prot · GT09144 · 2006-06-17 00:00:00 — Hur ska den svenska processen se ut, så att vi inte blir den snubbeltråd som fäller detta, som och var förra gången? 19 Statsminister (): Redan i slutet av inlägg ligger ju svaret på nästa fråga. Han sade: som och var förra gången. Det var inte förra gången, det är den här gången. Vi måste förstå det. Vi är inne i en ratifikationsprocess där två länder har sagt nej efter folkomröstningar med mycket tydliga utslag. Vi kan inte bara negligera det. Att vi i den här kammaren har blivit överens om att vi därför ska vänta med vår ratifikation tills vi har fått klarhet är en högst praktisk hållning som jag tycker att vi alla har anledning att stå bakom. Sedan har jag ett ansvar för debatten. Men också så eminenta personligheter som kan väl ge ett bidrag. Och det är fritt fram att dra i gång den stora diskussionen inom vad gäller EU och dess fördrag. Varsågod de väntar på dig, . 20 (): Det finns ju en hel del EU-skepticism bland folken i EU-medlemsländerna, också i . Det är en skepticism som bottnar i att till stor del saknar folklig förankring och att det är svårt, för att inte säga omöjligt ibland, för medborgarna att utkräva ett direkt ansvar för beslut som fattas i EU-systemen. Den utveckling som vi har sett har gått från att alltmer makt flyttas till och att alltfler beslut ska fattas med majoritet. Därför var det intressant att lyssna på det tidigare replikskiftet där statsministern så tydligt, som jag ser det, förordar mer av majoritetsbeslut. Jag har också i medierna kunnat läsa att statsministern ser det som ett problem att fatta beslut med enhällighet. Alternativet till enhällighet är, som sagt, majoritetsbeslut, det vill säga att man flyttar över makt till EU och att man ökar överstatligheten. Det går inte att tolka på något annat sätt än att statsministern nu förordar en utveckling som går alltmer i riktning mot en federation. Vilka slutsatser ska man annars dra av statsministerns ställningstagande? 21 Statsminister (): Var jag står i den frågan har väl gjorts klart i hundratals debatter i den här kammaren. Jag är en stark motståndare till det federala, självklart. Jag är för det mellanstatliga. Men är jag politiker. Och jag är en politiker i en socialdemokratisk tradition. Det finns ingenting som jag tycker sämre om än att uppleva att de politiska organen inte orkar och förmår. Det finns ingenting farligare för politiken och demokratin än att vi samlas till att ta beslut, och när vi sedan tar beslut så har de ingen verkan. Det finns ingenting dystrare för en radikal politiker än att se att det internationella kapitalet flyttar fram sina positioner och vi inte längre rår att hålla emot på en nationell nivå. Därför bör EU naturligtvis på vissa områden flytta fram sina positioner. Därför bör EU utvecklas där nationalstaten inte räcker till. Där den här församlingen inte längre förmår att balansera ett internationellt kapital bör EU flytta fram sina positioner. Jag tar hellre den diskussionen, och jag tar hellre de bekymmer som kan vara förknippade med detta än att jag ser en utveckling där människor upplever att de demokratiskt valda organen inte längre förmår och inte längre orkar. Någonting farligare för en radikal och progressiv politiker än att se detta hända finns inte. Där står jag. 22 (): Det är en mycket viktig diskussion som vi för just . Återigen bekräftar statsministern inriktningen mot mer av överstatlighet. Och mer av överstatlighet är ju lika med federation. Vi har ett vägval att göra, menar jag. Ska EU behålla sin legitimitet måste man renodla. Antingen går man i riktning mot mellanstatlighet, eller också går man tydligt i riktning mot överstatlighet. Av demokratihänsyn måste vi göra detta vägval. Det ställningstagande som statsministern nu gör är att han väldigt tydligt förordar alltmer överstatlighet. Det är också, som statsministern själv sade tidigare, en helt annan union som växer fram. Jag menar att det mandatet inte finns att den ska företräda en uppfattning av alltmer makt, alltmer överstatlighet och alltmer av majoritetsbeslut, utan det måste regeringen mycket nogsamt förankra hos svenska folket. Den här diskussionen måste vi ta. Vi måste bestämma oss för vilket vägval som vi ska göra. Och den väg som riksdag och regering väljer måste vara demokratiskt förankrad. 