prot · GT0960 · 2006-01-24 00:00:00 — Jag har ställt interpellationen eftersom jag tycker att det här är ett ämne som är värt att diskutera innan vi kommer till ett lagstiftningsförslag, att så att säga mota i grind. I vårt land, liksom i de flesta andra länder, är av befolkningen kvinnor, men i svenska bolagsstyrelser är kvinnor. Det tycker jag är alldeles för lite, och jag är övertygad om att statsrådet också tycker det. Värt att notera är ändå att andelen har ökat ganska mycket. Alla som sitter där sitter där på grund av egen kraft och egen kompetens. Det är viktigt. Jag tycker nämligen att de direktiv som statsrådet har gett till utredaren är felriktade av flera skäl. Jag ska berätta om de skälen. För det första är det en nonchalans, och näst intill en oförskämdhet, mot det jämställdhetsarbete som har bedrivits i . Det här tycker jag illustreras väldigt väl av Ruter Dams undersökning där de har tillfrågat 500 kvinnliga chefer i näringslivet. De har frågat dem: Tycker ni att man ska kvotera? av dem säger nej. Och varför gör de det? Jo, det är naturligtvis så att alla som har vunnit en position av egen kraft, egen kompetens, skulle ifrågasättas. De skulle misskrediteras genom ett sådant förslag. Det får närmast rubriceras under härskartekniken osynliggörande. Det är det främsta skälet till att jag säger nej. Det är ungefär som med Thamprofessorerna. Det misskrediterar alla kvinnor. Allas kompetens kommer att ifrågasättas om en kvotering införs. Det andra skälet mot en sådan lagstiftning är att det faktiskt är ett grundskott mot äganderätten. Om vi följer det norska exemplet, och det säger att vi ska göra, kan ett företag utsättas för tvångslikvidation. Min fråga är om statsrådet är beredd att faktiskt använda sig av det som en sanktionsåtgärd. Det är inte specificerat vilka sanktionsåtgärder det gäller, men utredaren har tydligt talat om att följa det norska exemplet, och där är tvångslikvidering ett av förslagen. Jag fick ett litet citat från en företagare som hade sett på det här förslaget till utredning och presumtiv lagstiftning. Hon säger: Jag har ett aktiebolag. Tänk om staten bestämde vem jag skulle anställa? Ingen ska få bestämma vad jag ska göra med mitt bolag. Det är mitt och bara mitt. Det är mina surt förvärvade pengar som jag har slitit ihop om dygnet året runt . Jag har inte haft semester . Då ska ingen få bestämma vad jag ska fatta för beslut i mitt bolag. Det bestämmer faktiskt jag över. I fråga om offentliga bolag och myndigheter kan man ha en tvångskvotering. Inom politiken är det också okej med lag om könskvotering. Men i privatägda bolag är det bort med tassarna, tack så mycket! Det ligger mycket i det här. Det är ett grundskott mot den privata äganderätten. Det är inte första gången vi ser det. Det har funnits förslag om att socialisera äganderätten . Vi har haft förslag om löntagarfonder och annat. Det är ett oskick. Det är ett otyg. Vi ska inte ha det. Och inte är väl statsrådet beredd att tvångslikvidera ? Det är jobb det handlar om. Däremot tycker jag att det är fullt rimligt att man, när det gäller de statliga bolagen och de statliga myndigheterna, faktiskt går tuffare fram än vad statsrådet har föreslagit. Det är verksamhet som vi själva styr över. Där är den politiska klåfingrigheten fullt tillåten. 36 Justitieminister (): Det är riktigt att det har hänt saker. Regeringen har drivit de här frågorna väldigt hårt. Det är bara ett problem: Det går för sakta, och vi vet ännu inte hur det här utvecklar sig. Det allra bästa vore ju om näringslivet självt kunde visa den utveckling som vi hoppas och tror på. har vi hamnat i den situationen att vi inte är nöjda med utvecklingen. Vi har inlett det här arbetet för att kunna få fram förslag till åtgärder som vi eventuellt vill vidta. Men det vet vi inte . Man kan inte tillsätta en sådan här utredning, om man ska ha ett minimum av respekt för den, om man under utredningens gång ska tala om att det här ska gälla och det här ska inte gälla. Så gör man inte. pågår det arbetet, och det kommer förslag . Det blir utredningens förslag. Därtill hör att näringslivet trots allt naturligtvis har gjort vissa förbättringar även om det inte har gått så fort. Det kan naturligtvis förändra hela saken på ett sätt som gör att det över huvud taget aldrig ens kommer att uppstå en hypotetisk fråga. Men frågan om hur regeringen kommer att ta ställning till förslag som ännu inte är presenterade är , , för tidigt väckt. 