skriftlig bekräftelse på det väldigt snart, under denna vår. Jag skulle vilja koppla de aspekter som vi har tagit upp till frågan om att genomdriva en likvärdig vård i hela riket på lika villkor när det gäller cancer. Det fattas ju fortfarande mycket i detta sammanhang, vilket vår minister egentligen instämmer i. är en väldigt positiv och stor ö i vad gäller smärtbehandling, avancerad hemsjukvård och palliativ vård. Det finns utöver också ett antal andra öar där tillståndet måste betecknas som relativt gott. Men det gäller att genomdriva detta i hela landet, inte bara vad gäller bröstcancer utan också när det gäller cancervården i dess helhet. Här har och även alliansen begärt att vi borde ha en nationell cancerkommitté som kontinuerligt arbetar med förbättring av cancervården oavsett var man bor, så att vi med frimodighet kan säga: har vi nått fram till att tillgänglighet, bemötande och vårdresultat faktiskt är likvärdigt spridda och tillgängliga i hela riket. Var står vår regering i den frågan nu? Anser regeringen att vi borde ha en nationell cancerkommitté, som också rekommenderar att man ska ha i varje land för att genomdriva en nationell handlingsplan för cancervården? Om jag får besked om det också är jag naturligtvis glad. 30 Statsrådet (): Vi har en mycket kompetent myndighet, , som håller på med ett mycket omfattande arbete i de viktigaste delarna inom cancervården när det gäller att få fram nationella riktlinjer för en nationell likvärdighet i vården. Vi behöver göra fler saker inom cancervården. Men min bedömning är att det är här som det är viktigast att vi just nu kommer fram. Jag tycker att gör ett utmärkt arbete. Deras arbete kommer att prövas i en bred remissrunda. Men jag har goda förhoppningar om att den kompetens som man har kunnat knyta till i detta arbete kommer att värderas mycket högt. Vi har mycket kompetenta regionala onkologiska centrum som jag också tror kan utvecklas vidare framöver. På min dagordning står alltså inte nya organisatoriska förändringar av cancervården högst. Däremot tycker jag att vi har anledning att fundera över om vi behöver samordna andra åtgärder för att säkerställa likvärdigheten i cancervården. Därför har fått detta uppdrag att utreda förutsättningarna för vad som skulle kunna vara en nationell cancerplan vid sidan av det som man gör i fråga om de nationella riktlinjerna. Det arbetet tycker jag att vi ska pröva och driva vidare. Men när det gäller nya organisatoriska förändringar av arbetets förutsättningar för en god cancervård så tror jag inte att det är där som vi egentligen har några brister . Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2005/06:272 om kvinnor som söker sjukvård 31 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att förbättra omhändertagandet av kvinnor som söker sjukvård. En ökad kunskap om jämställdhetsproblematiken är helt central om hälso- och sjukvården ska vara tillgänglig för alla på lika villkor och efter behov. Det är självfallet helt oacceptabelt om omotiverade könsskillnader skulle finnas i tillgången till vården. Därför måste jämställdhetsperspektivet ges särskild uppmärksamhet på alla beslutsnivåer inom hälso- och sjukvården. När det gäller forskning har regeringen i den senaste forskningspolitiska propositionen, proposition 2004/05:80, betonat att genusperspektiv är relevant inom bland annat de medicinska disciplinerna, inte minst inom tillämpad forskning. I motsats till vad hävdar är kvinnors sjukdomar en fråga som regeringen prioriterar mycket högt. En ökad kunskap kring orsakerna till könsrelaterade skillnader inom vården är helt avgörande. För att underlätta detta arbete har regeringen vidtagit en rad åtgärder för att förbättra kunskapsläget kring könsskillnader i vården. Rapporten vård olika vård på lika villkor (SOU 1996:133), som hänvisar till, har följts upp på en rad olika sätt. På regeringens uppdrag gjorde en uppföljning av många av de problemområden som lyftes fram av utredningen, vilket avrapporterades till regeringen . I denna rapport, Jämställd vård? Könsperspektiv på hälso- och sjukvården, har bland annat undersökt hur de tre största offentliga finansiärerna av forskning inom medicin och omvårdnad arbetar med dessa frågor. Kartläggningen visade att exempelvis i lika stor utsträckning finansierar projekt som fokuserar på sjukdomar som drabbar kvinnor i högre grad som projekt som är inriktade på sjukdomar som oftare drabbar män. är den myndighet som har det nationella ansvaret att stödja och utveckla svensk grundforskning inom hela det vetenskapliga fältet. Regeringen gjorde i den senaste forskningspolitiska propositionen en särskild satsning på forskning inom medicin, något som ökar kunskapsbasen för såväl kvinnor som män. Därutöver arbetar