prot · GT09136 · 2006-06-07 00:00:00 — Jag och regeringen kommer bestämt och långsiktigt att fortsätta arbeta för att en säker och effektiv IT-infrastruktur med hög överföringskapacitet ska finnas tillgänglig i alla delar av vårt land. 58 (): Allra först vill jag naturligtvis tacka infrastrukturministern för svaret på min interpellation, även om jag måste tillstå att svaret både är minimalistiskt och inte särskilt innehållsrikt. I det globala kunskaps- och informationssamhället blir det allt viktigare att alla medborgare har tillgång till modern informationsteknik så att får de allra bästa förutsättningarna för framtiden. Frågan om bredbandsutbyggnad och konkurrensneutralitet mellan de kommunala stadsnäten och de kommersiella aktörerna har lyfts fram ett flertal gånger i denna kammare. hade ca 3 050 miljoner, drygt 3 miljarder, av skattebetalarnas pengar till bredbandsutbyggnad delats ut via länsstyrelserna. Av dessa har 2 betalats till kommunerna. Problemet med detta är att det inte finns någon sammanställning eller redovisning av hur de här pengarna har använts. Enligt , som jag har bett titta på detta, finns ingen statistik över någon fördelning. Det går inte att finna en redovisning av om medlen faktiskt använts i glesbygd, som villkoren stipulerar, eller om de gått till utbyggnad i tätort. Ingen uppföljning av utbetalningarna förekommer. Det finns heller ingen sammanställning eller redovisning av hur mycket landets kommuner har satsat, kommun för kommun. Information om hur stor del av de tilldelade pengarna som förbrukats i form av nedgrävd kabel saknas också. Eftersom det inte finns någon redovisning av hur de statliga bredbandspengarna använts är det svårt om inte hart när omöjligt att säga om lagstiftningen om bredbandsutbyggnad följts. Att det inte går att få reda på hur våra gemensamma skattepengar använts är mycket oroande. I en interpellationsdebatt som jag hade med statsrådet sade han att ligger bra till vad gäller IT-mognad. Det kan jag på sätt och vis hålla med om. En enkel gallup bland oss alla visar att vi alltmer använder oss av Internet. En nordisk jämförelse gjord av tidningen visar att den svenska satsningen på bredbandsutbyggnad i glesbygd inte alls är så framgångsrik som statsrådet vill ge sken av. Den svenska utbyggnaden är inte lika framgångsrik som utbyggnaden i våra grannländer. I , och rapporteras att fler än av befolkningen erbjuds bredband . ligger kraftigt efter. av befolkningen, i huvudsak i glesbygd, erbjuds inget bredband. är faktiskt sämst i . Trots alla miljarder kronor nås inte målet om bredband till alla. Det är bekymrande. Det gäller i all synnerhet när vi vet att så mycket pengar gått till stora städers satsningar på bredband. Ett graverande exempel är som med hjälp av statsbidrag byggt stadsnät. Kommunen har fått en dom emot sig i länsrätten, som anser det vara olagligt. Det gäller i all synnerhet när kommunen beräknat en vinst som ett motiv för sitt agerande. Den typen av hushållning, eller snarare misshushållning, med skattebetalarnas pengar bekymrar och späder naturligtvis på ett slags politikerförakt. Frågan är vart alla pengarna har tagit vägen. Frågan är utifrån denna bakgrund om statsrådet har några som helst planer på att se till att statens pengar använts till det som bäst behövs, nämligen att se till att glesbygden får vara med och får del av bredbandets fördelar. 59 Statsrådet (): Det är precis till glesbygden och landsbygden som pengarna i den statliga bredbandssatsningen ska användas. Det redovisar vi övergripande till . Man kan också gå in och titta ännu tydligare på hur pengarna har använts. och Kommuner och Landsting tillsammans med Länssamverkan Bredband har regeringens uppdrag att följa utbyggnaden. De rapporterar bland annat vilket beviljat stöd per stödform som län och regioner har fått. De rapporterar också finansieringen av stödberättigad utbyggnad. De berättar också till vilken typ av aktörer stöden har gått. De beskriver precis det som frågar efter. Har