prot · GU0930 · 2006-11-30 00:00:00 — Grundläggande mänskliga fri- och rättigheter saknas i över hälften av länderna. Enligt den oberoende tankesmedjan kan man se brister vad gäller mänskliga rättigheter i av de länder som tar emot svenskt bistånd. Detta är allvarligt av många skäl. Det är omoraliskt om förtryckarregimer kan utnyttja svenska skattebetalares pengar för att legitimera sitt styre och hålla sig kvar vid makten. En annan aspekt är att detta kan utmana det svenska folkets biståndsvilja. Ingenting är till värre skada för stödet för bistånd än om svenska folket får klart för sig att våra skattepengar går till odemokratiska regimer. Under den förra, socialdemokratiska regeringen var det bara drygt en femtedel av det bilaterala biståndet som gick till att stärka demokrati och mänskliga rättigheter. Det har vi goda förhoppningar att öka radikalt med en borgerlig regering. Jag vill säga ytterligare något om diktaturstaterna. Som liberal menar jag naturligtvis inte att vi ska lämna folket i sticket för att de råkar ha haft oturen att födas i ett land där man inte har frihet, tydliga, rättvisa val och där individen inte får tycka, tänka och tro fritt. Men i de fallen bör man så långt det går kanalisera biståndet via frivilligorganisationer, enskilda organisationer, eller Europeiska unionen. Det är allvarligt när odemokratiska regimer uppbär bistånd från och dessa pengar går direkt in i landets statskassa. Jag kommer i mitt nästa inlägg att gå in på några speciella stater. Några stater som jag redan nu vill nämna är förstås de kommunistiska enpartidiktaturerna och . I senaste rapporter om dessa båda länder kan vi visst se enskilda ljusglimtar vissa politiska fångar har släppts men när vi ser till dödsstraff, tortyr och så vidare ser vi en negativ utveckling. uppbär dessa länder bistånd från . Jag skulle vilja att biståndsministern svarar på hur man ska göra. Det handlar inte bara om de positiva satsningarna på frihetskämpar i diktaturländer utan också om vad man gör på andra fronter. 12 (): Låt mig allra först gratulera till arbetet som biståndsminister. Det är den viktigaste ministerposten i regeringen. Om någon inte förstår det kan jag gärna argumentera för detta efteråt. Jag vill titta lite grann i backspegeln med anledning av den här interpellationen och den förra interpellationen de hänger faktiskt ihop. Jag erinrar mig mycket väl valdebatten 1991. Då talade vi om att vi skulle frysa eller stoppa bistånd till tre länder, nämligen , och , som det talades mycket om. När det gäller blev min första uppgift som minister att gå till Moderata samlingspartiets riksdagsgrupp, där den mäktige då huserade, och förklara att vi inte skulle avbryta biståndet. hade lagt hundratals miljoner i under de riktigt tunga, mörka år då var isolerat under inflytande. Varför skulle vi då, när tvingades ut och skaffa sig investeringar, låta enbart och en del andra länder komma in i , medan inte skulle vara med? Vi hade då skaffat oss goodwill där. Och vi fortsatte med biståndet, åtminstone på vissa sätt. Om vi nu i efterhand ser på det som hände då är jag övertygad om att det finns en lång rad positiva uppgifter att hämta om svensk företagsamhet som annars hade konkurrerats ut på den marknaden. Vi hade också en väldig debatt om mjuka lån till . Jag skulle gärna se att man undersökte hur många jobb man fick på tack vare att regeringen den gången gav mjuka lån till . Det var diskutabelt, men det fanns ingen som inbillade sig att vi skulle kunna isolera från omvärlden. Det klarar man inte när befolkningen är 1,3 miljarder. finns varenda nation som har något som helst intresse av att investera där. sagt vartenda företag i är intresserat av . Situationen i är för den skull inte något som vi vill framhålla som efterföljansvärd i något avseende, i varje fall inte när det gäller mänskliga fri- och rättigheter. När det gällde var det lättare. Rent geografiskt var det lättare. Men även där fanns det ett medicinskt forskningssamarbete