prot · GT0987 · 2006-03-15 00:00:00 — Det så kallade föräldraupproret har spridit sig till över hundra kommuner vid det här laget. Deras krav är enkelt. De vill kunna ta hand om sina barn själva längre än föräldraförsäkringsdagarna räcker. Med ett bidragssystem som öppnar för den möjligheten, och har som ni säkert vet ett sådant förslag, skulle småbarnsgrupperna i förskolan minska ganska omgående till glädje både för barnen som finns där och för personalen. Förutsättningen är förstås att kvalitetssatsningen på förskolan görs parallellt. modell för barnomsorg är: högre kvalitet i förskolan i form av mindre barngrupper och större personaltäthet, välfungerande familjedaghem i tillräcklig omfattning och praktisk möjlighet för föräldrarna att själva avgöra när och om barnen ska börja i de verksamheterna. Den modellen kommer vi att gå till val på . De öppna förskolorna, fru talman, är också värda särskild uppmärksamhet. Den senaste rapporten från , som kom , visar att de minskar i en omfattning som inte alls motsvarar minskningen av den målgrupp som de vänder sig till. I första hand är det barn som har en förälder hemma som kommer till den öppna förskolan tillsammans med föräldern. De öppna förskolorna kompletterar också familjedaghemmen. De har visat sig fylla en viktig funktion som familjestödjare och behöver snarare utvecklas än avvecklas, vilket är fallet . De få kommuner som faktiskt satsar på att bygga ut den förskoleformen gör det just för att den visat så positiva resultat när det gäller förebyggande verksamhet. Inte minst får ensamstående föräldrar en möjlighet att möta andra föräldrar med barn i samma åldrar, vilket kan leda till att man stöttar varandra och hjälps åt med praktiska saker kring barnen även utanför den öppna förskolans ram. Familjer med problem av olika slag kan identifieras och få hjälp på ett tidigt stadium. Det bör finnas minst en öppen förskola i varje kommun, gärna kopplad till en familjecentral som kan fylla flera funktioner . Tyvärr har regeringens ensidiga inriktning mot heltidsförskola för alla barn lett till att kommunerna inte stimuleras att satsa på öppna förskolor. känner jag mig som en papegoja när jag står i den här talarstolen. Anledningen är förstås att jag tvingas upprepa samma krav om och om igen. Inte nog med att man först ska försöka få majoritet i en fråga och därefter lyckas få igenom förslaget vid omröstningen, utan sedan ska det behöva ta åratal innan regeringen genomför beställning. Jag tänker förstås på den reservation om mångfald och valfrihet inom barnomsorgen som röstade igenom 2003 och som redan tagit upp i sitt anförande. Den innehåller just det som rubriken säger, nämligen att vi, det vill säga förutom även , , vill se en större mångfald och valfrihet när det gäller hur förskolebarnen ska tas om hand. Förutom förskolor med olika huvudmän och inriktning, samt tillräckligt med familjedaghem, säger vi att varje enskild familj ska kunna välja att vara hemma med sina barn i större utsträckning eller välja den godkända barnomsorg som passar just deras familj. Det är en maktfullkomlighet utan like av den socialdemokratiska regeringen att den inte lagt två fingrar i kors för att genomföra riksdagsmajoritetens beslut. I stället gör Socialdemokraterna både i kommuner, riksdag och regering allt för att stoppa utvecklingen mot större mångfald och valfrihet. Det räcker inte att tala om demokrati i högstämda ordalag. När orden inte stämmer med verkligheten klingar de ändå falskt. Jag vill yrka bifall till reservation 18 under punkt 15 och står givetvis bakom alla de många reservationer som har i detta betänkande. 