prot · GT0967 · 2006-02-03 00:00:00 — Det pågår förstås ett internationellt arbete. Det operativa samarbetet har ökat, främst med men också med och . Svensk polis har deltagit i olika konferenser som just handlat om de här frågorna. Så det har skett ganska mycket sedan vi hade interpellationsdebatten. Låt mig klargöra att har ett bra läge jämfört med många andra länder, därför att det är mycket svårare att gömma sig i än till exempel i länder som och . På så sätt är det mycket större risk att människor som är krigsförbrytare eller på olika sätt vill hålla sig undan befinner sig i de länderna. Vi ska, precis som har sagts tidigare, vara ödmjuka och inse att det finns en risk även att de kommer till . De uppgifter som kom skilde sig åt väldigt mycket. Det talades om 1 000 personer från ; det talades från om 50100 personer som kunde ha begått krigsbrott. Man ska alltid vara försiktig med att ange ett mörkertal, ens en uppskattningsvis siffra. Det ligger i sakens natur. Det är ett mörkertal, eftersom man inte vet hur många det är. Men oavsett hur många det är så är det viktigt att vi fortsätter att ta de här frågorna på allvar, att vi fortsätter att följa utvecklingen hos myndigheterna som har det här ansvaret och att vi ser till att om det skulle behövas ytterligare åtgärder vi också vidtar dem. 31 (): Det är ju gott och väl att regeringen nu har vaknat upp och med anledning av en interpellation från och ett yttre tryck börjat anställa folk som ska gripa sig an de här mycket svåra och delikata uppgifterna jag är väl införstådd med detta. har alltså två departement utrett skuldfrågan. Det är gott och väl att man gör det . Jag får ändå betrakta det som ett besked från att den inte anser att den ryske gästen är skyldig till det som lägger honom till last. Det tror jag är ett ganska snabbt domslut. Det hade varit bättre att utreda saken innan han kom hit i stället för att göra det när han har åkt hem, om man nu ska titta på regeringens handlingskraft som vi har haft anledning att diskutera i andra sammanhang. Det finns en risk, om vi nu ska ta parallellen till tsunamikatastrofen, att vi med det som har hänt håller på att politisera rättsväsendet såtillvida att det är regeringen som ska lämna ett besked innan de rättsvårdande myndigheterna kan sätta i gång. Här har det blivit ett cirkelresonemang. Låt oss titta på ett par viktiga principiella frågor här. Om det skulle vara så att den ryske gästen har ett ansvar, hur skulle regeringen då ha ställt sig i immunitetsfrågan, i åtalstillståndsfrågan? Det är ganska intressant. Hade man då givit beskedet till riksåklagaren att det var grönt ljus att utreda? Och är det rimligt att regeringen ska behöva lämna tillstånd till åklagare för att åklagaren ska kunna åtala i ett fall som det här? Har funderat på det som har skett, att det, som jag säger, i praktiken innebär en politisering av de rättsvårdande myndigheterna? Är det inte ett varningstecken att riksåklagaren, en hedervärd person, tidigare rättschef på , är så politiskt känslig att han hänvisar till immunitetsregler och åtalstillstånd i stället för att hantera den svenska anmälan som en traditionell anmälan om en mycket grov brottslighet, en brottslighet som regeringen har sagt sig prioritera? Hur ställer sig regeringen egentligen till frågan om immunitet och de väl etablerade folkrättsliga regler, som går tillbaka till , där befälhavare oavsett position inte undkommer ett straffrättsligt ansvar? Här diskuterar man om detta skulle inskränka sig till kung, president eller minister. är vi nere på ställföreträdande befälhavare som åtnjuter immunitet. Är inte detta ganska märkligt? Hur rimmar det inträffade med det arbete som har lagt ned i förhållande till den ? I till exempel immunitetsfrågan driver ju där helt andra och mycket tuffare krav. Jag undrar om inte detta egentligen är ett exempel på dubbelmoral. Slutligen, fru talman, skulle jag vilja fråga justitieministern om konklusionen av det som har hänt. Inför risken att politisera en så här viktig del av rättsväsendet, behöver inte helt enkelt svensk lag ändras mot bakgrund av det inträffade? Det är väl en fråga man kan ställa sig. Vi har sett hur det fungerade: satt och väntade på att regeringen skulle fatta beslut. är delar av rättsväsendet inne på samma sluttande plan. Bör det vara på det viset, ? 