prot · GT09126 · 2006-05-18 00:00:00 — Och har det oftast varit kommunernas budget- och skuldrådgivare som har hjälpt dem att klara av kravet på egenförsök. Och det var inte tanken när kravet på egenförsök infördes i lagen 1994. Men har budget- och skuldrådgivarnas arbete med att utreda de skuldsattas ekonomiska situation och kartlägga alla dessa skulder blivit mer och mer tidskrävande. Och dessvärre har vi också kunnat se att det inte alltid har lett till frivilliga överenskommelser, utan en ansökan om skuldsanering har ändå blivit aktuell. Och har kronofogdemyndigheten i princip fått göra om samma procedur igen. Och detta dubbelarbete anser vi i utskottsmajoriteten inte gagnar vare sig fordringsägare eller skuldsatta utan bara gör att handläggningstiden blir längre. Men detta, fru talman, innebär inte att den skuldsatte på något sätt kan luta sig tillbaka och slippa allt. Förslaget till ny lagstiftning kräver nämligen att den skuldsatte ska vara aktiv under hela handläggningen. Och detta ska också tas med i den skälighetsbedömning som görs innan beslut om skuldsanering tas. behöver en fordringsägare inte ange något skäl till att man säger nej till skuldsanering, även om fordringsägaren kan förutse att den skuldsatte är berättigad att få skuldsanering eftersom det inte finns några tillgångar. Det gör att denna process förlängs åtskilligt eftersom förslaget då måste skickas till tingsrätten. Tingsrätten fastställer av de förslag till skuldsanering som skickas från kronofogdemyndigheten till tingsrätten. Därför tycker vi i utskottsmajoriteten att det är bra att det nya lagförslaget innebär att skuldsaneringsförfarandet koncentreras till kronofogdemyndigheten, som också ska kunna fatta beslut i ärenden om skuldsanering även om en eller flera fordringsägare motsätter sig detta. Om kronofogdemyndigheten beslutar om skuldsanering eller vill ändra eller upphäva ett beslut ska den enskildes rätt till domstolsprövning och en rättssäker process naturligtvis garanteras och då på så sätt att den enskilde får en oinskränkt möjlighet att överklaga kronofogdemyndighetens beslut till tingsrätten. Förslaget om att låta kronofogdemyndigheten fatta beslut i samtliga fall gör att en domstolsprocess i de allra flesta fall kan undvikas och att handläggningstiden kan bli avsevärt kortare. Det i sin tur kommer att spara både tid och pengar för alla inblandade parter. Att vi nu tar bort egenförsöket som ett villkor för skuldsanering kommer sannolikt att innebära att budget- och skuldrådgivarna bättre kan använda sin tid till att lämna råd och anvisningar före och under skuldsaneringen och också till det viktiga förebyggande arbetet med att stödja och hjälpa människor för att undvika överskuldsättning. Med detta, fru talman, vill jag säga att rådgivningsverksamheterna ute i kommunerna även i fortsättningen kommer att ha en mycket viktig funktion. har i fråga om nuvarande lagstiftning varit den myndighet som tagit på sig uppgiften att utveckla och följa upp kommunernas verksamheter med budget- och skuldrådgivning. har stor erfarenhet och kompetens inom det här området. För att ytterligare ta till vara den kunskapen vill vi nu konkretisera och tydliggöra verkets uppgifter och ge ett tydligt ansvar för att stödja och ge vägledning för den budget- och skuldrådgivning som kommunerna ska svara för. Det arbetet kan göras på många sätt och har, som jag sagt, gjorts väldigt bra. Jag kan nämna att det i första hand kan vara genom att tillhandahålla verksamhetsstöd till exempel i form av utbildning, handböcker, informationsmaterial och datasystem för informationssökning. Man kan också hjälpa till med att föra statistik. Även utvärdering och metodutveckling bör omfattas av det här. I fråga om den nya skuldsaneringslagen föreslås också att möjligheten att inskränka en skuldsanering till att avse fordringar som har uppkommit före en viss tidigare dag och fordringar som gäller små belopp tas bort. Likaså tas möjligheten att initialt bestämma