prot · GT09140 · 2006-06-13 00:00:00 — Det är en del av vår välfärd att vi har en fungerande marknadsekonomi där svenska konsumenter får del av säkra varor och tjänster, ett brett utbud till rimliga priser. I motion om konsumentmakt redogör vi för hur vi vill stärka den enskildes konsumentmakt och kunskaper, forma en politik för låga priser och ett brett utbud och för att alla varor och tjänster i ska vara säkra och trygga. Den socialdemokratiska regeringens fokus i konsumentpolitiken framstår vid en granskning av propositionen dessvärre som både oklart och otydligt. Trots att regeringen föreslår endast ett mål för konsumentpolitiken är det svårt att se att målet Trygga konsumenter som handlar hållbart är särskilt mätbart eller tjänar som en klargörande kompass för det viktiga konsumentpolitiska arbetet. Tvärtom är den socialdemokratiska propositionen dessvärre fylld med stora ord och ett litet verkligt innehåll. Formuleringar travas på varandra: trygga konsumenter ska handla hållbart, kunniga konsumenter ska hushålla med egna och andras resurser. Detta är utmärkt. Få kan motsätta sig detta. Men det är tråkigt att regeringen saknar de konkreta förslag eller verktyg som med kraft skulle föra politiken mot målen. I regeringens proposition saknas det dessutom en fördjupande diskussion om konkurrensens betydelse för konsumentpolitiken och den för de allra flesta konsumenter så viktiga frågan om pressade priser. Det saknas förslag och mätverktyg som skulle stärka konkurrensen och pressa priserna till förmån för konsumenterna. Det är synd eftersom vi vet att en sund konkurrens också är konsumentens bästa vän. Vi vill att konkurrensen på den svenska marknaden ska öka genom att nya företag etablerar sig och konkurrenshinder tas bort. I marknadsekonomins natur ligger att gamla lösningar ständigt får vika för nya som är bättre ägnade att tillfredsställa konsumenternas varierade krav. En stärkt konkurrens skulle innebära lägre prisnivåer, vilket skulle leda till betydande vinster för det svenska folkets välfärd. Med ett stort och brett utbud ges konsumenterna möjlighet att göra egna val, att välja och välja bort. Den europeiska inre marknaden är gynnsam för svenska konsumenter eftersom den skapar ett större utbud av varor och tjänster. Därför måste den europeiska inre marknaden vårdas i syfte att öka konkurrensen på ett sätt som kommer konsumenterna till del. Notera också, herr ålderspresident, att det är en politik för större utbud och pressade priser som är av allra största vikt för de konsumenter som har tunnast plånböcker. Det är människor med hög inkomst, som riksdagsledamöter, som klarar av vårt höga svenska prisläge. Men det kostar allra mest för dem med lägst inkomster. Vi anser att konsumenternas intresse för en sund konkurrens som medför lägre priser tydligare måste vara en del av målet för vår konsumentpolitik. Och vi beklagar att det perspektivet till stor del utelämnas av regeringen och framför allt inte får några avtryck i den förda politiken. Den socialdemokratiska regeringen föreslår i stället att försöksverksamheten med medverkan i vissa tvister utvidgas till att omfatta tvister på hela det konsumentpolitiska området. Dessutom föreslås försöksverksamheten förlängas till utgången av . Vi motsätter oss detta förslag. Det är knappast förtroendeingivande att den socialdemokratiska regeringen lägger fram lagförslag som ska gälla på försök. Förslag till bör vara väl förberedda, väl förankrade och utredda. Det är inte lämpligt att testa nya lagar. Flertalet remissinstanser har också påpekat för den socialdemokratiska regeringen att det föreligger risker för intresse- och jävskonflikter om agerar ombud som det är eget regelverk som kommer att prövas. Att regeringen utan något djupare resonemang säger sig ha svårt att se sådana intressekonflikter eller jävssituationer känns tyvärr inte som en garanti för att så inte kommer att bli fallet. De dubbla rollerna i rättsprocesserna är uppenbara, och det