23 Statsminister (): Om detta råder ingen som helst tvekan eller delade meningar. Vi diskuterar ett fördrag som delvis är svar på den här frågan. Men vi står inför en utveckling, vilket vi måste se, där vi har att välja när det gäller exempelvis att balansera ett mer aggressivt internationellt kapital. Globaliseringen, vad är det för någonting? Ja, det är naturligtvis detta, , att alltfler av de arbetsplatser som finns i hotas i konkurrensens form av produktion i andra länder där man inte bedriver produktionen på ett sådant sätt att det lever upp till anständighetens krav. Ska vi då luta oss tillbaka och säga att det där kan vi inte göra någonting åt, att det får vara och att vi får se oss som förlorare? Eller ska vi säga att vi tror på politiken, att vi tror på gemensamma ansträngningar och att vi hellre tror på en allians med en vänsterliberal eller en radikal kristdemokrat ute i i kampen för fackliga rättigheter än ger upp? Det är ju det som är valet, och det är det som vi har framför oss gång efter annan i olika typer av avvägningar. Jag är för mellanstatlighet men för ett gemensamt agerande där nationalstatens parlament inte räcker till därför att jag tror på demokratin. 24 (): Även jag vill uppehålla mig vid frågan om absorptionsförmågan och fördraget därför att jag tycker att det är den tveklöst viktigaste frågan på det här toppmötet. Ordet absorptionsförmåga är ett sällsynt dåligt ord för det här. Jag tycker att det antyder att de nya medlemsländerna inte har något att bidra med till unionens utveckling. ströks ju detta som ett kriterium, vilket jag tycker är bra. Min fråga till statsministern blir därför, kopplad till konstitutionen: Finns det en risk att länder kommer att bromsa på det sättet få till en bromskloss för nya medlemsländer? 25 Statsminister (): Det är ingen oberättigad fråga. Jag har inte sett någon, ska vi säga, tung företrädare för den opinionen i något land, möjligen med undantag av franska extremhögern, som har argumenterat så. Men det är klart att det finns ett samband av det slaget; det gör det. Vi kan inte utesluta att vi kommer att få höra den typen av argument; det måste jag säga. sade förut att det finns en växande skepticism gentemot EU ute i . Det är inte fel. Det är ju så. En opinion växer fram i många länder som är av det slaget att man tycker att det går för fort. Jag skulle mycket väl kunna tänka mig att ett av de avgörande inslagen i både den holländska och den franska folkomröstningen var just att man inte känner igen sin union. Det har gått för fort. Jag måste säga att jag har stor förståelse för det, därför att det är ett historiskt projekt som vi är inne i där stater i fred frivilligt sluter sig samman för att samarbeta utan det yttre tryck som krig och katastrof ofta varit och som har drivit fram den typen av processer. Att det ibland kommer till perioder då utvecklingen inte går så fort ska vi ha respekt för. Jag är oerhört orolig för den diskussion som kan utvecklas i om vi hanterar Turkietfrågan på ett bryskt sätt. ska bli medlem och är välkommet. Vi kommer att behöva ett nytt fördrag för att hantera detta. Men EU måste också inse att när vi säger ja till säger vi också ja till en union som kommer att behöva förändras på oerhört många sätt. Varje sådan förändring kommer att väcka en motreaktion i många av medlemsländerna som är vana vid att se på unionen kanske från perspektivet att de var sex medlemsstater. Det är det vi måste förstå och ta till oss. Men jag utesluter inte att det som säger kan komma att bli besannat tyvärr. 