32 (): Det låter bra när vi hör vår minister tala om vad som ska ha förbättras sedan sist utredningskapaciteten i länet ska ha byggts ut, det ska ha skett en del centralt, det är mer träffar mellan centrala myndigheter, med mera. Jag är dock fortfarande skeptisk till detta med mer kompetens ute i länen. Det tycker jag inte att man kan se när man tittar ut över . Man ska också ha i beaktande att det är fråga om en spetskompetens som behövs. Det är mycket kvalificerade och svåra ärenden. Det handlar om språken, som man naturligtvis inte kan lära upp sig på ute i länen, all möjlig internationell lagstiftning och så vidare. Detta är en spetskompetens som rimligen, i ett litet land som , skulle behöva samlas centralt så att vi har kapacitet att möta den här typen av brottslighet. Sedan begärde jag besked om den larmrapport om läget i som skulle ha kommit, med tanke på den debatt vi hade . Jag fick inget sådant besked av vår minister i hans första anförande. Finns den över huvud taget? Vad beskriver den? Sedan replikerar med det vanliga, fru talman, nämligen att det har blivit så mycket poliser i . Om det nu är så att det till skillnad från tidigare kryllar av poliser, varför ser vi då inte mer action vad gäller denna typ av brottslighet? Det är fortfarande inte mycket action i polisens arbete på det här området. Riksåklagaren, fru talman, uttalade i Agenda att vi behöver bli fler, detta apropå antalet poliser som arbetar med denna typ av brottslighet. Jag frågade vid frågestunden om ministern delade den bedömning som riksåklagaren redovisade, och jag undrar fortfarande om minister delar denna bedömning. Då var utspelet fortfarande, som vanligt, att myndigheterna får avgöra hur många poliser som behövs. 33 Justitieminister (): Det är naturligtvis svaret fortfarande. Det vore orimligt om man lade så stor makt i mina händer att jag skulle tala om exakt hur polisen skulle fördela sina resurser. Dock är det jag som har ett stort ansvar för att se till att de har tillräckliga resurser för olika områden. Vi kan bara konstatera att polisen har gjort dessa förändringar och tillsammans med andra myndigheter intensifierat sitt arbete precis på det sätt som vi sade att man behövde göra. Sedan tror jag, , att vi måste hålla isär vissa saker. Det är åklagaren som i sin självständiga bedömning har ansett att det var immunitet. Det är inte svensk lag; det är folkrättsliga regler. Detta ska inte jag överpröva, och kanske inte heller , utan åklagaren får själv bedöma huruvida det var rätt eller inte. Något förslag om åtalstillstånd har inte inkommit till . Jag tycker att det är väldigt viktigt att understryka detta: Jag har över huvud taget inte gjort någon egen bedömning eftersom det inte har kommit in något förslag om åtalstillstånd. Huruvida detta skulle ha skett snabbare eller inte från ska inte heller jag recensera, utan det måste själv avgöra. Om det hade kommit in en fråga om åtalstillstånd kan jag försäkra att det hade givits ett svar. Jag vill också, även om herrarna väl känner till det, meddela att regeringen kan samlas med en timmes varsel. Detta hade alltså skett . Det hade inte inneburit någon fördröjning, utan då hade man fått ett svar ja eller nej, det vet jag inte. Jag ska inte göra något slags retroaktiv bedömning, särskilt inte som jag inte har allt underlag. Frågan om åtalstillstånd kom alltså helt enkelt inte till sin prövning. Det formella beslut som togs fattades av åklagaren, och ska också de själva, helt i enlighet med grundlagen, svara för hur de har resonerat. Vi vet som sagt att de har hänvisat till bland annat immuniteten, och den bedömning de har gjort får stå för dem. När det gäller den där larmrapporten måste jag nog få höra lite närmare om den. Jag vet inte på rak arm vad menar, men jag ska gärna hjälpa till efteråt och se vad det hänvisas till. Jag får återkomma i den frågan. 