prot · GU0914 · 2006-10-24 00:00:00 — Såväl de boende som de anhöriga uppgav att de var mer missnöjda med kvaliteten än när äldreboendena var i drift, och de anställdas löner hade halkat efter jämfört med de kolleger som var kvar i kommunalt drivna verksamheter. Att använda jämställdhetsargument för att legitimera en ideologiskt betingad privatisering av välfärden är bara en dimridå. Därför återupprepar jag min fråga till statsrådet om han har några konkreta förslag som faktiskt kan leda till höjda löner för kvinnor. 139 Statsrådet (): Det är bara konstatera, som jag sade inledningsvis, att lönebildningen är, och ska vara, en sak för parterna. Jag ska göra mitt yttersta för att hålla mig ifrån den. konstaterar jag naturligtvis också att det finns löneskillnader mellan män och kvinnor, att det finns förmögenhetsskillnader mellan män och kvinnor och att det finns en rad olika strukturella skillnader, delvis på det sätt som beskriver. Men när vi kommer till orsakerna till detta och vad vi ska göra åt det skiljer vi oss åt ganska ordentligt. Jag tror att en väldigt stor orsak ligger i att kvinnligt entreprenörskap har varit utestängt från en stor del av den sektor där den kvinnliga förvärvsfrekvensen är som störst. Det är bara vart fjärde företag i som startas av en kvinna, vilket jag tycker är ett enormt slöseri med mänskliga resurser. Det skulle vara fullständigt naturligt att vi hade en lika nivå även på detta område. Jag tror att det hänger samman med att man har stängt ute kvinnor från möjligheten att starta eget, olika typer av personalkooperativ och annat, till exempel inom vården. Det har i sin tur lett till den här typen av löneskillnader och förmögenhetsskillnader och också till glastak i övrigt när det gäller att avancera upp på olika positioner i näringslivet och på andra ställen. Låt mig dessutom konstatera det faktum att det jobbavdrag som regeringen föreslår naturligtvis kommer att innebära stora förändringar och förbättringar för den som lämnar deltid och går över till heltid. Det kommer att bli plus i plånboken. Där ser vi också en förbättring på det område som diskuterar och tar över. Slutsatsen är att den typ av piska som vill införa när det gäller lagstiftning på det här området inte är, som vi ser det, den metod som bäst leder till det resultat som jag tror att vi eftersträvar, nämligen att se till att vi får en löneutveckling som premierar kvinnor och som ser till att vi får lika lön för män och kvinnor för samma typ av arbeten. 140 (): Jag vet inte vilken lagstiftning tycker att jag vill införa när det gäller att höja kvinnors löner. Kanske är det rätten till heltid som avses med det. Jag tänkte faktiskt ta upp just den saken , men jag vill bara säga först att det är egendomligt om man anser att fler kvinnliga företagare och fler kvinnor med stora förmögenheter på något sätt skulle kompensera för löneskillnaderna för anställda kvinnor, till exempel undersköterskor. Då snackar vi om en annan näringsstruktur men knappast om hur man gör någonting åt löneskillnaderna för dem som fortsättningsvis är anställda. Tanken är väl inte att alla som har en anställning ska bli egna företagare. När det gäller rätten till heltid kan jag bara beklaga att ministern så benhårt håller fast vid att till varje pris värna arbetsgivarnas rätt att genom deltidsanställningar låsa in människor i arbetslöshet, för det är precis vad det handlar om. Som jag skrev i min interpellation beräknas minst 200 000 personer vara deltidsarbetslösa. En majoritet av dem, ungefär 170 000 personer, är kvinnor, de allra flesta i lågavlönade LO-yrken. Möjligheterna för den här stora men ofta skamligt osynliggjorda gruppen att få ett kompletterande jobb som de kan kombinera med det de redan har är minimala. har arbetsgivarna å sin sida en väldigt stor nytta av den flexibilitet det innebär att ha deltidsanställda som kan passas in i schemaläggningen på ett smidigt sätt och användas till billigt mertidsarbete vid sjukdomsfall eller arbetstoppar. Varje