26 (): Tack, statsministern, för den engagerade återrapporten och de engagerade frågesvaren! Vi är många i denna kammare som vill kämpa för demokratin och för en demokrati som kan stå som motmakt när det gäller det internationella kapitalet. Jag tror att en sådan demokrati förutsätter både att den känsla av maktlöshet som finns bland många medborgare i en känsla av att politikerna gör vad de vill oavsett vad vi säger åt dem och att man följer de regler som faktiskt är uppsatta är det centrala. kan väl inte så ofta beskyllas för att vara stringenta och helt solklara. Men på en punkt är de det: Ska man anta ett nytt fördrag ska alla medlemsstater vara eniga om detta. Två länder i , och , har sagt att det förslag till konstitution som lades fram inte var i deras tycke ett bra förslag. De ville ha någonting annat. De ville se ett som gick en annan väg, kanske mot mer maktdecentralisering och mer av prioritet åt de sociala frågorna. Vad gör då EU? Jo, man inleder en reflexionsperiod. Av statsministerns återrapport här förstår jag att det konkreta på det här toppmötet var att reflexionsperioden det som beskrivs som en tankepaus, kanske till och med en paus i tanken ska fortsätta ytterligare . Min självklara fråga är förstås varför. Varför utgår inte diskussionen från det mest basala? Har två länder sagt nej finns detta konstitutionsförslag, utan vi får faktiskt börja om från början och inkludera och involvera EU:s medborgare i en ny diskussion om vilket vi vill ha. 27 Statsminister (): Troligen därför att man inser att startar man den här processen en gång till blir resultatet oerhört svåröverskådligt. De flesta av oss tycker att det är ett bra fördrag som är framförhandlat. Och de flesta inser, precis som , att när och nu sagt nej kommer det fördraget inte att kunna antas såvida inte de länderna intar en ny position. Man behöver inte vara ett politiskt geni för att räkna ut att är lagt därför att det ska ges en möjlighet också för och att reflektera en gång till på samma sätt som gjorde och på samma sätt som gjorde. Det som var möjligt för små länder bör kanske också vara möjligt för stora. I avvaktan på klarhet i den frågan väntar vi med vår ratifikation. 28 (): Tack för svaret, statsministern! De flesta av oss tycker att det är ett bra fördrag. Nej, de flesta av EU:s medborgare verkar i opinionsmätningar inte tycka att det är ett bra fördrag. De flesta av regeringscheferna, de flesta av dem som haft förmånen, möjligheten, att åka till det toppmöte som statsministern precis bevistat, tycker att det är ett bra förslag. Här har vi själva problemet. EU:s medborgare vill gå i en annan riktning, åt ett annat håll, med mer decentralisering och mer involverande men också mer prioritet åt de frågor som statsministern har lyft fram klimatfrågorna och de sociala frågorna än vad EU:s ledare lyckades prestera i konstitutionsförslaget. Vad ska vi då göra? Ska vi försöka hoppas att fransmännen och nederländarna ändrar sig eller ångrar sig, under trycket från EU:s övriga medlemsstater, eller ska vi försöka involvera dem och EU:s övriga medborgare i beslutsfattandet även om slutsatserna av det kan vara lite hur det nu var statsministern sade skrämmande och svåröverskådligt? 29 Statsminister (): Det är varken skrämmande eller svåröverskådligt. Däremot är det väl så att vi är så långt gångna i den här processen att man innan man kastar bort de framgångarna ska se till att man verkligen tar sig en ordentlig funderare. Kom ihåg att det är 15 stater som redan har ratificerat fördraget! Det är en majoritet av länderna som har gjort det. Det ska heller inte underskattas eller viftas bort. Jag har sagt förut och säger igen att jag tror att det här blir det sista fördraget som EU kommer att kunna ta därför att snart är EU 40 eller kanske 45 medlemsstater en svåröverblickbar union som vid varje förändring ska mobilisera en majoritet i varje land i en ratifikationsprocess var för sig. Det blir alltmer komplicerat. Det finns anledning att vara rädd om de resultat som vi så här långt har uppnått utan att för den skull vara naiva och tro att det här kommer att gå av sig självt den sista biten; det tror