det gått till privata aktörer, till kommunala aktörer eller till statliga bolag och kommuner? De pengar som har förbrukats rapporteras in via , och redovisar utnyttjandet av skattereduktionen på stöden, eftersom allt detta hänger ihop. Det är som tillsammans med Kommuner och Landsting och Länssamverkan Bredband har regeringens samlade uppdrag att följa detta oerhört noga. Det är viktigt för mig att den statliga bredbandssatsningen kompletterar det marknaden inte gör. Detta är i grunden en avreglerad marknad. Vi ska inte använda statliga stöd för att snedvrida konkurrensen på den marknaden. Vi ska använda den statliga bredbandssatsningen för att se till att vi bygger bort de vita fläckar som annars skulle uppstå där marknadens aktörer själva inte har något intresse av att bygga. Det var bra att tog upp redogörelsen som vi kunde läsa och ta del av i medierna. I den redogörelsen över hur långt bredbandsutbyggnaden har kommit i de nordiska länderna blandar man äpplen och päron. När man har jämfört med bredbandsutbyggnaden i har man tittat på den faktiska utbyggnaden. Vad har vi nu byggt klart? Vilka är det som har bredband? Det handlar om hur täckningen ser ut, men också om vilka det som har bredbandsabonnemang, det vill säga penetrationen. I till exempel har man gjort sammanställningen på det uttalade löftet om utbyggnad. Det är två helt olika saker. Antingen har man gjort det, eller så lovar man att göra det. Det man jämför i är det vi redan har gjort. Vi har lovat att göra mer än det vi har gjort. 60 (): Statliga medel ska användas till att förse glesbygden med bredband, säger statsrådet. Det är helt korrekt. Riksdagsbeslutet var att pengarna skulle gå till områden där marknaden inte löser problemet. Så har det faktiskt inte blivit, vill jag påstå. Eller rättare sagt: Det är inte helt tydligt hur det har blivit, eftersom någon uppföljning, trots vad statsrådet säger, inte finns. När jag bad titta närmare på detta skrev man tillbaka i sin promemoria, som statsrådet gärna kan få ta del av: har sitt eget system för att följa upp resultatet i form av utbyggda nättjänster. Det har dock varit svårt, enligt Länssamverkan Bredband, att hitta rätt uppföljningssystem, eftersom utbyggnaden har skett på många olika sätt. Det visar att det inte går att följa upp hur skattemedlen de facto har använts. Jag kan inte tro att statsrådet är nöjd med att gå omkring och tro att riksdagsbeslutet följs och respekteras. Hon måste ha ett bättre underlag än så för att kunna påstå det. Frågan är helt enkelt om statsrådet är nöjd med att statliga medel använts på ett okontrollerbart sätt så att det inte går att veta ifall de går till rätt saker eller inte. Statsrådet konstaterar att statsstödet ska gå till att komplettera de olika insatser som görs av privata aktörer. Jag förutsätter att statsrådet inte står bakom de märkliga ageranden som har skett i bland annat . Där har statsbidraget använts till att bygga nät som man förväntar sig att göra vinst på i stad. I en tidigare debatt i frågan har också sagt i denna kammare att hon tänkte ge ett uppdrag till , som hon för övrigt åberopar här , att ta fram en bild av de olika överklaganden som har gjorts när det gäller fördelningen av statsbidraget för att kunna se ifall pengarna fördelats på ett rättvist och konkurrensneutralt sätt. Statsrådet får gärna berätta för kammaren ifall hon har gett ett sådant uppdrag, och vad svaret från har blivit. 