prot · GT09111 · 2006-04-26 00:00:00 — När jag angriper ett synsätt som handlar om att inte ge polisen verktyg eller de metoder som behövs för att bedriva effektiv spaning mot grov narkotikabrottslighet, då lägger in i stället för att ta fajten eller replikskiftet med mig och dem som faktiskt vill ge verktygen att de poliser som inte får verktyg skulle vara Kling och Klang. Det är tolkning. Jag vill ge polisen verktyg. Jag vill satsa mer resurser på polisen. Det har denna regering och denna riksdagsmajoritet gjort. Det är därför det finns fler poliser. Det är därför det utbildas fler poliser. De behövs och gör en viktig insats. Men poliser utan verktyg, poliser utan metoder, poliser utan effektiva spaningsinstrument, blir Kling och Klang. Den fajten ska han inte ta med mig, utan den ska han ta med dem som vill stoppa den sortens verksamhet. hade i denna debatt möjlighet att begära ett sådant replikskifte med dem som vill stoppa det. Men gjorde inte det. Det beror förstås på att han inte vill visa den oenighet som faktiskt finns inom alliansen, där man försöker säga att man är enig. Vi presenterar tillsammans mellan samarbetspartierna en gemensam alkohol- och narkotikahandlingsplan. Vi presenterar insatser mot smittspridning. Vi har på många punkter gemensamma synsätt när det gäller insatser mot narkotikamissbruket. Vi är också oeniga när det gäller buggning, som en fråga, men det är väldigt mycket som vi är eniga om. Våga ta debatten med dem som vill göra poliser till Kling- och Klangpoliser, inte med mig, som inte vill göra dem till det! 72 () replik: Först skulle jag vilja korrigera . Det finns inte fler poliser än när ni tillträdde. De är fortfarande betydligt färre. I min hemkommun, för att ta ett närliggande exempel, hade man 100 poliser 1990, och är det under 40. Det är inte så mycket att yvas över, . Problemet är att ni inte har förstått att man i inte kan bekämpa det ringa narkotikabrottet med buggning. Buggning fungerar inte mot 13-åringar som tar sitt första bloss marijuana i , inte heller i Åre. Det krävs olika arbetsmetoder för olika saker. Jag tillhör dem som är varma anhängare av buggning, och jag är ledsen över beslut att inte stötta oss i den här frågan. Jag är uppriktigt ledsen över det. Men man ska inte inbilla sig, , att buggningen ska användas mot det ringa narkotikabrottet. Det är poliser, som är färre än när ni tillträdde, och de utgår från de polisstationer som är 110 färre än 1994. Buggningen har inte tagit att utreda, som sade, utan den har utretts . Vi här inne, ni och vi, har inte haft förmågan att driva det här till ett slut fortfarande inte. har vi en ny sådan här fråga under uppsegling, det utvidgade förverkandet. lade en utredning fram ett förslag till hur man skulle kunna komma åt narkotikaprofitörernas pengar. Det är , och det är fortfarande inte i hamn. Är det här en ny fråga som vi ska behandla som buggningen, ? Är det även för det utvidgade förverkandet? 73 () replik: Det är inte så länge sedan regeringen lade fram en och annan proposition till den här . En och annan ledamot, som just nu har varit uppe i den här debatten, hade då synpunkter på att regeringen producerar lite för många förslag lite för snabbt. Det är olika kritik vid olika tillfällen, noterar jag. Jag tycker att polisen gör ett verkningsfullt arbete på många ställen. Jag håller med om att den lokala närvaron inte är ointressant det är en väldigt viktig fråga. Men då hade det också varit intressant att få en synpunkt på det som vi har försökt diskutera här tidigare, det vill säga hur närvarande är, hur närvarande elevvården är och hur närvarande skolan är för att kunna se de bekymmer och de problem som finns i ungdomars vardag. Om man läser alliansens program på välfärdsområdet och på rättsområdet ser man att fajten hade behövt tas gentemot dem som vill sänka skatterna hellre än att satsa på välfärden. I stället för att ta den fajten är svar: Gör drogtester på barn i skolan! Jag tycker att det är ett lite sorgligt