prot · GT09136 · 2006-06-07 00:00:00 — Den extra avverkning som stormen åstadkom är så exceptionell att det är ett specialfall även om det var fråga om flera års avverkning utan att mänsklig hand kunde påverka detta. När man tittar på den skogspolitiska utredningen är nyckelfrågan, vilket är det som tar upp och som tydligen finns med ordentligt i hela virkesproduktionen, den nya konkurrenssituationen till det som och vi andra eftersträvar, nämligen ett ökat virkesuttag ur den svenska skogen med bevarandet av alla miljömål. På den punkten kan vi vara överens om att vi ska ha dessa högt ställda krav på förnyelse och så vidare. Den långsiktiga utveckling vi har sett , kanske ännu längre, är att vi har fått konkurrens från det som kan kallas lågprisländer när det gäller importen. Jag förstår alla svenska virkesföretag skogsindustrin som köper billigt när de kan. Det är därför jag med emfas vill aktualisera att om vi inte tittar på skatteförhållandena är risken att det kommer att gå ännu sämre framöver och att ännu mer skog inte avverkas som borde avverkas inte minst av miljöskäl. 80 Statsrådet (): Både och pekar på den hårda konkurrensen. Det råder inget tvivel om att det är en hård konkurrens, ibland till och med omöjlig för oss att möta. Vi kommer aldrig att ha ett sådant klimat att vi kan konkurrera med växtligheten i där man avverkar träd efter sex, ibland sju, år medan vi har cirklar och, precis som sade, ibland ännu fler år. Det är den verklighet vi måste förhålla oss till och också ta hänsyn till när vi diskuterar hur vi ska använda vårt skogsbruk och vad vi ska vara riktigt duktiga på. Jag tror inte att vi kommer att närma oss de plantageodlingar av skog vi ibland kan se i andra länder. Det är helt enkelt utifrån att vi har en annan syn på skogen. I den meningen räcker skogen till mycket. Nästan varenda kvinna och man i vårt land har någon form av koppling till skogen. Vi går i skogen för rekreation, för att plocka bär och svamp samt för att jaga. Vi har skogen som en växande turistattraktion. Det handlar om jakt, fiske och upplevelser i fjällen. Allt detta, menar jag, kommer skogen att räcka till. Men det påverkar också vårt synsätt kring hur skogen ska brukas. Det är oerhört viktigt att komma ihåg att skogsägaren har sista ordet och är en viktig medaktör i arbetet. När de jämställda målen, produktionsmålet och miljömålet, genomfördes underskattade vi det ständiga och gnetande arbetet att påminna om vad som är avgörande för att ha högt ställda produktionsmål. Vi fokuserade mycket på att belysa möjligheterna och de nya skyldigheterna i det nya målet. Det vi ser är det som pekade på, nämligen att vi har nått upp till miljömålet mycket snabbare än vad någon kunde ana när besluten om de två jämställda målen beslutades. Vi har gjort det eftersom det har funnits ett brett folkligt stöd, ett stort engagemang kring att medverka och att vi har haft bra kanaler för information och rådgivning. Det vi kan känna oro för när det gäller den förrförra översynen av hur väl vi lever upp till miljömålet och produktionsmålet som tog fram är att vi har tappat på produktionssidan. Där har vi nu vidtagit en del åtgärder som handlar om just information och rådgivning. Där måste vi fortsätta att ta ett gemensamt ansvar. Jag vill ha de två jämställda målen, men jag har lika höga ambitioner för dem båda. Det är också viktigt med produktionsmålet. Då spelar till exempel återplanteringen och röjningen en viktig roll. Där måste vi också ha skogsägaren med oss. På konkreta fråga, om vi har diskuterat produktionsmålet och miljömålet ungefär lika mycket i regeringen, kan jag säga att vi har diskuterat oron för att vi har tappat lite mer i produktionsmålet än i miljömålet. Vi ser där att utvecklingen har gått fantastiskt bra, och det finns ett brett stöd och engagemang. På den andra konkreta frågan, om jag är beredd att medverka till ett ökat produktionsmål i skogen, är svaret ja. 81 (): En ökad tillväxt i den svenska skogen påstår jag är bara