prot · GT09139 · 2006-06-12 00:00:00 — Först och främst vill jag verkligen välkomna det klara besked som statsrådet passade på att ge när det gäller arbetsgruppen. Det är alldeles utmärkt att man nu har gett ett klart besked om att den kommer att arbeta med HBT-frågor integrerat. Det ska bli mycket spännande att se vad detta kommer att leda vidare till. Den regering som kommer att sitta efter valet, oavsett vad väljarna bestämmer för partifärg på den, har ett stort ansvar att driva det här arbetet vidare. Här är det naturligtvis också intressant att se vad man från regeringshåll kommer att göra för att fortlöpande ta egna initiativ, bland annat utifrån de resultat som följer av arbetet inom den delegation för mänskliga rättigheter i som statsrådet har hänvisat till. Det är naturligtvis viktigt att HomO nu utvärderar vad som hände inom efter den kartläggning som gjorde . Jag tänkte i mitt förra inlägg kanske närmast på att det finns en rad andra områden där kommuner och landsting har ansvaret för verksamheten men där staten har ett tillsynsansvar eller på annat sätt kan bidra till att bredda kunskapsunderlaget om hur likabehandlingssituationen ser ut med avseende på kön, etnicitet, sexuell läggning, funktionshinder, könsidentitet och så vidare. Jag tror att det vore värdefullt om vi fick liknande initiativ på andra områden. Jag har nämnt sjukvården. Avslutningsvis, fru talman, har statsrådet naturligtvis helt rätt i att kommun- och landstingspolitikerna själva här har ett mycket stort ansvar. Statsrådet nämnde att min egen kommun ligger hyggligt till. Jag kan dock lova att jag inte tycker att vi ligger tillräckligt hyggligt till. I min roll som verksam inom kommunföreningen i gör jag naturligtvis vad jag kan för att driva utvecklingen framåt. Men jag ser fram emot statsrådets nästa svar och vill passa på att tacka för debatten. 191 Statsrådet (): I den här MR-handlingsplanen har vi också sagt att vi ska ha en dialog från regeringens sida med politiska företrädare och andra företrädare från kommuner och landsting. Då kanske det finns skäl att ha en sådan dialog också med . tog också upp skolan. Det är naturligtvis så att lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling också omfattar diskrimineringsgrunden sexuell läggning. Jag vill avslutningsvis säga att jag tycker att det är viktigt att vi går vidare med arbetet för allas lika rättigheter, oberoende av sexuell läggning och sexuell identitet. Låt mig också säga att jag trots allt är stolt över det arbete som utförts. Vi har en HomO. Vi har sett till att homosexuella kan prövas för adoption. Vi har partnerskap. Vi har sagt att vi ska ha könsneutrala äktenskap. Homofobi har varit ett prioriterat området för många, bland annat för Forum för levande historia. ser nu över läromedlen. Vi ser över kursplanen som rör sex och samlevnad. Vi ska se över skyddet för transpersoner och så vidare, och så vidare. Det ska alltså inte finnas några skäl att tvivla på regeringens ambitioner på dessa områden. Jag tycker att det varit en värdefull diskussion med när det gäller hur vi ska gå vidare i arbetet med att ge fulla mänskliga rättigheter åt HBT-personer. Överläggningen var härmed avslutad. 27 § Svar på interpellation 2005/06:394 om den sverigefinska nationella minoriteten 192 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förbättra möjligheten för barn med finska som modersmål att i egenskap av nationell minoritet kunna delta dels i förskoleverksamhet riktad till dessa, dels i skolverksamhet som innefattar modersmålsundervisning på finska. har även frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förbättra möjligheten för äldre med finska som modersmål att i egenskap av nationell minoritet kunna få omsorg och vård utifrån deras behov. Jag instämmer med om att det är angeläget att den sverigefinska minoriteten kan bevara och utveckla sitt språk och sin kultur i . Det är naturligtvis de enskilda sverigefinnarna som väljer på vilket sätt detta