prot · GT0976 · 2006-02-21 00:00:00 — Om det är det som vill fortsätta att diskutera vill jag hänvisa till det ansvariga statsråd som har hand om den frågan, det vill säga . Jag har hand om spelberoendeproblematiken och de frågorna, medan har hand om ansökningar från enskilda som vill bedriva pokerspel. Så är ordningen, och det är det jag för min del tänker ägna den här debatten åt. Jag redovisar i mitt svar att vi, som jag sade, under den här mandatperioden någonsin börjar bygga upp en stödverksamhet och en utbildning för de människor som är aktiva och verksamma inom , psykiatrin och olika behandlingsformer. Det har vi aldrig gjort tidigare i vårt land. Vi fördubblar resurserna till detta under innevarande år. Vi gör självfallet inte den här insatsen för att den ska vara en dagslända. Det här är en start på någonting som vi vill bygga upp och som vi vill ha en struktur för på . Vi bygger upp en öppenvårdsverksamhet i storstadsområdena. Det börjar vi med . Vi gör en utbildningsinsats, som jag berörde i svaret, på 700800 som redan nu är på väg att gå en utbildning och på ytterligare 6 000 människor som är verksamma inom missbrukarvården, , psykiatrin och så vidare för att få upp medvetenheten kring de här frågorna och de här problemen. Vi utvecklar metoder för att speciellt kunna nå ungdomar. Det sker tillsammans med och . Jag skulle nog vilja säga att det vi har gjort under den här mandatperioden är ett första steg för att bygga upp en sådan långsiktig struktur som jag tror att vi båda egentligen vill se. Till vill jag säga att han har alldeles rätt, både när det gäller mina känslor för och att jag nog förhållandevis väl vet vad som händer när det gäller spelfrågorna hemma i min valkrets och i vår gemensamma del av landet. Den förening i som talar om har jag besökt. Jag gjorde det och diskuterade då deras förutsättningar. Jag noterar att av de medel som vi nu anslår går en hel del pengar, närmare bestämt 1,7 miljoner, till riksorganisationerna för den här typen av kamratstödjande verksamhet. Det ser jag också som en mycket viktig del i vår strategi framöver. 12 (): Det gäller att läsa innantill. Min fråga lyder så här, och då läser jag innantill: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att skapa långsiktighet i behandlingsverksamheten för dem som har fastnat i ett spelberoende? Det handlar alltså om långsiktighet. Om man då anslår 29 miljoner och sedan 4 miljoner , undrar jag hur vi långsiktigt ska klara av alla de satsningar som ministern har talat om här. Det var min fråga. Sedan nämnde jag att Socialdemokraterna vill starta nätpoker som ett inlägg om att man ytterligare ökar tillgången till sajter där man kan spela. Det ger naturligtvis ett ökat spelberoende. Det var min avsikt med detta. blir det endast 4 miljoner till de spelberoende, . Det skulle jag vilja ha en kommentar till. 13 (): Det finns hjälp att få i form av behandlingshem, men tyvärr är de alldeles för få. Jag tror att de som jobbar inom det här området har en bra metod när de använder den kognitiva terapin och försöker att ändra tankemönstret bakom spelaridentiteten. Men sedan kommer den svåra tiden efter behandlingen då spelmissbrukaren behöver få en ny vänkrets och hjälp till en meningsfull fritid. Precis som ministern tror jag att de spelberoendes föreningar kan göra stora insatser här. Det är bra att de nu ska få mer pengar. Ministern hänvisar till ett Internetbaserat självhjälpsprogram i sitt svar. Det var en nyhet för mig. Jag ringde upp Per Carlbring som är ledare för projektet. Han kunde då berätta att man har avslutat den första omgången och var inne i en sexmånaders uppföljningsperiod. De resultat som de hade nått bedömdes som goda. Många hade kommit till insikt om spelproblematiken och hur den ska hanteras. Tröskeln till att söka hjälp via detta program var inte så hög jämfört med de mer traditionella vårdprogrammen. Vi får se detta program som ett viktigt komplement till vård på institution. Men sedan sade han också att detta är ett forskningsprojekt. Och vi vet från många andra områden att forskning inte är så högprioriterat i . Min fråga till ministern blir därför: När det nu har visat sig att detta självhjälpsprogram kan nå många spelmissbrukare vore det väl en god investering att anslå mer pengar så att fler resurspersoner kan knytas till detta program och därmed också fler människor kan få tillträde till det? Som det fungerar nu måste man alltså stå i kö för att komma med, och vi vet att mycket negativt kan hända . 