positiv. Det är en riktig winwin-situation. Vinnarna är skogsägarna, medarbetarna i upparbetningsindustrin, träindustrin över huvud taget, industrin i sig själv, miljön, landet och den samlade ekonomin. Därför är det glädjande att höra att ministern åtminstone mellan raderna har, tror jag, även om tydligheten ökar allteftersom resonemanget pågår detta är mitt sista inlägg samma uppfattning som jag. Det gläder mig. Statsrådet säger att det finns skäl att försöka lyfta fram produktionsmålet ytterligare och att det har diskuterats mer i regeringen än miljömålet. Då vill jag vädja till statsrådet att sluta diskutera och handla i stället. Det finns en framförhållning innan det över huvud taget går att ta ut något. Fullt uttag blir det inte förrän . som regeringen pratar i stället för att handla skjuts möjligheten fram att tillgodose det svenska folkhemmet med nödvändiga resurser med lika många dagar. Det vill jag be statsrådet att ta med sig och se till att agera snabbt. 82 Statsrådet (): Jag sade kort i mitt förra inlägg att utifrån det tidigare utvärdering visade, om vi lever upp till produktionsmålet och miljömålet lika väl som vi har lovat att göra, finns alarmerande signaler om produktionsmålet. Just ifrån detta har regeringen vidtagit åtgärder. Vi har ökat informationsinsatserna till de enskilda skogsägarna. Vi tror att det var ett av skälen till att vi så snabbt fick fart på våra möjligheter att leva upp till miljömålen. Där fanns ett folkligt stöd och ett engagemang, och det är viktigt. Men det måste också finnas ett engagemang för att leva upp till produktionsmålen. Min övertygelse är att vi tjänar på dem båda, och de är avhängiga av varandra. Ska vi lyckas ha höga ambitioner för skogen även i fortsättningen är miljömålet naturligtvis också angeläget. Överläggningen var härmed avslutad. 16 § Svar på interpellation 2005/06:416 om poliskostnader i samband med publika evenemang 83 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att genomföra en förändring av regelverket kring kostnadsansvaret för polisens bevakning av olika publika evenemang. Han har vidare frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att öka möjligheterna för olika arrangörer av sådana evenemang att genomföra dessa i , så att inte dessa på grund av kostnader för bevakning tvingas att flytta utanför . Det är viktigt att är en mötesplats för olika typer av evenemang som lockar publik och väcker intresse hos allmänheten. Jag anser att lagstiftningen kring vem som ska stå för bevakningskostnaden i samband med evenemang fungerar bra. En viktig del i lagstiftningen är att den som i vinstsyfte anordnar en offentlig tillställning ska ersätta polismyndighetens kostnader för ordningshållningen vid tillställningen. Jag tycker att det är en rimlig ordning att kommersiella arrangörer, till skillnad från ideella föreningar, står för sina egna kostnader. Det är alltid polismyndighetens uppgift att svara för allmän ordning och säkerhet om de resurser som arrangören tillhandahåller inte skulle visa sig vara tillräckliga. I den mån polisen kan begära ersättning från arrangörer berör det endast den personal som finns inne på eller i omedelbar anslutning till det område där tillställningen hålls. Ordningshållning utanför detta område är givetvis inte arrangörens ansvar utan är förbehållet polisen, även i de fall en ordningsstörning kan förväntas uppkomma som en direkt följd av en anordnad tillställning av något slag. På pågår en översyn av den praxis som utvecklats hos polismyndigheterna kring kostnadsansvaret för polisbevakning vid evenemang. Jag är beredd att vidta åtgärder för att förtydliga gällande regelverk om jag finner det nödvändigt. 