jag inte. 30 (): När jag reser runt i landet och träffar människor och diskuterar Europafrågor tas nästan varje gång just frågan om öppenheten i EU upp att många medborgare uppfattar EU som alltför slutet fortfarande. Jag uppfattar detta som en av de viktigaste utmaningarna för oss som är Europavänner. Jag uppfattar som varken mer eller mindre öppen än . är faktiskt på många sätt öppnare än vår riksdag. Till exempel är utskottsmötena öppna för allmänheten, till skillnad från hur det är hos oss. Den institution som är alltför sluten, uppfattar jag, är ministerrådet där regeringarna träffas. Därför är det bra att det nu tas steg för att öppna upp ministerrådet något. Statsministern uttryckte att han var tillfreds med beslutet och kanske också lite stolt. Innebär det också att statsministern verkligen är nöjd med detta? 31 Statsminister (): Jag vill bara åberopa tusentals, tiotusentals, affischer, uppsatta över landet, som har gett till uttryck den grundhållning som jag och svensk socialdemokrati har: Stolta men aldrig nöjda. Det gäller också i detta sammanhang. 32 (): Jag vill ställa en följdfråga. Det är bra att öppenheten blir större. Men om jag har förstått rådsslutsatserna rätt gäller den nya öppenheten bara de delar som handlar om medbeslutandeförfarandet, där har lika makt som ministerrådet. Det utelämnar till exempel EU:s långtidsbudget, hela jordbrukspolitiken och utrikespolitiken från detta. Det är ansenliga delar av de beslut som fattas av EU. Eftersom det inte fattas beslut i i den utsträckningen kan man inte dra nytta av den öppenhet som finns i . Detta ser jag som ett problem. Har jag uppfattat rådsslutsatserna rätt? Man kan i så fall uppfatta detta som en framgång, men inte som en så jättestor framgång. Om statsministern liksom jag vurmar för öppenhet, vilket jag tror att han gör, vilka steg anser han att vi ska ta framöver för att komma vidare med öppenheten, som vi Europavänner tycker är så oerhört viktig? 33 Statsminister (): Det jag tycker är viktigt och det vi har drivit från svensk sida är offentlighet för handlingar. En offentlighetsprincip som vi har i skulle kunna gälla också i unionen. Det vore inte så tokigt. ska vi gå igenom reformen som vi nu har beslutat och förhoppningsvis ta ett steg till. Det är inte alla som tycker att det är toppen. Det finns ett visst motstånd. Vi tror på reform. Vi tror att det också skulle skapa ökad klarhet och tydlighet. Om vi ska göra en reformagenda för öppenheten inom EU finns det naturligtvis betydligt fler saker att syssla med än enbart hur sammanträdena redovisas. Men det är ett steg åt rätt håll. Som alltid när någonting stort sker börjar det med ett försiktigt steg som inte är alltför långt. Men det är ett kliv, ett kliv som jag fick vara med om att ta. Över detta är jag stolt men inte nöjd. 34 (): Just nu pågår en stor tragedi ute på havet mellan och . I dåliga båtar lämnar tusentals afrikaner sina länder för att få jobb och ett bättre liv i EU. Men många förliser och omkommer på vägen, och de som kommer fram kan ofta inte mottas på ett humanitärt sätt. Situationen är mycket allvarlig. Många EU-länder kräver att EU är mer aktivt med gemensamma lösningar på detta område. Migrationsfrågan var uppe på toppmötet, och slutsatser antogs. anser att EU bör utveckla sin gemensamma politik med syfte att komma till lösningar på både de kortsiktiga och de långsiktiga problemen. Min fråga till statsministern blir: Gjorde några inlägg gällande migration? Vad är position i den aktuella frågan gällande och ? 