ska ske. Stat och kommun har emellertid ett ansvar för att skapa förutsättningar för att det finska språket och den sverigefinska kulturen även fortsättningsvis kan berika vårt land. gäller den särskilda minoritetsspråkslagstiftningen som ger enskilda rätt att bland annat få förskoleverksamhet och äldreomsorg helt eller delvis på finska språket. Lagstiftningen är begränsad till att gälla i fem kommuner i . En särskild utredare, , har haft regeringens uppdrag att analysera om det finns förutsättningar att utvidga lagstiftningen till att gälla även ett område inom Stockholms- och , eftersom det inom detta område bor en särskilt stor grupp sverigefinnar. Den särskilde utredaren har bland annat föreslagit att det språkliga förvaltningsområdet för finska ska utvidgas, vilket skulle innebära utökade möjligheter att få förskoleverksamhet och äldreomsorg på finska. Utredarens slutbetänkande remissbehandlas . Förskoleverksamhet och äldreomsorg i alla delar av ska självklart vara anpassade efter den kulturella mångfald som finns i vårt land. I förskolans läroplan framgår det därför att förskolan ska sträva efter att varje barn som har ett annat modersmål än svenska utvecklar sin kulturella identitet samt sin förmåga att kommunicera såväl på svenska som på sitt modersmål. Inom vård och omsorg om äldre bör kunskap finnas och hänsyn tas till de särskilda behov som personer från de nationella minoriteterna kan ha. Kommunerna har här en viktig roll och gör ett gott arbete. I detta sammanhang vill jag också nämna att regeringen genomför en särskild ekonomisk satsning för att stimulera utvecklingen av äldreomsorg i syfte att ytterligare förbättra kvaliteten och mångfalden av alternativ i omsorgen för personer med utländsk bakgrund och de som tillhör de nationella minoriteterna. När det gäller rätten till modersmålsundervisning har haft regeringens uppdrag att göra en kartläggning av skolsituationen för de nationella minoriteterna. har även lämnat förslag som bland annat innebär att villkoren för modersmålsundervisning på finska och jiddisch ska vara desamma som för de övriga tre minoritetsspråken. En sådan förändring skulle förbättra möjligheterna att få modersmålsundervisning på finska. Förslagen bereds av Utbildnings- och . Andra åtgärder har också vidtagits för att stärka finska språkets ställning i . kommer den statliga språkvården att samordnas och förstärkas och de nationella minoritetsspråken omfattas av detta. Finska i får statligt ekonomiskt stöd så att litteratur på finska även fortsättningsvis ska finnas tillgänglig i . SVT fortsätter att sända nyheter, samhällsprogram, barnprogram och dokumentärer på finska. Det dagliga nyhetsprogrammet belyser förhållanden i och andra länder ur ett sverigefinskt perspektiv. SR Sisuradio ansvarar för såväl rikssändningar som regionala och lokala sändningar på finska. Jag anser att det finns förutsättningar för dem som önskar att bevara och utveckla sitt finska modersmål och sin sverigefinska kultur. Dessutom bereds förslag som ska förbättra dessa förutsättningar ytterligare. 193 (): Jag vill börja med att tacka för svaret och kanske också ge en liten bakgrund till varför jag ställt interpellationen. Jag har och även gjort ett antal resor i för att bilda mig en egen uppfattning om de nationella minoriteterna med tanke på att vi ratificerat ramkonvention. Det finns också ett lagstöd för de nationella minoriteterna. Jag har besökt verksamheter ute i landet, både i , i , i den här regionen och på ytterligare några ställen, och kan konstatera att vi genom våra riksdagsbehandlingar får ett slags bild av hur läget borde vara. Det finns emellertid också en annan bild som vi kan se när vi besöker verksamheter ute i landet. Jag har besökt skolor, förskolor, äldreomsorg samt församlingar; församlingarna har en omfattande besöksverksamhet för just sverigefinnarna, för den nationella minoriteten. Den bild jag då får är blandad. Där finns både sorgesamma inslag och naturligtvis också