betalningsplanen till än bort. Men skulle det finnas särskilda skäl kan man besluta om en kortare betalningsplan. Den här nya lagen och de följdändringar som behöver göras i andra lagar föreslås börja gälla . , anser i en gemensam reservation att egenförsöket ska vara kvar och att ärenden om tvingande skuldsanering även i fortsättningen ska handläggas av domstol som första instans. Motiveringen till det har vi hört här tidigare: att var och en ska göra rätt för sig och ta ansvar för sig själv och sin privatekonomi, att ett borttagande av egenförsöket berättigar till dålig betalningsmoral och att det är en fara för rättssäkerheten att inte låta domstol fatta beslut om tvingande skuldsanering. Jag yrkar avslag på reservationen med hänvisning till vad jag tidigare framfört i mitt anförande. vill jag säga att jag tycker att det är mycket positivt att ställer sig bakom propositionen, som innebär att egenförsöket tas bort och att vi kan få en snabbare handläggning till gagn för både fordringsägare och skuldsatta. Jag tycker att det är bra att vi kan ta beslut om en ny och effektivare skuldsaneringslag. Men precis som flera av mina kamrater i lagutskottet sagt är det mycket angeläget med ytterligare åtgärder för att förhindra att människor hamnar i skuldfällor och överskuldsättning och blir evighetsgäldenärer. Därför är det väldigt viktigt att det förebyggande arbetet, som jag tidigare nämnt, blir effektivare. Men för de människor som redan nu är i den situationen att de är så skuldsatta att de inte kan betala av sina skulder inom överskådlig tid, trots en ständigt pågående utmätning, behövs det ytterligare åtgärder. Det pågår ett arbete inom många områden. Det är väldigt angeläget att det arbetet sker skyndsamt. Jag vill säga några ord om den saken. Utsökningsbalken ska ses över, och har lämnat förslag om ett antal möjliga åtgärder som departementet inom ramen för den översynen ska beakta. Jag kan nämna till exempel detta med absolut preskription som flera här talat om och att det i utsökningsbalken ska införas regler som sätter en bortre gräns för hur länge indrivningen av skulder får ske. Också frågan om räntetak vid indrivning ska tas upp. En utredare ska se över utsökningsrätten bland annat frågor som handlar om löneutmätning, avhysning och exekutiv försäljning och komma med förslag till åtgärder för de gäldenärer som är så skuldsatta att de inte kan bli av med sina skulder inom överskådlig tid. Regeringen ser också över konsumentskyddet inom det finansiella området för att stärka konsumenternas skydd när det gäller bland annat oskälig ränta, oseriös marknadsföring, en mer noggrann kreditprövning innan lån beviljas och betalningsansvar vid obehörig användning av kontokort. Man ser också över problemet med uppdelningen av tillsynen mellan och . Som jag här har redogjort för pågår ett stort arbete. Vi tycker alla att det är jätteviktigt att vi kan hjälpa människor så att de inte hamnar i överskuldsättning. Med hänvisning till det arbete som pågår inom för att motverka överskuldsättningen yrkar jag avslag på reservationerna och bifall till utskottets förslag i betänkandet i dess helhet. 139 () replik: I mitt anförande försökte jag beskriva att egenförsöket är ett sätt att få den skuldsatte att själv ta itu med sina problem med stöd av en skuldrådgivare. Den processen i sig är viktig att man får kunskap om varför man blir skuldsatt, varför man tar krediter. Vi tror att egenförsöksprocessen i sig är viktig liksom att det sker tillsammans med en skuldrådgivare. Där får vi stöd. På den hearing som vi hade var ordföranden från budget- och skuldrådgivarna där. Det är kanske de som har träffat de allra flesta överskuldsatta. De stöder vår tanke att det är viktigt med egenförsöket, som de vill ha kvar. Jag ser ingen motsatsställning där att man inte kan sköta egenförsöket själv utan att man får stöd och råd . Jag tycker att det är lite synd att man ser egenförsöket som någonting negativt i stället för att se att