perspektiv för ett parti som tyckte sig vara ett socialliberalt parti. Jag tror att det nu är ett mer kontrolliberalt än ett socialliberalt parti. Det kan man diskutera. Jag tycker att polisen gör en viktig insats, men också de andra insatserna behövs i detta. När det gäller utökat förverkande konstaterar jag bara att det har tagits beslut om det i . Det pågår en process ytterligare i den frågan, så det finns väl anledning att återkomma till den diskussionen. Det är ett område där vi har levererat en hel del. Det kan säkert göras mer, men den processen är i gång. 74 () replik: Apropå resonemang om sambandet mellan välfärdssatsningar och hur det ser ut med exempelvis narkotikamissbruket har lagt mer pengar till kommuner och landsting, psykiatri och kriminalvård än vad Socialdemokraterna har gjort. Vi tror att det finns ett samband mellan vad man satsar på välfärden och vad man får ut, exempelvis mindre missbruk. Vår kritik är att ni har underlåtit att göra tillräckliga satsningar och prioriteringar på de här områdena och att det är brister. Jag nämnde i mitt huvudanförande att psykiatrisatsningen släpar väsentligt efter för att kunna vara i paritet med det vi satsar på missbruk i övriga sammanhang, inte minst för att möta dem som lider av så kallad dubbeldiagnos, med både svåra psykiatriska bekymmer och ett missbruk. Jag tycker inte att det är nog som förklaring, även om jag tror på mitt partis satsningar, till att vi har fått den här kulturen år. Även om vi nu tror på en viss tillnyktring har vi sett en nonchalans i ungdomskulturen, där man testar droger, dricker hejdlöst och alkoholförgiftar sig. Det handlar om en kulturfråga, en massmediefråga och en opinionsfråga. Jag brukar också tala om en mobiliseringsfråga, att det handlar om att den vrede som finns i opinionen ska bejakas och stödjas av politiken. Då kan vi också få en förändring. Den folkliga vreden kan vara en kraft för att få en förändring, det vill säga inte alltid prata om pengar till vad som ska åstadkommas. Man ser även i de offentliga satsningarna att där skola, polis, föräldrar och socialtjänst tillsammans bestämmer sig för att slå till när en subkultur av drogmissbruk uppträder på en skola, där man visar engagemang och vrede, har det betydelse. 75 () replik: Jag tycker att för ett intellektuellt spännande resonemang, och det tål att resoneras kring. Med risk för att någon direkt skulle kunna anklaga en för att nu när det är valår gå i opposition mot allting och mot sig själv, som vi brukar få höra, tycker jag att man intellektuellt kan pröva detta: Skulle man ha gjort ännu mer inom välfärdssektorn? Skulle man ha gjort ännu fler satsningar? Vi ser ju hur många fler som de facto är anställda i skola, vård och omsorg. Vi ser att Wärnerssonpengarna direkt har gett resultat på hur skolan fungerar. Vi ser att elevvården och har stärkts. Men givet det stora problem som narkotikamissbruket omfattar skulle vi ha gjort ännu mer. Jag tycker att det är en intellektuell fråga som man förstås behöver pröva. Det är bra om förfäktar den positionen. känns det som att han är lite ensam i det sällskap som han vill vara en del av. Det gäller tyvärr också i den andra delen. Jag delar den intellektuella slutsatsen att det inte bara handlar om välfärdssektorn. Det handlar om kultur, värderingar och påverkan från den alltmer globala och internationaliserade kulturen. Det handlar om det som är inne på, nämligen vilken syn vi har på alkoholen. Hur liberala ska vi vara till alkoholen som en inkörsport till olika former av missbruk? Där delar och jag en restriktiv syn. Där går linjen mellan partier återigen inom den så kallade eniga alliansen. Det finns en mängd sådana frågor som tål att diskuteras. 