glädjeämnen. En tydlig bild som jag fått är att vi har lång väg kvar att gå innan vi nått alla de goda intentioner som vi diskuterar i . Regeringens utredning har också visat vad som behöver göras. Jag vill passa på att lyfta fram de områden som vi i skrivit motioner om och tagit upp i debatter i och som jag tror i sak skulle innebära en oerhörd förbättring av de förutsättningar som finns. Det gäller bland annat skolans värld. Där kan vi konstatera att en sådan enkel sak som att sverigefinnar och andra nationella minoriteter ska få information om redan befintlig verksamhet inte fungerar så som man skulle önska. Statsrådet var inne på att det finns goda förutsättningar, men jag möter föräldrar och elever som upplever att de inte får ett sådant bemötande. gjorde en genomlysning av hur läget ser ut för just sverigefinnarna. Den analys som görs i om de nationella minoriteterna och deras utbildningssituation visar att en del kommuner inte ens är medvetna om att det finns nationella minoritetsspråk, att lärare saknar kunskap om minoritetsgrupperna, att minoritetsspråken inte syns i samhället, kulturlivet eller massmedierna samt att det finns negativa attityder mot minoritetsgrupper. föreslår därför att kommunerna förbättrar informationen om minoriteterna. Utvärderingen kom 2005 och heter Rapport 272. Jag menar att det finns en väldigt dyster bild som handlar om överförandet av information till nivå. Jag hör ofta regeringsföreträdare i debatter. Jag har naturligtvis också haft många diskussioner med och andra om att det ges en bild av att eftersom vi fattat beslut i och gjort utredningar detta därmed också är en allmänt känd kunskap. Jag skulle vilja hävda att bilden inte är så ljus när man kommer ut i samhället. En förbättring av den situationen anser jag är mycket viktig. Det andra gäller vilka rättigheter man har i ett land, diskussionen om förvaltningsområden etcetera. förslag har varit att vi inte kan göra möjligheter och rättigheter beroende av geografin. Man måste hitta en långsiktig lösning vad gäller förvaltningsområdet. Man ska i egenskap av medborgare och del av en nationell minoritet ha möjlighet att få information och tillgång till service. Det gäller alltså även på finska. Där menar vi att regeringens utredningsförslag inte är tillfyllest. Medan våra förslag avslås fortsätter regeringen att driva den tesen. Inom äldreomsorgen kan vi konstatera att det finns många som längtar efter möjligheten att kunna välja ett boende där man får tillgång till sitt nationella minoritetsspråk. Även där brister det. Med tanke på att våra förslag avslås på grund av att man inväntar regeringens beredning vill jag fråga: Vilka konkreta åtgärder avser regeringen att komma med? 194 (): Även jag vill naturligtvis börja med att tacka statsrådet för svaret, men jag tycker också att det saknas konkretare besked från regeringen i den här debatten om vad man faktiskt kommer att göra. Det var en bred enighet i förra mandatperioden när man beslutade att äntligen officiellt skulle erkänna att vi inte är och aldrig har varit ett etniskt homogent land. Det klargörandet satt långt inne. Jämför vi med våra nordiska grannländer så vill jag hävda att har varit väldigt långsamt med att våga bryta med myten om att vi hade ett etniskt och språkligt homogent . Det har vi aldrig haft. Just därför är det så viktigt att vi nu ser till att vi gör verklighet av de vackra deklarationer som vi gemensamt ställde oss bakom när vi erkände våra nationella minoriteter. Den här diskussionen tar sikte på möjligheterna för personer som identifierar sig med den sverigefinska minoriteten och som talar finska. Det är ganska viktigt, tycker jag, att vi naturligtvis ser helheten, men ser att den sverigefinska gruppen är den ojämförligt största nationella minoriteten. Det finns olika uppskattningar. Man talade om att det var ca 400 000 personer som på ett eller annat sätt kan hänföras till den sverigefinska gruppen. De senaste undersökningarna tyder på att