214 (): Tid är inte det som småbarnsföräldrar har mest av, utan oftast krävs det ganska mycket planerande för att få ihop vardagspusslet. Grunden för familjepolitik är att underlätta för familjer i vardagen genom att göra det lättare att få ihop familjelivet, arbetslivet och vardagslivet. För att det ska bli på det sättet vill vi ha ett ökat självbestämmande och en ökad valfrihet i familjepolitiken så att familjerna får den barnomsorg som passar bäst för just dem och föräldrarna får möjlighet till mer tid med sina barn. Detta förutsätter en rad förändringar av den politik som förs . För det första måste föräldrarna få ökade möjligheter genom ett ökat ekonomiskt utrymme och genom att kunna bestämma mer över sin tid. För det andra måste det finnas ett självbestämmande som innebär att man kan välja mellan en mängd olika barnomsorgsformer, allt för att passa bäst för den enskilda familjen. Vi föräldrar vill alltid våra barns bästa. Då är det inte konstigt att vi oroar oss för barnomsorgen och för hur våra barn har det . Det kan handla om oro för att barngrupperna på förskolan är alldeles för stora, om att det förekommer mobbning eller att det till exempel inte finns tillräckligt stor flexibilitet för hämtnings- och lämningstider. Det kan också handla om att jag som förälder känner oro över att den barnomsorg som kommunen erbjuder helt enkelt inte passar mitt barn och att jag därför vill ha en annan typ av barnomsorg. känner många föräldrar en maktlöshet inför kommunerna. Vi vet att alldeles för få kommuner informerar om den valfrihet som jag som förälder ska kunna ha, om vilka olika typer av barnomsorg som ska finnas. visas det på ett enda alternativ, vilket absolut inte borde vara fallet. En riktig valfrihet är grundbulten i familjernas självbestämmande, och det förutsätter en mångfald barnomsorgsformer. Barnomsorgen ska ge utrymme för nytänkande och för olika former av tjänster anpassade till den efterfrågan som finns. Därför ska det finnas förskolor i regi, familjedaghem, kooperativ samt möjlighet till flerfamiljssystem, vilket vi skriver om i betänkandet. Det är också viktigt att det erbjuds öppna förskolor. var inne på det tidigare. ser vi tyvärr att alldeles för många kommuner lägger ned de öppna förskolorna i stället för att stärka dem och se till att de blir fler. För att vi ska kunna ha ett flexibelt barnomsorgssystem är de öppna förskolorna en viktig nyckel dels för de barn som inte är inskrivna i förskolan, dels som komplement till de familjedaghem som finns. De är också ypperliga ställen för föräldrar att träffas på och utbyta erfarenheter. Det är viktigt att de olika barnomsorgsformerna är kostnadsneutrala. I annat fall är det inte fråga om riktig valfrihet. Vi tycker att makten över barnomsorgen ska flyttas från staten och kommunerna till föräldrarna. Det kan låta som en självklarhet att jag som förälder ska ha makten att bestämma hur mitt barn har det , men tyvärr är det inte så. I stället för Socialdemokraterna och Vänstern en politik som är raka motsatsen en mer kollektiv utformning av familjepolitiken. Man har mål med kvoterad föräldraförsäkring samt förespråkar en förskolepolitik som motsätter sig mångfald. Vänsterns och Socialdemokraternas lösningar gör att det blir större intolerans för individuella lösningar något som vi ju borde ha mer av, inte mindre. För att underlätta familjernas vardagspussel och öka valfriheten vill vi öka mångfalden och förbättra kvaliteten. Ett bra exempel på det är att införa etableringsfrihet, alltså att de som följer de föreskrifter, lagar och förordningar som finns får öppna en förskola, eller vad det nu kan vara, i den enskilda kommunen. De ska också garanteras de resurser som krävs för att bedriva verksamheten. Kommunen blir skyldig att ge bidrag, precis som när det handlar om förskolor. Men det säger tack och Vänstern nej tack till. Om vi införde en sådan etableringsfrihet skulle det innebära att vi kom bort från det fyrkantiga tänkande som alldeles för många socialdemokratiskt styrda kommuner har, kommuner som säger att det inte ska finnas valfrihet utan det ska finnas enkelspårighet. I min hemkommun säger stolt: Vi här i vår kommun säger minsann nej till allt som har med friskolor och med den fria barnomsorgen att göra. Vad är det för synsätt att vara stolt över enkelspårighet, att vara stolt över att det inte finns