prot · GU0924 · 2006-11-21 00:00:00 — Ändå har av den tidigare regeringen fått till uppgift att inventera och sammanställa bland annat frågor som rör väntetiderna när det gäller aborter. I det uppdraget ska de bland annat titta på om det finns regionala skillnader. har skickat ut en enkät till verksamhetschefer för samtliga abortkliniker i där man bland annat kollar frågor som rör väntetider. Man genomför också telefonintervjuer med hälso- och sjukvårdsansvariga i landstingen för att se hur väntesituationen ser ut. Jag har ingen grund för att säga att vi vet hur kösituationen ser ut. Så kommer vi till nästa fråga. Om det visar sig att det finns köer, är då det självklara svaret att man ska utvidga kretsen av de personer som kan utföra aborter? Det är naturligtvis inte självklart att man säger att man ska utvidga kretsen. Det handlar ju ytterst om patientsäkerhet och att de kvinnor som genomgår en abort får en behandling som är så säker som den någonsin kan vara. Det ställer ju väldiga krav på utbildning och en mängd moment för att upprätthålla den skicklighet som fordras för att det här ska fungera på ett patientsäkert sätt. Där är vi inte . Därför kvarstår mitt svar. 13 (): Jag tackar för inlägget och ser förstås med stor spänning fram emot den proposition som ska komma om utländska kvinnors rätt till abort i . Jag vill helt och fullt instämma i vad och sade i den här frågan. Jag tycker att det handlar om en värdighetsgaranti för de kvinnor som av skäl som är deras egna beslutar sig för att genomgå en abort. Det handlar inte bara om köer, , även om det är det också. Vi har fått många vittnesmål, inte minst från , om kvinnor som har fått vänta så länge att de inte har kunnat genomgå den medicinska aborten. Det räcker att det finns ett sådant exempel för att den här frågeställningen ska vara aktuell och reell för oss här i . Det handlar också om att det är en ny metod. Det har vi alla betonat. Den fanns inte när abortlagen skrevs. talar om att utvidga kretsen som om det vore något förskräckligt och som om det i sig är något man absolut ska undvika och aldrig ens reflektera över. Då undrar jag: Varför inte? kommer det nya metoder inom vården, också inom området abort. Det är metoder som är enkla och som på många vis är oändligt mycket bekvämare, lindrigare och värdigare för de kvinnor som vi pratar om. Varför skulle man inte då kunna diskutera hur man utvidgar kretsen och ökar kompetensen och utbildningen hos en grupp inom vården som vi kvinnor som ofta besöker gynekologiska enheter inom vården har ett enormt stort förtroende och tillit för? Det är en grupp som har kompetensen, som vill ta på sig ett större uppdrag och som kvinnorna skulle kunna få ett ännu mer värdigt bemötande av. För mig är det fortfarande obegripligt, : Varför denna tvekan om att barnmorskorna ska kunna bistå vid medicinska aborter? Varför tveka om att framsteg inom vården dess bättre gör att detta område nu också kan befolkas av kunniga, härliga, duktiga barnmorskor som kan bistå kvinnor som vill göra abort? Jag förstår inte tvekan. Ta nästa replik och försök beskriva det för mig med ett enda argument. Varför inte en översyn som inte frågar om, utan hur, barnmorskorna ska ges den kompetens som behövs för att kunna bistå vid medicinska aborter? 14 (): Det här är en väldigt viktig diskussion eftersom den rör så många. Köer är inte det enda skälet. har visat att får av kvinnorna möjlighet till medicinsk abort, men skulle vilja ha det. Det är alltså väldigt många däremellan som inte får den möjligheten. Det beror på att man kommer för sent till vården. Det finns ett väl så tungt skäl, tycker jag. Den medicinska utvecklingen går framåt med stormsteg, inte minst inom reproduktionsområdet. In vitro-fertilisering är någonting som har kommit för att stanna, och med goda resultat. Vi börjar kunna ställa diagnoser på befruktade ägg. Gynekologerna kommer in på områden som inte var deras . Det tar av deras tid. Då tycker jag att man ska se över vad andra yrkesgrupper kan göra som läkarkåren gör . De erfarenheter vi fick 1975 av barnmorskornas utbildning för preventivmedelsrådgivning och p-pillerförskrivning var ju väldigt goda och även kostnadseffektiva. Gynekologerna fick då möjlighet att göra andra saker . En av världens främsta experter, , har utvecklat detta i . Han möter barnmorskor varenda dag och vet vilka möjligheter som finns att utbilda den kategorin, kanske inte alla, för den här verksamheten. Jag har samma fråga som . 