antalet personer i som behärskar finska, antingen flytande eller någorlunda, i själva verket är ännu större. Oavsett vilken siffra man vill röra sig med är det dock klart att den sverigefinska minoriteten är den absolut största. Om inte ens medlemmarna i den minoriteten, som ju borde ha de bästa förutsättningarna, ser att det har blivit tillräckligt mycket verklighet bakom de vackra orden så ger det en fingervisning om hur oerhört långt vi har kvar också när det gäller de andra minoriteterna. I likhet med tror jag att det är viktigt att man ser bortom diskussionen om förvaltningsområden. Man kan naturligtvis så länge som förvaltningsområdena finns gärna diskutera att de ska utökas, men det löser inte den grundläggande frågan att vi måste se den sverigefinska minoriteten som en angelägenhet för hela . Det är ett nationellt åtagande där staten också har ett ansvar att respektera finansieringsprincipen och vara beredd att satsa medel för den nationella minoritetspolitiken. Det gör vi i budgetalternativ. Vi har ett påslag på just den budgetposten. Det är därför jag tror att det är viktigt att föra fram diskussionen om till exempel statliga bidrag till resurscentrum för kommuner som kan samarbeta om att ge finskspråkig service till invånare i de kommuner där det egna befolkningsunderlaget inte är tillräckligt stort för att var och en bygger upp sin egen verksamhet. Jag tycker också att det är väldigt viktigt att man ser det här som en grundfråga om var någonstans makten ska ligga. Jag tror att det är väldigt viktigt att så mycket som möjligt av makten flyttas från förvaltningarna och myndigheterna till den enskilde. Beslutet om möjlighet att införa fristående förskolor härförleden var ju ett sådant tydligt exempel som är extra viktigt just för dem som vill starta förskolor där man undervisar på både finska och svenska eller har någon annan språkprofil. Vi har också förslag om en rättighetslagstiftning också på skolområdet som handlar om att om man är ett visst antal elever så ska man ha möjlighet att fordra någon form av undervisning på det andra språket om det finns en behörig lärare. Det finns alltså mycket som statsrådet kan återkomma till. 195 Statsrådet (): Jag tror att både och känner till att vi har fått ett ganska omfattande förslag av . Det gäller att dels titta på en utvidgning av förvaltningsområdet för sverigefinnar men också en hel del andra frågor, bland annat att titta på ett sydsamiskt förvaltningsområde. Där får vi nu in de sista svaren för remissinstanser och håller också på och bereder frågan i . Att då ställa frågan om att konkret, exakt, säga vad vi ska göra tycker jag vore att delvis frångå den demokratiska processen. Jag ska ändå svara i möjligaste mån på en del av de frågor som har ställts. Jag vill börja med att säga att vi naturligtvis har gett det här utredningsuppdraget därför att vi ser att det är angeläget att pröva om vi inte kan utvidga förvaltningsområdet till att också täcka till exempel och , där den största delen av sverigefinnarna bor. Vi har ett uppdrag till i att se över verksamheten och minoritetsspråkslagarna för att se hur detta fullföljs och uppfylls. Där har också utvecklat ett samarbete tillsammans med i för att se över situationen. Vi har också från regeringens sida anordnat ett antal konferenser jag har själv bevistat några av dem där vi har haft samarbete tillsammans med kommunala företrädare. Vi har också gett ett uppdrag till att ta fram en rättigheter i verksamhet. Den här handboken innehåller ett särskilt avsnitt som gäller nationella minoriteter. Under den föregående debatten med diskuterade vi också Delegationen för mänskliga rättigheter, som också har en viktig uppgift att vara ett stöd för kommunerna när det gäller att arbeta med minoritetsfrågor. Vi har också arbetat mycket med Myndigheten för skolutveckling när det gäller att förbättra modersmålsundervisningen. Bland annat har det satsats inte på webbportalen Tema modersmål. Jag kan fortsätta lite med frågor som ligger i närheten av de frågor som här ställdes. En sådan fråga är bland annat satsningen på äldreomsorg, där vi i vårpropositionen har avsatt 2007 och 2008 just för att stimulera utvecklingen av äldreomsorg anpassad för ett mångkulturellt samhälle. Det är några exempel på satsningar för att få en bra eller mycket bättre minoritetspolitik. Men som jag tror frågeställarna är mycket väl medvetna om sker just nu en insamling av remissvar och en beredning i av de omfattande förslag som lämnade i sin utredning. 