34 (): Regeringen kan samlas , säger . Många hade önskat att det hade materialiserats . När det gäller formella beslut av åklagaren är det naturligtvis riktigt att det är så. Men låt oss då titta på den här frågan. blev åklagaren alltså ett filter. Han trodde inte att regeringen skulle lämna åtalstillstånd. Det är det han säger: Han trodde inte detta. Då måste jag fråga mig: Skulle det vara möjligt för den svenska att vända sig direkt till regeringen? Åklagaren tror alltså att regeringen absolut inte kommer att bevilja åtalstillstånd. Han kan ha olika grunder för detta. säger att regeringen hade samlats med en timmes varsel och tagit ställning till denna fråga om den hade kommit in. Men är det möjligt för den svenska , när man har goda grunder, att på den korta tid som man har en misstänkt krigsförbrytare på svenskt territorium vända sig direkt till regeringen? Även om nu regeringen är vesslesnabb kan ju åklagaren ta tid på sig och vederbörande hinna slinka ur den svenska rättvisans finmaskiga nät. Jag tycker att det är bra att denna fråga har kommit upp. Jag är tacksam för de besked som har gett på de här punkterna, att det nu tillsätts resurser. Jag upprepar min fråga: Kommer att vara i paritet med våra nordiska grannländer när det gäller resurser för att lagföra misstänkta krigsförbrytare i , och när kan vi räkna med att detta i så fall sker? 35 Justitieminister (): Det är alltid en viss risk för upprepning, men den ökning och den intensifiering vi har sett förväntar jag mig kommer att fortsätta hos myndigheterna. Jag är dock övertygad om att det allra bästa är att de själva får organisera exakt hur de ska göra, om det nu är på RKP eller i länen. Våra nordiska grannländer är inte uppbyggda på exakt samma sätt, men jag kan försäkra herrarna att om det inte fortsätter att intensifieras på det sättet kommer jag att vara den förste att påpeka det. pågår dock arbetet. Det har hänt väldigt mycket . Låt oss följa arbetet och som sagt vidta de åtgärder som behövs. En konkret sak vi talade om förra året var preskriptionsreglerna. Där har vi också uppfyllt det konkreta löftet, som inte ligger på polisen utan just på regeringens bord. Det arbetet pågår nu i enlighet med det besked jag gav . Tack så mycket för den här debatten! Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2005/06:211 om kommunernas självkostnads- och lokaliseringsprincip 36 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att en eventuell förändring av den kommunala självkostnads- och lokaliseringsprincipen föregås av en öppen, bred och genomgripande debatt, samt hur jag avser att agera för att säkerställa att landets kommuner framgent följer den nu gällande självkostnads- och lokaliseringsprincipen bland annat på avfallsområdet. Bakgrunden till interpellation är promemorian Kommunernas roll i avfallshanteringen. I denna promemoria föreslås att kommunernas ensamrätt att ta hand om farligt avfall ska slopas. föreslås också att det ska tydliggöras att kommuner även fortsättningsvis ska kunna ta hand om sådant avfall som inte är hushållsavfall och att det för sådan verksamhet ska göras undantag från lokaliserings- och självkostnadsprinciperna i kommunallagen (1991:900). Promemorian har remissbehandlats och håller nu på att beredas inom . Lokaliserings- och självkostnadsprinciperna, som kommer till uttryck i kommunallagen, är två mycket väsentliga principer för hur kommunerna och landstingen får utöva sina verksamheter. Lokaliseringsprincipen innebär att den verksamhet som en kommun bedriver ska ha anknytning till det egna geografiska området eller till de egna medlemmarna. Självkostnadsprincipen innebär att kommuner inte får ta ut högre avgifter än som svarar mot kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som kommunen tillhandahåller. Det