15 (): Säker vård är en självklarhet, skulle jag vilja påstå. Jag tror inte att någon som deltar i den här diskussionen är beredd att tumma på det kravet. Det motsäger inte barnmorskans rätt att utföra detta, om man ser till att det finns utbildning och kompetens. Det gäller att se att det här är en del av en utveckling som sker inom hela sjukvården. Det här är ju inte bara specifikt för det här området. Det sker även inom äldreomsorgen. Inom alla olika professioner flyttas en mängd olika delmoment i vården över på yrkesgrupper som inte har haft det ansvarsområdet. Och självklart måste det ske även inom det här området. I föreskrifter står det att när kvinnan har bestämt sig för att göra abort bör den utföras möjligt. Det är ju detta som är målsättningen för hela diskussionen. Har man väl hamnat i situationen att man har beslutat att avbryta en oönskad graviditet är det jobbigt att behöva vänta i kö. Det handlar både om kösituationen och om typen av ingrepp, som är betydligt enklare, smidigare, och inte så stort som andra sorters ingrepp. Jag återkommer till att jag inte fullt ut kan förstå varför socialministern har beslutat att stänga dörren så totalt. Jag hoppas på att få ett svar där han säger att han ska lyssna till alla de goda argument som interpellanten framfört . 16 Socialminister (): Självklart lyssnar jag på alla goda argument. Jag lyssnar för övrigt på alla argument över huvud taget och prövar dem också. Det vore konstigt annars. Det framställs nu i diskussionen som att den medicinska aborten är ett alldeles nytt påfund. Så är det ju inte riktigt. Den har använts i nu och har alltså praktiserats . Situationen är inte alldeles ny. För , som ju satt i en regering till , vill jag passa på att påpeka att det som beskrivs i ordalag av typen Varför tveka ? Det är obegripligt! och så vidare ju uppenbarligen inte var någon självklarhet heller för den tidigare regeringen. Det kanske finns några fungerande argument i den andra vågskålen som är värda att ta på allvar. Ytterst är det ju en fråga om patientsäkerhet. Den är allra viktigast och ligger till grund för det svar som jag har gett . Det handlar om att läkare ska kunna se risker för biverkningar, ska kunna bedöma det allmänna hälsotillståndet hos kvinnan, eventuella sjukdomar och läkemedelsanvändning för att kunna se om det finns speciella medicinska risker för just den här personen. Man kan under undersökningarna få fram många nya fynd som kanske inte är så enkla att tolka för den som inte är läkare. Ytterst handlar det alltså om att inte utsätta kvinnan för större risker än vad nöden kräver. 17 (): Jag måste först svara . Ja, den socialdemokratiska regeringen som jag mycket riktigt tillhörde gjorde det som alla vi tre debattörer här skulle önska att gjorde. Vi lyssnade på argumenten, och vi tog till oss de förändringar som har skett. Vi lyssnade på , på barnmorskorna, på vad de kvinnor som vill ha det där riktigt egna fria valet behövde. Och vi landade i att det är rimligt, , att underlätta på alla sätt det går genom tidiga och självklart säkra och värdiga aborter för de kvinnor som har bestämt sig för det. Jag hoppas att kunde säga samma sak, och han har ju ett tillfälle till det här i talarstolen. Vad Socialdemokraterna gjorde eller inte gjorde är väl inget argument? måste ni förhålla er till er egen ställning och inte bara till vad vi har gjort och inte gjort. Den här frågeställningen har ju funnits med , framför allt för kvinnor, i alla politiska partier här i . Det är ju