initiativ från facket att avtala bort deltiderna i kvinnodominerade branscher har därför mötts av massivt motstånd från arbetsgivarhåll. Vi har därför kommit fram till slutsatsen att en lagstiftning är nödvändig för att se till att en stor grupp kvinnor kan gå från arbetslöshet till arbete. Regeringen menar uppenbarligen inte allvar med att man till varje pris vill bekämpa arbetslösheten. Det så kallade incitament som man vill skapa för att öka arbetskraftsdeltagandet ska tydligen bara riktas mot de arbetslösa. När arbetsgivarna, som i det här fallet, är de som på ett mycket påtagligt sätt förhindrar människors möjligheter att försörja sig på eget arbete ska inga som helst åtgärder vidtas. Jag menar att regeringen sviker alla de kvinnor inom Handels, , Hotell- och Restaurangfacket med flera som krävt en lagstiftad rätt till heltid genom att man nu vägrar att ens diskutera en lagstiftning utifrån det stora förarbete som faktiskt gjordes under den förra mandatperioden. har jag till och med fått veta att regeringen tänker lägga ytterligare sten på de deltidsarbetslösas börda när man nu som en del i sin nedmontering av a-kassan säger att den nedsättning av avgiftshöjningen som de heltidsarbetslösa ska få inte ens ska omfatta de deltidsarbetslösa. De deltidsarbetslösa kommer således att få en procentuellt sett grotesk höjning av sin a-kasseavgift även jämfört med sina kolleger som är heltidsanställda. gick till val på att ge de deltidsarbetslösa kvinnorna rätt till heltid och därmed bättre villkor på jobbet och bättre förutsättningar för att höja sina löner. ser regeringen i stället till att de får en kraftig försämring av sina villkor. Jag undrar om ministern åtminstone kan överväga att försöka kompensera de deltidsarbetslösa kvinnorna för den radikala höjningen av a-kasseavgiften om man nu kommer att fortsätta att motsätta sig en lagstiftning. 141 Statsrådet (): Utgångspunkten måste vara att fler arbetsgivare ger mer makt åt de anställda. Har man fler att välja på har man bättre möjligheter att påverka, och man ser också hur en lönestruktur utvecklas i mer positiv riktning. Har man en arbetsgivare är man utlämnad till den arbetsgivarens makt, och det är precis det som inträffar när vi har stängt möjligheterna att hitta andra arbetsgivare, till exempel inom vårdsektorn. Det var den första delen. Den andra delen handlar om förslag som vi inte kommer att gå vidare med. Där konstaterar jag bara att det var 6 remissinstanser som tillstyrkte förslaget medan det var 30 remissinstanser som avstyrkte förslaget till en heltidslagstiftning, bland annat Ams, , TCO och en rad andra organisationer. De argument som man anförde, och som jag tycker att det ligger väldigt mycket i, kan man dela upp i ett antal stycken. Jag skulle vilja referera till fem argument mot lagen om heltid. Det första tycker jag är viktigt, nämligen ingrepp i partsautonomin. Om det här skulle bli lag skulle det innebära en inskränkning av parternas förhandlingsutrymmen eftersom heltid i lag då skulle anses vara huvudregel. Jag tycker att det är fel att göra den typen av inskränkningar i parternas förhållande. Vidare skulle det här innebära ett allvarligt ingrepp i arbetsgivarens arbetsledningsrätt. Här föreslås ju att domstolarna skulle kunna överpröva arbetsgivarens bedömning av att behov av arbetskraft inte finns. Det tycker jag är fel sätt att gå. Det innebär en överprövning av arbetsgivarens företagsekonomiska och arbetsorganisatoriska bedömningar, och det kan inte vara rimligt att göra det. Det innebär dessutom en ökad administrativ börda för företagen och försvårar konkurrens för svenska företag. Det viktigaste skälet till att jag och vi motsätter oss detta förslag är att det skulle minska arbetsgivarnas benägenhet att nyanställa. Det skulle innebära att man i stället avstår från att anställa över huvud taget. Det skulle ligga på tvärs mot den jobblinje som vi driver mycket aktivt. Jag skulle vilja påpeka att tillhör den tidigare majoriteten i som