14 (): Jag är också glad för att vi får diskutera spelfrågorna med statsrådet, även om jag vill göra den noteringen att det hade varit bra om folkhälsoministern inte bara hade haft ansvar för frågor om spelberoende, alltså vad man ska göra när olyckan så att säga är framme, utan också hade haft ansvar för det förebyggande arbetet. Det kommer ju nu att diskuteras senare här med utgångspunkt i en interpellation av , och då kommer ett annat statsråd att svara. Det är ju kanske statsministern som ska svara på frågor om varför regeringens arbete är organiserat som det är, men jag skulle ändå vilja säga som min mening att det vore bra om ansvaret för det förebyggande arbetet, alltså spelpolitiken vilka spel man ska tillåta och hur de ska var upplagda för att man ska förebygga beroende också fanns inom . Min fråga till tar sin utgångspunkt i det uttalande som har gjort med anledning av socialutskottets betänkande över budgeten. Där säger utskottet att även om det görs en hel del så finns det anledning att överväga hur finansieringen av insatser mot spelberoende långsiktigt kan stärkas. Jag delar interpellantens uppfattning att det ser lite oroande ut om man ena året anslår 29 miljoner och talar om 4 miljoner. Utskottet hänvisar till förslag om att särskilda medel ska avsättas ur överskottet från spelverksamheten för att motverka spelberoende och minska de skadliga effekterna av överdrivet spelande. Man vill att regeringen skyndsamt ska pröva den modellen. fanns det en reservation till det här avsnittet i socialutskottets betänkande av tillsammans med och där vi ställde oss bakom det här, även om vi uttryckte en viss reservation när det gällde att specialdestinera pengar från vinsterna till behandlingen. Men i det här desperata läget måste man ju ändå titta på vilka enorma överskott som den här verksamheten ger till staten. Vi lägger också till att det kanske vore dags att göra en mera bred utredning med långsiktigt perspektiv just på hur man ska kunna förebygga spelberoende. Precis som när det gäller andra beroenden är det ändå så att man kan förebygga beroende genom olika typer av insatser i regelverk för vilka spel som får anordnas, hur de får anordnas och så vidare. Jag vill ändå fråga, med risk för att slår ifrån sig och säger att det här är någon annans bord: Är det inte dags för en bred parlamentarisk utredning om hur man ska lägga upp spelpolitiken för att den ska vara så förebyggande som möjligt? Där borde ju regeringen förhoppningsvis ha en gemensam uppfattning, och man skulle inte behöva hänvisa till att det är någon annans bord. 15 Statsrådet (): Först tror jag att man ska komma ihåg att det vi nu håller på att bygga upp är alldeles i sin start. Staten har aldrig tagit något sådant här ansvar tidigare för dem som har fastnat i ett spelmissbruk eller ett spelberoende. tar vi det mot bakgrund av det som flera av er har pekat på, att vi har kanske 45 000 människor i vårt land med ett spelberoende och kanske ytterligare drygt 100 000 med ett problemspelande. Det är de siffrorna vi har. De tenderar också att öka efterhand. De tenderar egentligen inte att öka på grund av huvudsakligen verksamhet som svenska aktörer bedriver. Jag tror att det stora bekymret egentligen är de nya spelformer som sköljer in över oss från framför allt de Internetbaserade spelen. Jag tror att det är en del av förklaringarna till att bekymren nu tenderar att öka som de gör. Det är en viktig lärdom för oss, därför att vi måste ju också ha en politik för en reglerad spelmarknad. Jag ska alldeles strax komma in på det, även om jag då går lite över gränsen till mitt område, men vi talar ju också om förebyggande här, inte bara missbruk. huvudfråga är just den om spelberoendet och långsiktigheten. Jag har sagt att vi från vår sida är beredda att ta ett långsiktigt ansvar för att kunna bygga upp en struktur för att hjälpa människor att komma ur sitt missbruk. Det är vi. De 4 miljoner som hänvisar till är den bottenplatta som finns. Sedan kommer vi naturligtvis att förhandla inför budgeten 2007, och det skulle förvåna mig väldigt mycket om vi inte kommer att kunna signalera väldigt tydligt för att den ambitionsnivå som vi har både ska vidmakthållas och stärkas. får bärga sig lite tills budgeten kommer. Men som sagt: Vi binder oss vid att ha en långsiktighet för finansiering av åtgärder för dem som har fastnat i spelmissbruk. Det är alldeles klart. Jag sade tidigare när det gäller spelpolitiken i övrigt att jag tycker att den i