riskerar att gå ut över den enskildes rättssäkerhet. Mot bakgrund av de här föreslagna förändringarna för är det än mer överraskande att Socialdemokratierna i en motion föreslår att man ska avskaffa kravet på att ska vara utbildad jurist. Efter utskottets hörande av remissinstanser och Lagrådet föreslår majoriteten i utskottet en utredning av ärendet. Och bara det torde överraska många eftersom regeringen föreslår att de juridiska processmöjligheterna ska bli avsevärt större för KO. Vi kan inte utesluta att förslaget om att avskaffa kravet på att ska vara jurist läggs fram i det krassa syftet att kratta för och underlätta för den socialdemokratiska regeringens utnämningsmakt och för utnämningar där andra motiv än juridisk kompetens spelar roll. måste jag i detta sammanhang säga att det finns skäl att bekymra sig över hur den socialdemokratiska regeringen vårdar resurserna på . I ett slag bestämde regeringen att flytta från till . Visst finns det duktiga jurister i . Det är en trevlig stad. Men flyttlasspolitiken fick också till konsekvens att blott en av myndighetens ca 30 jurister valde att flytta med. Det kommer förstås att ta tid och kraft att ersätta duktig och erfaren kompetens på det här området. Bristen på erfarna jurister ger skojare större möjligheter att lura de svenska konsumenterna. Det har till exempel Konsumentråd varnat för i . Det bekymrar, och vi får, herr ålderspresident, när vi ska anta dessa målsättningar hoppas att de här farhågorna, som lever i verkligheten, inte besannas. Eftersom det här är lagutskottets sista debatt vill jag rikta ett stort tack till lagutskottets kansli och tjänstemän för den behjälplighet som tjänstemännen har visat oss ledamöter. 84 (): Vad är syftet med att ha en konsumentpolitik? Vad är själva det grundläggande skälet till att det är viktigt att i vårt samhälle ha en tydlig, medveten och aktiv konsumentpolitik? För oss i handlar konsumentpolitiken om att ge den enskilde konsumenten makt på marknaden, att vi som enskilda konsumenter ska få större möjligheter att hävda våra intressen gentemot näringsidkare, och garantera att vi får korrekt och tydlig information om de varor eller tjänster som vi antingen har köpt eller är på väg att köpa. Genom att kombinera en tydlig och robust konsumentpolitisk lagstiftning med ett arbete för ökad konkurrens, för frihandel och för öppnare marknader ska den se till att den enskilde konsumenten får så stora möjligheter som det bara går att hitta varor och tjänster som han eller hon upplever som köpvärda och prisvärda. Däremot, herr ålderspresident, är det inte i konsumentpolitikens intresse att tala om för konsumenterna vad de ska handla eller vad de borde köpa. Jag börjar i den här änden därför att jag i mitt anförande avser att återkomma till en rad punkter där jag känner ganska stor oro för att konsumentpolitiken håller på att styras i riktning mot statlig ideologiproduktion. Det är ett antal områden där vi ser att konsumentpolitiken gör en gir bort från att öka konsumenternas valfrihet och över till att säga åt konsumenterna vad de ska köpa. I en marknadsekonomi är det faktiskt du och jag som konsumenter som inte bara har rätt att avgöra vad vi köper utan också ansvaret att agera med omdöme och förnuft utifrån våra egna värderingar. Den konsumentpolitiska proposition som vi just nu debatterar tillsammans med skrivelsen om hållbar konsumtion för hushållen hänger ihop med ett antal andra skrivelser och produkter som har landat på bord ungefär . Jag tror att många av de problem som vi ser i den här propositionen och i den här skrivelsen handlar om att regeringen vid olika tillfällen under den här mandatperioden velat visa handlingskraft genom att sätta i gång olika utredningsprocesser och ta olika initiativ. måste man ju se till att det blir någonting av det där. Men man har inte haft kapacitet att ha en helhetssyn på sina egna utredningsprodukter. Man har också haft förfärligt bråttom på slutet, vilket gör att ungefär