prot · GU0944 · 2006-12-20 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Hänvisning av ärenden till utskott samt beslut om förlängd motionstid Föredrogs och hänvisades Propositioner 2006/07:29 till socialförsäkringsutskottet /07:31 till trafikutskottet /07:37 till socialutskottet Kammaren biföll talmannens förslag att motionstiden för ovanstående propositioner skulle förlängas till . 3 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkanden /07:FiU2FiU5 4 § Kompletterande bestämmelser till EG-förordningen om konsumentskyddssamarbete Föredrogs civilutskottets betänkande 2006/07:CU3 Kompletterande bestämmelser till EG-förordningen om konsumentskyddssamarbete (prop. 2006/07:6). Talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 8 §.) 5 § Ändringar i arbetslöshetsförsäkringen Föredrogs arbetsmarknadsutskottets betänkande 2006/07:AU3 Ändringar i arbetslöshetsförsäkringen (prop. 2006/07:15). 1 (): Regeringen lämnade en proposition till som heter En arbetslöshetsförsäkring för arbete. Redan vid det tillfället uppstod en liten remissdebatt i kammaren med deltagande av utskottets ordförande och vice ordförande. De var överens om att det fanns ett gemensamt intresse av att vara ödmjuka och lyhörda i den kommande beredningen av ärendet. Utskottet har haft en öppen hearing i frågan, och vi har mottagit flera skrivelser med synpunkter. Ärendet har även förekommit flitigt i den allmänna samhällsdebatten. De flesta har nog hört något diskuteras i det här ärendet. Med anledning av propositionen har det väckts 19 motioner. Detta betänkande tar därutöver med några andra motioner från den allmänna motionstiden som knyter an till frågan. Oppositionen yrkar helt avslag på propositionen, och jag är övertygad om att de kommer att förklara varför under debattens gång. De har även beskrivit detta i sina reservationer. Propositionen lägger fram förslag om ändringar i två lagar, nämligen lagen om arbetslöshetsförsäkring och lagen om arbetslöshetskassor. I den första lagen handlar det om vissa skärpningar i kraven för att uppfylla arbetsvillkoret samt på vilken nivå ersättningarna ska ligga efter olika antal dagar i arbetslöshet. I den andra lagen finns förslag om en förhöjd finansieringsavgift till staten samt en högre grad av egenfinansiering från medlemmarna i en a-kassa. Utskottet har i princip beslutat i enlighet med propositionens förslag. Två ändringar har dock gjorts. Den ena är att ikraftträdandet av ersättningsnivån sker i stället för detta främst av administrativa skäl och för att undvika risker ur kvalitets- och rättssäkerhetssynpunkt. Den andra ändringen är att förtydliga att personer som är arbetslösa och tar ett arbete inte ska förlora på detta på grund av att det nya arbetsvillkoret skulle ge sämre villkor än det blivit om personen varit i fortsatt arbetslöshet. Om detta är ett bra eller dåligt nytt förslag om en arbetslöshetsförsäkring för arbete kommer förhoppningsvis att framgå av den nu följande debatten. 2 (): Det går uselt för högerregeringen en historiskt dålig start, visar SCB:s stora novembermätning. går Socialdemokraterna starkt framåt och ökar . Oppositionspartierna får tillsammans av rösterna. Det här är historiskt sett en stor svängning. Orsakerna till den här utvecklingen är naturligtvis flera: allmän klantighet, inkompetens från regeringen, konstiga ministerutnämningar etcetera. Men jag tror att man utan att tveka kan peka ut dagens ärende som den stora orsaken till nedgången i regeringens opinionssiffror. Valet gav en högerregering, och en högerregering har börjat föra högerpolitik. Attacken på de arbetslösa visade plötsligt regeringen rätta ansikte, och det ansiktet gillade inte det svenska folket. Inom läkarvetenskapen talar man om olika dödsbegrepp. Man talar om hjärndöd och hjärtdöd. När det gäller förslaget om en ny arbetslöshetsförsäkring, som vi har att ta ställning till, kan jag konstatera att det inte föreligger några svårigheter att dödförklara förslaget. Oavsett vilket dödsbegrepp man