prot · GT09136 · 2006-06-07 00:00:00 — Därutöver är det naturligtvis en del godståg. Jag vet att både SJ och kommer att, om man inte redan har gjort det, träffa riksdagsledamöter från Västmanlandsbänken för att beskriva det arbete som pågår för att minska riskerna för förseningar och beskriva de investeringar som görs i järnvägsräls, nya vagnar och rullande material. Jag hoppas att tar möjligheten att träffa både SJ och för att diskutera frågan. Vi gör också en del saker för att öka drivkraften till samarbete, för att kort svara på fråga. I den transportpolitiska propositionen som debatterade så sent som ökar vi nu möjligheten till samarbete över länsgränser. Vi ökar inte bara möjligheten utan ställer också större krav på att pendlingen över länsgränser ska fungera. Vi pendlar inte bara mellan kommuner utan väldigt ofta också mellan län. Här ska trafikhuvudmännen få möjlighet att ta ett större gemensamt ansvar för att detta ska fungera. Här ska också Rikstrafiken få ett helt annat ansvar som statlig aktör att se till att den trafiken fungerar. 45 (): Det är naturligtvis bra att statsrådet delar den oro som jag och många med mig känner över den situation som näst intill drabbar väldigt många människor i , och som skadar utveckling och förmåga på kort sikt och minskar tilltron till kommunikationerna. Möjligheterna att ta sig till jobb, studier och fritidsaktiviteter minskar. Det bidrar också på till att undergräva utvecklingsmöjligheten för den del av som är med och inte bara bidrar till utan faktiskt också bär hela . Men det räcker ju inte att vara orolig. Man måste göra någonting också. Därför blir jag lite smått frustrerad när jag hör statsrådet tala om infrastrukturinvesteringar. De här investeringarna behövs ju oerhört väl. Så sent som var åtminstone det tåg som jag åkte försenat därför att det hamnade bakom ett pendeltåg. Det är för trångt på spåren, absolut. Visst är det så. Det ökar restiden på ett oacceptabelt sätt. måste jag tillstå att jag är lite förvånad över att inte rodnar när hon säger detta. Hon har faktiskt suttit i en regering som har haft på sig att fixa infrastruktursituationen i men inte gjort det. plötsligt duger det att börja prata om det. Det var väl ett erkännande som gjorde när hon konstaterade att regeringen borde ha gjort detta tidigare. Det är ju ett erkännande men inte till mycket hjälp för dem som drabbas av regeringens oförmåga också i det här avseendet. Sedan talar om SJ och . Det är en fälla som socialdemokrater ofta och väldigt lätt trillar i. Man talar om att man ska informera och att man ska mötas. Jag kan bara säga inom parentes att jag har träffat både SJ och och så sent som på det möte som refererar till. Men det hjälper faktiskt inte. Vi kan sitta och prata hur mycket som helst, dricka hur mycket kaffe som helst och äta hur många bullar som helst om inte de mått och steg tas som politiskt behövs för att ge förutsättningar och möjligheter för vår region att fungera. Det blir ur ett medborgarperspektiv ganska snurrigt när Socialdemokraterna först ger ett monopol till ett statligt ägt företag, sedan tillsätter en styrelse för företaget, och sedan i olika frågesvar och andra sammanhang beklagar sig när verksamheten inte fungerar. Det blir faktiskt att inte ta sitt ansvar, tvärtemot det anslag som hade inledningsvis i sitt interpellationssvar . Jag vill återkomma till kravet på vinst som staten faktiskt ställer gentemot SJ . Apropå detta att pengarna från kunderna går raka vägen ned i statens fickor utan hänsyn till att trafiken ska bedrivas med kvalitet, sade i ett frågesvar till mig här i att hon vill bejaka utvecklingen med fler operatörer som kör tåg. Jag är nyfiken på vad det innebär konkret. Är ministern redo att ta ifrån SJ deras monopol och se till att det kommer in fler aktörer som kan vara med och erbjuda mälardalingarna en bra service så att de kan ta sig dit de behöver? Det handlar om pendlare och regionförstoring. Det handlar också om barnfamiljer som ska besöka släktingar. Det handlar om studenter som ska till eller lärosätena i . Vad är regeringen redo att göra konkret förutom att formellt och i ord axla ett ansvar? 