fått dels en skrivelse om den svenska strategin för hållbar utveckling. Sedan fick man en skrivelse om ekologisk produktion och konsumtion, som mycket handlar om konsumtionsfrågor, vilket naturligtvis framgår av titeln. Dessutom kom en skrivelse om hållbar konsumtion för hushållen, som vi just nu debatterar, och därtill en konsumentpolitisk proposition som mycket handlar om hållbarhet ur konsumtionssynpunkt. Jag tror, herr ålderspresident, att en av orsakerna till att det spretar så förfärligt i de här dokumenten är just att de är olika och att regeringen inte har haft politisk handlingsförmåga att sammanföra sin analys till en helhetsbild. Det här dyker upp här och var. Jag ska ta ett exempel. I skrivelsen om hållbar konsumtion lyfter man fram som någonting stort och betydelsefullt att ska ha i uppdrag att bistå kommunerna med hållbarhetsaspekter på samhällsplaneringen ur ett konsumentperspektiv. är det bara det att redan arbetar med den sortens frågor, herr ålderspresident. Dessutom står det i det andra dokumentet att nu tydligare ska fokusera sin verksamhet på tillsyn och kontroll av den marknadsrättsliga lagstiftningen, det vill säga man ger i de olika dokumenten två helt olika signaler. Sedan har vi det konsumentpolitiska mål som den tidigare talaren redan har varit inne på. Som flera remissinstanser har pekat på är det i princip omöjligt att definiera hur man på något sätt skulle kunna vara emot ett konsumentpolitiskt mål som handlar om att trygga konsumenter ska handla hållbart. Men det är just det som är problemet, som har visats i det remissyttrande som till exempel gav på den departementspromemoria som ligger bakom den här propositionen. Det här är så vagt och allmänt syftande att det egentligen inte säger någonting alls om åt vilket håll politiken är på väg. Det blir dessutom lite stötande när det här kombineras med att man inte presenterar några indikatorer för hur man ska mäta ifall man uppnår sitt konsumentpolitiska mål. Det enda som vi får veta, i kapitel 12 i propositionen, är att regeringen , 2009, kommer att återkomma till och berätta hur man har mätt. Jag tycker ärligt talat att detta är ganska bekymmersamt eftersom det faktiskt blir en oerhört innehållslös riksdagsbehandling av detta förslag till konsumentpolitiska mål om inte vi kan ta ställning till ungefär hur regeringen tänker gå till väga för att ta reda på om man uppnår detta mål. Statskontoret och en rad andra instanser har vid olika tillfällen pekat på vilka stora problem man bygger in i den statliga förvaltningen när man formulerar just den här sortens fluffiga mål som inte går att stämma av i efterhand. har i vår svarsmotion på den här propositionen visat på en alternativ målstruktur men också pekat på hur viktigt det är att får möjlighet att lämna sina synpunkter på hur målen ska mätas. Det kanske inte är så att vi ska rösta om vartenda kommatecken när det gäller hur indikatorerna ska se ut eller hur regeringen ska mäta det här, men vi måste i alla fall ha möjlighet som folkets representanter att ge våra kommentarer till den allmänna inriktningen. Den möjligheten förnekas vi . Ett problem med den här propositionen är också, trots att den känns lite framhastad på slutändan, att den kommer väldigt sent. fick besked om att man skulle flytta, vilket gör att man har inlett en mycket omfattande nyrekrytering av alla de tjänster som måste nybemannas i . efteråt får man veta vad det är man ska arbeta med . Jag tror att många på känner en viss frustration över att man inte fick de här signalerna så att man visste med vilken inriktning man skulle börja rekrytera. Jag vet att gör sitt allra bästa för att lösa sina uppgifter i en svår situation, men här har regeringen faktiskt lagt lite krokben för sin egen myndighet. Sedan kommer vi då till olika punkter där jag tycker att det finns en tydlig tendens till att man styr konsumenternas val. En sådan finns i propositionen och i ett antal andra sammanhang där man talar om att regeringen