använder blir resultatet detsamma. Förslaget är nämligen både hjärtlöst och hjärndött. Det är hjärtlöst eftersom man från högerregeringen väljer att attackera de arbetslösa i stället för arbetslösheten. Man krossar enskilda människors liv. Man skuldbelägger den enskilde för problem som vi har ett gemensamt ansvar för i samhället. Med total respektlöshet för dem som befinner sig i arbetslöshet hävdar man att orsaken till den enskildes situation är att den arbetslöse valt att vara arbetslös då ersättningen är för generös. Om det bara svider lite i skinnet på de arbetslösa så kommer de att ta sig upp ur sofforna och ta de lediga jobb som väntar. Det är extra hjärtlöst då man inte bara försämrar arbetslöshetsförsäkringen. Man genomför kraftiga neddragningar i arbetsmarknadspolitiken som tar ifrån de arbetslösa möjligheten till utbildning, som skulle kunna matcha dem till de jobb som finns men som kanske kräver en annan kompetens. Jag skulle vilja att högeralliansens riksdagsledamöter läste sina egna förslag. De säger klart och tydligt att man anser att arbetslösheten beror på den arbetslöses lathet. Sedan är frågan: Vågar man åka hem till sin valkrets och upprepa det bland sina väljare? Förslaget är hjärndött eftersom det kommer att få kraftigt negativa effekter på det svenska samhället och den svenska ekonomin. har haft konkurrensfördelar av den svenska modellen där rimlig balans mellan löntagare och arbetsgivare givit ett arbetsmarknadsklimat med en omställningsbenägenhet som gjort att vi kunnat genomföra svåra strukturrationaliseringar som varit nödvändiga och ibland smärtsamma. Vetskapen om att den enskilde inte lämnas i sticket har gjort att löntagarna och deras organisationer har kunnat medverka konstruktivt i svåra processer och förbättrat vår ställning jämfört med omvärlden. Flexibiliteten kommer att minska. Konfrontationen kommer att öka med den nya högerpolitiken. Vi står inför en avtalsrörelse som redan har påverkats negativt. Det här kan bli slutet för en period med fungerande lönebildning, som i givit löntagarna reallöneökningar och arbetsgivarna förutsägbarhet och rimliga kostnadsökningar. Allt detta sätts på spel när högern ger sig ut på jakt efter de arbetslösa med syfte att förändra balansen i det svenska samhället, att ställa dem som har arbete mot dem som inte har, att försvaga fackföreningarna och tvinga fram lägre löner för de redan lågavlönade och därmed större inkomstklyftor, och att driva fram en låglönearbetsmarknad, som vi i har lämnat bakom oss men som man fortfarande kan hitta i mindre utvecklade länder. Jag ska göra en kort redogörelse för kritiken av de försämringar som föreslås av högerregeringen. Skärpningen av arbetsvillkoret innebär att kravet ökar från 70 till 80 timmars arbete , och det är ett exempel på hur förslagen särskilt drabbar kvinnor. Kvinnor har i betydligt högre grad deltidsarbete, och personer med deltid kommer att ha svårt att över huvud taget kvalificera sig för försäkringen. Tidsbegränsat anställda får generellt en ännu mer osäker situation, och förslaget kommer även att slå mot studenter som försöker etablera sig. Andra grupper som drabbas är kulturarbetare, som trots att de är etablerade kan ha så oregelbundna arbetsförhållanden att de har svårt att uppfylla arbetsvillkoren. Enligt vår mening är regeln om överhoppningsbar tid en viktig del av försäkringen. Den nuvarande tidsgränsen är rimlig. Den föreslagna förkortningen till kommer främst att drabba personer som satsar på långa utbildningar, personer som kombinerar utbildning med familjebildning och personer med rehabiliteringsbehov. Det missgynnar även kvinnor som får barn . Det faktum att kvinnor tar ut den absolut största delen av föräldraledigheten leder också till att de drabbas i högre grad än män av en förkortad tid. Studerandevillkoret är en viktig del av försäkringen och arbetsmarknadspolitiken. Det finns nyutexaminerade akademiker som har problem att få arbete. Om möjligheten att kvalificera sig för