76 () replik: är på att glida undan kritiken. Min kritik är att ni inte har prioriterat de här satsningarna. Utvecklingen på missbruksområdet och inom psykiatrin har vi sett . Man kan säga att omvändelsen startade , om jag ska vara generös. Då fick vi anslaget på 100 miljoner till kriminalvården för att de skulle börja bli aktivare och duktigare på missbruksbehandlingen. Men det var av likgiltighet inför frågorna. Beträffande ensamhet kan jag peka på att alliansen ligger klart före vänstersidan vad gäller satsning på psykiatrin. Hur det går för psykiatrin har ju ett intimt samband med missbruksfrågorna. Alliansen lägger 5 miljarder där i en satsning. Vänstersidan har inte alls förmått svara upp mot vad psykiatrisamordnaren i sin behovsanalys har pekat på måste göras för att vi verkligen ska få studs och ett återrustande av psykiatrin och dess möjligheter att bidra till att stävja missbruket. Vi har signaler, som jag påtalade, om att de kommunala drogsamordnarna håller på att förskingras på sina håll. Vi är eniga om allt möjligt, som sagt, också eniga om att drogsamordnarna spelar en viktig roll. Min fråga är: Vad gör ni för att säkra att dessa blir kvar? Jag vet att ni har deklarerat att ni kommer att ge ett fortsatt stöd från vänstersidan för att de ska vara kvar, men skadan är redan skedd. Från början angavs , det var för mycket av projektkaraktär, och då har folk börjat se om sitt hus. Kommunerna har inte förmått hålla i dem. De har satsat utbildning och mycket på dem, anställt och sedan är de på väg bort. Detta är väldigt frustrerande. Tänker ni ta något särskilt initiativ för att kunna hålla i dessa? 77 () replik: har ju helt rätt i att vi tycker att drogsamordnarna har gjort ett bra arbete och vill att deras arbete ska kunna fortsätta. Vi har också de resurserna i handlingsplanen. Det är en fråga vi får följa och se vad som händer ute i kommunerna. När det gäller resurser till olika saker tror jag att man alltid, om man tror på välfärdssystemen och en generell välfärdsmodell, skulle vilja satsa mer resurser på viktiga verksamheter. Psykiatrin är kanske en av dem. Det kan jag medge. Jag hade kunnat känna mig lite ansträngd av det säger, att alliansen har 5 miljarder till psykiatri. Det skulle jag känna mig lite ansträngd över om de hade finansierat de pengarna. Men där är verkligheten den det är väl dokumenterat i medierna att det är ett riktigt luftbygge. Ursäkta uttrycket, men det är det. hade efteråt en omfattande granskning av hur det var finansierat. Då stod de ekonomisk-politiska talesmännen och sade att de inte vet. pågår ju ett budgetarbete. har man chansen till. ska ni presentera er budgetpolitik. Då har ni chansen att lägga fram ett budgetförslag där ni visar hur ni får ihop 5 miljarder till psykiatrin. Jag hoppas att ni lyckas. Jag tror inte att ni gör det. Ni har ju sagt att ni inte ska ha något gemensamt budgetförslag. Men om ni ändrar er och gör det är det väl jättebra. Då ska vi ta en rejäl diskussion om det. Fram till dess föredrar jag nog att diskutera gentemot de budgetförslag som de facto finns, inte de som man skriver lite rapporter och tidningsartiklar om. Då blir det lite mer seriöst, tror jag. 78 (): Det sammansatta justitie- och socialutskottets betänkande över den svenska narkotikapolitiken är ett betänkande som behandlar åtgärder för att på olika sätt minska rekryteringen av missbrukare, minska själva missbruket och problemen runt missbruket. Betänkandet hanterar flera olika förslag från regeringen som har tagits fram i samarbete med och . Vi har inom ramen för utskottsarbetet behandlat förslaget och putsat på detaljerna. Vi från sida är i stort sett nöjda med förslaget som det ser ut och anser att med det här betänkandet tar ett viktigt steg i kampen mot narkotikan i samhället. Därför vill jag börja med att yrka bifall till utskottets förslag. Det finns en liten markering från att vi inte fullt ut i alla delar delar regeringens uppfattning. Vi har ett litet men ändå särskilt yttrande som bifogas betänkandet som vi naturligtvis utgår från att regeringen studerar noggrant. Den nationella handlingsplanen handlar om åtgärder på alla nivåer, både lokalt, regionalt och nationellt. Det övergripande målet är ett narkotikafritt samhälle. Jag har förstått av debatten så