35 Statsminister (): Detta var en av toppmötets kanske mest diskuterade frågor. Utrikesministrarna hade den vid sin överläggning. Den kan jag inte referera till. Stats- och regeringscheferna tog upp frågan under kvällens middagssession. Vi ägnade åt en diskussion om migration och integration. De är på sätt och vis förbundna med varandra. Vad gäller den särskilt utsatta situation som just nu råder i uttrycker vi solidaritet med de länderna. Vi mobiliserar också resurser inom unionens program för att stötta såväl som och och icke minst . Vi kom också överens om att inleda en mer strukturerad politisk dialog med de afrikanska staterna om migrationsproblemet. Där kan stå som förebild den uppgörelse som och har träffat om ett samarbete i dessa frågor. handlar det också om staterna som ligger söder om . Där använder många människor hela sin släkts besparingar för att skicka någon av medlemmarna i familjen till . De utnyttjas sedan skamlöst av smugglare och andra människohandlare. Frågan var stor. För del är den viktig. Vi har än så länge valt den strategin att med ett mycket aktivt bistånd försöka att förbättra tillståndet i de länder som är utsatta för migrationstrycket i den meningen att man rör sig bort från de länderna. 36 (): Jag tycker att man kan se att toppmötet är en framgång på flera områden. Det är absolut ingen självklarhet att det skulle gå på det sättet. När det gäller utvidgningen finns det enighet i den här kammaren om att det är en mycket viktig fråga för EU:s framtid. Men trycket har varit hårt i en del EU-länder att inte gå med på att vidare steg tas för utvidgningen. Det är inte alla partier här som har haft med sina partikamrater i regeringsställning. Men tack och lov har vi som vill ha fortsatt möjlighet till utvidgning gått vinnande ur striden. är det väldigt mycket kvar. Men det är ett viktigt steg. En annan sak som man inte ska glömma är de nationella parlamentens roll. Där har toppmötet öppnat för ett slags remissrunda där nationella parlament ges möjlighet att yttra sig över kommissionens förslag. Kommissionen lovar också att lyssna på synpunkterna. Det tror jag är väldigt viktigt för närhetsprincipen. Det handlar om att inga frågor ska beslutas vare sig för högt eller för lågt. Det ska vara på rätt nivå. Det är viktigt för att involvera de nationella politikerna i EU-politiken och föra EU-frågorna närmare medborgarna. I läget efter toppmötet, som jag tror att man ändå kan beteckna som ett steg framåt, har vi en utveckling där vi nu ser att tillväxten och jobben kommer både i och i . Kan man se att vi nu håller på att lämna det krisläge eller dödläge som har präglat unionen, i varje fall i den offentliga debatten ? Är detta ett steg framåt för framtiden? 37 Statsminister (): Det finns en växande optimism inom EU. Det hänger samman med det är jag helt övertygad om att det går lite bättre i de grundläggande frågorna i vissa stora medlemsstater. Vi har alla i samma konjunktur. Vissa länder, som , växer kraftigt och har ökad sysselsättning, andra står nästan still. Vi vet själva från den tid vi hade stillastående i hur lätt det var att driva en politik som var optimistisk och framtidsinriktad och hur lätt det var att vara visionär. har några av de stora staterna i en sådan situation. Det har naturligtvis haft en dämpande effekt på EU-diskussionen. Där har alldeles rätt. Öppenheten inkluderar också ett vettigt samarbete med parlamenten. Det kom vi överens om, även om en del stater, exempelvis starkt federala stater som , hade problem med en del av de skrivningar som fanns i det sammanhanget och fick det justerat i slutsatserna, så att man inte hamnar i ett nytt problem. Alla länder är inte nationalstater av det slag som är med en sammanhållen struktur utan är byggda på ett annat sätt. Hur parlamenten där förhåller sig till varandra är en annan sak än vad det är i vårt fall. Jag har respekt också för detta. Det är diversitet och olika förutsättningar. Men det är ingen tvekan om att det går i riktning mot ökad öppenhet och involvering, inblandning och påverkan från parlamentens sida. 38 (): Jag vill tacka statsministern för återrapporten. Framgång kan vara ett väldigt diffust ord. Jag skulle inte vilja beteckna som en större framgång. Det handlar framför allt om avsaknaden av sakpolitiska framgångar. Om man med öppenhet menar att det är bra att ministerrådet ska kunna visa en del av sina omröstningar på Internet inom en månad därefter är det inte mycket till öppenhet i EU. Jag