är naturligtvis av mycket stor vikt att dessa grundläggande principer följs. kan dock undantag från principer av olika anledningar vara nödvändiga. Exempelvis gjordes undantag från lokaliserings- och självkostnadsprinciperna av konkurrensskäl när elmarknaden avreglerades. Undantagen från lokaliserings- och självkostnadsprinciperna som föreslås i promemorian som hänvisar till motiveras också av bland annat konkurrensskäl. Innan beredningen av det ärendet är avslutad vill jag inte uttala mig särskilt om huruvida undantag bör göras just på detta område. Generellt sett är det dock enligt min mening ett stort problem om undantagen från lokaliserings- och självkostnadsprinciperna sammantaget blir så omfattande att principerna i själva verket urholkas. Jag får nu först och främst avvakta beredningen av ärendet angående avfallshanteringen. Jag anser dock att det finns skäl att genomföra en samlad översyn av i vilka fall undantag från lokaliserings- och självkostnadsprinciperna kan och bör göras. Jag delar uppfattningen att det är viktigt att diskussioner om frågor som dessa förs i en öppen och bred debatt. Om det blir aktuellt med en översyn kommer den naturligtvis också att bli föremål för öppen diskussion och även debatt. 37 (): Till att börja med vill jag tacka för svaret. Bakgrunden till den här interpellationen är dels, som statsrådet berörde i svaret, avfallspromemorian som har varit ute på remiss, dels den oro som både jag och många andra runtom i landet känner över att kommuner breddar sin kompetens. De startar bolag i olika former, och man ser att det kan bli en risk för snedvridande konkurrens. Just i det här fallet, på avfallsområdet, har ett flertal kommuner byggt förbränningsanläggningar av en rejäl storlek för att de ska få anläggningarna att kunna gå runt, och de behöver söka sig utanför de kommunala gränserna för att få bränsle till sina förbränningsanläggningar. Detta gör att de konkurrerar med företag som har jobbat på den här marknaden och i den här branschen. Det skapar som sagt en oro för företagarna och inte minst för de anställda som jobbar i företagen. Jag instämmer i statsrådets syn att begränsningar av den kommunala kompetensen är en central del i den svenska lagstiftningen. Det är också tydligt att kommuner inte får bedriva näringsverksamhet i vinstsyfte. Kommunernas verksamhet får inte påverka näringslivet negativt. När jag läser svaret från statsrådet anar jag vissa positiva tongångar ur min synvinkel, tongångar som, om jag tolkar dem rätt, kommer att leda till en positiv utveckling. Jag tolkar det som att det inte kommer att ske några förändringar i det här skedet vad gäller den kommunala självkostnads- och lokaliseringsprincipen. Men jag vill ha ett lite tydligare besked från statsrådet: vi att kunna se fram emot en avfallspromemoria som inte innehåller några uppluckringar av den kommunala självkostnads- och lokaliseringsprincipen? Om vi kan få ett sådant besked här är det många, inklusive mig själv, som skulle få ett mycket positivt besked. 38 (): Tack, , för att du har lyft upp den här mycket viktiga frågan. Den har som sagt sin bakgrund i situationen inom avfallsområdet, och det är den som göms bakom den något osexiga rubriken självkostnads- och lokaliseringsprincip. Avfallsområdet är ju en viktig miljöfråga och en fråga om hållbar utveckling. Det är det som har gjort mig särskilt intresserad av frågan, och vårt parti, , har ju drivit den i olika sammanhang. Kommunerna är traditionellt en stor aktör på det här området. Men under en följd av år har det vuxit fram fler och fler aktörer och entreprenörer med stor kompetens som har svarat för en utveckling på området. när det gäller avfallshanteringen fungerar ganska bra, men när det gäller behandling och återvinning har stora brister och principiella frågor lyfts fram. Aktörerna och entreprenörerna på den privata sidan har inte sällan haft svårt att konkurrera med och har till och med blivit utkonkurrerade av kommunala bolag, som genom