valfrihet för dem som egentligen borde ha makten att bestämma? Och varför är man så rädd för att låta de människor som ska ha makten också få den? Varför är man så rädd för att låta människor bestämma mer över sin egen vardag? Det är för mig en gåta hur man som politiker kan och vill göra sig till tolk för så många människor och i det här fallet för så många familjer. Det är för mig en gåta. Det är viktigt att alla former av barnomsorg håller hög kvalitet. Barnen i förskolan måste få den tid och det utrymme de behöver för att kunna utvecklas. Men för är det väldigt viktigt att det är leken som står i centrum i den pedagogiska utvecklingen. Avslutningsvis: För att utveckla och förbättra förskolan ser vi att vi behöver stärka kommunernas ekonomi så att vi klarar att möta behovet av barnomsorg framöver, att det behövs mer utbildad personal inom förskolan för att den ska fungera, och att vi också behöver se över utbildningen för dem som utbildar sig till förskollärare, så att fler känner sig lockade att välja den inriktningen och börja arbeta i förskolan. Vi vill stärka mångfalden och tillåta en ökad flexibilitet. Det vill vi göra för att vi vill stärka familjernas och föräldrarnas möjligheter, och vi vill underlätta för familjer i vardagen. Det är det som står i fokus i familjepolitik. Jag yrkar bifall till reservation 18, under punkt 15. 215 (): står vi här igen och debatterar förskolan. En del vatten har runnit under riksdagsbron sedan sist, och rubriker och inslag om förskolan har passerat revy. Det är rubriker som Mansbrist på dagis Tidig dagisstart det bästa för de flesta barn Grupperna på dagis är för stora Nio av tio älskar dagis. Alla dessa bilder ska nu vägas samman till en helhet, och utifrån den ska vi försöka bygga den framtida förskolepolitiken. Vilken av alla de här bilderna är då mest sann? Jag vill varken skönmåla eller svartmåla. Verkligheten är ju nästan aldrig bara svart eller vit. Men för att få något slags uppfattning vill jag ändå jämföra. Jag vill börja med att jämföra med omvärlden. När vi ser oss omkring och försöker inventera hur andra länder löser sin barnomsorg ser vi tydligt hur olika kulturer har växt fram i olika länder när det gäller tillgänglighet, likvärdighet och balans mellan lärande och omsorg. Mot vår nordiska modell, där vi ser det som samhällets ansvar att erbjuda fullt utbyggd och tillgänglig omsorg och pedagogisk utveckling med utbildad personal, står andra modeller i andra länder. Det finns en angloamerikansk modell där marknaden erbjuder barnomsorg med mycket skiftande kvalitet utifrån efterfrågan, där stora barngrupper utestängs och där personalen ofta inte har någon utbildning alls. Det finns en kontinental modell med tydlig uppdelning mellan pedagoger och assistenter där treåringar sitter i skolbänken, och förskolan stänger och tider för att föräldrarna ska ta ansvar för religionsundervisning av barnen i hemmen. vet vi i och för sig att flera länder håller på att utveckla sin förskola i riktning mot vår. Vi tar ofta emot studiebesök från andra länder som vill veta mer, och vår verksamhet hyllas och exporteras. Sedan kan man förstås jämföra med , fru talman. fanns det lekbaserad verksamhet för välbärgade barn i pedagogiskt utformade trädgårdar, alternativt barnkrubbor och arbetsstugor för fattigbarnen vars mödrar tvingades lönearbeta för att försörja sig, sociala inrättningar drivna av välgörenhetsorganisationer eller privatpersoner. Sedan kan man gå via daghem, fritidshem och lekskolor och utbyggnad av förskolan i takt med att efterfrågan på såväl arbetskraft som jämställdhet ökade och det blev naturligt att även som kvinna utvecklas i arbetslivet. Och så har vi de senaste decenniernas vändningar till att man tydligare i första hand fokuserar på förskolans roll för barnet, inte för föräldrarna. För inte så länge sedan skiftade förskolans kvalitet kraftigt i olika delar av landet, och på många håll var arbetslösas och föräldraledigas barn utestängda. Grupper av barn som redan