här långt att det är viktigt att slå fast det, att målet är ett narkotikafritt samhälle. Om det ska det, herr talman, inte råda någon tvekan. Målet är ett narkotikafritt samhälle. De föreslagna insatserna, såväl mot tillgång som mot efterfrågan på narkotika, syftar till att minska nyrekryteringen till missbruk. De syftar till att förmå personer med missbruksproblem att upphöra med sitt missbruk. Det är också ett led i att minska själva tillgången på narkotika, naturligtvis också att minska de negativa konsekvenserna för de människor som drabbas av missbruk, alltså konsekvenser på andra områden än just själva missbruket: ekonomiska, sociala, hälsomässiga och så vidare. Det är viktigt att man utvecklar bra arbetsmetoder när man jobbar med de här frågorna, inte minst när det gäller det förebyggande arbetet. I betänkandet poängterar vi därför betydelsen av de förslag regeringen har när det gäller metodutveckling, utbildning, kompetenshöjning, föräldraengagemanget och också tydligt när det gäller vikten av tidiga insatser. Tidiga insatser till exempel inom skolan, arbetslivet men även föreningslivet behöver stöd, och de behöver utvecklas. Inte minst tror jag att det är viktigt med satsningar på opinionsbildningen. Det kan naturligtvis ske på väldigt många olika sätt. Att erbjuda den som har fastnat i ett missbruk olika former av insatser är viktigt. Självklart är det bra ju tidigare det kan ske, men man får aldrig betrakta någon som ett hopplöst fall. Både när det gäller vård, förebyggande och motivation att sluta är det viktigt att man väljer rätt metoder. Jag tror att inte minst attityder är väldigt avgörande. Det är en detalj som jag tycker är viktig att vi har fått tydlig i betänkandet, nämligen särskilda avgiftningsplatser för kvinnor. Att nå fram till missbrukare är ett ganska svårt arbete som ofta tar mycket . Det är inte självklart enklare om missbrukarens hälsa försämras. Att bygga förtroende mellan, som någon har kallat det tidigare, systemet de som arbetar med det här och missbrukaren tar tid. Där kan att erbjuda vård, stöd och andra insatser som förbättrar livskvaliteten faktiskt vara positivt och inte, som jag uppfattar att en del i debatten som funnits uppfattar det, en form av legitimering av själva missbruket. Det tror jag är ett missförstånd. Man måste se det som en del av det humanitära arbete som bygger på en insikt att missbrukaren inte själv har valt sitt tillstånd. Att minska risken för smittspridning mellan missbrukare är ett tydligt exempel på humanitära insatser. För att nå framgång är det viktigt att insatserna är långsiktiga och att man är väldigt uthållig i sitt arbete. Att förbättra allmäntillståndet hos missbrukarna är en del i att höja självförtroendet och skapa en självkänsla hos missbrukaren. Det kan vara en viktig del i arbetet på att bryta missbruket. Ofta krävs det en ganska stor insikt i själva kulturen i missbrukarvärlden för att man ska vara framgångsrik i behandlingsarbetet. Självklart måste i alla sådana här insatser målet vara att bryta missbruket, att bryta beroendet. Det gäller också i den fråga som väl har varit mest uppmärksammad, nämligen det förslag som gör det möjligt för landsting att bedriva sprututbyte. Som grund för förslaget ligger den försöksverksamhet som har pågått i , som jag har uppfattat det med ganska stor framgång. Närheten till gör naturligtvis situationen i speciell. Jag tror kanske inte att man ska dra alltför stora paralleller mellan den försöksverksamhet som bedrivits där och resten av landet. Jag tror inte heller att det är särskilt troligt att så många landsting i vårt land, när har antagit förslagen i detta betänkande, kommer att ge sig in i att starta denna typ av sprututbytesverksamhet kanske när det har gått och man har fortsatt att bedriva verksamheten efter de nya och tuffare reglerna i , som jag hoppas att man ska göra, och fått bättre utvärderingar och underlag där, vilket ju är tanken med detta. Förutsättningarna för att få starta detta är ganska