det är en positiv åtgärd. Just under processen med egenförsöket lär sig, tror jag, den överskuldsatte väldigt mycket om ekonomi. Det tror jag är viktigt för den fortsatta processen. Meningen är ju liksom inte att man ska ha fått bort sina skulder, utan under den här processen ska man väl ha lärt sig en del så att man inte hamnar i samma situation igen. Därför vill jag fråga om det inte är besvärande för regeringen och för förslaget att just skuldrådgivarna tycker att egenförsöket ska vara kvar. 140 () replik: Nej, jag tycker faktiskt inte att det är särskilt besvärande. Som jag sade i mitt anförande ska den skuldsatte aktivt medverka under handläggningen av ärendet. Det kan vara tillsammans med budget- och skuldrådgivarna. Men vad jag inte kan förstå och vad jag tycker är märkligt är att säger nej till att ta bort regler som innebär dubbelarbete för myndigheter. I vanliga fall tycker att lagstiftning är av ondo och att människor ska klara sig utan lagstiftning. Då tycker jag att det är konstigt att de i det här läget är så angelägna om att det ska stå kvar i lagen att man ska göra ett egenförsök när det egentligen betyder samma sak. En sak hade varit om ni hade sagt så här: behöver den skuldsatte inte göra någonting, utan man kan bara lämna in en ansökan till kronofogdemyndigheten, så löser sig allting. Men så är det inte. Det ska göras en skälighetsbedömning. I en skälighetsbedömning tar man hänsyn till hur pass aktiv den skuldsatte har varit när man beslutar om en skuldsanering ska beviljas eller ej. 141 () replik: Vi tror att risken finns att kommunerna kommer att spara in på just skuldrådgivare när man inte har tvånget på sig att de ska finnas till för att få till stånd en skuldsanering. Det är det ena. Sedan tror jag att kronofogdemyndigheterna kommer att få ett betydande merarbete med att reda ut skilda skuldsituationer. Jag tror att man från regeringens sida kraftigt har underskattat det, men det kommer att komma människor med plastkassar med oöppnade kuvert som säger: Jag klarar inte det här. Precis som har sagts här tidigare är man väldigt utsatt och behöver ett enormt stöd. Det har skuldrådgivarna kunnat ge med den konkreta uppgiften att reda ut hela skuldsituationen. När man inte har löst det på frivillighetens väg har det gått vidare till kronofogdemyndigheten för att sedan gå till domstol. Att kronofogden ska ta beslut kan ur principiell synpunkt ifrågasättas. Det handlar ändå om en person eller en företagare som har en rätt på en fordran. Den tar man ifrån vederbörande och säger: Den sätter vi till noll, för det här får du ändå inte ut. Det gör man även om personen motsätter sig att bli av med en fordran. Den rätten tycker jag att en domstol ändå ska pröva. Det är viktigt. Rent principiellt är det oerhört viktigt att det blir så. 142 () replik: Att kommunerna skulle spara in på budget- och skuldrådgivarna tycker jag att vi motverkar genom att vi i lagen tydligt talar om hur viktigt det är att budget- och skuldrådgivningen finns. får nu en mer konkretiserad roll att följa upp och stödja budget- och skuldrådgivarna. Det problemet kan jag inte se av det skälet. Beträffande egenförsöket säger att det kommer att komma människor med platskassar till kronofogdemyndigheten. kanske de har kommit för att få hjälp och stöd från budgetrådgivarna. De har gjort hela proceduren, inventerat, skrivit och hjälpt dem. Det har blivit för mycket pappersexercis. Både jag och kan bli sjuka, och vi kan drabbas av tråkigheter som gör att vi kan hamna i en skuldsättning som vi inte klarar av. I alla fall skulle jag kunna göra det. Då skulle jag vara väldigt glad om jag kunde gå någonstans och få hjälp med den här proceduren, för jag kanske inte skulle orka med det själv. I den situationen tror jag att väldigt många människor är. Som det är ska först budget- och skuldrådgivaren göra det här, och sedan ska kronofogdemyndigheten göra samma procedur. Det blir ett dubbelarbete. Det gagnar varken fordringsägarna eller