46 Statsrådet (): Först säger att det viktigaste man kan göra är att investera i järnvägen. När jag svarar att det är precis det vi gör säger att det inte är bra. Det är klart att det är det som är förutsättningen. Det är för trångt på spåren. Den positiva utveckling vi kan se med många resenärer, inte minst i men också i andra stora regioner i vårt land, har faktiskt kommit . upplevdes inte ligga lika nära som . Det har hänt något. Vi pendlar över större områden. Trafiken har blivit bättre. Man upplever att våra möjligheter med snabbtåg och med samarbete över länsgränserna blir bättre. Med det kommer det självklara kravet från oss resenärer att tågen ska gå . Det enda sättet att skapa förutsättningar för att tågen ska gå och att vi kan lita på det är att öka kapaciteten på järnvägen. Vi har fem planeringsarbete bakom oss. Man kan snart se resultat. Jag kommer att bevaka det arbetet mycket noga eftersom jag vet att det är flaskhalsen in i när det handlar om järnvägstrafiken här. Uppdraget är att SJ ska driva trafik på kommersiella villkor. Vi vill inte subventionera SJ. Det är den stora skillnaden. När vi löser ett månadskort av trafikhuvudmän i till exempel , som skriver om i sin interpellation, är resorna subventionerade via skatten. Det är inte resor som man gör med SJ i interregional trafik. Vi gör just nu stora avregleringar när det handlar om järnvägstrafiken. I den proposition som ställde sig bakom går vi vidare och avreglerar chartertrafiken och nattågstrafiken. har avreglerat hela godstrafiken. Om och jag är överens om att det stora problemet är brist på spår, tror jag inte att vare sig eller någon annan tror att världen blir bättre om det är ännu fler som konkurrerar om det vi redan vet att det är brist på, nämligen spår. 47 (): Jo, världen blir bättre av att fler får vara med. Infrastrukturinvesteringarna är statens ansvar. Att de ska bli av har jag och många andra jobbat . Regionen har pekat på behovet av dem. Men det räcker inte. Staten har ett ansvar att också se till att det som sker på spåren fungerar. Det är en springande punkt. Där tar inte staten sitt ansvar. Det är sant att regionen går in och bidrar. Det har jag konstaterat här . Men i upphandlas trafiken i konkurrens. Vi har kunnat se i Bergslagen att trafiken upphandlas i konkurrens. Det har bidragit till bättre service och pressade priser. Det är bland annat Rikstrafiken som har varit med och upphandlat. Frågan är: Varför inte våga låta detta ske också på ? Varför värna det monopol som göder statskassan med pengar, om det inte är just det som är motivet? Om motivet hade varit att se till att trafiken fungerade skulle staten ha tagit till varenda möjlig insats för att bidra till det i stället för att slå vakt om ett statligt monopol som inte fungerar, förutom på en punkt: Pendlarna betalar dyra pengar till statskassan. Det finns en avgörande skillnad mellan statsrådet och mig på den punkten. Det blir inte bättre av den proposition som debatterades här i , tvärtom. Vi har haft den här debatten förut. Jag misstänker att den kommer tillbaka, även om jag naturligtvis hoppas på ett rollbyte då. Jag är envis och jag vill ändå tro att droppen urholkar stenen så att tågen ska börja fungera i så att människor kan färdas tryggt och säkert. Det kommer jag att fortsätta att arbeta för så länge jag har något att yttra i denna kammare. 