tuffa, framför allt det krav vi har att man måste öka insatserna när det gäller vård och avgiftningsarbete, vilket ju är både komplicerat, svårt att nå resultat med och väldligt dyrbart. Det är bra att det här är kopplat, för det innebär att den som måste ge sig in i detta måste göra ökade insatser där. Jag tror dock också att det till viss del kanske avskräcker andra landsting från att våga använda denna metod för att minska smittspridningsrisken. Jag tror alltså inte att det finns någon större risk att detta kommer att missbrukas. Tvärtom kommer det att användas på ett bra sätt. Jag har fått massor med brev om just den här frågan. Jag antar att andra ledamöter också har fått det. Jag har förstått att många är väldigt oroliga och tolkar denna del i betänkandet, eller i propositionen där förslaget finns, som ett sätt att öppna för missbruk. har andra tidigare argumenterat mycket skickligare än vad jag kan härifrån talarstolen, men jag tycker också att detta är en ganska ogrundad oro. Jag har inte heller träffat på missbrukare som på något sätt har gett signal om att missbruk kan börja eller gå över till injicerande på grund av att denna tillgång skulle finnas, att denna fråga tillgång till rena sprutor eller inte på något sätt skulle ha betydelse i ett sådant sammanhang. Jag har inte uppfattat att vare sig de trösklar som finns när man börjar eller byter mellan olika former eller själva inkörsporten, som beskrevs väldigt bra här tidigare, skulle ha någonting med detta att göra. var jag också skeptisk till detta, men jag har under resans gång blivit övertygad om att det här är ett mycket bra förslag. 79 Statsrådet (): Jag vill börja med att tacka social- och justitieutskottsgrupperna och social- och justitieutskotten för en välvillig behandling av den handlingsplan och de lagförslag som vi har lagt fram. Jag förstår att ni har gjort ett väldigt stort arbete kring detta, mer än vad man brukar göra när man behandlar propositioner. Jag vill också rikta ett särskilt tack till och för ett gott samarbete med de förslag som vi nu har lagt fram. Jag tycker dock att behandlingen som sådan vittnar om, som ett par andra talare har tagit fasta på, att det i grunden finns en väldigt bred enighet om narkotikapolitikens grunder att vi strävar mot ett narkotikafritt samhälle, att vi ger den klara signalen att vi inte accepterar drogliberalernas uppdelning av narkotika i lätta och tunga droger, att vi motarbetar deras strävan efter att avkriminalisera cannabis och inte accepterar deras vilja att se mellan fingrarna på ungdomars droganvändning. Detta säger vi. Men vi säger också att ett narkotikafritt samhälle bara kan uppnås om vi använder oss av både socialpolitik och kriminalpolitik. Därför är det en mäktig symbol när just både socialutskottet och justitieutskottet nu behandlar de här förslagen. Men detta är ändå grunden. Enigheten om narkotikapolitikens grunder tror jag är en väldigt stor och viktig styrka för , inte minst när vi slåss internationellt för FN:s narkotikakonventioner och restriktivitet och mot en mer liberal linje och låt-gå-attityd. får man i internationella sammanhang frågan varför vi engagerar oss så hårt i narkotikafrågan. Detta kan man besvara på olika sätt, kanske beroende på vilken bakgrund man har och också beroende på vilken ideologisk hemvist man har. För oss socialdemokrater är det ganska lätt att svara, för svaret är ganska enkelt: Vi vet att det är våra ungdomar som drabbas om vi inte arbetar mot narkotika. Det finns ett väldigt tydligt klassperspektiv i detta. Det är klart att det bland ungdomar i , i eller i också förekommer droger, kanske i många fall mer än vad det gör i , i , i hemma i eller i . Det är klart att det kanske är så. Men någonting vi vet är att risken att gå under av sitt missbruk är mycket större i arbetarklassen än om du är uppväxt i en överklassmiljö och därmed har ett helt annat stöd till ditt förfogande. Det är klart att ungdomar på övre också använder droger, men de blir väldigt