den skuldsatte. Jag tror att man kommer att spara både tid och pengar, precis som jag sade i mitt anförande, genom att genomdriva det förenklade skuldsaneringsförfarandet. Beträffande rättssäkerhet finns möjligheten att överklaga kvar. Även nu är det så att tingsrätterna till fastställer det som kronofogdemyndigheterna har tagit fram. 143 (): En decimerad allians säger nej till detta förslag om en reviderad skuldsaneringslag. Huvudargumentet är att ett sådant förslag skulle berättiga en dålig betalningsmoral. Det finns alltså från motionärernas sida en moralisk aspekt på detta. Överskuldsatta ska skämmas. Vi ska inte hjälpa dem mer än vad nöden kräver. Men vad vet vi om de överskuldsatta? Vad är det för människor? Är det lycksökare? Är det gold diggers? Är det slappsvansar? Är det personer som genom att låna försöker keep up with the Joneses och leva på en ekonomisk standard som överskrider deras förmåga? Vad vet vi om detta? Vad vet , och kd om detta? Vad har man gjort för studium om de här människorna? Vad är det som orsakar en överskuldsättning? Innan jag hamnade i forskade jag bland annat på skuldsanering. Jag samlade in allt material om alla som hade ansökt om skuldsanering. Jag gick igenom tusentals anmälningar. Det var en deprimerande läsning. Det var inte människor som ville leva på en högre nivå än vad de klarade. De allra flesta som hade hamnat i den situationen hade gjort det därför att de hade blivit sjuka, arbetslösa, eller att det varit dödsfall eller skilsmässa. Många hade blivit överskuldsatta på grund av den kris vi hade när ett heroiskt kronförsvar drev upp räntorna till och det drog ned fastighetspriserna i precis samma utsträckning. Där stod man med lånet, och tillgången var inte så mycket värd som den varit tidigare. Det kan handla om en småföretagare som har gått i personlig borgen för sitt företag. Sedan kan en kund inte betala en leverans eller en vara. Företaget går i konkurs, och personen är kvar med sin skuld och sitt ansvar. Det är dessa personer som vi pratar om här. Det är inte de starka människorna normalt sett. Det är människor som haft en genuin otur. Det finns naturligtvis också personer som varit optimistiska och lånat långt över vad de skulle göra. Men sådana personer finns i alla system. Jag välkomnar det här lagförslaget. Jag tycker att regeringen för omväxlings skull har kommit med ett klokt förslag. Jag ställer mig bakom det i alla dess delar. Det här gör rättsprocessen mera säker . kan alla överskuldsatta få en sanering av sina skulder, inte bara de som har kraft kvar för att försöka samtala med alla sina fordringsägare. Det skyndar på processen. Inte minst det är viktigt. Människorna ska inte behöva gå och vänta på skuldsanering och råka ut för marginaleffekter som är . Varje krona som de tjänar kommer fordringsägarna att göra anspråk på. Detta medför en rimligare fördelning mellan rättigheter, skyldigheter och ansvar mellan de olika parterna. Det är inte så att en kreditgivare kan frånsäga sig allt ansvar. Enligt banklagen ska kreditgivningen ske under ansvar. Man ska noga överväga låntagares möjligheter att betala tillbaka sin skuld. Kreditgivaren måste alltid ta ett ansvar i sådana sammanhang. Sist men inte minst, fru talman, tycker jag att det är utmärkt att man tar det här steget. Nog är det så att överskuldsättning inte ska vara en förseelse som bestraffas med livstid. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 14 § Finansieringen av kärnavfallets slutförvaring Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2005/06:MJU24 Finansieringen av kärnavfallets slutförvaring (prop. 2005/06:183). 