196 (): Jag vill återgå till frågan om förvaltningsområdet. Man har mycket att säga i just den här frågeställningen, och tiden går fort när man står här framme. Förvaltningsområdets utvidgning och det här med geografi, som jag och var inne på, handlar ju också om vilka möjligheter man ska ha som boende i , , eller andra delar där man har en väldigt stor del av befolkningen som är finsktalande. Jag kan också konstatera att jag inte har samma syn på utredningens resultat som statsrådet har av den anledningen att utredaren själv, vilket också refererades till i betänkande, också angav att det finns ett bekymmer med att man gör den här typen av geografisk avdelning för själva förvaltningsområdet. Det här kommer inte att lösa problemet långsiktigt, utan man måste egentligen hitta en annan modell. Jag har också uppfattat i debatter tidigare i olika sammanhang att det kanske också är så att direktiven var väldigt snäva att man var inriktad på att just gå på förvaltningsområdet som modell och inte titta på andra lösningar. Jag kan konstatera att när vi i är ute och debatterar det här med att hitta nationella resurscentrum så väcker det väldigt mycket sympati. Jag skulle välkomna om regeringen och statsrådet kunde tänka om på den punkten, för jag tror att det är en ganska smidig och effektiv lösning som förbättrar läget för alla i . När vi återgår till skolverksamheten kan jag konstatera att det är med viss sorg som jag tog del av att vissa minoriteter inte fanns medtagna när Utbildnings- och gav ett uppdrag till för att göra en studie av vissa läroböcker. Man angav att det skulle göras en översyn av undervisnings- och läromedel vad gäller kön, etnisk tillhörighet, religion, trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshinder. Men där fanns inte nationella minoriteter med. Sedan kan man tycka vad man vill om uppdraget är bra eller inte, men jag kan konstatera detta. Jo, därför att presenterade från en studie som visar på hur man ser på nationella minoriteter i läromedel. Det var en dyster bild. Det är sorgligt när det i läromedel står att en finländare med låg utbildning dör en våldsam död, använder droger och alkohol, skolkar från skolan och slåss men är sportig. Någonting positivt kom på slutet där, men det är en sorgesam bild. har gjort en studie, den heter Bilden av finska, sverigefinnar, och i några läroböcker i svenska och historia. Där kom fram just detta direktiv som regeringen gav men som inte innefattar det som är ett bekymmer när det gäller läromedel. I fråga om elevernas möjligheter att ta del i undervisningen gäller olika regelverk för olika nationella minoriteter. De som är finsktalande har inte samma rättigheter som till exempel samiska barn med att få modersmålsundervisning på grund av begränsningar i antal elever och också beroende på om man talar språket hemma eller inte. Det finns olikheter här. Mycket av det här tror jag att man skulle kunna lösa. Vi i har inte fått med oss en majoritet, utan man hänvisar till att regeringen bereder frågorna. Många av de här frågorna borde man kunna lösa och är ganska okomplicerade. Jag menar att vi från verkligen har försökt lyfta fram detta. Jag vill ta upp en annan aspekt. Vi i är varma förespråkare av friskolor, men jag ska ta upp en fråga som även vi i får fundera över. En av rektorerna på en av de friskolor som finns och som just har finsk undervisning påtalade att de hellre skulle vilja bli kallade minoritetsskolor, därför att det handlar om en nationell minoritet och inte nödvändigtvis om ett fristående alternativ. Syftet med deras verksamhet är att bära upp den språkliga och kulturella identiteten. De här frågeställningarna hoppas jag att kunna få en kommentar till. Kan statsrådet och regeringen tänka sig att ompröva? Vi i välkomnar det i så fall varmt. 