48 (): Jag tycker att det är en utomordentlig interpellation som har ställt. Jag tillhör dem som, liksom statsrådet, har tillbringat åtskilliga timmar på tåg. Dessvärre har en del tåg stått stilla man har tillbringat på dem. Det är ett problem. När jag började åka mellan och sedan har jag åkt mycket till var järnvägen inte ens . Jag tycker att det som sker i nu är bra. Problemet är att det inte har påbörjats . Jag har en annan fråga som jag vill diskutera med statsrådet i det här sammanhanget. Vi är eniga om att det är brist på spår. Frågan är hur man ska finansiera det så att man snabbare får nya spår. Om man går tillbaka till 18511852 års riksdag ser vi att finansminister hade perspektivet att vi måste låna en del pengar för att kunna göra stora investeringar. har det gått . Vi är fast beslutna att investera enbart med statliga pengar. I det största projekt vi har haft när det gäller utbyggnad, , använde man ett konsortialavtal så att man fick in privata pengar. Om man ska lösa det som är ute efter, nämligen bättre och snabbare spår, är det angeläget att vi får påbörja många projekt, inte bara i . Jag tror att tiden är en viktig faktor om ska klara sig i konkurrensen framöver. Om allt ska gå över statsbudgeten är risken väldigt stor att vi får ständiga köer när det gäller investeringar. Behöver man inte lite nytänkande i linje med också på andra delar av spårnätet i ? Det kan på många håll finnas möjlighet att låna och intressera betydande delar av svenskt och kanske också utländsk näringsliv att göra betydande och viktiga strukturella investeringar i det svenska spårnätet. 49 Statsrådet (): Till vill jag säga: Nej, jag har ingen ambition att splittra upp tågtrafiken ännu mer när det handlar om det nationella ansvaret. Jag är övertygad om att vi behöver en nationell aktör som kan hålla ihop den interregionala trafiken från norr till söder. Vi ser av erfarenhet från andra länder att när man avreglerar persontrafiken blir det otroligt svårt. Tabellerna hänger inte ihop, man får byta aktör , och man kan inte köpa biljett på ett och samma ställe. Man har nästan minskat resandeunderlaget i de länderna. ställer vi krav på de aktörer som kör järnvägstrafik i att samordna sig med biljettsystem till exempel så att man kan köpa biljett för hela resan vid ett och samma tillfälle och på en och samma plats. Det är viktigt. Jag har inga andra ambitioner att göra ytterligare avregleringar när det gäller järnvägstrafiken i än dem som vi sökte stöd för . ställde en viktig fråga. Vi ser behovet av stora investeringar. Frågan är hur man ska finansiera de investeringarna på bästa möjliga sätt gärna också på billigaste sätt. Det är en svår fråga. Vi finansierar en del stora infrastrukturobjekt med det vi brukar kalla alternativ finansiering. Det handlar om avgifter på några broar, om lån i Riksgälden och i andra delar och om som i ett svenskt perspektiv är unik, vilket själv pekade på. Vi har vid ett antal tillfällen diskuterat dessa svåra frågor också inom EU när transportministrarna har träffats för att lära av varandra och lyssna på varandras erfarenheter. Och oavsett hur man går fram med finansieringen är erfarenheterna från andra länder att det alltid är och blir staten som är garant för det bygge som ska ske. Det är staten som får ta risker om räntan skjuter i höjden, det är staten som får ta risker om trafiken inte blir som den privata aktören har räknat med, och det är staten som också får ta riskerna om det blir förseningar i ett stort infrastrukturprojekt. Allt detta är svåra avvägningar. Och , när regeringen har tittat på de investeringar som vi står inför , kan vi konstatera att det billigaste sättet att finansiera dem är, förutom via statsbudgeten, via lån i Riksgälden. Och det gör vi nu när det gäller ett stort antal objekt just för att kunna bygga lite snabbare. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2005/06:418 om E 18 mellan och Sagån 50 Statsrådet (): har frågat om jag avser att vidta några åtgärder för att se till att ombyggnaden av mellan och Sagån blir av som planerat . har ställt ett flertal frågor till mig om den aktuella vägsträckan. Jag måste därför börja med att upprepa vad jag har sagt, nämligen att regeringen beslutat att en utbyggnad ska påbörjas . har i sitt budgetunderlag för åren 20072009 aviserat att utbyggnaden av EnköpingSagån kan bli försenad. har även föreslagit byggstarter för andra objekt. Ett av dem är E 20 , och ett annat är E 18 HjulstaUlriksdal. önskar dessutom att dessa båda Stockholmsobjekt byggs i en högre takt än vad som är förutsatt i nu gällande väghållningsplan, något som skulle kunna påverka byggstarten av bland annat E 18 EnköpingSagån. Regeringens beslut om arbetsplanen för är föremål för rättsprövning hos Regeringsrätten. För HjulstaUlriksdal löper överklagandetiden på arbetsplanens fastställelsebeslut ut först . Det är därmed inte möjligt att göra säkra uttalanden om när dessa båda vägutbyggnader kan komma att påbörjas. Befintlig väg E 18 mellan och Sagån är otillräcklig och att en utbyggnad behövs är vi alla överens om. Regeringens tidigare beslut, alltså byggstart 20062007, ligger fast. 51 (): Inledningsvis vill jag tacka infrastrukturministern för svaret på min interpellation. Också den här frågan är väl bekant och har diskuterats tidigare mellan och mig. En ombyggnad av mellan och Sagån till motorväg har också planerats . Det är en av farligaste vägsträckor, kanske den allra farligaste. dog 9 personer och 13 skadades svårt. Bara omkom 3 personer. Hälften av dödsoffren har varit ungdomar. Kanske är detta den sträcka där flest unga människor dör eller skadas svårt i vårt land. när vi står , den kanske mest trafiktäta perioden då ännu fler än vanligt vill ut och köra, kan man undra: Hur många ska dö eller skadas ? Alla dödsolyckor har skett på de sträckor där det är mötande trafik. Det är möteskollisionerna som har varit de dödande. Den aktuella sträckan har alltså en mycket stor trafikvolym, och den beräknas öka med . Förutom säkerheten för människor handlar detta också om förutsättningarna för jobb och utveckling i . E 18 utgör en livsnerv för transporter, och en utbyggnad till motorvägsstandard är en grundförutsättning för att regionen och dess företag ska kunna uppnå en gynnsam tillväxt och fortsätta bidra till andra delar av . Inför detta år, 2006, låg ombyggnadsprojektet i startgroparna, och det hade varit möjligt att komma i gång . Men eftersom inga pengar sattes av, eftersom regeringen föredrog att använda pengarna till annat, så hände ingenting. Inga arkeologiska undersökningar och inlösen sker , vilket traditionellt brukar inleda stora byggprojekt, detta trots att byggandet tar en , nämligen . Med den tidsramen gäller det förstås att komma i gång. Så sent som lovade i en debatt med mig i att en ombyggnation skulle fortsätta att vara prioriterad, enligt ministern ett av de 100 mest prioriterade projekten. I ett frågesvar anförde statsrådet: Det innebär att en utbyggnad ska påbörjas . upprepar detta budskap. Så långt är det till synes gott och väl. Men det räcker faktiskt inte. har nämligen meddelat att man inte kommer att starta projektet . beräknar att pengarna räcker för en byggstart först . Står bakom det beskedet? Vad är i så fall talet om prioritering värt? som ombyggnationen skjuts upp ökar risken för fler skador och fler dödsfall. Det räcker inte att tala. Man måste göra något också, . Om och när blir ombyggnationen av? 52 Statsrådet (): refererade det som jag sade i vår tidigare interpellationsdebatt om just E 18 mellan och Sagån. Jag lovade då att detta vägprojekt är ett av de prioriterade. Jag står fast vid detta löfte också . Jag är medveten om vilka problem som just denna vägsträcka för med sig, både utifrån det som beskrev alldeles , nämligen att det här har förekommit och tyvärr också i närtid förekommer en del svåra och allvarliga trafikolyckor. Sträckan mellan och är en av de sträckor som har pekat ut som en av de 100 farligaste vägsträckorna. Därför är det också oerhört angeläget för vårt gemensamma uppdrag att nå nollvisionen. Men denna vägsträcka är angelägen även utifrån andra perspektiv. Vi vet att den delvis går genom ett tätbebyggt område. Det innebär också ett miljöproblem för alla boende. Och vi vet att den också delar samhället i två delar och försvårar möjligheterna för stadsplanering inom den orten. Det finns därför starka skäl att