vi tre som har varit uppe här i talarstolen exempel på. Det här är inte fråga om och Socialdemokraterna. understryker återigen att det bara handlar om patientsäkerheten, som om det skilde oss åt. Inte minst har ju vältaligt beskrivit här att ingenting får undanröja att patientsäkerheten ska stå i förgrunden. Men just därför, , är det så fantastiskt att vi nu skulle kunna utvidga kretsen av säkra, tidiga och värdiga aborter för de kvinnor som behöver det genom att våra fantastiska barnmorskor numera också kan få denna kompetens och utbildning. Försök nu svara på min fråga: Varför detta motstånd, ? 18 Socialminister (): Poängen med det jag sade om position att hon , efter regeringsskiftet talar om sin ståndpunkt som en självklarhet, frågar varför man ska tveka och säger att det är obegripligt att man inte går på den linje som hon förespråkar var att den uppenbarligen inte var särskilt självklar för den regering som hon själv under en lång följd av år ingick i. Jag har hört argumenten, och jag kommer att fortsätta lyssna på diskussionen. Om det finns starka skäl, det vill säga att vågskålen tyngs ned på andra sidan, är jag inte sämre än att jag kan ändra mig. Det vore konstigt annars. Men har de argument jag har hört inte fått mig övertygad om att vi ska ändra på den ordning som gäller och som tar sin utgångspunkt i patientsäkerheten, som naturligtvis ska vara A och O för lagstiftaren. Vi ska lösa de problem som finns när det gäller väntetider. Där måste vi ha ett samspel med sjukvårdshuvudmännen runtom i landet, så att ingen behöver vänta i onödan. Tack för en intressant debatt! Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2006/07:52 om Kilen 19 Socialminister (): har frågat mig om jag avser att fullfölja indragningen av stödet till Kilen och vilka skäl jag har för det. Hon frågar också vad jag avser att göra för att säkerställa en producentoberoende läkemedelsinformation till läkemedelskonsumenterna och hur jag ska se till att Kilens stöd till dem som drabbats av läkemedelsbiverkningar ersätts. Jag delar uppfattning att det är viktigt att personer som drabbats av läkemedelsbiverkningar får råd, stöd och behandling. Hälso- och sjukvården har personal och andra resurser som behövs för att tillgodose människors behov av erforderlig vård. Personer som drabbats av läkemedelsbiverkningar bör därför vända sig till hälso- och sjukvården och kanske i första hand till den läkare eller sjuksköterska som förskrivit de läkemedel som misstänks ge biverkningar. Den information om läkemedelsbiverkningar som når hälso- och sjukvården kommer i många fall, till exempel i fråga om oförutsedda och ovanliga biverkningar, att vidarebefordras till . Myndigheten bedömer om det kan finnas ett orsakssamband mellan läkemedlet och den aktuella händelsen. Informationen lämnas i erforderliga fall också vidare till läkemedelsproducenterna. och läkemedelstillverkarna har också möjlighet att upplysa sjukvård och patienter om nya säkerhetsfynd till exempel via förstärkning av varningstexter i märkning och produktinformation och även initiera indragningar av läkemedel om de befinns ha allvarliga fel. Från olika håll kommer uppgifter om att sjukvårdspersonal inte vidarerapporterar biverkningar till i tillräcklig omfattning. har därför fått i uppdrag att föreslå förbättringar i dagens system för biverkningsrapportering. Myndigheten genomför av den anledningen ett pilotprojekt där konsumenter av läkemedel och naturläkemedel själva kan rapportera misstänkta biverkningar. Studien genomförs i kommun. En första utvärdering av projektet har utfallit positivt, och konsumenternas biverkningsrapporter har visat sig infria de kvalitetskrav som kan ställas för att kunna komplettera den information som får från hälso- och sjukvården. Regeringen har för avsikt att inom ramen budget avsätta för att främja producentoberoende läkemedelsinformation till hälso- och sjukvården. Syftet med satsningen är att ge vårdpersonal och patienter tillgång till oberoende och