144 (): ska vi i miljö- och jordbruksutskottet debattera finansieringen av kärnavfallets slutförvar. Syftet med lagstiftningen är att säkerställa finansieringen av de allmänna skyldigheter som följer av den så kallade kärntekniklagen. Bakgrunden till lagförslagen är följande. beslutade om regler för finansieringen av omhändertagande av kärnavfall. Utgångspunkten var att det var kärnkraftsindustrin och inte staten som skulle svara för denna finansiering. Regelverket har emellertid ansetts ofullkomligt i detta avseende, och regeringen har därför föreslagit dels ett vidgat betalningsansvar, dels nya former för avgiftssättningen. Innehavare av kärntekniska anläggningar som ger upphov till högaktivt kärnavfall ska finansiera kostnaderna för att ta hand om såväl avfall som avveckling och rivning av anläggningar ända tills allt avfall har placerats i slutligt förvar. Lagen om finansieringen av kärnavfallets hantering ska träda i kraft . Miljö- och jordbruksutskottet tillstyrker förslaget, men i betänkandet finns också fem reservationer, varav man i en av dessa med visst undantag yrkar avslag på propositionen. följer debatten mellan partiernas företrädare i denna fråga. 145 (): Den svenska modellen för hantering av kärnavfall har åtnjutit ett brett stöd i och i samhället i övrigt. Vi har en tradition med stort ansvarstagande från företagens sida, till exempel genom Svensk Kärnbränslehantering, och en god balans mellan deras ansvar och statens inblandning. Därför är varje förändring av ordningen känslig. I grunden handlar detta om trovärdigheten i hanteringen. Den svenska modellen har också väckt intresse i andra länder som har sökt inspiration hos oss, och vi står på tröskeln till en lösning för slutförvaret av kärnavfallet. Det har varit en stor styrka att vi i flera politiska partier, över blockgränserna och , har varit överens om systemet. Regeringens proposition som vi behandlar förändrar balansen, och riksdagsbeslutet skapar en olycklig nyordning, enligt min mening, i kärnavfallspolitiken. är det reaktorinnehavarna som ska vidta de åtgärder som krävs och beräkna kostnaderna för att ta hand om det använda kärnbränslet och betala avgifterna. Propositionen innebär att ansvaret flyttas över till myndigheterna. Vart tar resonemang om producentansvar vägen? Regeringen och stödpartierna verkar vara mer trakterade av en planekonomisk lösning. Staten dikterar villkoren. Alla var vi överens om att en ny finansieringsmodell behövde arbetas fram. Den gamla beräkningsmodellen byggde drift för våra reaktorer, och vet vi att ett flertal reaktorer har passerat 25-årsgränsen. Vi vet att de kan köras på ett ekonomiskt, säkerhetsmässigt och miljömässigt hållbart sätt framöver. Därför stödde vi tillsättandet av . De ändringar som har varit nödvändiga hade i grunden inte krävt några förändringar i lagstiftningen utan skulle mycket väl ha kunnat rymmas inom den befintliga finansieringslagen. Vår första kritik handlar om orimligheten att alltför mycket ansvar delegeras från riksdag till regering och myndigheter. Detta har skapat en stor oro i kärnkraftsbranschen eftersom principerna för finansieringen är oklara. Det gäller till exempel de politiskt känsliga frågorna om avgiftsnivåer och vilka säkerheter som företagen ska ställa. Vår andra kritik riktar in sig på att det är reaktorinnehavarna som har huvudansvaret för att dels vidta de åtgärder de anser viktiga, dels beräkna de årliga kostnaderna för att ta hand om sitt utbrända bränsle, det vill säga ett tydligt producentansvar. kommer initiativet att flyttas över till myndigheterna. Regeringen slår sönder delar av den svenska modellens grundprinciper, och ska staten in och styra och ställa. Vi vill också kritisera beräkningsförutsättningarna som avviker från förslag. Vår fjärde kritik handlar om den nya så kallade riskavgiften som ska införas. Regeringen eller en myndighet ska tillåtas fastställa statens eventuella ekonomiska risk för hanteringen av kärnavfallet utifall att någon ansvarig faller ifrån. I propositionen finns en mycket långsökt koppling till statens garanti när det gäller lånen till . Jag ser inte jämförelsen mellan de olika delarna. Risken för detta resonemang är minimal, och jag är övertygad om att detta är ett nytt sätt för kärnkraftsmotståndarna att ytterligare lägga kostnader och hinder på kärnkraften, liksom