84 (): För att justitieministern ska vara medveten om det tänkte jag lägga upp det så att jag först beskriver effekterna av det som just nu pågår och i mitt andra inlägg för ett litet resonemang. Jag kommer från Gnosjöregionen och är van vid att idéer inte bara förblir idéer utan också förverkligas. High Chaparral i sig själv är ett typiskt sådant exempel. Att bygga ett stort fort mitt ute i en mosse utanför trodde ingen människa skulle gå, men finns det på plats. Samma sak gäller formel 1-banan i , där man trodde att människor var spritt språngande galna, men har vi den enda formel 1-godkända banan i just i . Swedish Bikemeet är ett mötestillfälle för ca 10 000 motorcyklister i åldern från hela och norra delen av . Det man har gemensamt är att man tycker att det är skoj att åka motorcykel och umgås. , , är det en sorgens dag på High Chaparral. Då är det 10 000 sörjande som inte kan uppleva årets Swedish Bikemeet, som de har varit vana vid. Man försöker kompensera detta genom att erbjuda gratis camping, och vi får se vad det blir av detta. I den lokala tidningen har man bland annat gjort en över detta. Det är lite grann så människor i trakten känner det. Orsaken är alltså att polisbevakningskostnaderna sänkte hela arrangemanget. steg den till , och det berodde bland annat på att timtaxan för polisen höjdes från till en höjning på . Det var regeringen som höjde den timkostnaden, inte polisen själv. , det år vi nu är inne på, skulle det kosta . Det var polismyndighetens förslag. Länsrätten sänkte det till 600 000, och kammarrätten avgjorde i sin dom beloppet till 1,2 miljoner. Då ska man komma ihåg att utöver detta ska arrangören betala ungefär 500 000 för egna vakter inne på området. Länsrätten uttalade att polismyndigheten har otydliga regler på det här området. Hela arrangemanget riskerar nu att åka i väg till . Godtyckligheten, herr justitieminister, är påtaglig. Det är beroende på var i landet man befinner sig och vilken polismyndighet som är ansvarig. Det handlar om ifall det är på detaljplanelagt område eller inte. Det handlar om ifall det är en offentlig tillställning eller en allmän sammankomst. Det är frågan om det är kommersiellt eller ideellt. Med denna oreda säger alltså justitieministern att han är nöjd och att lagen fungerar bra. Jag ska ställa tre ganska konkreta frågor. Anser justitieministern att bevakningskostnaderna bör vara förutsägbara åtminstone före ett större evenemang? Anser justitieministern att det är rimligt att de som ska vara med och betala också har en möjlighet att påverka bemanningen? Varför pågår det en utredning inom om det nu fungerar så bra som justitieministern påstår? 85 Justitieminister (): Det skulle naturligtvis vara helt olämpligt om vi började recensera en enskild dom. Då skulle vi begå grundlagsbrott, och det tror jag inte att vare sig eller jag tycker är önskvärt. Det är domstolen som har dömt, och det ska falla tillbaka på domstolen, som själv ska motivera det. Jag tänker i varje fall inte medverka till den typen av grundlagsbrott. Vi vet mycket väl att det var speciella omständigheter som gjorde att polisen ansåg att det behövde tas ut extra avgifter. De har redovisat dem. Det kanske vore klädsamt att nämna de omständigheterna, som känner väl till. Det var ingen slump att polisen själv ansåg att det skulle vara högre kostnader. Vi kanske kan vänta oss ett svar i nästa inlägg. Det är klart att man ska ta hänsyn till samtliga omständigheter, vilket man också har gjort här. Så ska det vara. Det är inte lagarna eller reglerna som det är fel på i första hand. Däremot kan det, som jag sade, vara så att praxis måste bli tydligare. Om det är praxis som måste bli tydligare behövs det inga lagändringar i första hand, men om det skulle visa sig vara så är jag beredd att vidta de åtgärder som behövs. Men först måste se om man kan ordna det genom en tydligare och mer konsekvent praxis. 