61 Statsrådet (): Först vill jag säga något om kommunernas engagemang. Jag står inte bakom de kommuner som eventuellt har missbrukat stödet, självklart inte. Här får andra titta på om det i sig är skäl att återbetala stödet. Den möjligheten finns, precis som jag sade i mitt inledande svar till . Det är oerhört viktigt att pengarna används på korrekt sätt. Det är en avreglerad marknad. Jag utgår från att marknadens aktörer också känner ett ansvar och en vilja att investera där det finns en möjlighet för de aktörerna att tjäna pengar. Den statliga bredbandssatsningen ska komplettera marknadens aktörer. Jag vill också säga någonting om det kommunala engagemanget. Det är oerhört viktigt. Det krävs en medfinansiering från kommunen om för ortssammanbindande nät, områdesnät och på en del eftersatta orter om man ska få tillgång till bredbandsstödet. I praktiken har den kommunala medfinansieringen blivit dubbelt så stor. Det är ändå ett kvitto på att det finns ett engagemang. Det i sig tror jag är avgörande för att de statliga bredbandspengarna också används till att bygga bort vita fläckar och verkligen nå landsorten och glesbygden, precis som syftet är. Om marknadens aktörer inte känner något ansvar är enskilda hushåll otroligt utlämnade om det inte finns en politisk vilja att bygga bort fläckarna. Jag välkomnar alltså engagemanget från kommunerna. Uppföljningen och redovisningen av pengarna kommer naturligtvis att fortsätta. Det finns också skäl att titta på hur man kan fördjupa arbetet och utvärdera det ännu bättre. Jag ska ta till mig den kritik som har i sin interpellation. Vi har fört resonemang med . Där har man också hjälpt att kartlägga i vilken mån och var de vita fläckarna finns kvar för att få ytterligare underlag. Detta beskriver utifrån en tidigare interpellationsdebatt som vi har fört om var vi inte har byggt klart och hur man kan destinera de sista pengarna. Det finns fortfarande mycket pengar kvar av det statliga bredbandsstödet. Dem kan man använda till att bygga i kapp och bygga ihop de vita fläckarna. Där har PTS hjälpt oss med bra underlag för att kunna göra det. Att det finns pengar kvar är ett kvitto på att både kommuner och operatörer tappade en del av självförtroendet . Det är tråkigt, för hade vi haft lika högt tempo som det statliga bredbandsstödet har funnits så hade vi inte pratat om vita fläckar . Men får vi fortsätta att bygga bort dem. 62 (): Pengarna ska användas rätt, säger . Självfallet det är ett bra första steg att ha den ambitionen. blir det näst intill lite bedårande när sätter en sådan tilltro till marknaden och ser att kommunerna möjligen kan komplettera. Det är så jag också önskar att det vore, men så är det faktiskt inte. Tvärtom har socialdemokratiska kommunpolitiker för det är vad det oftast handlar om i och även andra kommuner gått in och lagt beslag på statliga medel för att skaffa sig kommunala monopol på ett fullständigt oacceptabelt sätt. Vi kan också se i andra kommuner, till exempel , att kommunen via sina helägda bolag agerar på ett sätt som faktiskt sätter marknaden ur spel och som gör att marknaden inte har en chans att fungera. Det är någonting oerhört bekymmersamt när det offentliga hindrar en sund och fri konkurrens som är bra för människorna och som är bra för kunderna. Jag skulle, fru talman, kunna tänka mig betydligt fler initiativ från statsrådets sida även om det är bra att hon säger att hon ska fortsätta arbetet, fördjupa det och så vidare. Jag skulle kunna tänka mig att det är dags att se över lagstiftningen för att se ifall den fungerar och hur staten ska kunna uppnå att mer av stödet tydligare riktas till glesbygden. En skärpt lagstiftning skulle kunna vara ett inslag i ett sådant översynsarbete. Det skickar jag gärna med statsrådet. Det handlar ytterst, fru talman, om att se till att statens medel används på ett sätt som är optimalt och som till sitt yttersta bidrar till att så många människor som möjligt får tillgång till informationsteknikens fördelar så att ingen lämnas efter. Alla ska med; så enkelt borde det vara. 63 Statsrådet (): Även på en avreglerad marknad finns det ibland brist på aktörer. Det är det som är problemet. Det är inte så att operatörerna köar för att bygga bredband i glesbefolkade områden och i skärgården. är ett land som har en fantastisk och unik skärgård som dessutom är levande. Där kostar det mycket mer att bygga bredband. Där köar inte operatörerna. Vi har ett fantastiskt land där det bor mellan två och tre invånare per kvadratkilometer. Där köar inte heller operatörerna. Det är precis i de