objektiv information om läkemedel och dess användning. Avsikten är att ska ansvara för utformningen av informationen. Satsningen är inte ny utan har varit återkommande . Vidare tillhandahåller en kundanpassad och producentoberoende information och rådgivning till sina kunder. Åtagandet är reglerat i bolagets verksamhetsavtal med staten. Konsumenter som kontaktar apotek har därför möjlighet att även den vägen få professionell och producentoberoende rådgivning om sina läkemedel. Regeringen har i budgetpropositionen inte föreslagit något ekonomiskt stöd till Kilen. Propositionen är lämnad till , som har att besluta om statsbudgeten . Jag förutsätter att hälso- och sjukvården på ett fullgott sätt tar hand om de personer som drabbats av läkemedelsbiverkningar och att på ett tillfredsställande sätt arbetar vidare med och utvecklar sin biverkningsrapportering. Jag avser mot bakgrund av det arbete som pågår inte att vidta några ytterligare åtgärder men kommer att följa utvecklingen mycket noga. 20 (): Jag vill tacka statsrådet för svaret. Statsrådet uppvisar i sitt svar på frågan om Kilens verksamhet och hur den producentoberoende granskningen av läkemedel ska säkras en förbluffande svada av ord utan att egentligen besvara mina frågor. Med ett pennstreck stryker statsrådet bort år av erfarenhet och uppbyggd verksamhet. Det är en verksamhet vars ursprung kommer underifrån, från människor som drabbats av läkemedlens avigsidor och som negligerats av den etablerade läkemedelsbranschen och sjukvården. beslutade att inte längre finansiera Kilens verksamhet med motivet att dess verksamhet var nationell. Det utvecklades då ett treårigt stöd genom Allmänna arvsfonden. Därefter utgick ett stöd via statsbudgeten med syfte att utreda och tillse att Kilens verksamhet skulle kunna utvecklas och ingå i en större helhet, till exempel inom eller . har under de år som gått kunnat se en utveckling av Kilens verksamhet och en ökad kvalitet i de rapporter som presenterats. Jag skulle till och med våga påstå att också kristdemokratiska ledamöter uttalat sig om till exempel ungdomars förhållanden och konsumtion av läkemedel. Ofta har de också använt ett underlag som kommer från Kilen. går de ideologiska kvastarna hårt fram. Det bekymrar mig att verksamhet efter verksamhet som alliansen självsvåldigt vänstermärkt sopas bort utan att dess kvalitet granskas. Vi har att förklara till exempel för WHO, som Kilen samarbetar med i ett par olika projekt, att inte längre stöder denna verksamhet. Producentoberoende forskning, tillsyn och information ska stärkas och inte försvagas, anser . Kilens arbete är särskilt betydelsefullt i vårt moderna samhälle, där läkemedelsindustrin satsar enorma belopp på reklam för att försöka att få oss att konsumera ännu mer läkemedel. Det behövs oberoende röster så att det inte enbart blir det kommersiella intresset som styr läkemedelsanvändningen. Därför har i budgetförhandlingarna med den tidigare socialdemokratiska regeringen värnat om anslagen till Kilen. I min interpellation ställer jag frågor till statsrådet som jag tycker att jag inte riktigt fick svar på. Jag upprepar frågan: Vad avser ministern att göra för att säkerställa en producentoberoende läkemedelsinformation till läkemedelskonsumenterna med tanke på att den moderna hälso- och sjukvården blir alltmer beroende av läkemedel? 21 PER (): Eftersom det är min första riksdagsperiod vet jag inte riktigt hur arbetet går till och hur det fungerar. Jag fick väldigt snabbt klart för mig att det var väldigt många påtryckningar, och i många fall väldigt långa. En av de grupper som har hört av sig är Kilen, förmodligen just för att jag sitter i socialutskottet. Jag tror att statsrådet har fått lika många mejl som jag har fått. Jag har läst, grunnat och försökt sätta mig in i deras verksamhet. Det har inte varit så enkelt, eftersom jag inte hade speciellt mycket koll på vad de höll på med. Men så började jag tala hemma där jag bor om att jag börjat fördjupa mig i en