86 (): De speciella omständigheter som justitieministern pratar om, dolda i dimmor här, utgår jag från är att några namnkunniga motorcykelgäng brukar bevista de här tillställningarna. Om det skulle vara orsaken till en förhöjd kostnad för arrangören är det sällsynt olämpligt att det är en privat arrangör som ska betala för att bevaka speciella grupper i samhället. Dessutom utgör den här gruppen en sällsynt liten minoritet det rör sig om 5060 personer bland 10 000. Jag tror att den bevakningen hade kunnat ordnas utan arrangörens bekostande. Jag skulle vilja gå in på ett lite mer allmänt resonemang när det gäller den här typen av arrangemang, eftersom justitieministern vidhåller att han är nöjd med den nuvarande lagstiftningen. Därför hoppas jag att vi kan ta ett resonemang ganska förutsättningslöst. Låt oss slå fast att alla evenemang, oavsett vad det är, som har en knytning till att utveckla, bevara och befästa vår demokrati självklart inte ska belastas med några kostnader, så att det inte råder någon tvekan på den punkten. Det måste naturligtvis finnas en folklig förankring, och det måste vara begripligt. Då kan man börja fundera: Var går gränsen mellan ideellt och kommersiellt? Det är få som har lyckats reda ut det på ett riktigt bra sätt. Den nuvarande tillämpningen lämnar en hel del i övrigt att önska. Om vi då tar det kommersiella: Är det associationsformen eller handhavandet som bör vara riktmärket? Vi kan säga så här: Så fort man har en inträdesavgift eller en biljettavgift tar man upp det för att täcka en kostnad. För att man ska vara säker på att täcka en kostnad måste man se till att det finns en plusmarginal. Åtminstone vi som har sysslat med företagande och andra verksamheter där det måste gå ihop har lärt oss det sedan barnsben. Det innebär att det handlar om ett överskott eller en vinst. Det är lite grann beroende på vilket läger man befinner sig i vilket ord man vill använda. Men det handlar om att man får in mer pengar än vad kostnaderna är. Och den vinsten kan vara olika stor. Jag påstår att så fort man tar inträde är det en kommersiell grund i arrangemanget som sådant. Det innebär att man tar ut en avgift som någon väljer att betala eller avstå från. Det beror på attraktionen och på hur mycket det kostar. Det är en fri marknad. Då påstår jag att det är kommersiellt. Vi kan jämföra det med ishockey, fotboll, tennis eller en popgala. Det är artister eller spelare och arrangörer som tjänar pengar, och det är mångmiljonbelopp både för enskilda och arrangörer i det här sammanhanget. Då är min fundering så här: Skulle inte justitieministern kunna vara med på att diskutera att så fort man tar en inträdesavgift skulle det kunna betraktas som kommersiellt och med det som utgångspunkt avföra den här mycket otydliga gräns som tillämpas på vad som är ideellt och vad som är kommersiellt? Skulle det inte kunna vara en utgångspunkt? Sedan kommer nästa steg. Det är naturligtvis polisens bedömning av bevakningsinsatsen. Men det är få som begriper det nuvarande upplägget. 87 Justitieminister (): Det är alltid risk för en viss upprepning. Men det blir ju så när frågorna kommer igen. Nej, jag anser att vi har en bra grund för skillnaden när det gäller kommersiella evenemang och ideella evenemang. Det är ju så enkelt att det drivs i vinstsyfte i det ena fallet och inte i det andra. Däremot, återigen, har det funnits otydligheter i den praxisbedömning som polisen har gjort i olika delar av landet. Det är därför som RPS nu gör den här praxisgenomgången. Om det skulle visa sig att det behövs regeländringar är jag beredd att vidta de åtgärder som behövs. Men det kommer sannolikt med enhetlig praxis inte att vara några oklarheter. Då vore det ganska onödigt att ha påbörjat ändringar när detta senare skulle visa sig. 88 (): Det blir naturligtvis en upprepning när inte ministern är beredd att föra ett resonemang utan bara konstaterar helt kort att det är bra som det är, och om det nu inte skulle vara så bra som det är kanske han skulle kunna medverka till en praxisförändring. Jag tycker nog att jag om den kartbild över landet på hur det här tillämpas kan använda fyra ord som börjar på o. I vissa fall är det oskäligt, i vissa fall är det okänsligt, i vissa fall är det oförskämt, och det är också onyanserat. Dessvärre kan jag nästan använda samma ord om justitieministerns sätt att hantera den här frågan. Jag står inte här som representant