ersättning genom studier tas bort kommer många att bli hänvisade till försörjningsstöd. De sänkta ersättningsnivåerna innebär att vid ikraftträdandet kan personer direkt behöva gå från i ersättning. Sänkta ersättningsnivåer drabbar särskilt personer med låg inkomst, det vill säga de som har en faktisk ersättning på av den tidigare förvärvsinkomsten. Behovet av försörjningsstöd kommer att öka. Enligt reglerna ska en arbetslös vara beredd att ta ett arbete med en lön som ligger under arbetslöshetsersättningen. Till exempel kommer en heltidsarbetande undersköterska med ca , inklusive ob-tillägg, att ha en ersättning på . Hon måste då vara beredd att acceptera ett arbete med . Regeringens syfte står helt klart. Man är ute efter att skapa en låglönemarknad. Begreppet normalarbetstid kan framstå som lite tekniskt. Men sättet att beräkna normalarbetstiden har stor inverkan på den faktiska ersättningen. Den förändring som genomförs, och som innebär att allt arbete under ramtidens ska beaktas, får särskilt negativa effekter för personer som är deltids- och visstidsanställda, det vill säga att återigen drabbas kvinnor, unga och invandrare. Den som bara arbetar , till exempel en säsongsarbetare, får halverad ersättning jämfört med . Som framhållits av företrädare för kulturarbetarna vi har haft många uppvaktningar och det har säkert alla partier haft blir ersättningen för många i den yrkesgruppen betydligt lägre. Detta kommer att befästa existerande strukturella orättvisor. Den förhöjda finansieringsavgiften har regeringen tänkt sig att få in 10 miljarder till statskassan på. Den ska delfinansiera det så kallade jobbskatteavdraget. Oavsett vad regeringen säger i den frågan kommer det att betyda mest för dem som redan tjänar bra. Det kommer att bli en kraftigt höjd avgift för alla. Vi kan befara att den som inte har råd med både a-kasseavgift och fackföreningsavgift kanske avvecklar sitt medlemskap antingen i facket eller i a-kassan. Även detta förslag drabbar i högre grad kvinnor negativt eftersom deltidsarbetslösa enligt reglerna ska betala full avgift. Bestämmelserna bygger på en helt ny definition av begreppet arbetslös som inte används i något annat sammanhang. Förslaget kan också bli helt kontraproduktivt. Bland annat Lagrådet pekar i sitt yttrande på att förslaget har tröskeleffekter. En arbetslös som accepterar ett par timmars arbete ska ändå betala den fulla förhöjda finansieringsavgiften. När det gäller beredningen vill vi socialdemokrater uttrycka vårt starka ogillande över den bristfälliga och, som vi ser det, ansvarslösa beredning som från början till slut har präglat ärendet. återkallande av betänkandet, som justerades , visar hur befogad vår kritik är. Utskottsmajoritetens förslag innebär att välbehövliga resurser flyttas från anslaget för arbetsmarknadsutbildning. När man på detta sätt och i sista stund försöker att lösa den uppkomna situationen med arbetslöshetsförsäkringen innebär det att ännu flera kommer att bli öppet arbetslösa. Det leder också till att Ams möjlighet att bereda arbetslösa plats i olika program begränsas ytterligare. Regeringen föreslår en omläggning av politiken som de säger sig ha gått till val på och därför har mandat att genomföra. Regeringen är i sin fulla demokratiska rätt att föreslå reformer om de anser det befogat, och det är vår uppgift som opposition att reagera och argumentera mot framlagda förslag. Men i de demokratiska spelreglerna ingår också att förslag ska vara väl förberedda. Enligt vår uppfattning framstår det som särskilt angeläget med en omsorgsfull beredning när det är fråga om förslag som får stora konsekvenser för enskilda. Arbetslöshetsförsäkringen omfattar 3,8 miljoner personer. Hundratusentals av dem uppbär ersättning . Många är beroende av försäkringen för sin försörjning. Det är ett komplicerat regelverk som till fullo behärskas bara av personer som nära och frekvent kommer i kontakt med det. Redan dessa förhållanden talar för att viktigare förändringar av försäkringen