har ett stort ansvar för det utanförskap som vi ser på arbetsmarknaden där var femte svensk i arbetsför ålder antingen står utanför eller jobbar mindre än han eller hon skulle vilja. Vi för nu en politik för arbete för att se till att vi på tre sätt uppnår det som vi måste uppnå: fler i arbete. För det första måste vi se till att det lönar sig bättre att arbeta. Med jobbavdraget ökar incitamenten att röra sig från utanförskap in på arbetsmarknaden inte minst också att röra sig från deltid till heltid. För det andra ser vi till att det finns goda förutsättningar för företagen att våga anställa. Det ska bli billigare och enklare att starta och driva företag, att anställa och ha anställda. Vi jobbar med olika typer av arbetsgivaravgifter, och vi jobbar med andra åtgärder för att se till att öka incitamenten att anställa. För det tredje jobbar vi med matchningsfunktionen i arbetsmarknadspolitiken med fokus på dem som befinner sig längst ifrån arbetsmarknaden: människor med funktionshinder, människor med invandrarbakgrund och långtidsarbetslösa. Vi har en lång rad förslag för att se till att öka möjligheterna att komma tillbaka. Att införa en lag om heltid verkar i rakt motsatt riktning, och vi kommer inte att föreslå det. 142 (): Jag fick ett slags flashback till valrörelsen och tyckte mig höra ett valtal hållas från arbetsmarknadsministern. avvaktar vi i stället med spänning leverans och konkretion av det som vi har hört under hela valrörelsen. Det stämmer att det är väldigt många inom företagsvärlden och på arbetsgivarsidan som anser att det vore dåligt med rätt till heltid. Det är alldeles riktigt. Det handlar ju nämligen om ett ruckat maktförhållande, och där står vi uppenbarligen på olika sidor. Jag tycker att det vore rimligt att man ruckade på arbetsgivarnas rätt att låsa in människor i utanförskap, som ni väljer att kalla det, genom att vägra att anställa människor på heltid. Det finns en tydlig könsstruktur. Det sker mycket sällan på mansdominerade arbetsplatser, utan det är i sektorer där kvinnor är i majoritet som de här deltidsanställningarna anses vara helt nödvändiga för arbetets organisation. Det kan inte vara rimligt. Det är skamligt att man inte vill göra någonting åt det här. Att det skulle vara dåligt och att företagen inte skulle vilja anställa fler, ja, det kan man ju spekulera kring. Men varför skulle företagen inte vilja anställa om det behövs folk, oavsett om det är på heltid eller på deltid? Det är ju en fullständigt absurd föreställning och en skev utgångspunkt att ha. Företagarna anställer när de behöver personal. Det är inte så att man skulle sparka en massa människor om man var tvungen att anställa dem på heltid. Dessutom står ju de fackliga organisationerna, som själva är berörda, bakom det här förslaget. Man är beredd att ta en eventuell smäll av en initial arbetslöshetsökning för att i stället få rätten till heltid i förlängningen. Jag vill avsluta med en fråga återigen: Kommer regeringen åtminstone att kompensera de deltidsarbetslösa för den groteska höjningen av a-kasseavgiften? 143 Statsrådet (): Jag bara konstaterar att både och faktiskt var emot detta förslag, liksom till exempel Ams. Vi vill hellre jobba med morötter än med piskor även i den här delen. Jag har i mitt tidigare liv drivit ett småföretag. Jag hade åtta anställda. Om man står inför valet att tvingas anställa på heltid när man inte har det behovet eller att inte göra det alls, ja, då väljer man naturligtvis att inte anställa alls, därför att man kan inte fakturera det som behövs för att man ska kunna betala. Då är det klart att i det läget är det bättre med en halvtidsanställning än ingen anställning alls. Det är min enkla utgångspunkt. Överläggningen var härmed avslutad. 