områdena vi nu ska se till att komplettera den utbyggnad som marknaden själv har gjort. De statliga bredbandspengarna är oerhört värdefulla. Utan ett kommunalt engagemang skulle de inte ha använts. Det hela bygger på att kommunen går in och känner ett ansvar när det inte finns någon aktör eller operatör som vill vara med och bygga. Det gäller inte bara bredband, även om vi har sett det i arbetet nu med den statliga bredbandssatsningen. Vi har exempel på kommuner i vårt land där kommunen också äger och driver en bensinstation därför att det inte finns någon annan operatör som vill göra det. Frågan till och mig är: Är det fel eller rätt att kommunpolitiker då ger medborgarna den servicen? Jag tycker att svaret på den frågan är att det är rätt. Man ska aldrig använda offentliga medel för att snedvrida konkurrensen. Men om marknadens aktörer inte själva finns där så känner du och jag som politiker ett större ansvar än vad operatörerna gör för att människor ändå, oavsett var de bor, ska kunna förverkliga sina drömmar. Det är det ansvaret som jag vill ta när det gäller statliga bredbandssatsningar. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2005/06:420 om nya hastighetsgränser 64 Statsrådet (): har frågat mig hur jag avser att agera för att påskynda att förslag till nytt hastighetsgränssystem införs generellt i . frågar också om jag avser att ge möjlighet att bli försökskommun för nya hastighetsgränser. Låt mig börja med att poängtera att jag delar syn på vikten av att öka acceptansen för hastighetsgränserna. Det är inte acceptabelt att många trafikanter kör för fort. Det innebär ökad risk både för föraren och för medtrafikanterna. Min strävan är att hitta en bra avvägning av hastighetsgränserna så att vi får en större acceptans för gällande regler bland trafikanterna som trafiksäkerheten ökar. Det var också bakgrunden till att regeringen gav i uppdrag att ta fram ett förslag till strategi för en successiv anpassning av hastighetsgränserna på vägarna till nollvisionen samt till kraven på tillgänglighet, god miljö, positiv regional utveckling och ett jämställt transportsystem. För att lyckas med detta krävs flera åtgärder. En viktig insats är att genom ny teknik skapa ett hastighetsgränssystem som är mer flexibelt och där den logiska kopplingen mellan hastighetsgräns och exempelvis väglag eller trafikintensitet blir tydlig. genomför nu försök, efter initiativ från regeringen, där hastighetsgränsen varieras genom omställbara hastighetsskyltar. Syftet med försöken är dels att öka acceptansen för hastighetsgränserna, dels att med hastighetsgränssystemet åstadkomma en ökad effektivitet och säkerhet. Jag följer detta försök med stort intresse. Jag är dock tveksam till att just , varken generellt i hela landet eller genom försök i delar av landet, införa fler hastighetsgränser än dem vi redan har . Vi medverkar då till att skapa ett oöverskådligt system där hastighetsgränserna blir olika inom olika tätorter. Det i sig skapar svårigheter för trafikanterna att veta vilken hastighetsgräns som gäller. Det måste vara tydligt och enkelt att följa hastighetsbestämmelserna. Jag vill däremot understryka att jag ser positivt på övriga förslag till hastighetsstrategi. Förslaget till strategi innebär, förutom ökad användning av varierande hastighetsgränser, att vägtransportplaneringen och planeringen av hastighetsgränserna integreras genom en regional beredning och att åtgärder vidtas för ökad förståelse och respekt för hastighetsgränserna. Då , som framställt interpellationen, anmält att han var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav tredje vice talmannen att Skånberg i stället fick delta i överläggningen. 