ska verka för en ökning av den etiska konsumtionen. Det kopplar man till olika former av etisk märkning som finns på marknaden, som i sin tur kopplas till den sociala hållbarheten som är en del av Johannesburgsmålen. Jag tror att man är ute på en ganska farlig väg när man så oreflekterat sätter likhetstecken mellan de här tre leden, därför att lika självklart och viktigt som det är att den sociala hållbarheten är en del av den hållbara utvecklingen tror jag att det är att man håller en klar gränslinje mellan detta och de etiska överväganden som varje konsument måste göra själv utifrån sina egna värderingar. Jag kan till exempel för egen del inte tänka mig att handla hos de klädkedjor som trycker upp T-shirtar med , och andra massmördare, därför att för mig är det oetiskt att stödja företag som ägnar sig åt att flirta med den sortens mörkerkrafter. Men det vore mig ganska främmande att skriva in den sortens etiska överväganden i en statlig konsumentpolitik. Man skulle kunna börja i en helt annan ände och titta på vad Johannesburgsmålen handlar om när det gäller den sociala hållbarheten. Ja, då skulle man i stället för att mäta andelen som handlar rättvisemärkt eller med någon sorts etisk märkning på andra sätt till exempel kunna titta på det här är bara en tanke och inte ett formellt förslag hur stor del av vår utrikeshandel som sker med länder som har yttrandefrihet, där arbetarna alltså har möjlighet att påverka och protestera mot sina arbetsförhållanden, och hur stor del av vår utrikeshandel som sker med länder med en organisationsfrihet där anställda kan bilda fackföreningar. Det hade varit ett annat sätt att mer neutralt titta på frågor om social hållbarhet utifrån våra konsumtionsmönster. På samma sätt vill man styra konsumtionen så att vi handlar mer Kravmärkt. Jag handlar gärna mer Kravmärkt och annat mer miljömärkt, men det är ett medel och inte ett mål. Målet är att miljöbelastningen av våra konsumtionsval ska minska. Då måste man titta på hela konsumtionen, inte bara på det som är miljömärkt. Då måste man arbeta utifrån till exempel beräkningar av ekologiska fotavtryck och annat. Fetma man vill göra det till ett konsumentpolitiskt mål att mäta andelen feta i befolkningen. Jag håller med om att det är ett folkhälsomål. Men är det verkligen ett konsumentmål? går de flesta på semester, och väl tillbaka från semestern kanske många av oss har gått upp ett par kilo. Det kan man möjligtvis tycka är ett bekymmer ur folkhälsosynpunkt. Men, herr ålderspresident, ska vi verkligen säga att det är ett bekymmer ur konsumentpolitisk synpunkt? När man talar om konsumentpolitik säger man sedan att konsumenten ska skapa arbetstillfällen genom sin konsumtion av varor och tjänster. Och det är då som det stora vemodet rullar in, herr ålderspresident, för vi konsumerar ju inte därför att det är vår uppgift att skapa arbetstillfällen, utan det är producenternas uppgift att se till att producera saker som vi vill konsumera. Resonemanget är fullständigt bakvänt. Jag vill, herr ålderspresident, med detta naturligtvis markera att jag står bakom alla reservationer men vill för tids vinnande yrka bifall bara till reservation 1 i det betänkande som handlar om propositionen om konsumentpolitik. Om ålderspresidenten ursäktar tidsöverdraget vill också jag, eftersom det är vår sista debatt i lagutskottet över huvud taget som det verkar, passa på att rikta ett tack till mina kolleger i lagutskottet för ett gott samarbete . Jag tycker att vi har haft ett väldigt bra arbetsklimat och spännande diskussioner med heta meningsmotsättningar men också utrymme för ett och annat skratt under utskottssammanträdena. Det tycker jag har varit väldigt värdefullt. Jag vill naturligtvis också rikta ett stort tack till utskottets kansli, som på ett väldigt värdefullt sätt har bistått oss ledamöter i vårt arbete. 