24 § Svar på interpellation 2006/07:16 om gällande arbetsrätt 144 Statsrådet (): har frågat statsminister vilken arbetsrätt som statsministern kommer att verka för. Arbetet i regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Inledningsvis vill jag framhålla att regeringen har en gemensam syn på hur arbetsrätten ska vara utformad i . Den nya regeringen har påbörjat sitt arbete där det övergripande målet är att skapa förutsättningar för fler jobb i fler och växande företag och att därigenom bryta utanförskapet. Det är viktigt med goda relationer på arbetsmarknaden, så att arbetstagarna kan känna sig trygga och arbetsgivarna vågar anställa. behöver ett arbetsrättsligt regelverk som både arbetsgivare och arbetstagare står bakom. I regeringsförklaringen är vi tydliga. Vi slår vakt om den svenska modellen. Förhållandena på arbetsmarknaden ska i första hand regleras i avtal mellan arbetsmarknadens parter. Det gör att företag kan drivas under stabila förhållanden och att arbetstagarna har trygga villkor. Regeringen menar att dagens arbetsrättsliga regler generellt sett ger goda förutsättningar för att kombinera trygga förhållanden på arbetsmarknaden med en hög sysselsättning. Regeringen anser därför att grunderna för arbetsrätten bör bestå också framöver. Majoriteten av dem som arbetar på den svenska arbetsmarknaden har tillsvidareanställningar. Regeringen anser att tillsvidareanställningar ska vara grunden på arbetsmarknaden. Men tidsbegränsade anställningar spelar också en mycket viktig roll, både för att täcka arbetsgivares tillfälliga behov av arbetskraft och som en viktig bro in i arbetslivet för människor som av olika skäl ännu inte etablerat sig i arbetslivet. Regeringen menar att dagens trösklar är för höga. Anställningar , som komplettering till tillsvidareanställningar, gör det möjligt för grupper som står långt ifrån arbetsmarknaden att etablera sig och få arbetslivserfarenhet. är det viktigt att arbetsgivaren ges möjlighet till ett mer långsiktigt åtagande. 145 (): Jag vill också tacka arbetsmarknadsministern för svaret. Anledningen till att jag ställde den här frågan var att jag hörde mycket noga på vad statsminister sade i regeringsförklaringen om hur man såg på arbetsrätt och sådant. Knappt hade bläcket torkat på de skrivna orden förrän arbetsmarknadsministerns statsrådskollega var ute och sade att han gärna såg en starkt förändrad arbetsrätt. Han stod egentligen för den. Det var hans uppfattning. En annan av dina regeringskolleger, , hakade på och sade att det egentligen var hennes uppfattning också. Av den anledningen vill jag ha ett klargörande. Vilken syn har regeringen på arbetsrätten? Är det syn som gäller, eller är de andra ministrarnas uppfattning som gäller? Jag läste svaret från arbetsmarknadsministern. Om man vill lita på den första uppfattning som kom så kanske det var lite lugnande inledningsvis. Men kommer man sedan till den senare delen av svaret så börjar du schackra och kantra lite. Här pratas om trygga villkor och att det är viktigt med spelregler. Parterna ska ha sin rätt. Man står för den svenska modellen. Men säger man på slutet att man vill luckra upp det här. Man vill förändra de villkor som gäller på arbetsmarknaden, och man vill ge större möjligheter till visstidsanställningar än vad som gäller . Det tolkar jag som att man vill ha en ändring av de faktorer som gäller på arbetsmarknaden. Frågan är hur mycket man står för den svenska modellen i sig. Utifrån min erfarenhet av arbetsmarknaden jag har besökt ett otal olika arbetsplatser är inte problemet att det är för få som jobbar visstid, som jag ser det. Det kan arbetsmarknadsministern titta på i den statistik över nyanställningar som sker just . Där ser man att det är framför allt visstidsanställningar som det handlar om. Det säger den senaste statistiken från Ams, och även pekar på detta. Man kommer in som visstidsanställd. Problemet, som jag ser det, är att många hamnar kvar där i otrygga anställningsförhållanden med svårighet att skaffa bostad och svårighet att etablera sig i samhället på ett bra sätt. Där kan man också tala om ett utanförskap, fast man är i arbete, som är minst lika allvarligt på många sätt som andra typer av utanförskap är även om det i och för sig är bättre