65 SKÅNBERG (kd): Först vill jag å vägnar tacka för svaret på interpellationen. skulle ha velat vara här och hade naturligtvis planerat det men på grund av aktiviteter i trafikutskottet kan han inte det och har bett mig hoppa in. Låt mig först konstatera att det finns flera positiva sidor i statsrådets svar. Det talas om en delad syn på vikten av att öka acceptansen av hastighetsgränserna, en strävan om en bra avvägning av hastighetsgränserna så att vi får större acceptans och en bra attityd till försök med omställbara hastighetsskyltar. Likaså konstaterar jag att statsrådet nämner flera positiva saker. Det gäller hennes positiva attityd till vägtransportplaneringen och planeringen av hastighetsgränserna, att de ska integreras genom en regional beredning och att åtgärder vidtas för att öka förståelse och respekt för hastighetsgränserna. Allt detta är bra. Det är bara den här lilla grejen som och jag har motionerat om ett antal gånger som vi inte får acceptans för. Statsrådet säger att hon är tveksam till att just nu införa fler hastighetsgränser än dem vi redan har. I och för sig är det riktigt att man inte ska göra alltför mycket experimenterande. Men här är det oerhört väsentligt att vi får ned dödligheten och skadorna i trafiken, som är för höga. Vi delar ambitionen att få ned dem dramatiskt. Statsrådet gör bedömningen att det skulle vara alltför komplicerat att ha ytterligare trafikgränser, till exempel 40, i delar av . Men jag och , och med oss , menar att det är värt att försöka pröva detta att på enstaka platser som till exempel , som har begärt ett sådant här försök. Det vi stöder oss på är att vi redan begär väldigt mycket av trafikanterna. Vi begär att de till exempel ska hålla reda datum när de kör förbi en trettioskylt, för det står på en ganska så liten skylt. Vi begär att man ska hålla reda på andra tilläggsskyltar, och om man inte gör det och förorsakar en olycka blir man ställd till ansvar för det. Därför skulle det inte vara orimligt om man på somliga ställen i har 40 i stället för 30, och man får vara observant på det. Det är kort sagt inte mer begärt av trafikanten än vad man begär i andra sammanhang i trafiken. Sedan är det faktiskt som föreslår detta. Det är någonting som redan är prövat. Det är inte bara och andra partier som har motionerat om det, utan har tagit upp förslaget, stött och blött det, och lägger man fram det här förslaget. Jag noterar dock att det finns en öppning i statsrådets tveksamhet. Statsrådet skriver att hon är tveksam till att just nu pröva fler hastighetsgränser än dem vi redan har, alltså 30, 50, 70, 90, 110 och till och med lite mer på sina håll. Jag skulle gärna vilja att statsrådet preciserade under vilka förhållanden hon skulle kunna tänka sig att vi också, för att pressa ned dödligheten och skadorna i trafiken, skulle kunna gå de här önskningarna till mötes på försök, till exempel i . 66 Statsrådet (): Först vill jag verkligen understryka det som Skånberg är inne på, det vill säga att vi har en gemensam vision, nämligen nollvisionen. Vi känner också ett gemensamt ansvar för att nå dithän. Vi gör väldigt många saker för att lyckas med det. En av de saker som spelar roll är naturligtvis att få människor att hålla de hastigheter som gäller eller de hastigheter som ibland är lämpliga utifrån de väderförhållanden som råder. Vi behöver öka förståelsen för att hålla de hastighetsgränser som finns. Därför tror jag att de försök som pågår, bland annat på en del av , med variabla hastigheter där man kan använda digitala hastighetsskyltar är ett sådant sätt. Det är klart att det är en väldigt stor skillnad att åka på den delen av en fin dag jämfört med en regnig höstdag . Att kunna variera hastigheterna utifrån vädret tror jag är en sådan sak som ökar acceptansen. Men jag känner en oerhörd respekt för att trafiksäkerhetssystemet i sin helhet, men också hastighetsgränserna generellt, måste vara förutsägbara. Jag vill att det ska vara enkelt att hålla trafiksäkerhetsreglerna i vårt land och därmed också hålla hastighetsgränserna. Det förslag som har arbetat med bygger på att man kan införa tio steg i hastighetsgränserna. Det är inte svårt att veta om det 30 eller 70, men det jag känner en tveksamhet inför är om det inte blir en osäkerhet när det gäller att veta om man ska hålla 40 eller 50 