vill fråga statsministern om han lyfte upp frågan om att vi ska få dokument på respektive språk så att medborgarna kan läsa dokumenten för att sedan kunna debattera dem. Jag vill också fråga om han tog upp frågan om remissbehandling, som vi har för att slippa en del av lobbyisterna och så vidare. Den andra saken är att klimat- och energifrågan stod högt på dagordningen. Det är alltid trevligt att vi diskuterar de frågorna. Men inte heller där är det någon framgång, utan där ska man göra en plan och komma tillbaka och titta på denna. Det är inte heller någon större framgång när vi har de här klimatförändringarna på gång. Vi måste avskaffa oljeberoendet. Vad är de konkreta målen så att vi kan nå framåt när det gäller att förändra klimatfrågorna? 39 Statsminister (): De konkreta målen i det avseendet finns inskrivna för unionen som helhet. De är radikala. Det är vad gäller elproduktionen en ökad produktion med hjälp av förnybara metoder. Det är inblandningen i våra drivmedel som också ska höjas radikalt. När de procentsatserna, som uttrycks för EU och som var mycket kontroversiella, som jag sade här till någon annan frågeställare, nu ska brytas ned på nationell nivå så blir det problem i vissa länder. Andra länder, som , kommer att tycka att ambitionsnivån är för låg. Jag menar att i den typen av processer behöver unionen ha länder som går före. Jag har respekt för länder som exempelvis , som ju inte precis har någon skog att basera sin energiproduktion på och inte heller direkt är i det läget att man har några tillgängliga områden för vindkraft, hur konstigt det än kan låta. Det är tydligen också lite för problematiskt med begränsade ytor för att använda solcellstekniken fullt ut. Jag har haft en genomgång med premiärminister om detta, och man blir då fullt på det klara med en sak: Det varierar högst betydligt från land till land. Vi tänker gå före. Vi tror på möjligheten att utveckla ett samhälle som blir fritt från oljeberoendet eller fossilbränslet. Det ligger inom räckhåll. Det blir inte lätt, men jag tror att det går. Det kommer att ta naturligtvis, och det kommer att ske med iakttagande av hänsyn till både arbetstillfällen och välfärd. Men i alla transformationsfaser, där man går från någonting gammalt till någonting nytt, finns det misstag som begås. Det finns också de som gör rätt saker först och som kommer att vara föregångare och visa för andra hur man kan göra. De kommer att utveckla ny produktion, de kommer att skapa nya arbetstillfällen och de kommer att bidra till bättre miljö. Man kanske kan säga att man bygger ett grönt folkhem. Det står inte i EU:s slutsatser , men nästa försök blir att få in det i slutsatstexten. Jag tror att det kan gå . 40 (): Det viktigaste som statsministern sade här var att länder ska ha rätten att gå före. Jag är glad att statsministern lyfte fram det. Men det innebär också, med tanke på den tidigare diskussionen här, att statsministern nu har blivit motståndare till EU-konstitutionen. tar bort rätten för länder att gå före till exempel i miljöpolitiken och ha strängare miljölagstiftning än den som EU fastställer. Jag välkomnar statsministern i klubben Motståndare till den liggande, förhoppningsvis dödsförklarade, EU-konstitutionen. 41 Statsminister (): Jag har inga svårigheter att sympatisera i sak med . Jag tycker att det vore bra om vissa länder kunde gå före. Jag har inte gillat en del av det som har skett på miljöområdet. Det har varit ett sätt att sänka ambitionerna. Vi har haft konflikten mellan den inre marknaden och den fria rörligheten. Om jag ska våga mig på en gissning, vilket jag brukar våga mig på, tror jag att det vi har framför oss är en ökad kraft för miljökraven på bekostnad av den inre marknadens regelverk helt enkelt därför att det politiska trycket att göra någonting åt dessa grundläggande överlevnadsfrågor växer. Det gäller inte bara i vårt land utan i alla unionens medlemsländer. Jag tror att tiden talar till vår fördel, . 42 (): har också diskuterats på toppmötet.