regeringen fortlöpande med att följa upp och förbättra jämställdheten inom vården. Hälso- och sjukvårdsrapport är en del i detta arbete där myndigheten som en konsekvens av ett regeringsuppdrag har tagit på sig uppgiften att tydligare integrera könsspecifika aspekter vid utvecklingen av riktlinjer och föreskrifter samt vid utvärderingar och analys av vårdens kvalitet. Resultatet av detta arbete ska redovisas till regeringen vid utgången av . För att följa upp de uppgifter som gjort gällande att det existerar könsrelaterade skillnader vid utprovning av nya läkemedel gav regeringen i uppdrag att analysera hur dessa aspekter bedöms och hanteras vid läkemedelsgodkännanden. Den avrapportering som lämnades visar att kvinnor är väl representerade i kliniska läkemedelsstudier och att skillnader i läkemedels effekt och biverkningar är mycket ovanliga mellan kvinnor och män. Könsspecifika aspekter värderas alltid inför ett godkännande av nya läkemedel. kommer som ett resultat av detta uppdrag nu att öka informationsinsatserna gentemot allmänheten för att korrigera de uppgifter som figurerar i massmedierna om att könsrelaterade skillnader finns vid utprovningen av läkemedel. Den ökade kunskap om könsrelaterade skillnader som jag nu givit exempel på är ett resultat av det långsiktiga arbete som regeringen bedriver för att skapa ett bättre kunskapsunderlag på detta område. har jag vidtagit ytterligare åtgärder för att förbättra kunskapsläget då jag har initierat en översyn och skärpning av skrivningarna om jämställdhet i regleringsbreven för flera av myndigheter. Regeringen har också sonderat möjligheterna för ökade och koordinerade insatser kring denna problematik på EU-nivå. Jag hyser därför goda förhoppningar om att vi får ett än starkare beslutsunderlag för att komma till rätta med jämställdhetsproblemen inom hälso- och sjukvården. 32 (): Tack för svaret, vårdministern! Jag blir dock lite orolig när jag läser svaret på min fråga. Ministern säger att det är oacceptabelt om omotiverade könsskillnader skulle finnas i tillgängligheten till vården. Jag hävdar att de existerar och att de är väl kända, och jag tror att ministern innerst inne kan hålla med mig om det. Om vi kan enas om att kvinnor inte alltid erhåller adekvat vård kan vi kanske gå vidare med hur och vad som ska göras för att vi ska kunna åtgärda detta. När regeringen på allvar lyfter fram de här könsskillnaderna inom vården kommer vi, tror jag, att se resultat. Angående forskningen om kvinnors sjukdomar säger ministern att genusperspektivet är relevant inom de medicinska disciplinerna och inom tillämpad forskning. Ja, naturligtvis, men problemet är att det sker för lite och i för liten omfattning. Ministern säger också att kunskapen om kvinnors sjukdomar är högt prioriterad inom regeringen. Jag har väldigt svårt att tro det, och även de som specifikt arbetar med kvinnors sjukdomar har svårt att se det. Ett exempel är att flera läkare i olika artiklar har påpekat att det finns stora brister inom vården för kvinnorna när det gäller att kvinnorna ska erhålla vård anpassad efter deras kroppar. För att komma till rätta med de här orättvisorna, de här omotiverade könsskillnaderna, måste det till, har flera läkare hävdat, en kraftigt ökad satsning på forskning om kvinnors sjukdomar. De anslag till forskning om kvinnors sjukdomar som anvisas i budgeten anses helt otillräckliga. Det är inte bara jag i rollen som politiker som säger det, utan det säger också läkare som arbetar med frågan. erhåller pengar är naturligtvis bra. Det är också bra att man satsar på genusforskningen. Men efter vad jag kan utläsa av budgeten handlar det sammantaget om . Det kan knappast betecknas som en storsatsning. Även beträffande de pengar som erhåller används en hel del av de pengarna inom de olika projekt som har att göra med att informera, både muntligt och i skriftlig form. Jag tycker naturligtvis att det är jättebra, och det behövs också. Men det behövs även andra insatser. , efter den omfattande rapport som kom , har det med jämna mellanrum genom undersökningar och enkäter kommit fram att vi har kvar samma problem. Det visar sig nämligen att kvinnor i dagens möte med vården inte erhåller den vård de verkligen behöver. Därför tycker jag att det är viktigt att om och om igen lyfta fram frågan. Den borde vara högre prioriterad. Särskilt vi kvinnor kan känna att vi måste kämpa för det här det är ett rättmätigt krav också i dagens samhälle. Jag återkommer i kommande inlägg och utvecklar detta mer. 33 Statsrådet (): Låt mig först säga att är ledande i när det gäller att satsa resurser på forskningen. Jag tror inte att något annat land kan mäta sig med när det gäller den andel som satsar på forskning. Där ligger vi alltså långt framme.