hade svårare än andra att ta till sig nya kunskaper blev än mer missgynnade eftersom de missade den här viktiga starten på det livslånga lärandet medan de som hade gått i förskola var väl förberedda. I kölvattnet av de här upptäckterna kom förskolans egen läroplan, maxtaxan, rätten för barn till arbetslösa och föräldralediga att delta i verksamheten och den allmänna avgiftsfria förskolan. Även i det historiska perspektivet är dagens svenska förskola svår att ifrågasätta. Det är en integrerad förskola vars uppgift främst är att erbjuda omsorg och pedagogisk stimulans som ska ligga till grund för barnens fortsatta lärande och ge möjligheter för föräldrar att förena föräldraskap med arbete och studier. Dessutom är så mycket som av alla barn i åldrarna inskrivna och av femåringarna. Det kanske är det närmaste man kan komma en förskola för alla utan att göra den obligatorisk och helt avgiftsfri. Vi kan också lyssna på föräldrar när de jämför förskolan med annan samhällsservice. Inte minst allianspartierna brukar ju påminna om att föräldrar själva vet bäst vad som är bra för de egna barnen. Och när man frågar svenska föräldrar vad de tycker om förskolan får den mycket bra betyg. De flesta tycker att verksamheten är väldigt bra, och de kan känna sig trygga när de lämnar sina barn där. De vet att barnen får god omsorg och pedagogisk stimulans och att det förbereder dem för fortsatt lärande i mer strukturerad form senare i livet. Eller som uttryckte det i rubriken jag nämnde, baserad på en undersökning gjord av Vi Föräldrar: Nio av tio älskar dagis. Slutligen vill jag utgå från mina egna erfarenheter av att ha besökt en mängd olika förskolor i landet. Allt är naturligtvis inte ros. Som politiker får man emellanåt ris för att barngrupperna är för stora eller för att lokalerna inte är ändamålsenliga. Men jag tycker att jag har märkt av en vändning . Fler säger att det har blivit bättre. I min egen kommun, , har man med hjälp av regeringens satsningar kunnat anställa inte mindre än hundra personer till i förskolan. Det gör naturligtvis skillnad, och det underlättar för både barn, föräldrar och personal. Dessutom tycker jag faktiskt att jag har sett att förskolepersonalen har sträckt en del på sina ryggar . De vet att föräldrarna älskar det de gör, och det känns som att de efter alla rapporter börjar inse sin oerhörda betydelse för hur barnen mår och utvecklas. De här sträckta ryggarna gläder mig extra mycket. Det är personalen verkligen värd. Mina samlade jämförelser och intryck skapar en helhetsbild som säger mig att vi är på rätt väg men att det finns mycket kvar att göra, som alltid. Jag tror inte att vi någonsin kan slå oss till ro och säga att nu är samhällsbygget, eller i det här fallet förskolebygget, färdigt. Jag vill gå vidare och utveckla vår fina svenska förskola. Mina framtidsvisioner handlar om en förskola med god arbetsmiljö och gott ledarskap där personalen trivs och har fri tillgång till fortbildning och pedagogisk utveckling. Det är en förskola där varje barn blir sett, bekräftat och uppmuntrat utifrån den det är och inte utifrån förväntade könsroller. Det är en förskola för alla där barn med olika bakgrund möts och lär av varandra och där barn som inte har de bästa förutsättningarna med sig hemifrån kompenseras och stimuleras av andra viktiga barn- och vuxenkontakter. Det är en förskola byggd på den unika kombinationen av lärande och omsorg och där föräldrar och barn har stort inflytande över verksamheten. Mot min vision av morgondagens förskola står ett mycket spretigt alliansalternativ med sinsemellan väldigt skiftande ambitioner. Det går från önskan om en mer pedagogiskt profilerad avgiftsfri förskola för alla via omsorgspeng och avskaffande av maxtaxan till kommunala vårdnadsbidrag. Vilken förskolepolitik går alliansen egentligen till val på ? Det skulle jag vilja veta. I väntan på det svaret yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på motionerna. 