197 (): Jag, liksom , är naturligtvis väl medveten om att förslagen i utredning remissbehandlas nu och är på väg att avslutas. Det handlar inte om att statsrådet här och ska behöva recensera Vallius förslag, utan här handlar det om den principiella ansatsen på hela frågan. Jag tycker att det faktiskt vore bra om statsrådet vågade ta tillfället i akt att berätta mer principiellt vad det är för angreppssätt man behöver ha i de här frågorna. Jag tror, och det är också grunden för politik för nationella minoriteter, att det är viktigt att en så stor del av makten och inflytandet som möjligt läggs hos den enskilde. Förslaget om resurscentrum är en idé för att visa att individer ska ha samma möjligheter och samma rätt till information, oavsett vilken kommun man råkar bo i. Det intressanta är inte förvaltningsgränserna, utan det principiellt viktiga är att de enskilda ska ha samma möjligheter att ha inflytande över sitt eget liv. På samma sätt är det när det gäller möjligheten att inte bara försöka övertala sina kommunpolitiker att anordna undervisning som är inriktad på att ge eleverna goda kunskaper i både finska och svenska utan också att man faktiskt själv som engagerad förälder eller pedagog ska kunna organisera sådan verksamhet. På motsvarande sätt bör man inom äldreomsorgen få möjlighet att välja en sådan verksamhet. Det är därför som vi inom tror att det är viktigt att stärka den individuella rättighetslagstiftningen. I det här fallet behöver man nog en stärkt rättighetslagstiftning för den enskilde. Jag tycker att statsrådet kan ta tillfället i akt att kommentera detta på ett principiellt plan. 198 Statsrådet (): Jag skulle vilja uppmärksamma på att regeringen har gett i uppdrag att se över läroböcker och då särskilt uppmärksamma eventuella uttryck för diskriminering och andra former av kränkningar. Det uppdraget ska redovisas . Efter det avser regeringen att överväga behov av åtgärder med hänsyn till de resultat som granskningen kommer fram till. Den principiella hållningen är väl rätt klar i den lagstiftning som gäller nationella minoriteter, att ge ett skydd och ge en möjlighet att utveckla sin kultur, att behålla sitt språk och utveckla det och föra det vidare som en del av , en del av den svenska historien. Jag kan också nämna att regeringen tillkallade en särskild delegation med uppdrag att följa till exempel utvecklingen av boendefrågor och också titta på behovet när det gäller språkliga minoriteter. I övrigt kommer jag tillbaka till det som jag delvis tog upp i början, nämligen att det här nu är under prövning. Jag har precis som haft förmånen att besöka olika skolor, bland annat skolan här i , och ser att det finns väldigt starka behov att ge ett bra stöd till den sverigefinska minoriteten att behålla sitt språk. Det finns en väldig kraft i det som jag som integrationsminister ibland talar mig varm för, nämligen att bli integrerad i det svenska samhället. Jag kunde höra att på den sverigefinska skolan var rastspråket inte alltid finska utan ofta svenska. Det finns krafter som rör sig i motsatta riktningar, och jag som integrationsminister tycker att det är bra att rastspråket på våra skolor är svenska. Men företrädare för den sverigefinska minoriteten har naturligtvis rätt i att vi måste lägga stor kraft på att försvara möjligheten att föra det finska språket vidare i den sverigefinska minoriteten. 199 (): Jag inledde med att beskriva den ansats som vi har i . Oavsett parti och vilka förslag vi lägger fram har vi en bild av hur det borde vara, men i verkligheten ser det väldigt annorlunda ut. Det känns därför angeläget att lyfta fram de brister som finns.