verksamhet jag inte hade koll på. Då kommer det fram en kvinna som säger: Hör du, Per, jag kan berätta mycket för dig om Kilen. Jag tänker inte dra hela historien. Vad jag vill poängtera är att de som mejlat till oss har varit ganska många, men det stora flertalet finns utanför mejlskörden. De har fått stöd, stöttning och hjälp av Kilens verksamhet. Jag vill understryka att socialdemokraterna i vädjar för ett stöd till Kilen. I det framtida arbetet, om diskussionen tas upp, kommer vi att rösta för Kilens överlevnad. Det gör vi av flera skäl. har man en databas som fungerar väldigt bra. Vi har fått reda på att man tar del av information därifrån runtom i världen. Det är kompetens och kunskap som man inte bara ska sopa bort. Tänker man sig att göra förändringar borde man ändå kunna lämna en respit för att ta till sig de kunskaper och den kompetens som finns i Kilens verksamhet. Socialdemokraterna kommer att stödja de motioner här i som föreslår att Kilens överlevnad ska tryggas. 22 (): Det här är ett mycket angeläget ämne. Jag delar absolut uppfattning att det är viktigt att vi har ett system som gör att människor som drabbas av biverkningar kan få en kanal där de kan rapportera och att de kan få stöd när det gäller de möjligheter som finns att åtgärda biverkningarna. I svaret från ministern beskriver han hur det idealt sett skulle gå till. Vi vet alla att det fungerar väldigt dåligt. Mitt parti blir inbjudet till . Vi frågar då hur det står till med deras ambition att bli bättre på området att rapportera biverkningar som de upptäcker i sitt arbete. Vi får samma svar. De skäms verkligen för att läkarkåren är så dålig på detta. Man är mycket väl medveten om det. Man kan titta hur det är när ett nytt läkemedel släpps och börjar användas . Om man jämför visar det sig ofta att Kilen har tjugo gånger så många rapporteringar via sitt system som hela den svenska läkarkåren lyckas sända in till . Det visar att man borde fundera. Varför berättar inte människor detta för läkarna, om vi nu säger att läkarkåren inte är dålig utan rapporterar in det den får reda på? Det är väl för att relationen mellan läkaren och patienten har ett annat fokus. Jag tycker att man ska fundera på varför det fungerar som det gör . I svaret prisar man systemet och säger att man ska förbättra det. Jag tror inte att det leder någonstans. Man måste inse att det väldigt mycket handlar om rollerna i vården, framför allt relationen mellan läkare och patient. Det kan finnas starka skäl för att patienten inte ens vill ta upp frågan om biverkningar med sin läkare utan har en annan kanal för det. Man har gett i uppgift till att jobba med detta. Jag har själv varit i och träffat dem , fått rapporter och diskuterat deras system. Det är naturligtvis bra att man gör det här från sida, för det visar att det är rätt att ha ett parallellt system. Men är det då rätt att fortsätta med det som har lagt upp när vi vet att Kilen har utvecklat sitt system, som har vunnit internationell ryktbarhet? Med EU-medels hjälp jobbar man i flera europeiska länder för att implementera just det arbetssätt som har utvecklats på Kilen. Varför ska vi inte ta till vara det i ? Varför inte fortsätta med ett system som fungerar väldigt bra? Det är en annan sak som är lite märklig. Jag har vant mig vid att de borgerliga partiernas företrädare väldigt ofta pratar om att man gärna vill använda de offentliga medlen på ett rationellt och effektivt sätt. Man säger att det är bra att använda idéburna organisationer, att man vill använda entreprenörer och så vidare. Varför då just i detta fall så benhårt hålla fast vid det statliga byråkratiska systemet och de offentliga kanalerna, som verkligen har visat sig fungera så dåligt? Varför inte på det här området våga driva just den politik som ni själva så ofta talar er varma för? Varför inte här sträcka ut handen till de idéburna intressena, de idéburna krafterna, och använda den möjligheten, som har visat sig fungera väldigt bra? Vi är oerhört förvånade över att det kunde gå så här. Vi upplevde under förra mandatperioden att vi från och hade svårigheter att baxa igenom det här i vår majoritet ihop med Socialdemokraterna, men vi upplevde att era ledamöter på den borgerliga sidan i socialutskottet inte alls hade den inställning som regeringen nu visar sig ha. Det är förvånande att ni inte inser de fördelar som finns i att ge fortsatt stöd till Kilen. 