216 () replik: Jag skulle vilja fråga varför hon tycker att det är bättre att politiker än föräldrar bestämmer över var barnen i en familj ska vara . 217 () replik: Som du säkert vet hade vi i förslaget till skollag, som skulle ha gått igenom vid det här laget, en hög ambition att stärka mångfalden och valfriheten i barnomsorgen. Den är ju också på många håll väldigt stor. I det här förslaget framgår det då att samma ekonomiska förutsättningar och bidrag och avgifter ska gälla för de olika verksamhetsformerna. Och föräldrars rätt att välja verksamhetsform ska stärkas ytterligare. 218 () replik: är det inte riktigt så. Vi vet att den mångfalden inte finns överallt, eftersom det i kommunerna ser väldigt olika ut. Vissa kommuner har en bättre utbyggd mångfald där det finns ett större utrymme för familjer att kunna välja. Andra kommuner har det inte alls. Där är det kommunpolitikerna som har tagit till sig makten att bestämma över hur varje familj ska ha det. Man säger att det här är det bästa alternativet. Alla andra alternativ säger vi nej till. Jag tycker inte att ett sådant system är bra. Jag tycker att det är varje enskild familj som ska få bestämma hur barnens vardag ska se ut. Där barnen trivs bäst ska man kunna ha barnen. I vissa fall handlar det om att kunna vara hemma mer, i andra om ett kooperativ, ett familjedaghem eller en förskola. Det ska vara upp till föräldrarna att bestämma. Det har vi också beslutat i riksdag: större valfrihet, större mångfald. Men Socialdemokraterna är väldigt bångstyriga och håller tillbaka det som vi har beslutat i . När kommer att se till att det beslut som är fattat om större mångfald och större valfrihet blir verklighet? 219 () replik: Som vanligt kan jag inte debattera din kommuns politik, men generellt sett har vi i en förskola som är präglad av mångfald. Vi har också fått utmärkelser på grund av att vi är så präglade av mångfald. Jag kan nämna vad föräldrar tycker är viktigast enligt den undersökning som Vi Föräldrar hade gjort. De har gjort en lista på vad föräldrar tycker är viktigast. Det är personalens engagemang, barngruppernas storlek, var förskolan ligger, hur standarden är, lokalen, hur gården ser ut, att föräldrarna kan påverka. Vem som driver förskolan hamnar väldigt långt ned på listan. Man vill ha en bra verksamhet, och man är också väldigt nöjd med den verksamhet som finns. Den är präglad av mångfald och valfrihet. 220 () replik: Det var ju en intressant internationell och historisk exposé som gav oss. Sammanfattningen kan väl vara som vanligt att vi är stolta men inte nöjda. Men är vi här och . Jag vill fortsätta på fråga. Jag vill ställa den väldigt konkret. Varför har inte beslut genomförts när det gäller mångfald och valfrihet i barnomsorgen utifrån det som jag citerade? För det är väldigt tydligt vad det står att det ska krävas. Varför har det inte genomförts? 221 () replik: Du vet också att det var en avsikt att i skollagen som var på väg att förhandlas fram förstärka de här rättigheterna. Skälet till att det inte har kommit längre är att inte skollagen har kommit längre helt enkelt. Jag vill passa på att fråga dig när jag har ordet och möjlighet att ställa frågan till dig. Jag skulle gärna vilja ha svar på den fråga som jag ställde i mitt anförande. Vad är det för politik som man kan förvänta sig på förskoleområdet när ni sinsemellan är så olika och tycker så olika om hur förskolan ska se ut ? 222 () replik: Den frågan ska snart få svar på. Men står du och säger att i skollagen hade ni tänkt skriva in att varje enskild familj ska kunna välja att vara hemma med sina barn i större utsträckning eller välja den godkända barnomsorg som passar just deras familj? I så fall har jag läst det förslaget väldigt dåligt, för där fanns ingenting om det. Jag träffar ganska många föräldrar. Jag har faktiskt också fått mejl med anledning av den här undersökningen i Vi Föräldrar av upprörda föräldrar, mammor och pappor, som mår dåligt av att de inte själva får avgöra när deras barn är tillräckligt moget för