alltid bör föregås av ett omsorgsfullt remissförfarande. De berörda ska ges praktiska möjligheter att analysera förslagen och konsekvenserna och att framföra sina synpunkter. Ska en remissomgång fylla en verklig funktion måste det också ges utrymme för regeringen att överväga det som där har framkommit. Det har framförts mycket stark kritik i remissvaren. Även statliga organ hör till kritikerna. Det demokratiska systemet bör ha en viss tröghet i processen. En omsorgsfull beredning värd namnet ökar kvaliteten i lagstiftningsarbetet. Behövliga konsekvensanalyser kan genomföras och alternativa lösningar övervägas. Det kommer att vila ett tungt ansvar på regeringen om den forcerade beredningen leder till problem i den praktiska hanteringen efter ikraftträdandet. I slutändan kan det komma att drabba enskilda personer och störa enskilda personers ekonomi och försörjning. Förslaget från högerregeringen om dyrare och sämre arbetslöshetsförsäkring slår stenhårt mot de arbetslösa, både genom att krossa deras ekonomi och genom att skuldbelägga den enskilde för ett problem som alla i samhället delar ansvaret för. Förslaget är löntagarfientligt, det råder det ingen tvekan om. Genom sänkt a-kassa utsätts lönerna för en press nedåt. De som arbetar ställs mot de arbetslösa för att genom konkurrens pressa ned lönenivån. Det gäller särskilt de som redan tjänar lite. Löntagarnas rätt till skattereduktion för a-kasse- och fackföreningsavgifter tas bort, men arbetsgivarna kan fortfarande dra av sina kostnader. Förslaget är kvinnofientligt. På punkt efter punkt är det utformat så att det slår extra hårt mot kvinnor. Kulturarbetarna är en av många grupper på den svenska arbetsmarknaden som drabbas hårt. Trots det vägrade högermajoriteten i kulturutskottet att yttra sig om förslaget. Genom förhöjda finansieringsavgifter skapar förslaget en helt orimlig och snedvriden konkurrens mellan olika a-kassor inom samma avtalsområde. Det blir olika pris för samma försäkring. Kostnaderna för kommunerna kommer att öka när de arbetslösa kan försörja sig på sin a-kassa. Förslaget är orättfärdigt, oklokt och orimligt. Det är orättfärdigt genom att det skapar ökade klyftor och fattigdom. Det är oklokt för att det skadar svensk ekonomi. Det är orimligt eftersom de som ska genomföra det, det vill säga a-kassorna och , upprepade gånger har förklarat att så som förslaget är berett och utformat går det inte att genomföra på ett tillförlitligt och rättssäkert sätt. Jag yrkar därför i första hand på att förslaget återförvisas till utskottet för fortsatt beredning. I andra hand yrkar jag bifall till reservation 1. (Applåder) I detta anförande instämde , , , , , , , , , , , , , , , , , , och (alla s). 3 (): Jag vill inleda med att instämma i den kritik av beredningen av a-kasseärendet som framförde . Det är minst sagt anmärkningsvärt att en så stor reform med så stora konsekvenser för både enskilda och hela samhällsekonomin hanterats på ett så nonchalant sätt av regeringen. har redan lämnat in en anmälan till om den undermåliga beredningen. Jag vill härmed också yrka bifall till kravet på återförvisning av ärendet till utskottet. Kanske känner en del av de borgerliga ledamöterna en smula skamsenhet över den hafsiga hanteringen av ärendet. Frågan är om det också finns några som känner en viss tvekan inför själva innehållet i förslaget. Vid den kommande omröstningen om förslaget räcker det med att åtta ledamöter från de borgerliga partierna lägger ned sina röster för att förslaget ska falla. Det är värt att besinna den möjligheten när vi ska trycka på voteringsknapparna, för som LO:s ordförande sade vid den stora a-kassemanifestationen är det ju de enskilda riksdagsledamöterna som i sin vardag, när de ska gå och handla på Ica eller hämta sina barn på dagis, kommer att få möta vreden och frustrationen över de orättvisor som förslaget kommer att skapa. Kanske kommer några av de borgerliga ledamöterna i den här kammaren från orter som drabbats av stora nedläggningar, där