för mig själv. Jag står här som ombud för ett antal väljare som är mycket indignerade över justitieministerns handhavande av sitt område. Det ingår i justitieministerns område att tillse att det här fungerar på ett bra och riktigt sätt. Där har uppenbarligen justitieministern misslyckats, eftersom vi måste driva det via domstolar för att ta rätt på vad det är som ska fungera bra eller mindre bra. Det är djupt beklagligt. Dessutom fick jag inte några som helst svar på mina inledande frågor men det finns ju fortfarande möjlighet om det ska vara förutsägbart, exempelvis före, för en arrangör som har stora arrangemang så att man kan förutse detta, likaså om det ska vara rimligt att man kan få påverka bemanningen när man är med och betalar. De frågorna tycker jag åtminstone att ministern kunde svara på. 89 Justitieminister (): Det vore inte särskilt lämpligt att ha en absolut fast gräns. Det kan ju ändra förutsättningarna ganska kraftigt, till exempel genom arrangörens medverkan. Då vore det orimligt att man skulle vara fastlåst vid den första uppgjorda kostnaden. Självklart ska det vara förutsägbart. Återigen, jag tror att det vore bra om interpellanten kunde förklara systemet. Man har ett ansvar som riksdagsman att förklara vad en justitieminister har för ansvar och på vilket sätt man påverkar enskilda domar. Det tycker jag är ett minimum av vad man kan kräva. Det utgår jag från också kommer att ske i det här fallet. Återigen, man måste skilja på lagstiftning och praxis. Det är inte praxis som jag nu ska ändra åt . Det vore lika olämpligt det. Däremot, om det skulle visa sig att praxisgenomgången kommer fram till att reglerna behöver ändras ligger det då på mitt ansvar. Det är viktigt att vi håller reda på de olika rollerna. Det ligger ett stort ansvar på riksdagsmän att kunna åtskilja olika ansvarsområden. Överläggningen var härmed avslutad. 17 § Svar på interpellation 2005/06:429 om polisbristen i 90 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta i syfte att rätta till bristen på poliser i . I ljuset av den satsning regeringen gjort på polisen är det märkligt och direkt felaktigt att i sin interpellation påstår att rättsstaten är på reträtt. har polisens anslag ökat med , och tillskott har aviserats med ytterligare . Detta har resulterat i att vi har 1 500 fler poliser än . Med denna kraftiga satsning på polisen har regeringen sett till att det finns goda förutsättningar för polisen att bedriva sin verksamhet. Det är dock och inte regeringen som fördelar polisens resurser mellan polismyndigheterna. Det är sedan polismyndigheterna själva som ansvarar för att de tilldelade anslagen används på ett ändamålsenligt och effektivt sätt. Det vore bra för medborgarna och för polisen om inte all debattid gick åt till frågan om hur många poliser vi har i . Väl så viktiga frågor är hur vi rekryterar rätt personer till polisyrket och hur vi säkerställer att personalen har rätt kompetensnivå för varje enskild arbetsuppgift. Det är bland annat därför som jag har givit en särskild utredare i uppdrag att se över den framtida polisutbildningen. När det gäller polisens personalplanering inför den stundande sommaren är läget detsamma som inför . Vi behöver alla ha semester. Naturligtvis gäller det också poliser. Det vore inte mänskligt att förbjuda poliser att ha semester . Lika självklart är det att polisens arbete ska fungera också . Den balansgången har polisen stor vana att hantera. Det handlar om att fördela semestrarna över , om att prioritera mellan olika verksamheter och att gemensamt hjälpa de län som har mest att göra . Jag är beredd att även fortsättningsvis vidta åtgärder för att öka medborgarnas trygghet och för att säkerställa en effektiv polisverksamhet om jag finner det nödvändigt. 