att börja i förskola. De tycker ofta inte att barnet är det när det är ett och ett halvt eller . De är ledsna. En del har till och med ångest över det här. Om jag nu skulle hälsa till de här föräldrarna från när jag ska svara, vad ska jag skriva då? 223 () replik: Då skulle jag vilja att du bad dem ta kontakt med mig så vi kunde diskutera frågan. Men jag har förståelse för det. Jag har förståelse för föräldrar som skulle vilja vara hemma längre med sina barn. Jag tror att det finns bra lösningar på det, men jag kan inte se hur de förslag som har presenterats från något av de borgerliga partiernas sida verkligen skulle ge den reella möjligheten att vara hemma. Jag tror att man har räknat ut att om man är medelinkomsttagare och sträcker ut föräldraförsäkringen som är en av världens mest generösa och flexibla så skulle man få mer pengar tills barnet är än om man skulle använda sig av de olika förslagen med barndagar, vårdnadsbidrag och så vidare som har presenterats. Det skulle vara en bättre väg att gå att förlänga föräldraförsäkringen som ju är inkomstbaserad och skulle ge föräldrar reella möjligheter. Det skulle jag inte ha någonting emot när ekonomin tillåter. 224 () replik: Jag tyckte att höll ett intressant anförande och skulle vilja ställa några följdfrågor på det, inte minst för att hon nämnde tidningen undersökning och föräldrarnas önskemål och tog upp några av de punkter som föräldrarna ville förbättra. Många av de punkterna finns faktiskt med i olika reservationer i det här betänkandet, men ändå avstyrker utskottsmajoriteten samtliga motioner. Jag tror det är det vanligaste uttrycket i det här betänkandet: avstyrker samtliga motioner. Jag skulle vilja fråga varför. Finns det verkligen inte något i de andra partiernas motioner som Socialdemokraterna skulle kunna tycka var klokt? Varför säger ni nej till allt? 225 () replik: Det finns olika skäl till att avslå motioner. Jag tror att det i de flesta fall när det gäller utskottsbetänkanden handlar om att man anser att frågan redan är tillgodosedd på det ena eller andra sättet. Många av de frågor som väcks i föräldrarnas önskelista har tagits upp i samband med att propositionen Kvalitet i förskolan lades fram . Där finns flera förslag på hur man till exempel ska stärka föräldrarnas inflytande i förskolan och ta till vara personalförsörjning. Det finns allmänna råd som är utdelade kring barngruppernas storlek. Även om man inte vill lagstifta om det, eftersom det kan få väldigt konstiga konsekvenser med tanke på hur olika kommuner ser ut, har man ändå tagit till vara det. Jag får ställa samma fråga till dig, som jag inte fick svar på fast jag snart skulle få svar på den från . Hur avser ni att samarbeta, om ni nu får förtroendet att leda det här landet , kring de här frågorna när ni står så långt ifrån varandra på var sin sida av vår politik som jag bedömer det? 226 () replik: Jag ska börja med att svara på den frågan. Jag tror att det kommer att gå alldeles utmärkt. Vi har en gemensam ambition om att stärka föräldrarnas möjlighet att forma sin egen vardag för barnen. Vi har en allians som bestämmer över där det finns väldigt tydliga skillnader. Ett av partierna går med de borgerliga om att öka valfriheten inom barnomsorgen till exempel. har ett antal reservationer i det här betänkandet. Det går tydligen ändå ganska bra att styra . Jag blir lite bekymrad när säger att det mesta är tillgodosett. På topp i den här listan, om jag minns rätt, stod det att det skulle vara mindre barngrupper. Vi ser nu i den senaste undersökningen som har gjorts att hälften av kommunerna faktiskt pressar in fler barn i redan stora barngrupper. Då kan man rimligen inte säga att det önskemålet är tillgodosett. Varför vill ni inte stärka kravet på att minska barngrupperna? Varför vill ni inte stärka den öppna förskolan? I betänkandet sägs det att behovet av öppna förskolan uppenbart har minskat, men jag antar att precis som jag och många andra har läst senaste rapport om öppna förskolan.