på avancerad nivå jag tror att det var med svenska forskare från . Den forskningen fick fortsätta. Det hade varit orimligt att avbryta den. Vad vill jag då ha sagt med detta? Det är lätt att i debatten säga: Avbryt alla kontakter med diktaturer! Men jag är angelägen om att stryka under det som sades i den förra interpellationsdebatten: Man måste se till att det går åt rätt håll. Man ska inte ge bistånd som ytterligare förmörkar situationen. Men om man vill och om man kan främja vägen till demokrati genom bistånd är det viktigt att man inte stänger alla fönster och dörrar i sin egen självtillräcklighet. Naturligtvis kan man tycka att det är skönare att göra så, men det är skönare lyss till den sträng som brast än att aldrig spänna en båge. 13 Statsrådet (): Tack till interpellanten och till riksdagsledamoten , tidigare biståndsminister, för mycket engagerade inlägg. Detta är första gången vi träffas för att diskutera dessa viktiga och svåra frågor. I den tidigare interpellationen diskuterade vi demokrati i . betraktas ju som en demokrati för att man har val. Men det är ingen demokrati i betydelsen rättsstat. Jag törs inte föra ett motsvarande resonemang när det gäller diktaturer. Jag tror dock att har en poäng. Han diskuterar inriktningen och ansvaret för utvecklingspolitik. Vi måste lära oss att skilja på olika länder. Det finns de som har tendenser i rätt riktning. Kan vi i så fall med våra insatser, politiska och ekonomiska, uppmuntra goda beteenden? Och om vi ser att det går åt alldeles fel håll i vissa avseenden måste vi också våga agera. Vi ska kanske i en del fall uppgradera våra insatser och i andra fall helt avbryta dem, i enlighet med uppfattning. Det finns tillfällen där har fryst biståndet. är ett exempel. Där var vi först ut av EU-länderna och sade: Det här är inte acceptabelt. Det finns på något sätt någon form av tradition och spärrar här i . Men jag tror det finns en stor anledning att se över hela det svenska utvecklingsbiståndet så att vi gör rätta saker och ställer ökade krav på demokrati, mänskliga rättigheter och också rättsstat. En central utgångspunkt i den politik för global utveckling som har antagit är att vi ska stödja de allra fattigaste länderna och de fattigaste människorna. Många av de länderna har svaga demokratiska strukturer och brister i respekt för de mänskliga rättigheterna. Det kanske är grunden till att de är underutvecklade. Just därför måste stödet till demokratisk utveckling, ett förbättrat rättsväsende och insatser för att stärka respekten för de mänskliga rättigheterna bli centrala delar i det svenska biståndet för att vi ska komma till rätta med underutvecklingen i många av dessa länder. Jag vill också passa på att kommentera påpekande om vikten av att vi gör det möjligt för andra aktörer än bara stater att verka. Jag tror inte att vi ska underskatta kraften i att vi handlar och har kontakter med länder och regioner. Det ligger ett stort ansvar på svenska företag som verkar i exempelvis att agera på ett bra sätt och introducera svenska värden och normer vad gäller arbetstagares rättigheter men också uppträda på ett sådant sätt att man främjar en demokratisk utveckling, eftersom det ligger i allas intresse. Därför är det också viktigt att vi har en nyanserad debatt om dessa oerhört svåra frågor. Jag vill avslutningsvis konstatera att bedriver långsiktigt stat-till-stat-samarbete med ett antal länder som har stora problem med demokrati och har allvarliga brister i respekten för de mänskliga rättigheterna, precis som påtalar. Det är självklart någonting som vi i den nya regeringen kommer att se över. Men jag vill inte gå in i alltför en länderspecifik diskussion, eftersom vi måste göra detta samlat och i en bredare översyn, som jag nu har initierat. 