91 (): Jag ber att få tacka justitieministern för svaret. Rättsväsendet i är satt under mycket hård press. har debatten i länet mest handlat om indragningar och besparingar. Det har handlat om de lokala polisstationernas framtid. Det har handlat om tingsrätternas existens. Tingsrätten i har lagts ned. Alldeles kom helt nya varningssignaler om tillståndet i rättsväsendet i . Stationerna i , , och kommer att stänga delar av eller , och polisstyrkan i kommer att halveras . Justitieministern är naturligtvis inte personligen ansvarig för hur polissituationen och situationen för rättsväsendet ser ut i just , men justitieministern har ett övergripande ansvar att se till att de lokala och regionala polisstyrelserna har möjligheter att bedriva en effektiv och bra polisverksamhet. Därför blir jag mycket besviken över den ansvarsflykt som justitieministern ägnar sig åt i svaret. Justitieministern talar om offensiva satsningar på poliser och på rättsväsendet. Det har vi hört förut. Men hur ser det i realiteten ut? Hur upplever människor situationen när det gäller polisen och rättsväsendet i övrigt? Och hur ser det ut med de hårda statistiska data som finns? Jag lät granska hur polissituationen har utvecklats och också ställa det i relation till hur antalet anmälda brott har utvecklats . Det är ju rätt ointressant att få reda på hur antalet poliser har utvecklats om vi inte vet hur arbetssituationen, det vill säga antalet anmälda brott, har utvecklats. Hur ser det då ut i mitt hemlän ? Vi kan se att antalet anmälda brott har ökat med . Antalet poliser räknat i årsarbetskrafter har, om vi räknar lite snällt, ökat . Det innebär alltså att gapet mellan brottsligheten och polisen har ökat kraftigt . Ser vi till vissa brottstyper och brottskategorier som jag tror att väldigt många människor är särskilt oroliga över kan vi till exempel se att våldsbrotten har ökat . Det justitieministern ägnar sig åt i det här interpellationssvaret, och tyvärr också i en del andra sammanhang, är alltså att vilseleda och mörka hur verkligheten i praktiken ser ut. Gapet har nämligen ökat kraftigt. Polisen har fått allt svårare att ingripa mot brott. Vi ser nu att polisen stänger i stora delar av . Det är inte att undra på, justitieministern, att människor är oroade över att rättsstaten är på reträtt. Det är inte mitt påstående att rättsstaten är på reträtt; det är ett påstående jag får höra när jag möter människor ute i verkligheten. Rättsstaten är på reträtt. Gapet ökar mellan polisens möjligheter att beivra brott och antalet brott. Justitieministern skriver i mitten av sitt svar att det vore bra för medborgarna och för polisen om inte all debattid åtgår till frågan om hur många poliser vi har i . Jag kan förstå justitieministern. När han har så svagt stöd i sakfrågan är det inte svårt för mig att förstå att justitieministern vill undvika debatt och vill mörka i frågan om hur många poliser vi har i relation till den utveckling av brottsligheten vi har haft. Den har ökat kraftigt, bland annat i , . Min fråga kvarstår alltså, justitieministern: Vad tänker justitieministern göra för att rätta till polisbristen i ? 92 (): Jag kunde inte låta bli att också gå in i den här debatten. Självklart är det så att poliser även ska ha semester, att de är sjuka, att de ska ha rätt att vara barnlediga och att de har sjuka barn. Poliser har alltså också en frånvaro. Lika rätt är det dock att säga att det blir sommar och att i var en planerad händelse . Därför menar jag att polisen, om de får rätt resurser, faktiskt kan göra mer med de resurser de har. De kan ta in personal på övertid i större utsträckning. De kan ta in fler av de friska, förtidspensionerade poliser som har gått i avtalspension. Det rör sig om flera hundra poliser som skulle kunna komma in om man hade lite fantasi och om man hade pengar att betala dem lön med. Det finns ganska mycket man kan göra med arbetstidsförläggning. Man kan, om man har en ambition och om man har resurser, också tänka nytt. Därför är det förvånansvärt att vi har den här debatten varje vår. Varje vår stänger polisen vissa polisstationer. Man drar in arbete i yttre tjänst bland ungdomar, ungdomsverksamheten, som är särskilt viktig när alla ungdomar är lediga.