att bryta mot såväl lagstiftning som vedertagna principer, genom korssubventioner och annat, har konkurrerat ut privata aktörer på ett osunt sätt. Det här har , , med flera visat på i olika rapporter. Om det här får fortsätta innebär det att utvecklingen hämmas i de här företagen, som ofta är innovativa och kommer med nya lösningar, till förfång för miljön genom att konkurrensen inte upprätthålls så att fler aktörer kan ge sitt bidrag. Inte minst när det gäller omhändertagande, behandling, där olika former av återvinning är på gång, är de fria företagen ofta i framkant. Arbetstillfällen inom återvinningsindustrin kommer inte till stånd på grund av att de här företagen blir utkonkurrerade. Det svär ju mot talet om entreprenörskap och nya jobb. Jag tycker att det är glädjande att statsrådet uppenbarligen inte försvarar de felaktigheter som så tydligt förekommer runtom i landet det visar ju olika rapporter utan har en insikt om att de tokigheter som är på gång kan ifrågasättas. Jag skulle också välkomna, liksom , ett tydligt besked av statsrådet till oss i och till de aktörer som finns på marknaden om att de förslag om undantag från kommunernas självkostnads- och lokaliseringsprincip som finns i promemorian inte kommer att ligga till grund för ett förslag från regeringen i den här frågan. 39 Statsrådet (): På den punkten kan jag kanske göra interpellanten besviken av det skälet att han kanske var lite för ivrig att interpellera, för frågan är precis under beredning, och det vore fel av mig att sätta ned foten. Beredningen föregås av en ganska omfattande process där flera olika synpunkter i ska sammanvägas. Slutligen ska vi bestämma linjen i den fråga som ni hänvisar till. Att det råder oro på området är jag den förste att skriva under på, inte minst när det gäller avfallssidan. Jag har blivit uppvaktad av såväl kommunala avfallsbolag som näringslivsföreträdare och av dem som jobbar i den här branschen som pekar på olika problem. Det finns alltså en oro hos dem, och det finns en oro hos de kommunala bolagen som har specialiserat sig på den här verksamheten. Det är dels fråga om den här aspekten, dels kanske också fråga om upphandlingsreglerna och de aspekter som berörs av dem, hur det ska vara. Det man alltid måste överväga om man går ifrån lokaliseringsprincipen är ju bland annat: Finns det en tillräcklig marknad, finns det en tillräcklig konkurrens, om man skulle låta lokaliseringsprincipen gälla fullt ut? Eller behövs det under en övergångstid undantag från just lokaliseringsprincipen och kanske även självkostnadsprincipen om det är så att man konkurrerar på en öppen marknad? Det där tycker jag att det är en grannlaga uppgift att väga av. Vi har gjort det vid några andra tillfällen. Bland annat har det ju varit så i samband med busstrafik. Det gjordes i ett aktuellt fall nere i . På det området hade det visat sig att om ett kommunalt bolag förlorade en upphandling av busstrafik var det oftast den som vann upphandlingen som köpte infrastruktur och bussar samt tog över chaufförer och så vidare från det kommunala bolaget. Sedan blev man så att säga ensam kvar. Vid nästa upphandling fanns det ingen som var med och lade anbud. Den som hade vunnit upphandlingen hade i princip en monopolsituation, vilket inte gagnade prisutvecklingen. Det där har vi sett på detta område. I de andra upphandlingarna sköt ofta priserna i höjden och man fick en betydligt dyrare infrastruktur på det här området. Det var kanske inte bara av den anledningen om man ska vara alldeles ärlig. Det har väl också skett en kostnadsökning. Men det tillhör ändå problembilden, och man tyckte att det fanns skäl att göra en justering på det här området. Jag tycker att frågan är väldigt komplicerad. Det är, precis som jag sade i mitt första svar, väldigt viktigt att man har en bra och stark linje så att man också har trovärdighet på det här området så att det inte upplevs som att det luckras upp och att man får något allmänt kommunalt företagande över kommungränser