85 (): I det här betänkandet finns vi kristdemokrater på papperet med på tolv reservationer. Men åsiktsmässigt finns vi i allra högsta grad med på ytterligare en, nämligen reservation 32, förslagspunkt 28, om behörighetskrav för , även om det olyckligtvis inte framgår av betänkandet. Hur kunde det bli så? Jo, så här ligger det till. Regeringens proposition om konsumentpolitikens mål och inriktning jämte motioner föredrogs i lagutskottet . När nämnda ärende behandlades var det bara som yrkade avslag på motionen om behörighetskrav för av med flera från Socialdemokraterna och Vänstern. I motionen föreslås det att juristkravet tas bort. När ärendet skulle justeras hade andra partier tänkt en gång till, och utskottet beslutade då att remittera motion och uppdrog åt kansliet att bestämma remissinstanser. Vid utskottets sammanträde anmäldes inkomna remissyttranden, vilka i huvudsak var negativa till motionen och avstyrkte den. I det läget beslöt utskottet att inhämta Lagrådets yttrande över motion. Förslagspunkterna 127 justerades, varvid reservationer anmäldes av , . Betänkandets sista förslagspunkt, nr 28, skulle justeras vid ett plötsligt extrainsatt sammanträde , då Lagrådet väntades ha inkommit med sitt yttrande. Lagrådet yttrade sig över motion och avstyrkte densamma, vilket anmäldes på sammanträdet . De kristdemokratiska ledamöterna i lagutskottet var tyvärr förhindrade att närvara vid detta plötsligt uppkomna sammanträde, varför endast , var med på den reservation som anmäldes vid justeringen av förslagspunkt 28, trots att det var vi kristdemokrater som först och hade avstyrkt motion. För att det inte ska råda någon tvekan om vår uppfattning när det gäller förslagspunkt 28 om behörighetskrav för yrkar jag här bifall till reservation 32, eftersom vi har samma uppfattning i frågan som Lagrådet och alla de remissinstanser som avstyrkte motion. Ett borttagande av kravet på juristkompetens skulle leda till en försvagning av möjligheterna att hävda konsumenternas intressen, och det ställer vi oss inte bakom. För övrigt, herr ålderspresident, tänker jag nu beröra några av de reservationer där finns med. När det gäller konsumentpolitikens mål och inriktning tror på människans förmåga att själv välja och ta ansvar för fattade beslut. Konsumentpolitiken får aldrig bli en passiviserande förmyndarpolitik. Konsumentmakt och valfrihet är mål som bara kan tillgodoses inom ramen för marknadsekonomin. En väl fungerande marknad är den bästa förutsättningen för att tillgodose konsumenternas önskemål om bra produkter till låga priser med god service. Konsumenterna ska kunna göra sina val och tryggt kunna förlita sig på sin egen kunskap och sunda lagar och med en lyhörd och ansvarstagande marknad som stöd. En konsumentpolitik byggd på ett ovanifrånperspektiv tar ifrån den enskilde konsumenten både inflytande och bestämmanderätt och minskar således den verkliga konsumentmakten. Att konkurrensutsätta totalreglerade delar av ekonomin är ett viktigt redskap för att stärka konsumentmakten. Konsumenternas ställning måste även stärkas vad gäller offentligt finansierade produkter och tjänster. Fritt in- och utträde på marknaden, fri prisbildning och fri konkurrens är viktiga förutsättningar för en fungerande marknad, och därmed viktiga förutsättningar för verklig konsumentmakt. Det måste vara utgångspunkten för hela konsumentpolitiken. God information och marknadsvårdande insatser är viktiga förutsättningar också när det gäller den offentligt styrda och finansierade tjänstesektorn. Konsumentpolitikens syfte bör vara att stärka konsumenternas ställning genom att skapa ökad medvetenhet och kunskap om vilka val man kan göra och om konsekvenserna av dessa val så att jämförelser kan göras. är central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor och har huvudansvaret för att genomföra den statliga konsumentpolitiken. , , är generaldirektör och chef för verket. Verket har även uppdrag inom energipolitiken och den regionala utvecklingspolitiken samt ett sektorsansvar för konsumentrelaterade miljö- och handikappfrågor. och har tillsyn över ett