ett , ett eller ett Duni har försvunnit och hundra- eller tusentals arbetstillfällen med dem. Kanske känner några av de borgerliga ledamöterna någon av alla dem som efter ett långt arbetsliv plötsligt anses oattraktiva på arbetsmarknaden. De kämpar sig igenom komvux, datakurser och praktikplatser men lyckas trots alla sina ansträngningar inte hitta ett jobb. De har dragits in i den onda cirkel av minskad attraktionskraft på arbetsmarknaden som ofta drabbar den som förlorat jobbet och som accelererar ju längre arbetslösheten varar. Om några av de borgerliga ledamöterna tar en minut och reflekterar över detta scenario som är ett av många i arbetslöshetens kanske det blir lite svårare att med en enda knapptryckning reducera arbetslösa människors vardag till abstrakta resonemang om incitament och marginaleffekter. Det lönar sig betydligt bättre att arbeta än att vara arbetslös. Att påstå något annat är retoriskt trams. Ännu viktigare och helt grundläggande och ett faktum som helt har kommit bort i ekvationer är att människor faktiskt inte sitter hemma och kalkylerar med ekonomiska för- och nackdelar med att arbeta. Att arbeta är inte bara ett sätt bland många att skaffa pengar. Att arbeta är också en social aktivitet som ger människor sammanhang och gemenskap, oberoende och i bästa fall stolthet. Människor vill faktiskt arbeta, men inte med vilket skitjobb som helst och inte till vilka villkor som helst. Det är därför som kravet på full sysselsättning alltid har gått hand i hand med kraven på goda arbetsvillkor och rimliga löner genom arbetarrörelsens historia. Att på det sätt som regeringen gör ifrågasätta människors vilja att arbeta är både okunnigt och oförskämt. I en situation där tio personer söker samma jobb kommer nio att få nej oavsett hur mycket de har ansträngt sig och alldeles oavsett om hotet om kraftigt försämrade levnadsvillkor hänger över dem. Arbetslöshet, herr talman, är först som sist en fråga om brist på arbetstillfällen. Den fråga man måste ställa är om flera arbetstillfällen kan skapas genom sänkta ersättningsnivåer, högre avgifter och hårdare kvalificeringskrav i a-kassan. Det är det övergripande syftet med reformen som ska kompensera för alla försämringarna, enligt regeringen. Om detta har det debatterats och resonerats mellan ministrar och ledamöter i denna kammare. Även för den som har följt debatterna flitigt är det nog fortfarande ganska dunkelt hur regeringen menar att sambandet ser ut mellan försämrad a-kassa och flera jobb. Det sägs helt enkelt väldigt sällan rent ut. Tack och lov att det finns rakryggade och hederliga ledamöter som . Under en debatt här i kammaren talade han faktiskt ur skägget om hur det borgerliga resonemanget ser ut. Jag citerar: Arbetslösa är beredda att ta en något lägre lön än annars, och kollektivavtalsnivåerna påverkas sannolikt också. Lägre löner är alltså nyckelordet. Jag förstår att det är jättepinsamt för regeringen att rakt ut säga att vad man är ute efter är att sänka folks löner, men det är faktiskt precis det som är hela poängen. Nivån på ersättningen från a-kassan utgör ju golvet för de lägsta lönerna på arbetsmarknaden. För att ha rätt till ersättning från a-kassan måste man vara beredd att ta ett jobb som ger en lön som motsvarar av ersättningen. måste alltså den som är arbetslös vara beredd att sänka sin lön. Sänker man ersättningsnivån ytterligare till så lite som sjunker ju också den lön som man som arbetslös måste acceptera om man inte vill bli utsparkad ur försäkringen. För att få ytterligare snurr på den här lönespiralen nedåt skär regeringen ned kraftigt på de arbetsmarknadspolitiska programmen. Det kommer att innebära tiotusentals flera öppet arbetslösa som ska konkurrera om de lediga jobben i en desperat kamp för att slippa hinnas i fatt av nedtrappningen av ersättningen. I en så uppskruvad konkurrenssituation kommer det att bli mycket svårt för de fackliga organisationerna att hålla lönerna uppe. Människor kommer, precis som sade, att