14 (): I diskussionen har kommit fram ett slags distinktion mellan svaga demokratier och svaga diktaturer. De länder som jag tar upp i mina exempel är inte svaga demokratier utan starka diktaturer. Det är enpartistater där människor inte har rätten att tycka, tänka och tro fritt. Det är länder där kommunistiska regimer och oftast militärregimer har suttit i decennium efter decennium. Där finns en ekonomisk tillväxt som går framåt, men brotten mot mänskliga fri- och rättigheter är fortfarande totalt kompakta. I många av de länderna kan man inte se att det går i rätt riktning på frihetsfronten, i varje fall inte så mycket som vi borde kunna kräva. Min poäng är att man visst ska kunna använda bistånd som ett slags utpressningsmedel. Men det gör vi alltför sällan mot dessa asiatiska diktaturländer. I östra har vi otaliga exempel på hur biståndsgivare, inte minst amerikanska men också europeiska, har satt hårt mot hårt. De har sagt: Vi kan inte fortsätta att pumpa in miljon efter miljon i ert land om ni fortsätter att förbjuda ett flerpartisystem. Vi har sett exempel. Ett exempel är , och vi såg det också senare i . Man gick i demokratisk riktning för att biståndet blev en stark påtryckarkraft. Jag tycker inte att vi tillräckligt starkt använder det som ett instrument, inte minst i länder som och . Ungefär innan vi hade det svenska riksdagsvalet hade man faktiskt val i . Det blev som vanligt. Det laotiska folkets kommunistiska parti tog alla platser utom en. Det är ett parti som har regerat , och en äldre man fick fortsätta att sitta på sin plats som premiärminister. I har vi sett ett otal brott mot inte minst tryckfriheten och yttrandefriheten, och senast . Vi kan ta exemplet med en 37-åring vid namn , en journalist som sitter på ett sjuårigt straff för att ha skickat information till vietnamesiska exilgrupper om just demokrati. Ett annat exempel är en ung pojke, Truong Quoc Huy, som greps för att ha chattat om demokrati med två jämnåriga bekanta. Han hölls fängslad i ett drygt år utan rättegång, släpptes och sitter nu i fängelse på okänd plats. Det är inte enskilda individer som är enskilda fall. Det är många olika fall. Om man läser rapporter från Human Rights Watch och ser man hur detta pågår om och om igen. Det är min poäng. Visst ska man vara försiktig när man fasar ut bistånd till ett land som är en diktatur. Man måste först använda olika påtryckningsmedel. Men det är de vi inte använder. Vi måste också se till att det inte blir ett slags dubbelmoral i biståndet. Jag diskuterade med en amerikansk människorättsaktivist som tyckte att det var ganska underligt att nu håller på att fasa ut sitt bistånd till . Det är ett land som för övrigt har världens mest liberala konstitution och är en motor för demokrati och frihet på hela den afrikanska kontinenten. Denna MR-aktivist sade: Det är väldigt märkligt att ni fasar ut ert bistånd där, trots de gigantiska problemen med hiv/aids, kvinnors rättigheter och fattigdom, men behåller biståndet till kommunistiska enpartidiktaturer som och . Han förstod inte riktigt den kopplingen. Det är ändå det som lite är huvudpoängen här, att vi måste strama upp. Man kan bland annat blicka ut lite på den europeiska unionens biståndspolitik. Där har man faktiskt diskuterat repressaliesystem. När ett land begår brott mot mänskliga rättigheter ska man föra en dialog väldigt snabbt. Det handlar om diplomati, att åka dit snabbt på hög nivå och gärna med ministrar, och sedan ge landet en chans. Inom en månad, eller , måste detta och detta ha skett. Där måste vi lägga om politiken. har vi fått en borgerlig regering. Jag och många ledamöter här i kammaren är icke-socialister och tycker att det är otroligt viktigt att svenska skattebetalares pengar används på ett bra sätt. Då måste det också synas i den förda politiken. 