stort antal lagar. har även möjlighet att biträda enskilda konsumenter i tvister om finansiella tjänster och att driva grupptalan i . och svarar för rådgivningskontoret , som bland annat bistår konsumenter vid gränsöverskridande tvister. Det är uppenbart att uppgifter är alltför omfattande. har den dubbla rollen att dels vara marknadsvårdande och utöva marknadskontroll, dels företräda den ena parten på marknaden i en opinionsbildande roll. myndighetsutövning bör separeras från de opinionsbildande uppgifterna och verksamheten begränsas till de rent produktkontrollerande uppgifterna samt tillsyn över den konsumenträttsliga lagstiftningens efterlevnad. En reservation med det innehållet fick stöd under förra , och vad reservanterna anförde gavs regeringen till känna. Efter tillkännagivande har regeringen i förevarande proposition tyvärr inte presenterat en samlad analys av denna fråga och av vilka åtgärder som bör vidtas. Utskottsmajoriteten menar dock att det som regeringen redovisat är ett viktigt steg i den riktning som förordat. Det må så vara, men vad som förvånar är att utskottsmajoriteten anser att det, som det står i betänkandet, inte är lämpligt att nu gå längre i denna strävan. Varför då, om man får fråga? anser att regeringen ska gå vidare i den riktning som redan har pekat ut. I samband med detta bör det övervägas hur nuvarande opinionsbildande uppgifter kan skötas av andra aktörer. Jag vill också säga något om konsumentvägledning. Avståndet mellan rika och fattiga grupper i samhället har ökat . Vissa grupper har fått en starkare hushållsekonomi som andra grupper har fått möta nya svårigheter. Regeringen bör ta initiativ till åtgärder för att konsumentvägledningen ska nå ut till de ekonomiskt svaga grupperna i samhället. En större del av de offentliga resurser som anslås till myndigheter bör fördelas till det civila samhället i form av fristående konsumentorganisationer. Regeringen bör ta initiativ till åtgärder för att främja den frivilliga konsumentvägledningen. Sedan gäller det opinionsbildning riktad mot barn. Barns kostvanor påverkas i stor utsträckning av reklam och medier. I marknadsföringslagen är reklam riktad till barn inte särskilt reglerad. Lagen förbjuder inte reklam till barn, och lagen föreskriver inte heller särskilda krav på marknadsföring riktad till barn. Detta kan jämföras med radio- och tv-lagen, som stadgar att reklam i en tv-sändning inte får syfta till att fånga uppmärksamheten hos barn . har varit ett föregångsland när det gäller reklam riktad till barn, och den norska lagstiftningen bör vara en inspiration även för EU. EU:s konsumentministrar träffade en politisk överenskommelse om ett förslag om direktiv om otillbörliga affärsmetoder. röstade emot förslaget eftersom det innebär att vi inte får behålla våra strängare nationella regler annat än . och menar att direktivet i sin nuvarande lydelse skulle leda till ett sämre konsumentskydd och medföra både rättsosäkerhet och tillämpningsproblem. I direktivet finns inget om förbud mot marknadsföring riktad till barn. I hela dokumentet nämns ordet barn på ett enda ställe, inom parentes. Det är viktigt att i ministerrådet driver frågan om att särskilda restriktioner ska gälla reklam riktad till barn. Så har vi miljömärkning. är Krav det svenska miljömärket för ekologiskt odlad mat men också för några andra produktområden som textilier. EU:s miljömärkning, EU-blomman, bör vidareutvecklas till att även omfatta livsmedel. Det behövs också en ordentlig revidering och ett stärkande av EU-blomman så att bland annat livscykelanalyser får ökad betydelse. En enhetlig märkning som alla har förtroende för är viktigt. får det inte ske till priset av en alltför krånglig byråkratisk process. Med detta slutar jag och yrkar även bifall till reservation 20. Jag började med att yrka bifall till reservation 32 och yrkar nu även bifall till reservation 20. 86 (): Först kan man konstatera att oavsett höger eller vänster är vi alla konsumenter.