i . Det är absolut inte min mening. Det vill jag vara väldigt tydlig på. Det är klart att den kommunala kompetensen ska verka för att se till att det blir bra funktionsmässigt, och det måste vägas av. Det finns flera områden som också kan vara aktuella och som kan bli föremål för det här. Det är därför jag också nämner det här i mitt första svar: att vi just nu också planerar att göra en bredare översyn, alltså en utredning, på det här området för att försöka dra upp de här linjerna. Det gäller just på detta område men också på områden som skulle kunna hanteras av näringslivet och privata företag. Frågan är var gränserna ska dras. Jag upplever att det finns ett behov av att se över det där så att man också har en bra, rak linje och verkligen bollar in de stora problem som måste vägas av. Där finns det möjlighet till en bra diskussion och debatt för alla som är intresserade av frågan. 40 (): För mig är grunden att kommunerna ska hålla sig till sina kärnverksamheter. Det är, som jag sade innan, så att vi har sett en oroande utveckling. För att använda några av statsrådets ord sprids ett allmänt kommunalt företagande över kommungränserna. Även om statsrådet inte kan ge ett klart besked på just den här punkten, vad gäller avfallspromemorian, är det ju, när statsrådet säger att vi ska ha en allmän översyn av de här två principerna, självkostnads- och lokaliseringsprinciperna, så att det inte i det här fallet kan finnas någon anledning att springa i väg och göra ett undantag. Låt det i så fall vänta till den större översyn som statsrådet aviserade. När jag läser den här promemorian blir jag också lite oroad över att det från antyds att man redan frångår lagstiftningen i verkligheten när man driver de här anläggningarna och att vi därför bör anpassa lagstiftningen till en form av olagligt beteende. Som sagt: Jag ser inte brådskan med den här översynen, inte minst med tanke på det som statsrådet nu har sagt. Jag ser inte brådskan att förändra den här lagstiftningen. Låt det bero. Lägg det åt sidan. För fram avfallspromemorian utan de här delarna. Jag har också en annan fråga till statsrådet. Vi har ju en ansvarskommitté, som i och för sig generellt sett har blivit något av en slasktratt och har fått en väldig massa olika frågor på sitt bord. Men det som utreder vad gäller kommunernas och de offentliga organens ansvar kan ju också ha bäring på den här principen. Bör inte det också ingå i uppgift? Eller ska man kanske låta det här bero tills är färdig? 41 (): Jag noterar ett öppet sinnelag hos statsrådet, där han tydligt ger uttryck för att han inser att den problematiken finns, inte minst på avfallsområdet. Och så tar han upp andra områden där monopolsituationer har uppkommit. Jag är den förste att hålla med om att monopol, vare sig de är privata eller offentliga, är en styggelse som oftast får negativa konsekvenser för avnämare och konsumenter. Men på det här området, avfallsområdet, finns det ju en rad företag som har en hög kompetens och som svarar för teknik- och metodutveckling till förmån för en hållbar utveckling som riskerar att hamna i bakvattnet om det undantag som promemorian föreslår genomförs. Jag väljer dock att se det positivt och uppfattar det som att statsrådet just vill göra en bred och samlad översyn av de här undantagen från självkostnads- och lokaliseringsprinciperna och att det nu aktuella förslaget inte kommer att genomföras på kort sikt. Det är gott och väl så långt. Men det är mycket angeläget att regeringen och dess myndigheter följer utvecklingen och agerar på ett sätt som gör att de här företagen, de innovativa företag som finns på marknaden, de som satsar på miljövänliga återvinningsmetoder och så vidare, kan känna framtidstro och fortsätta utveckla metoder och teknik för hållbar utveckling på avfallsområdet. Det leder också till att många nya jobb inom den här sektorn kan skapas. Jag hoppas och tror att statsrådet kommer att agera i den riktning som jag har antytt här. 42 Statsrådet ():