37 (): Jo men, statsrådet, det måste väl ändå finnas en tanke bakom när direktiven är så tydliga. Man har ju specificerat direktiven i ganska hög utsträckning. Det gör att man mycket väl vet vilket svar man kommer att få fram. Man ger ju inte direktiv till en utredning som är så specificerade om man inte är beredd att faktiskt använda det här på något sätt och gå till handling med en lagstiftning. Annars har man mycket öppnare skrivningar i sina direktiv, och så har verkligen inte skett i det här fallet. Det är väldigt specifikt vad man ska göra och vad det är för förslag som ska läggas fram. Därvidlag har jag rätt. Om statsrådet läser noga är det så att när det gäller privata bolag är direktiven tydliga. Och utredaren kan också ta ställning till om, huruvida, alla helägda statliga bolag ska åtlyda detta. Det står ingenting om att anspråken ska ställas ännu tydligare. Det är bra om statsrådet har gjort det förtydligandet. Det ser jag gärna. Att framgångsrikt arbete har bedrivits beror också, skulle jag vilja säga, på att vi i oppositionen har skjutit på i detta arbete genom att lägga fram lönekartläggningar, genom att ställa krav i debatten. Vi är alla nöjda med det arbetet och med att regeringen har svarat upp mot det. Det ska ni ha all credit för. Jag tycker dock att vi ska gå ett steg längre när det gäller den biten. Men att göra ingrepp i den privata äganderätten är jag inte med på, och det är inte kvinnorna överlag i det här landet med på, skulle jag vilja säga. Därför tror jag att det är viktigt att faktiskt stoppa den här utredningen . Tänk efter före! Är statsrådet beredd att gå när det gäller de statliga bolagen och myndigheterna? Är statsrådet verkligen beredd att göra ingrepp i det enskilda ägandet? Slutligen har vi frågan om övriga juridiska personer, som också ska inkluderas i den här lagstiftningen. Vad tänkte statsrådet på för exempel när han skrev det i direktivet? Vilka handlar det om? Handlar det om idrottsklubbar, AIK till exempel, som har en kvinna av elva i styrelsen? Handlar det om kvinnojourer, om politiska partier? Feministiskt initiativ ska det vara tvångslikvidering där också? Jag tror att det behövs en specifikation på vad statsrådet har tänkt när han talar om andra juridiska personer som också ska kunna omfattas av lagstiftningen. säger så här i : Jag har missuppfattat allt. Jag är inte för längre. Jag är emot könskvotering! Varför har ni inte sagt nåt alla de gånger jag skrivit om kvotering, varför har ni inte berättat att jag missuppfattat innebörden av det ordet? Jag har varit så naiv. Jag trodde på fullaste allvar att kvotering betydde att man måste hitta en KOMPETENT kvinna och hittar man ingen så behöver man inte anställa en kvinna. För att kompetensen måste gå först. I min vildaste fantasi kunde jag inte tänka mig att företag skulle tvingas anställa människor som varken har den rätta kompetensen eller meriterna som krävs. Det är precis det här som händer. Statsrådets förslag till lagstiftning är ingen hjälp för kvinnorna. Det kommer faktiskt att innebära en backlash för jämställdhetsarbetet. Vi ska göra det inom det politiska kompetensområdet, när det gäller statliga bolag och statliga myndigheter. Men vi ska låta den privata äganderätten fortsatt vara i fred för den här typen av politisk klåfingrighet. 