15 (): Jag tyckte att jag hörde säga: En äldre man i , som om det på något sätt skulle vara chikanerande att han hade nått mogen ålder. Men jag förstår ju att han har suttit där länge och inte borde sitta där på grund av sin värdegrund och sina åsikter. Hade han haft rätt åsikter och rätt värdegrund kunde han ha varit ännu äldre än vad han förmodligen är. Jag begärde ordet för att säga att det som strök under i sina slutmeningar är oerhört centralt. I en alltmer globaliserad värld måste diplomatin få spela en större och starkare roll. Det mest tokiga som har skett är att vi har stängt ambassaden, låt vara inte alltid i fattiga länder, men i länder där skulle kunna spela en mycket betydelsefull roll när det gäller att främja mänskliga fri- och rättigheter. I stället åker man hem därifrån. Jag skulle önska, även om det nu uppfattas på något märkligt sätt, att här skulle vi kunna använda en del av pengarna i biståndsbudgeten till att just främja diplomatin. Det handlar inte bara om att bestämma sig för satsningar på projekt utan om att följa noga, kommunicera med makthavare, offentliggöra, och att främja utveckling eller avveckling av det som är helt centralt. Det behövs för biståndet och för att vi ska kunna se en framtid för vårt jordklot. 16 Statsrådet (): Jag sade att jag inte skulle kommentera länderna så mycket. Låt mig ändå säga att när nu har ett samarbete med exempelvis är de övergripande målen, såsom de hitintills är skrivna, för det första att stärka förutsättningar för att långsiktigt och hållbart minska fattigdomen och för det andra att främja och stärka förutsättningar för demokrati, rättsäkerhet och respekt för mänskliga rättigheter. Volymen till uppgår till . Det är precis som säger. Utvecklingen går inte åt rätt håll och såsom vi skulle vilja se den. har vi dock möjligheter att kanske tack vare våra biståndssatsningar inleda dialoger och diskussioner och tvinga fram samtal, bland annat inom en arbetsgrupp som heter on Human Rights. Den träffas och blir ett viktigt verktyg för att försöka påverka. Om detta är rätt och riktigt är bland annat sådant som vi nu måste diskutera igenom. Hur ska vi se till att ett bra svenskt utvecklingssamarbete ska kunna formuleras? Jag tror inte att jag behöver säga att ett bra borgerligt svenskt utvecklingssamarbete behöver formuleras, utan ett svenskt. Jag tror att det finns gemensamma värderingar och idéer när det gäller detta och om hur vi måste se till att det svenska utvecklingssamarbetet fokuseras bättre och även hur vi åstadkommer de rätta beteendena i vår värld. Vi är ju så ömsesidigt beroende av varandra. Jag välkomnar det som tar upp och som just indikerar ett bredare perspektiv på utvecklingssamarbete. Jag är själv angelägen om att vi ska kunna upprätta en ambassad i i . Vi har ju tyvärr diktaturer ännu närmare inpå vår husknut än och . Om vi skulle ha en ambassad i skulle den inte ägna sig så mycket åt att diskutera stat till stat, utan framför allt åt att understödja en mängd människorättsaktivister, demokratikämpar och även miljöaktivister i . På så sätt skulle man kanske kunna bidra till regimförändringar. Det är ett sätt som jag tror att vi ska använda utvecklingsbiståndet på. Ett demokratiskt och utvecklat ligger i vårt intresse. Men det är också vårt sätt att visa solidaritet, och det är definitivt ett effektivt sätt att jobba med fattigdomsbekämpning. Vad gäller krav på att vi ska jobba mer med indikatorer tror jag också att det är helt rätt. Vi måste bli mycket duktigare på att redovisa, även till , hur det svenska utvecklingssamarbetet och länderavtalen bygger på indikatorer. Jag tror att det ska vara både indikatorer som visar vartåt man strävar och den här typen av repressaliesystem om vi får kalla dem så för enkelhetens skull i debatten, herr talman. Där visar man också att om vi ser att vissa saker börjar ta plats så kommer vi inte att vara lika vänliga när det gäller att använda svenska skattebetalares pengar. Det har bland andra EU men också den brittiska biståndsmyndigheten jobbat med. Sådana saker håller vi som sagt på att titta på i syfte att utveckla och förbättra det svenska utvecklingssamarbetet i riktning mot bland annat mer av demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstater i världen. 