på en vägsträcka eller om man ska hålla 80 eller 90. Det är just i de här svåra avvägningarna som jag tycker att vi ska lära av de försök som är på gång. Vi har till exempel också släppt fram försök med att man ska sänka hastigheten vid ett antal busshållplatser när man släpper av eller tar ombord skolbarn som ska åka till eller från skolan. Det är också ett sätt att lära sig hur man kan anpassa hastigheten efter trafikförutsättningarna och därmed också öka förståelsen hos resenärerna. Jag är medveten om att hastigheterna spelar en stor roll, men jag är inte beredd att släppa fram ett nationellt försök med tio hastighetsgränser. Skälet till det är just de här svåra avvägningsfrågorna där jag tror att det skulle kunna uppstå en tveksamhet hos någon huruvida det är 80 eller 90 på en sträcka. Jag vill att det ska vara enkelt att hålla hastighetsgränserna. 67 SKÅNBERG (kd): Ambitionen och motiveringen är logisk. Det är ingen tvekan om att hastighetsgränserna måste vara enkla, lättöverskådliga och förutsägbara för att man ska få acceptans. Jag delar också statsrådets syn på de variabla hastigheterna där man vet att när det är natt och man är nästan ensam på vägen kan man köra lite fortare. Det tillåter hastighetsgränsen eftersom det är sommar och väglaget är perfekt. Det var för övrigt som motionerade om det en gång och började driva den här frågan. Vi är glada för de här försöken. Men det ligger ju också i de här försökens natur att det som har ansetts omöjligt av tekniska skäl, ekonomiska skäl eller därför att man över huvud taget inte har tänkt på det nu prövas. Nere i mina egna trakter i åker jag, om inte så , förbi de här skyltarna och ser hur de ändrar sig på grund av trafikintensitet, bilar som vill upp på huvudleden och så vidare. Det är bra. Men frågan är om vi ska våga pröva att gå ett steg till. Statsrådets bedömning är att trafikanterna inte är mogna för det. Man klarar inte av det just , men de skulle kunna klara av det . Om jag förstår henne rätt skulle det här försöket med variabla hastighetsgränser kunna öppna dörren för att också pröva andra sätt att få acceptans. Det är ju faktiskt det som är det viktiga, att vi får acceptans för hastighetsgränserna. Statsrådet, jag och våra kolleger i riksdag och regeringen vet ju hur svårt det är att hålla hastighetsgränserna och hur irriterande det har varit tidigare att köra förbi en skola med väldigt låg hastighetsgräns när man vet att det är sommarlov. finns det här lilla tillägget att är det 50 och inte 30. På det sättet tror jag att vi som politiker måste flytta fram ställningarna så att medborgarna upplever att det här acceptabelt, motiverat och välavvägt. Därför får vi acceptans. Får vi en trafikström som är lägre än och mer nyanserad till förhållandena kan vi också pröva ett försök som detta. Jag ser detta som ett fall framåt. Skulle det här försöket med variabla hastighetsgränser lyckas väl ser inte statsrådet det omöjligt att pröva andra saker för att öka acceptansen. Då skulle det här ytterligare antalet hastighetsgränser vara ett av flera sätt att kunna pressa ned dödligheten och skadorna i trafiken. 68 Statsrådet (): Jag ser det precis så som Skånberg sammanfattar det. Jag ser just variabla hastigheter som en möjliggörare och som en dörröppnare för att kunna anpassa hastigheten mer utifrån var vägen är, hur trafikflödet ser ut, hur underlaget är och mycket annat. Jag tror att det skulle vara ett bra sätt att öka just acceptansen för att hålla hastigheterna. Jag tycker också, utifrån min roll som ansvarig för IT-frågor, att det skulle vara ett utmärkt exempel på hur , som faktiskt är en världsledande IT-nation, anammar ny teknik och använder den inom transportsektorn. Vi är väldigt framgångsrika i att använda ny teknik i fordonen. Vi utvecklar detta ständigt. Så sent som hade jag nya samtal med kommissionär om ansökan om att få gå fram ensidigt och kräva alkolås i våra fordon. Vi ser hur ny teknik verkligen kan hjälpa oss att öka trafiksäkerheten i fordonen.