vara beredda att jobba för betydligt lägre löner eftersom det helt enkelt inte kommer att gå att klara sig på ersättningen från a-kassan. Det är just tanken. Den ekonomiska teori som ligger bakom regeringens försämringar i a-kassan går nämligen ut på att arbetslöshet egentligen bara är en fråga om hur högt priset på arbete är. Sänker man lönerna blir det flera jobb. Så fungerar det ju inte i verkligheten. Arbete är ju inte vilken vara som helst där efterfrågan på ett enkelt sätt styrs av priset. Vore det så enkelt skulle ju det land som har de lägsta lönerna också ha den lägsta arbetslösheten, men så ligger det faktiskt inte till. Arbetslöshetsnivån påverkas av en mängd sammansatta faktorer. Många av dem kan vi fatta beslut om i den här . Vi kan välja att prioritera full sysselsättning framför inflationsbekämpning. Vi kan välja att investera offentliga överskott och produktionsvinster i flera jobb i den gemensamma välfärdssektorn. Vi kan välja att bedriva en aktiv regionalpolitik och en aktiv arbetsmarknadspolitik som underlättar omställning på arbetsmarknaden och håller undan låglönekonkurrens. Men en sådan politik där jobb och välfärd, konkurrenskraft och rättvis ekonomisk fördelning går hand i hand väljer regeringen och allianspartierna bort därför att man har andra mål med sin politik. Det målet är att inrätta en helt ny arbetsmarknad här i där vi ska ta upp kampen om marknadsandelar med länder som präglas av usla löner och arbetsvillkor, svaga fackförbund och stora klasskillnader. Det kan låta drastiskt, men det är om just detta som kampen står. När regeringen försöker tona ned betydelsen av sin historiska omläggning av a-kassan och arbetsmarknadspolitiken och reducerar frågan till att handla om procentsatser osynliggör man inte bara enskilda människor, man försöker också medvetet dölja sina mer långsiktiga motiv. Självklart är det inte för några procentsatser som hela den svenska fackföreningsrörelsen enhälligt avvisar förslagen om försämringar av a-kassan. Det är ju för att den svenska fackföreningsrörelsen har insett att a-kassefrågan är ett av många slag som kommer att stå i kampen om framtidens arbetsmarknad. Det är inte bara lönerna utan också de anställdas trygghet, fackets förhandlingsstyrka och i förlängningen hela den svenska modellen som ligger i vågskålen. Risken finns att den enorma avgiftshöjningen som dessutom kombineras med slopad avdragsrätt för medlemskap i a-kassa och fackförbund driver människor med små marginaler att lämna antingen a-kassan eller facket. Eftersom a-kassan även kommer att ge ett visst skydd vid arbetslöshet är det troligast att det i så fall är fackmedlemskapet som ryker. Färre medlemmar ger naturligtvis facket försämrad kraft att upprätthålla kollektivavtalen och se till att nya avtal tecknas. Om villkoren blir sämre, avtalen mindre heltäckande och de fackligt förtroendevalda färre på arbetsplatserna är risken naturligtvis stor att färre väljer att ansluta sig till facket. Då vittrar den svenska modellen sakta men säkert ned. Den här utvecklingen är givetvis inte ödesbestämd. Den fackliga rörelsen mobiliserar nu för fullt för att hålla medlemstalet uppe. Det blir självklart svårt att övertyga alla dem som har mycket små marginaler, det vill säga just dem som är i allra störst behov av fackets förmåga, att säkra löner och arbetsvillkor. Om alliansen inte har som mål att försvaga facken och kollektivavtalen, vilket man så gärna och ofta påstår, måste man fråga sig varför man genomför de här förändringarna trots fackföreningsrörelsens högljudda protester och varningsrop. Jag inledde med att vädja till de borgerliga ledamöternas samveten. Det är möjligt att jag har gjort en kullerbytta genom att därefter gå in på de mer långsiktiga konsekvenser som jag anar bakom regeringens förslag. Det kanske låter lockande med både lägre löner och svagare hel del av de borgerliga ledamöterna. Låt mig därför avslutningsvis återvända till de mer omedelbara konsekvenserna av regeringens förslag.