att ha ett jobb, det håller jag med om. Detta skapar ett utanförskap på sitt sätt. Följden av det här är att det blir så kallade mambor som bor kvar i föräldrahemmet. Man sitter och väntar på att telefonen ska ringa och att man kanske får ett vick på äldreboendet, eller hur det kan se ut. Så här ser det ut på arbetsmarknaden. Man kan gå ut i ett köpcentrum och titta på i princip vilken affärskedja som helst. Där finns det väl en stab av tillsvidareanställda, men det finns också en förfärligt stor stab som är visstidsanställd, som rycker in när andra är lediga och som rycker in vid toppar i arbetet. Räknar man ihop deras sammanlagda arbetstid kan man se att det är ganska långt ifrån en heltid i de allra flesta fall. Vissa kan det passa, det ska jag erkänna man studerar eller så också men för många innebär det en väldigt utsatt position. Den förändring man skulle vilja se här är naturligtvis att visstidsanställningar kan vara ett bra sätt att börja på många sätt och vis, men det bör ju vara ett förlopp där man kommer in och etablerar sig och får en fastare tillvaro på arbetsmarknaden än vad fallet är inte det som arbetsmarknadsministern läser upp i sitt svar på slutet, nämligen att det behöver luckras upp ytterligare för att fler ska få chansen att få jobb. Jag ser faktiskt inte den kopplingen, måste jag säga. 146 Statsrådet (): kan vara lugn. Det är så här, tycker jag, när det gäller politiken i stort att först ska man säga det man ska göra och sedan ska man göra det man har sagt. Det gäller också och väldigt tydligt för arbetsrätten. Man kan naturligtvis tänka sig att man har en diskussion om förhållanden i andra länder inom ramen för ett globaliseringsråd eller vad det kan vara, men kan känna sig lugn. Jag kommer inte att ta några initiativ som kommer att förändra partsförhållandena på arbetsmarknaden. Det finns flera skäl till det. Låt mig nämna ett tydligt exempel. Vi har ju hört i valdebatter och på andra håll och kanter, när man har varit ute och besökt företag, att det skulle vara en bra idé att till exempel avskaffa LAS för unga eller någonting i den stilen. Jag tycker inte det och jag kommer absolut inte att ta något sådant initiativ. Skälet till det, som jag ser det, är att när man tittar på förhållandena ser man att siffror från visar att det bara är i av uppsägningsfallen vid företag med färre än tio anställda som man ens har utnyttjat sig av det tvåmannaundantag som finns . Därmed bara konstaterar jag att det inte är det här som är problemet om man vill få fler i arbete. Då handlar det mycket mer om det som jag var inne på lite tidigare, som handlade om att göra det billigare och enklare att anställa, inte att göra det enklare att sparka. Att öka otryggheten på arbetsmarknaden skulle jag säga var helt fel väg att gå. Vi behöver i stället, som sagt, se till att vi gör det billigare att anställa. När det gäller frågan och diskussionen om säsongsanställningar, tillfälliga anställningar och visstidsanställningar kan jag bara konstatera att inte heller det är okänd materia. Vi var tydliga vid behandlingen i arbetsmarknadsutskottet och vi var tydliga inför valet också med vad vi skulle åstadkomma och göra. Inriktningen är ju, som definitivt känner till, att en och samma arbetstagare ska kunna ha fri visstidsanställning hos samma arbetsgivare i sammanlagt högst 24 månader . Vi vill att säsongsanställningar ska vara en möjlig arbetsform och att företrädesrätt till återanställning ska inträda efter sammanlagt mer än tolv månaders anställning. Vi vill också, i möjligaste mån, ska jag säga, se till att få bort regler som riskerar att vara åldersdiskriminerande. Ett förbud mot åldersdiskriminering i arbetslivet kommer och ska införas. Det vi vill försöka åstadkomma med detta är naturligtvis att se till att vi har en mer tydlig och enkel form för visstidsanställning i stället för en mångfald av alternativa former som har funnits. Vi har försökt vara tydliga med detta före valet. gör vi det vi har sagt. Vår grundinställning är att vi med detta som utgångspunkt ska göra inträdet på arbetsmarknaden lite enklare och lösa en del av de problem som har funnits. vill jag påpeka och håller med om att grunden för arbetsförhållandena på arbetsmarknaden självklart är en fast anställning, en tillsvidareanställning. 