38 Justitieminister (): Det är stora ekonomiska föreningar och stora stiftelser som avses när det gäller andra delar än dem som vi nu har diskuterat. Jag tror att vi ska göra klart vissa saker. För det första: Det kvoteras . Vi har kvotering. Det är ju bara att titta på vilka som sitter i de olika styrelserna så inser man att det finns en kvotering . Frågan är om vi ska bryta upp den och på vilket sätt det i så fall ska ske. Det kan ju vara så att vi behöver genomföra lagstiftningsåtgärder. Det kan också mycket väl vara så att vi har gjort precis det som behövdes och att vi inte behöver göra något mer. Jag tror inte ens att själv anser att det vore en lämplig väg att, när direktiven väl är skrivna, avbryta det här från talarstol och säga: Det här ska vi inte göra. Vi ska naturligtvis ha de här åtgärderna. Det allra bästa är om det aldrig behöver införas några nya bestämmelser utan att det självregleras. Det har vi sett på andra områden, och jag har goda förhoppningar om att det kan ske. Men vi kan inte bara sitta och vänta hur länge som helst. Vi måste också driva det här arbetet framåt. Men det allra bästa vore naturligtvis om man gjorde en självreglering. Sedan till detta om det ska vara . Det är lite svårt rent matematiskt att ha för båda könen. Så det tror jag inte är lämpligt. Därför måste man ändå ha en gräns på på samma sätt som vi strävar efter fler kvinnliga poliser, där vi nu har uppnått det. Låt oss alltså vänta och se. Vi följer den här frågan. Vi vet ännu inte hur det blir. Även om det finns styrningar i direktiven har utredaren ändå stor frihet. Framför allt är det utredarens uppfattning. Jag kan helt klart säga att jag inte har någon bestämd uppfattning om hur detta arbete ska bedrivas vidare. Det får utredningen visa, men ännu mer utvecklingen i sig. Det kan visa sig att just detta initiativ har varit fullt tillräckligt, och då är jag mer än nöjd. 39 (): Jaha, så hela utredningsdirektivet var tänkt som ett skrämskott för att få lite fart. Det var ju intressant att höra. Statsrådet är en minister som är duktig på att visa handlingskraft, och ibland sträcker sig handlingen bara så långt. Jag är glad om det är så. Då har vi inte anledning att fortsätta den här debatten särskilt mycket längre. Men jag tycker att hotet fortsatt ligger kvar. Jag förstår att statsrådet har drabbats av eftertankens kranka blekhet, kanske i likhet med , och insett att detta kanske inte är bästa vägen att hjälpa kvinnor framåt i näringslivet, för liksom Thamprofessorerna kommer alla att ifrågasättas när det gäller deras kompetens och förmåga att ta sig fram av egen kraft. Den hjälpen är inte en hjälp som kvinnor vill ha. Jag välkomnar att statsrådet anger en tveksamhet när det gäller om det är intressant att fortsatt gå vidare. Jag kommer att följa frågan noga. Jag hoppas att jag inte kommer att få anledning att stå här och debattera ett lagförslag som har lagts på kammarens bord utan att det stoppar vid utredningen och inte går vidare, men jag kommer som sagt att följa frågan. Tack så mycket för svaret, som antyder ett ganska stort mått av tveksamhet. Jag tolkar statsrådet så att det finns en stor tveksamhet inför att gå in med den typ av lagstiftning som finns i . Det är bra i så fall. Jag tar det nästan som ett halvt löfte. När det sedan gäller i statliga bolag är det naturligtvis något som jag tycker är eftersträvansvärt. Här tycker jag att vi borde kunna spänna bågen vidare från de . Här har vi makt och myndighet att själva manövrera, och det ska vi nyttja. Men vi ska inte ge oss på den privata äganderätten. 40 Justitieminister (): Jag vill bara göra ett kort förtydligande så att det inte missuppfattas: Det jag sade var att det kan komma att behöva vidtas åtgärder men att ingen vore gladare än jag om man slipper. Att det självregleras är alltid det bästa. Det kan vara så att denna utredning har hjälpt till. Då har jag ingen som helst strävan att på något sätt försöka visa något slags handlingskraft och vidta åtgärder som ännu inte behövs, utan då är jag mer än nöjd med den utvecklingen. Vi får vänta och se. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2005/06:193 om polisens verksamhet 41 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att stärka det lokala och regionala inflytandet över polisens verksamhet så att den polisverksamhet som bedrivs uppfyller målet om befolkningens känsla av trygghet. Vi har en polisorganisation med ett starkt regionalt och lokalt inflytande. Varje län utgör ett polisdistrikt, och i varje polisdistrikt finns en polismyndighet som ansvarar för polisverksamheten där. Varje polismyndighet ska för sin ledning ha en polisstyrelse. Polisstyrelsen arbetar på uppdrag av regeringen, och styrelsens uppgift är bland annat att se till att polisarbetet bedrivs enligt statsmaktens intentioner. Polisstyrelsen avgör viktiga frågor om polismyndighetens planering och inriktning av verksamheten, ekonomi samt organisation. Polisstyrelsen ska också yttra sig i samband med att de högsta cheferna ska anställas vid myndigheten. Polisen ska organisera och planera verksamheten så att de samlade resurserna används så effektivt som möjligt. Därför har de regionala enheternas verksamhet i vissa fall kompletterats med nationella stödfunktioner, till exempel . Avslutningsvis innebär regeringens satsningar på polisen förbättrade möjligheter att bedriva verksamhet på lokal och regional nivå. Det är därför angeläget att polisorganisationens förtroendevalda deltar i polisverksamheten med ett stort engagemang. Polisstyrelsens ledamöter har en betydelsefull roll att fylla, och deras inflytande på verksamheten innebär en vitalisering av polisen. 42 (): Jag tackar för svaret på min interpellation. Jag hade förväntat mig ett något mer utförligt svar. Vi kan konstatera att de flesta människor ser förekomsten av polis i samhället som det tydligaste tecknet på trygghet. Detta kan givetvis vara en falsk trygghet, men trots det upplevs det som en känsla av trygghet när man vet att det finns polis tillgänglig. Det är alltså viktigt att poliser syns och finns i vardagslivet. Så var det före nedläggningen av de små myndigheterna inom polisen. Då fanns det patrullerande poliser på gator och torg. , när vi har samma numerär av polis, har vi inte samma synlighet. Den värdeglidning som skett inom polisen bidrar också till att den folkliga polisen försvinner. Här är uniformering, vapenfixering och andra saker bidragande orsaker. Jag hade förhoppningen att arbetet inom polisens etiska råd snabbt skulle kunna bidra till en förändring. Den rapport som har lämnat är bra. Man lyfter fram förhållanden inom polisen som måste åtgärdas. kan man givetvis säga att förändringar tar tid, men jag blev något betänksam när jag såg rikspolischefens uttalande i tidningen om att poliser inte ska sprätta omkring på . Ur detta provocerande uttalande kan man härleda att vi inte ska ha några patrullerande poliser . Detta visar en grundläggande felsyn, som jag ser det, på det förebyggande polisarbetet. Än allvarligare framstår uttalandet av samma chef om att det för gäller att leva upp till kravet på att styra och leda ur ett nationellt perspektiv. Jag tycker att detta något motsäger det statsrådet svarade på min interpellation. Synlig polis samt krav på brottsanmälan öga mot öga med polis och inte via telefon är några grundläggande faktorer i det förebyggande arbetet. Det får inte vara så att ett brott förpassas till att bli ett försäkringsärende. Att införa så kallade snattofoner, det vill säga att handlare ska agera polis i affärerna och ta snattare till en telefon där dessa ska samtala med en polis som finns någon annanstans i landet, kanske uppe i eller någonstans, är den senaste utarmningen av det förebyggande arbetet. En ung snattare bör ställas öga mot öga med en polis så att man inser att man har gjort någonting fel. När man tar upp detta med polisen pratar de om effektivitet. Då kan man fundera: Effektivitet i vad då? Risken är uppenbar att vi med den inriktning vi nu har får ännu mer brottslighet. Då säger polisen: Vi ska hålla på med polisiär verksamhet. Detta svar andas tillslag, kommandoräder och liknande. Synen på det traditionella förebyggande polisarbetet håller på att utarmas. Åt detta måste