fortsätta att ha just sträckan EnköpingSagån som prioriterad. Jag kan bara upprepa det som jag sade i mitt interpellationssvar till , nämligen att det som har ansökt hos regeringen om är att få prioritera om i de tidigare beslut som regeringen har tagit. Det innebär att man vill bygga snabbare när det gäller en del av de utpekade objekt som regeringen har lagt fram för . Denna önskan att få bygga fortare på bekostnad av att vi då tar bort ytterligare objekt i vägplanen kommer regeringen att säga nej till. Jag är inte beredd att prioritera bort något av de redan hårt prövade och en gång prioriterade objekt som står kvar i planerna. Det betyder att jag fortfarande står bakom det beslut som regeringen har tagit om att bygget av sträckan EnköpingSagån ska startas under 20062007. Övriga objekt som regeringen har pekat ut i planerna får också byggas i den takt som regeringen har avsatt pengar för. 53 (): Jag hoppas att tredje vice talmannen har överseende med att jag blir lite personlig. Varje gång som jag går till en debatt i denna fråga undrar jag faktiskt hur många som ska hinna dö eller skadas tills en ombyggnation verkligen blir av, när prioriteringen har lett till handling. Det är en fråga som jag tror att jag har all anledning att fortsätta att ställa mig även efter denna debatt. För när talar om prioriteringar måste jag faktiskt ställa följdfrågan: Vad är detta värt? Jag citerar gärna . sade i kammaren, när jag ställde just frågan om möjligheter att göra det som pratar om: Jag kommer att ta mitt ansvar för att de myndigheter som ligger inom mina områden kan leva upp till de prioriteringar som regeringen har gjort och de löften som regeringen har gett. Och jag kommer inte att skylla på någon annan. Men verkligheten, , är ju att konstaterar att man inte har pengar och möjlighet att bygga förrän . Det är ju den verkligheten, inom en av de myndigheter som ligger inom ansvarsområde, som faktiskt måste förhålla sig till och ge ett klart besked om. Vad är ansvaret egentligen värt? Och hur ska regeringen leva upp till ansvaret? Blir det något initiativ från regeringen, eller vad blir det? Det räcker inte att muntligt lova. Det behövs betydligt mer än så för att vi västmanlänningar och mälardalingar ska våga lita på det här muntliga och skriftliga beskedet om 20062007. När kartan och verkligheten inte går ihop, som de inte gör i regeringens besked, måste regeringen ge ett tydligt och klart besked om vad det är för någonting som gäller. Är det det man säger, eller är det det gör? Det handlar om att ta ansvar för en myndighet och för en verksamhet som ligger inom statsrådets ansvarsområde, och det har ju statsrådet lovat att hon ska göra. 54 Statsrådet (): Det är klart att mina svar är värda en del, . Det är därför som det är viktigt att du också hör dem eller att jag får säga dem. Jag har inte ändrat uppfattning en enda gång i denna viktiga fråga oavsett när vi har debatterat den, på muntlig frågestund eller i skriftliga frågesvar eller i tidigare interpellationsdebatter. Den prioritering som regeringen har gjort ligger fast. Jag kommer fortfarande att stå fast vid detta. Det betyder också att myndigheter får ha önskemål om omprioriteringar. Det står dem alldeles fritt. De har också möjlighet att argumentera för varför de tycker att regeringen ska göra omprioriteringar och ibland kanske ta nya beslut, men det är i slutändan regeringen som tar ställning till om argumenten för en omprioritering är goda eller om regeringens tidigare beslut ligger fast. Här ligger regeringens tidigare beslut fast. har i och för sig goda argument för att man ska kunna bygga fortare på några av de objekt som vi har pekat ut. Men det här innebär att man inte kan göra det, utan man får bygga utifrån den plan som regeringen har slagit fast. Det i sin tur leder till mindre av undanträngningseffekter för andra angelägna projekt. Detta projekt, EnköpingSagån, är ett av de angelägna projekten, och här står regeringens beslut kvar. 55 (): Tack för det beskedet, ! Men får faktiskt inse att det inte räcker att bara säga att regeringens beslut ser ut på ett visst sätt. Det måste också bli av i verkligheten. Det måste också börja grävas i backen. Och krävs det resurser. Då krävs det medel. Då krävs det regeringsbeslut. Regeringen kan inte bara säga att det här är prioriterat men sedan faktiskt inte göra någonting. Det är den aktionen, som jag efterlyser. Jag välkomnar ord, vilket jag har gjort under hela den här debatten och också tidigare, med det räcker inte. Det måste också till verkstad, inte bara snack, för att få den här vägbyggnationen att komma i gång. Det är naturligtvis väldigt bra att vi är överens på det teoretiska planet. Det gäller bara att bli det på det praktiska också. Det här är en fråga som inte bara handlar om , utan det här är en fråga som berör också län, län och hela . Men det handlar också om hela , faktiskt. Det här handlar om möjlighet att vara med och bidra. Då gäller det att få bort den här typen av flaskhalsar, och det handlar om att få bort tydliga faror för människoliv, så att människor tryggt och säkert kan ta sig fram utan fara för liv och säkerhet. Det måste bli ett slut på hasardspelet med människoliv på den här mycket farliga sträckan. Hasardspelet duger inte. Det måste till mer än så. Det måste till en byggstart av , EnköpingSagån, så att vi kan bidra till att rädda människoliv och värna människors hälsa. Det är det som det i grund och botten handlar om. Något annat duger helt enkelt inte. 56 Statsrådet (): sade i sitt förra inlägg att han blev lite personlig. Jag tror att det är lätt att bli det när vi pratar om just trafiksäkerhet därför att vi nog alla känner någon som har drabbats av en olycka i trafiken. Det är många av oss som har nära anhöriga som har omkommit i trafiken. Och varje gång vi möter någon som personligen har blivit drabbad av en trafikolycka inser vi att vi ska göra allt vi kan göra för att se till att infrastrukturen i sig är så säker som möjligt. Sedan vet både och jag att det inte alltid räcker. Man måste också hålla hastigheter och vara nykter i trafiken. Det är också en viktig utgångspunkt. Jag tar gärna spadtag för stora infrastrukturobjekt och för små infrastrukturobjekt. När det gäller utbyggnaden i fråga om EnköpingSagån kommer det spadtaget att tas under den planeringsperiod då regeringen också har beslutet att det ska ske, 20062007. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2005/06:419 om uppföljning och redovisning av bredbandsutbyggnad 57 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder som jag avser att vidta för att garantera en klar och tydlig redovisning över hur de statliga bredbandsmedlen används och på vilket sätt jag avser att säkerställa att villkoren för att få statliga medel till bredbandsutbyggnad följs. Utbyggnaden av IT-infrastruktur med hög överföringskapacitet följs kontinuerligt av flera aktörer, och regeringen redovisar övergripande resultat till . Länsstyrelserna utövar tillsyn så att beviljade stöd utnyttjas för de avsedda ändamålen och i överensstämmelse med föreskrivna villkor. Om detta inte sker kan länsstyrelserna till exempel återkräva stödet. har även frågat vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att inte ska släpa efter i bredbandsutbyggnaden i glesbygden. Tillgång till bredband kan vara en förutsättning för att driva och utveckla företag och därmed också för tillväxt och arbetsmarknad. Det är också i ökad utsträckning ett viktigt medel för att ta del av offentliga välfärdstjänster. Varken för tillväxt eller ur ett rättviseperspektiv har vi råd att lämna vissa delar av landet utanför den utbyggnaden. Jag vill därför framhålla att definitivt inte har lägre ambitioner eller sämre utbyggt bredband i glesbygd än de övriga nordiska länderna. Runtom i landet genomförs , bland annat med statligt bredbandsstöd, ett ambitiöst arbete med att bygga en långsiktigt hållbar infrastruktur som också omfattar glesbygden.