23 FINN (): Jag tycker att det är väldigt positivt att läsa detta svar som statsrådet ger till interpellanten. Det andas ett intresse av att använda skattebetalarnas pengar just för evidensbaserad medicin, och vi har nog en rätt bred uppfattning om att det är ett positivt anslag för att använda en skattefinansierad bas för seriös sjukvård. Jag är också väldigt glad att höra interpellanten och de efterföljande ta upp en angelägen fråga och diskutera den på ett klokt sätt utifrån patientperspektivet, underifrån, och hur viktigt det kan vara att man understöder patienternas behov när det gäller svåra frågor som läkemedelsbiverkningar, läkemedelsberoende och för den delen även risken för självmord och självmordsproblematik, sådant som även Kilen basar för. Jag är själv läkare, och jag vet därför att Kilen har gjort väldigt stora insatser för att hjälpa patienter underifrån. Vad jag däremot inte vet är hur Kilen inte har hjälpt patienter, om patienter rentav har blivit sämre eller förvärrade av de råd de har fått vid Kilen. Vad jag förstår finns inte den typen av ansvar för eventuella misslyckanden med i den rapportering som görs. Det är så att säga en envägskommunikation. När det gäller läkemedelsbiverkningar, om vi tittar på en väldigt vanlig substans som acetylsalicylsyra som används, frågar jag mig: Är blödningar av acetylsalicylsyra enligt statsrådets syn en biverkan eller en verkan? Ja, det beror på. Om det ges för att man har muskel- och ledvärk är blödningar ett allvarligt problem, en biverkan. Men om man i stället har risk för att få proppar i kroppen och äter acetylsalicylsyra är det just det man vill ha, nämligen lättare blödande blod för att inte få proppar. Alltså är verkan och biverkan olika sidor av samma mynt. Jag tycker just, som det anvisas i svaret av statsrådet, att avvägningen av om en biverkan verkligen är en biverkan och inte en verkan är någonting som i första hand ankommer på den som tar det fulla patientansvaret och som sedan kanske också på något sätt kanaliserar detta till de myndigheter som har professionell expertis som kan bedöma det här. Man ska naturligtvis ta vara på Kilens positiva rapportering, men man måste då ställa frågan om det i Kilens verksamhet om jag förstår det rätt och om statsrådet har tittat på uppgifterna ingår att hantera till exempel läkemedelsberoendeproblem och inte minst det som kallas självmordsförebyggande åtgärder. Finner då statsrådet att Kilen har den kompetens som gör att man kan ta ett så viktigt ansvar på sitt samvete? Det är min fråga till statsrådet med anledning av att man avslår vidare ansats för att ge Kilen pengar till hela sin verksamhet. 24 Socialminister (): tycker att jag pratar mycket. Men de frågor som ställer i sin interpellation kräver ett visst svar, och jag har försökt ge ett utförligt svar för att beskriva hur jag ser på saker och ting. En fråga var om vi skulle fullfölja stödet, och jag har berättat att vi har lagt en budget där de här pengarna inte finns med. Jag har beskrivit vad vi vill göra för att ge den producentoberoende läkemedelsinformationen till läkemedelskonsumenterna. Jag har beskrivit hur vi ska klara ut det här med en bättre insamling av information när det gäller läkemedelsbiverkningar, vilka tankar vi har där. Det kan ju vara så att inte gillar mina svar, men det är en annan sak. Svar på frågorna har hon fått. Per tar upp resonemanget utifrån möten med människor. Ja, jag tvivlar inte en sekund på att det finns människor som har mött stor förståelse och har fått råd och hjälp i sin vardag från den här ideella verksamheten.