sällan utslagna. När jag träffar människor som har gått på amfetamin eller heroin har de ofta olika bakgrund, men det är väldigt sällan man träffar på någon vars pappa varit direktör. Det säger oss att klassperspektivet finns där väldigt tydligt. Drogerna kanske förekommer överallt, men klassperspektivet när det gäller utslagningen är väldigt tydligt. Det säger oss också hur klassamhället fungerar skyddar dem som har det bättre ställt medan andra faller igenom. Det är därför socialdemokratin i alla sammanhang verkar för minskade klasskillnader det är grundläggande i vår politik men också är besjälade av narkotikafrågan. Vi vet att om vi släpper taget där och släpper in drogerna på bred front i samhället är det våra barn som går under. När vi ser oss omkring i världen och ser på andra länder som har stora bekymmer, mycket större bekymmer än , , , är det precis detta vi ser: Det är arbetarbarnen som förtärs först. Den övertygelsen är alltså stark i arbetarrörelsen. Men vi har också en stark övertygelse om att vi för att klara detta måste arbeta med många verktyg. Nr 1 är förstås, som många har varit inne på, att vi måste verka för minskade klassklyftor och slå vakt om en generell välfärd. Det tycker jag ibland är så självklart att man kanske inte ens behöver nämna det. kanske man dock ska göra det, inte minst mot bakgrund av de attacker vi sett just mot välfärdsstaten från högerns sida. Jag ska inte utveckla detta närmare utan bara säga så här: Ett land som låter klassklyftorna växa kommer aldrig att klara narkotikafrågorna. Så enkelt är det. Välfärdsstaten finns alltså där som en grund. Vad finns det mer? Vi talar om en strategi för att pressa tillbaka narkotikaproblemet som i stort bygger på tre delar: att förebygga problemen, att bekämpa brotten och att hjälpa människor ur sitt missbruk. Så har vi nu jobbat då den första handlingsplanen antogs och då vi avsatte pengar. Det var också då vi drog i gång , som jag tycker under ledning har gjort ett väldigt bra jobb. Man kan se på det vi har gjort tillsammans. För det första har vi förebyggandet. 300 anställda i de flesta av landets kommuner och i alla landsting jobbar förebyggande med både alkohol- och narkotikafrågor, lokalt och brett. Det handlar om alltifrån att lära föräldrarna att känna igen ett missbruk och få dem med på hela frågan till att jobba för att få bort knarket från krogen och att stärka skolornas arbete. Inriktningen på den satsningen gentemot ungdomar har varit väldigt tydlig. Det är kanske också därför som vi just där ser de tydligaste resultaten. har andelen 15-åringar i som uppger att de provat narkotika minskat med nästan en tredjedel. är den andelen nere på . När vi gör undersökningar bland mönstrande pojkar, vilket vi också gör, ser vi att trenden förstärks även där. ser vi nämligen att narkotikaerfarenheten också bland dessa pojkar minskar. Det är lång väg kvar, som många pekat på. Men vi är ändå på rätt väg. Det säger oss att det är de insatser som vi har gjort som vi nu måste förstärka. Det säger oss också att narkotika kanske är inne bland ungdomar utan står på utelistan. Vi fortsätter med förebyggandet och går in med och med 260 miljoner för att fortsätta detta arbete. Sedan har vi brottsbekämpningen. Jag minns mycket väl de diskussioner vi hade i justitieutskottet förra mandatperioden när jag satt med där. Då lade vi grunden för den uppgång som vi ser när det gäller antalet poliser i landet. Det startades två nya polishögskolor, en i och en i . Vi anslog extra pengar. har vi 1 500 fler poliser än vi hade . Detta sätter spår i narkotikafrågorna, till exempel i antalet poliser som jobbar mot gatulangning. Jag ser ju hur gatulangningsgrupper återuppstår i landet. Jag behöver egentligen bara gå till min hemstad för att se exempel på det. var det fyra poliser som jobbade i gatulangningsgruppen i , är de 14. har man två grupper som jobbar. Då kommer också resultaten. det framgår vid en genomgång av stöldbrotten hemma minskade källarinbrotten .