17 (): Jag vill tacka biståndsministern för interpellationsdebatten, och jag hoppas att vi kan återkomma längre fram med flera konkreta förslag på hur vi kan se till att stimulera och utveckla mänskliga fri- och rättigheter. En fråga som vi inte har snuddat vid under diskussionen men som också framgick i interpellationssvaret var att det inte bara ska vara satsningar på människorättsaktivister, fackföreningsaktivister och andra frihetssträvare i och utan också i . Jag tror att det är en oerhört viktig nyckel inte minst för att skapa fred i den såriga . För att se till att demokratin får en starkare roll i den regionen bör vi verkligen gå in för att identifiera personer som står för frihetsideal som vi kan stödja finansiellt. Enskilda organisationers roll måste också stärkas. I många diktaturländer, även oerhört stängda sådana, finns det kanaler att jobba utifrån. Det kanske bara är , och ett fåtal länder till där det är svårt att identifiera enskilda organisationer. Men i de länder där vi kan göra det bör vi oftare nyttja dessa än stater. 18 Statsrådet (): Jag tackar och för en mycket givande dialog och diskussion. Låt mig bara få avsluta med att säga att vi nog tyvärr kommer att vara tvungna att konstatera att en del av de svenska skattebetalarnas pengar går till länder och områden där mänskliga rättigheter kränks på ett sätt som vi inte skulle vilja se. Vi har ett stort ansvar för individer i vår värld. jobbar framgångsrikt med humanitärt bistånd. Det är på något sätt så att de länder som är allra sämst utvecklade också är icke-demokratiska. De är inga rättsstater. Det är också i de länder där den största underutvecklingen finns som människovärdet kränks allra mest. Det handlar inte bara om att man är fattig utan också om att man saknar grundläggande rättigheter. gör en distinktion i sin interpellation som är viktig. Det är viktigt att vi jobbar med humanitärt bistånd. Vi ska också jobba med möjligheter att stödja enskilda organisationer när det gäller att göra någonting för att hjälpa dessa länder. Vi jobbar multilateralt för att se till att vi får de rätta kanalerna. Men vi kommer även fortsatt att kunna konstatera att ibland har samarbete med stater som inte uppfyller de alldeles mest renläriga kraven på hur det ska se ut i en civiliserad stat när det gäller mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstat. Därför kommer vi att få anledning att återkomma till värderingarna och graderingsskillnaderna i detta. Därför har jag också en avsikt nu att försöka minska antalet samarbetsländer och att inför bättre kunna redogöra för hur vi har gjort vissa vägval och vilka ambitioner vi har för det svenska utvecklingssamarbetet. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2006/07:57 om arbetsmiljö 19 Statsrådet (): har frågat mig följande: Hur avser jag att efter en nedläggning av se till att den svenska arbetsmiljöforskningen kan bevara sin starka nationella och internationella ställning? Eller avser jag att nedrusta forskningen? Vad avser jag att göra med den nationella kunskapsbank som finns inom ? Har jag någon plan för hur utbildning och information om arbetsmiljö och arbetslivets villkor ska bedrivas i fortsättningen? När det först gäller den svenska arbetsmiljöforskningens framtid vill jag säga följande. avveckling bygger på en grundläggande uppfattning om att forskning utvecklas bäst i konkurrens. Genom att medel får sökas och forskningen bedömas på sedvanligt sätt ges bäst förutsättningar för att säkerställa en god kvalitet på forskningen. Min bedömning är att forskare bedriver forskning med hög kvalitet och att forskningen där i huvudsak kommer att fortleva även i konkurrens. Jag vill dock understryka att det också bedrivs viktig arbetslivsforskning i starka forskningsmiljöer inom universitet och högskolor. Att forskning bedrivs vid universitet och högskolor tycker jag är den rätta ordningen. När det sedan gäller andra två frågor vill jag säga följande. Det är riktigt att också bedriver annan verksamhet än forskning. och övrig utbildnings- och