produktionsskatten och tankeförbudslagen. Det stora problemet för denna så kallade riskavgift är att den helt saknar motprestation från statens sida. Därför borde denna avgift, enligt till exempel professor vid i , betraktas som en skatt. Då har inte rätt att delegera det ansvaret vidare till regeringen. Rättsläget är alltså oklart. Likaså är det problematiskt att propositionen ställer krav på kärnkraftsföretagen att ställa säkerhet ifall företagen inte kan fullgöra sina plikter. Det absurda med detta är att vi i praktiken har två företag som har ansvaret för våra kärnkraftverk, det statligt ägda och storkoncernen . Hur stor risk är det att ägare, det vill säga regering, riksdag och svenska folket, inte kommer att uppfylla sina åtaganden? Det finns ingen analys gjord för hur detta ska genomföras, och Lagrådet har kritiserat förslaget och anser att frågan måste utredas vidare. är det vår kritik mot att dessa företags avgiftsmedel ska finansiera ideella organisationers engagemang i kärnkraftsfrågor. Vi ogillar starkt att företag ska överta det offentligas roll i att finansiera ideella organisationers verksamhet. Även detta har Lagrådet tydligt kritiserat. Framför allt ser jag det som ett mycket starkt underkännande från regeringens sida av Svensk Kärnbränslehanterings sätt att arbeta i sina förankringsprocesser kring slutförvar och hantering av utbränt kärnbränsle. Detta är flera exempel på hur regeringen nu tippar balansen i kärnavfallsfrågorna. Producenternas ansvar minskar, och statens långa fingrar ska in och peta i saker som fungerar väl. Det tycker vi illa om, och därför vill vi att huvuddelen av propositionen ska avslås. Jag vill yrka bifall till reservation 1, som vi delar tillsammans med och . Min uppfattning är att denna proposition är en del av regeringens eftergifter till kärnkraftsmotståndarna. Det är en politik som kommer att leda till att blir ett mörkt, kallt, tyst och smutsigt land. 146 (): Vi diskuterar nu kärnavfallet utgående från miljö- och jordbruksutskottets betänkande nr 24. Jag kan instämma i mycket av det har framhållit. Betänkandet är välskrivet och skildrar på ett tydligt sätt inställning i de reservationer som finns i betänkandet, naturligtvis i kombination med vår motion i ärendet. För att spara kammarens tid ser jag därför inget behov av någon votering om mina reservationer. Jag vill dock lyfta fram några synpunkter som är kritiska mot regeringens förslag. Lagrådet har varit kritiskt mot att lagen är så flexibel att den ger regeringen nästan hela beslutsmakten eftersom lagtexten innehåller alltför lite substans. Lagrådet skriver att de enskilda lagreglerna blir omöjliga att bedöma, att regelverket på området inte kan förutses när lagen antas samt att reglerna blir svåra att överblicka. Jag såsom riksdagsledamot vill inte vara med om att besluta om en så bristfällig lag. Jag är besviken på att mina socialdemokratiska kolleger så okritiskt godtar att regeringen här tar för sig på bekostnad. Vi yrkade i vår motion alltså på avslag och att regeringen skulle få återkomma till med nya förslag som Lagrådet kunde tillstyrka. En fråga som tagits upp av kärnkraftsbranschen i samband med remisshanteringen är att man motsätter sig att de avgifter som branschen betalar ska kunna gå till ideella föreningar som kritiskt granskar branschen. Vi har förståelse för denna kritik, och vi tycker att lagförslaget borde justeras så att detta inte är möjligt. Det handlar i och för sig inte om stora belopp, men det är mera en principsak att industrin inte ska tvingas finansiera sina kritiker. Då är det definitivt inte tillfredsställande att, som utskottsmajoriteten gör, hänvisa till att detta är en försöksverksamhet. Denna princip går ju inte att utvärdera, eller hur? Vad säger majoritetstalesmannen i denna debatt om detta? Majoriteten säger att kriterier för denna utvärdering borde vara om medlen har använts på avsett sätt, vilken effekt stödet har haft och om stöd bör lämnas även fortsättningsvis.