någonting göras! Ministern framhåller polisstyrelsernas viktiga roll ute i landet och behovet av aktiva ledamöter i styrelserna. Jag håller med om det. Jag vill också lägga till de brottsförebyggande rådens viktiga funktion ute i kommunerna. Jag har varit med i polisstyrelsen i mitt län sedan styrelsen bildades för drygt sedan. Jag har sett många uppgivna kommunalråd som suttit i styrelsen och sett sig som gisslan utan reell möjlighet att styra. Var finns rätten att ta beslut som påverkar verksamheten? Budget och riktlinjer är mycket hårt styrda. Jag är medveten om behovet av att ha riktlinjer, men den erfarenhet av politisk ledning som finns ute i länen och i polisstyrelserna tas inte till vara. Styrelsen har blivit mera en form av informationsforum än en styrelse för att styra polisen. I stället tycker jag att det framstår allt tydligare att polisen styr sig själv, och då har någonting gått fel i samhällsutvecklingen. 43 Justitieminister (): Jag tror att vi kan vara överens om en hel del av de saker som har sagts här. Jag vill dock understryka att det är viktigt att polisen utvecklar sitt arbete. Jag vill också understryka hur viktigt det är att polisen ägnar sig åt de uppgifter som verkligen är polisens uppgifter och inte andra saker. Det handlar om att förebygga brott, och det handlar om att utreda brott. När det gäller att utreda brott har vi vidtagit flera olika åtgärder och kommer också att komplettera med ytterligare lagförslag som ger polisen större möjligheter att klara sin verksamhet bättre. När det gäller polisens organisation är det riktigt att vi hade ett väldigt stort antal myndigheter tidigare; jag tror att det låg på runt 120 stycken. Detta, har polisen själv sagt, var inte särskilt effektivt. Det kunde nog vara trevligt på sina håll, men det var inte ett särskilt effektivt polisarbete. Vi vill att poliserna ska vara synliga. Vi vill att de ska fördelas i hela landet. För att börja med fördelningen i hela landet är det viktigt att alla medborgare som varit med och finansierat den stora satsning på flera miljarder i ökning som skett också får del av denna. Vi har ett problem på det sättet att poliser söker sig till större orter. Då talar jag inte bara om storstäder utan om större orter inom de olika länen. Här har vi en uppgift. Det här kan vi inte bara låta polisen själv svara för. En sak som i alla fall har bidragit till en förbättring är naturligtvis den utvidgning av polisutbildningarna som har skett. finns utbildning i , och , men det har också funnits polisutbildningar som man kunnat delta i från sin hemort. Det är någonting som vi ska fortsätta att satsa på. Vi har också sagt att det i den framtida polisutbildningen ska finnas fler utbildningsorter som gör att det blir en lokal förankring. Det andra som tas upp här, nämligen synliga poliser, är någonting som innebär en viss avvägning. Vi vill gärna att poliser ska vara synliga för medborgarna. Det inger en trygghet. Men det som är ännu viktigare är att polisen är ute på gator och torg de tider de som bäst behövs. Det är faktiskt inte då den stora allmänheten är ute. Det här har polisen genom egna överenskommelser anpassat sig efter, men det har också drivits på i den riktningen. Det är fredags- och lördagskvällar som polisen behövs mest ute på gator och torg och kanske till och med fredags- och lördagsnätter. Vi ska vara glada för den utvecklingen, att polisen nu arbetar på ett helt annat sätt och är betydligt mer flexibel . Vi får kanske acceptera att detta innebär att det inte finns lika många poliser ute . Det kan i och för sig vara ett trevligt inslag och naturligtvis i sin tur medföra en ökad trygghet, men är kanske inte av så stor betydelse när det gäller brottsförebyggande arbete, än mindre brottsbeivrande arbete. Trots allt måste man ändå se pragmatiskt på det här. Vi måste få ut poliser i alla delar av landet. Men vi måste framför allt använda polisen på det allra bästa och mest effektiva sättet. 