147 (): Det senare kan man väl ta emot med tillfredsställelse och säga att grunden på arbetsmarknaden naturligtvis är tillsvidareanställning. Det är så det ska vara. Där har väl och jag samma uppfattning i sig. Det som bekymrar mig är ändå det som ges för handen och det som ges i svaret. Mina frågor till arbetsmarknadsministern är också: Tycker arbetsmarknadsministern att det är för få som är visstidsanställda? Om man öppnar möjligheten till fler visstidsanställningar än som är fallet , skulle det då uppkomma fler arbetstillfällen på arbetsmarknaden? Där tror jag faktiskt att vi har olika syn. Jag lyssnade på den andra interpellationen som behandlades och kan säga att jag har viss sympati för de synpunkter som gavs. Min erfarenhet av arbetsmarknaden, de diskussioner och de försök som har gjorts med vissa stimulansåtgärder, är att sänkt arbetsgivaravgift kan ha en viss effekt i vissa fall, för vissa grupper, för att det underlättar. Men försök i den delen har också gjorts med vissa landsdelar. Jag tror att den enkla, grunda devisen för om det blir anställningar eller inte är att det finns jobb att göra. Jag tror att det viktigaste för företagen är att det finns någon som efterfrågar produkterna de tillverkar eller efterfrågar de tjänster de har. Då anställer de också. Det spelar ingen roll vilken subvention som ges, hur enkelt det är att anställa eller hur billigt det är att anställa, har jag inget jobb att göra är det klart att jag inte anställer någon heller. Så enkelt är det. Och jag har väldigt svårt att tro att det finns en massa jobb i företagen som ligger där och inte blir gjorda därför att det skulle vara lite för krångligt att anställa. Jag tror inte på det. Jag har inte sett de jobb som inte blir gjorda. Det ni vill göra och det ni föreslår är ju att skapa nya marknader med skattebetalarnas pengar, bland annat hushållsnära tjänster där man tar skattebetalarnas pengar och subventionerar med. Vi vet av erfarenhet att det går till dem som är ganska välbeställda tidigare. Det är en ganska stark snedvridning av vart resurserna går i samhällsapparaten. Det är ju ingen tjänst som någon kan ha på något sätt. Så skapar man på konstlad väg en arbetsmarknad som inte finns om det inte är så att man sänker kostnaden ordentligt och möjliggör, egentligen för många som har råd att betala för det här men som inte gör det. De delarna tycker jag är bekymmersamma när man tittar närmare på det här. Sedan finns det faktiskt förslag som har förelegat här och som jag har stark sympati för, där man har försökt få lite ordning och reda. Jag tycker att den unga tjejen och killen som har jobbat faktiskt ska ha ett fast jobb. Man ska kunna ha rätt till en heltid i det fall där det är möjligt i sig. Det arbetsmarknadsministern inte pekade på och som sades tidigare är att det i det förslag på det här området som vi faktiskt lade fram i fanns möjligheter till undantag. Parterna kunde förhandla sig fram till att här inte finns en heltid utan här finns bara möjlighet till en halvtid. Var man också överens om det var det på det sättet. Det var inte ett idiotstopp, utan det var ett sätt att få fram de heltider som ändå fanns. För handen på hjärtat är det ju så att det här har missbrukats, inte minst med de tillfälliga anställningarna men också med att inte ge heltider, och det är en väldigt stark könsbalans. Vi har ett stort affärscentrum utanför som heter . Vi roade oss för någon mandatperiod sedan med att gå och titta där. Då kunde man notera att tjejerna som jobbade på Hennes & hade deltid och gick man in till grabbarna på Onoff fick man veta att de alltid hade heltid. Det är väldigt konstigt. Det är precis som om det är en naturlag som styr det här.