informationsverksamhet är exempel på detta. Regeringen bereder frågan huruvida vissa uppgifter på ska föras över till annan myndighet. Detta arbete bedriver vi skyndsamt. Sammanfattningsvis vill jag betona att nedläggningen av inte sker utifrån någon uppfattning om att arbetslivsforskningen är mindre viktig än annan forskning. En stark forskning behövs inom detta område likaväl som inom andra områden. Jag utgår från att svensk arbetslivsforskning kan bevara sin starka ställning på samma villkor som all annan svensk forskning. För att vara tydlig: Jag har inga planer på att nedrusta arbetsmiljöforskningen! 20 (): Jag vill först tacka för svaret. Arbetsmarknadsministern säger i interpellationssvaret: avveckling bygger på en grundläggande uppfattning om att forskning utvecklas bäst i konkurrens. Jag ställer mig frågan: Har ministern inte tagit del av den verksamhet som bedriver? Den forskning som bedrivs på och den forskningsmiljö som där finns saknar enligt mången expert, många uttalanden, många fackföreningsmedlemmar, skyddsombud, regionala skyddsombud, hälsovård, läkare med flera motstycke i . Den är också unik ur ett europeiskt och internationellt perspektiv. internationella publiceringar, vilka också är viktiga som indikatorer på forskningens kvalitet, ligger på en väldigt hög nivå. Man ligger till exempel bättre än genomsnittet i världen. Samarbetet med andra länder är också mycket omfattande. Det tyder väl ändå på att forskningen har utvecklats mycket bra och framgångsrikt i denna form? Varför då slå sönder den? Det framkommer ingenstans att regeringen har för avsikt att säkra att svensk arbetsmiljöforskning efter en nedläggning bevarar sin starka nationella och internationella ställning och i förlängningen förebygger ohälsa i samhället och återför arbetsskadade till arbetslivet. Vem ska betala verksamheten framöver? FAS finns det inga medel till ytterligare. Finns det någon annan myndighet som verksamheten ska in på? I så fall måste det till betydligt mer pengar för att det ska kunna komma arbetslivsforskningen till del. Att lägga ned utan att flytta över forskningsmiljöerna i sammanhållet skick till universiteten kommer också att innebära att kunskapsmiljöerna i ett nafs kommer att försvinna. Inte är det väl så man tar till vara och utvecklar framgångsrik forskning med internationell konkurrenskraft? Ministern säger att verksamheten är bra, och han vet att den har fått ett gott omdöme internationellt. Då verkar det närmast som att vi pratar om en princip. Eller är det prestige som gör att man bara skakar av sig alla de här farhågorna, den oro som presenteras och uttalas från olika håll? Man lyssnar inte på det. Det är en rad forskningsprojekt som är på gång och som kommer att avbrytas vid en avveckling av verksamheten. Ofta är det fleråriga projekt och program som det inte kommer att finnas medel till, vilket är ett slöseri med resurser och kompetens. Om man nu från regeringens sida säger sig värna om verksamheten undrar jag: Kommer man att ge medel till andra verksamheter, ge extra anslag, så att projekten kommer att slutföras på högskola eller universitet? Finns det över huvud taget någon miljö att söka pengar ifrån? 21 (): Hela den här historien om nedläggningen av förbryllar. Särskilt förbryllande är arbetsmarknadsministerns motivering för denna nedläggning. I budgetpropositionen anför regeringen och arbetsmarknadsministern att ska läggas ned därför att man vill minska byråkratin, det vill säga att det är en byråkratisk verksamhet som ska läggas ned. När det då blir allt klarare för arbetsmarknadsministern att det inte handlar så mycket om byråkrati utan om forskning och utbildning byter man motiv. Och som svar på en fråga sade arbetsmarknadsministern följande: Jag vill återigen poängtera att det inte är en bedömning av forskningens innehåll detta handlar om utan det handlar om formen, var denna forskning ska bedrivas. Där menar vi att det är fel att bedriva den inom ramen för en statlig myndighet.