44 (): Jag tror också att vi kan vara överens om en hel del. Det jag ser som det stora problemet inom svensk polis är att det förebyggande arbetet helt har prioriterats ned. Vi kan ändå inte undgå de rubriker som har synts i tidningarna . Jag kan referera några rubriker: Inkompetens och naivitet styr vår brottsbekämpning, Polisen som kompade ut, Gömmer sig polisen?, Ljugande poliser sätter oskyldiga i fängelse och så vidare. Det är negativa skrivningar. Man ska naturligtvis kritiskt granska det som skrivs och göra överväganden. kan vi ändå konstatera att det ligger någonting i det här. Frågan är om det inte är dags att göra en parlamentarisk översyn av polisens hela organisation. Jag tror att den är mer nödvändig än diskussionen om numerären. Vi diskuterar alldeles på tok för mycket numerär och för lite organisation. Som jag ser det bör det vara parlamentariker som gör översynen. Jag tycker att har gjort ett bra arbete inom sin sektor. Men det innebär också att man från polisens sida tar till sig det arbete som presenteras, inte bara konstaterar att det här blev alldeles galet. Sedan är det ett snedsprång här, som jag ser det. Snattofonen är ett tecken på att man totalt lämnar det förebyggande arbetet. En ung människa ska ställas öga mot öga med en polis, så att man inser att det man gjorde var fel. Att sitta med en handlare och på telefon prata med en polis som kanske sitter därifrån Det är inte så vi skapar det förebyggande arbetet. Det är ett steg tillbaka, om inte ett antal steg tillbaka. Jag är övertygad om att om vi skulle ha en parlamentarisk utredning som såg över det här skulle den typen av, som jag upplever det, stolligheter faktiskt förpassas till papperskorgen omgående. De platsar inte där vi ska ha ett förebyggande arbete. Vi måste ha en polis som både klarar den förebyggande delen och den direkt operativa, brottsliga delen. Det har vi inte , tyvärr. När såg vi en polis på våra skolor senast? I min kommun är det ingen som minns när det var. Det är i alla fall inte . Min direkta fråga till statsrådet är: Delar inte statsrådet min syn att vi borde ha den parlamentariska utredningen, en översyn av polisens målsättningar och hur det hela ska organiseras? 45 Justitieminister (): Nej, jag tror inte på en ny omorganisation av polisen. Jag tror däremot på ett utvecklande av polisen, vilket också sker . Jag tycker också att det är ganska skönt att vi inte bara behöver diskutera numerären. Det har gjorts under kanske . Det har varit hämmande för diskussionen om utvecklingen av polisen. har det gjorts så stora förändringar och polisen har utökats så mycket att den frågan är relevant. Dessutom ligger partierna nära varandra, för att inte säga är identiska med varandra när det gäller hur man vill satsa på polisen. Det är befriande. Men jag vill ändå bestämt säga att svensk polis aldrig har varit så bra som den är , oavsett vad som skrivs i tidningarna. De här diskussionerna kanske kommer upp som ett resultat av att det just inte längre står i tidningarna exakt hur många poliser vi har i olika delar av landet. Som bekant är det mediernas roll att diskutera de situationer och problem som finns. Det handlar inte bara om polisen; det handlar om alla delar av samhället. Trots att vi lever i ett mycket bra samhälle är det de sakerna som dominerar tidningarna. Det är faktiskt mediernas uppgift att kritiskt granska saker. Sedan kan jag hålla med om att det blir ganska enahanda att bara diskutera problemen. Vid väldigt få tillfällen lyfts de framgångar fram som polisen så väl förtjänar. För polisens del handlar det om att fortsätta att utveckla sitt arbete. Det är viktigt att vi fortsätter att se till så att polisen blir en ännu mer öppen organisation. Med den generationsväxling som sker är det väldigt positiva signaler som kommer från polismyndigheten. Och vi har en helt annan polis än vi hade för några decennier sedan. Den utvecklingen tycker jag också att vi ska bejaka. 46 (): Jag kan nog hålla med om att vi har en bra polis inom vissa sektorer. Men vi har lämnat sektorer.