huvudsak vilar på bord. Kanske är det så att man ska ta chansen då den här frågan kommer upp igen att föra den här diskussionen vidare bland annat om frågeställningen om öronmärkta pengar, men också om det här med en parlamentarisk utredning. kan jag inte låta bli, när vi nu talar om långsiktighet, att ändå notera att det största hotet mot långsiktighet i spelpolitiken ju inte är den socialdemokratiska regeringen, eller , utan det ligger ju på den borgerliga sidan. Om vi tittar på hur man ser på spelfrågorna på den borgerliga sidan så ryms ju hela skalan: allt från å ena sidan, där man väl knappt ens får spela kort, åtminstone inte , till å andra sidan, som vill avreglera så mycket de kan, och därmed göra sig av med stora intäkter som går till ungdomsverksamhet där har vi en öronmärkning och till idrotten där är det också en öronmärkning av pengarna men kommer att bjuda in till väldigt stora ytterligare problem när det gäller spelberoende och spelmissbruk. Jag tycker, för att ge ytterligare ett utkast i den här debatten för kollegerna att diskutera: Varför kan vi inte få se en borgerlig spelpolitik? Hur skulle den se ut, inte minst mot bakgrund av att det nu är som är den stora dominanten på den borgerliga sidan? Kommer inte er ansvarstagande spelpolitik att hamna i skymundan vid ett eventuellt regeringsskifte? 16 (): Först vill jag säga att jag delar uppfattning om hur splittrad regeringen är i den här frågan. Min förra interpellationsdebatt hade jag med , vår vice statsminister, som då svarade galant på frågorna och som vanligt naturligtvis undvek att ge svar. Den här gången har jag ställt min interpellation till , som visar sig i skepnaden av . Det tyder ju på att det finns en bred splittring inom Socialdemokraterna när det gäller den här frågan. I svaret som ändå har getts står det på sista raden att man ska värdera de insatser som gjorts och i budgetarbetet överväga olika alternativ att ge fortsatt stöd till insatser mot spelberoende. Så skriver till mig som svar. Ändå är det faktiskt 4 miljoner som ligger där som en platta, som det uttrycktes. Men allt det som har räknats upp här tidigare ger ju en oerhört allvarlig signal till alla dessa människor som ska jobba med den här frågan. Man ser att från 29 miljoner, som satsas , går det över till att bli 4 miljoner. Det är vad det står. Något annat står det inte. Att ni sedan kommer att förhandla med och om en annan nivå må vara hänt, men jag är väldigt osäker så här långt hur långt den diskussionen räcker. Varför inte då pröva ett konkret förslag som har lagt fram? Vårt förslag är att man försöker få en lagändring till stånd så att av överskottet av spel öronmärks för att betala vård till spelmissbrukare , alltså. Det är väl en bra regel. Tillsammans kan vi komma överens om att få en lagändring till stånd när det gäller det här. 17 (): Först vill jag notera att statsrådet säger att han skulle bli oerhört förvånad, om jag hörde rätt, om det inte blir minst samma nivå som detta år , även om det står 4 miljoner. Vi hoppas att vi slipper den förvåningen då. Vi är säkert många som kommer att hålla honom räkning för detta. Så förhandla hårt! Det är det enda jag kan säga om det nu är som ska sköta de förhandlingarna. Det får vi väl se . Men jag tycker att vi ska hålla fast vid detta. Det är ett positivt resultat av dagens diskussion. Det är ju enormt stora tal, som säger här, som vi har när det gäller spelberoende. Vi kan nog tyvärr inte skylla allt detta på spelformer som kommer utifrån. Det är riksdag som har beslutat om som skapar mångdubbelt mer spelberoende än de enarmade banditer som en gång i världen förbjöds av just det skälet. Det är regeringen som har gett tillstånd till andra beroendeskapande spelformer. Jag kan hålla med om att spelpolitiken kanske är ett ämne som skulle passa bra för blocköverskridande samarbete. Det är inte bara som har en liberal syn på spelpolitiken. tidigare kollega är väl den som vi har att tacka för att vi har kasinon här i landet. Det finns på båda sidor av vattendelaren de som är mer oroade över spelberoende och de som tycker att det här är ett nöje som folk kan ägna sig åt och så får vi väl eventuellt ta hand om problem som uppstår, men att arbeta förebyggande är inte så viktigt. Då vore det bra med en parlamentarisk utredning där man över parti- och blockgränser kan fundera över detta, för det är ingen lätt materia, särskilt inte med Internet som kommer in och som vi har svårt att tas med. Det skulle jag tycka vore en bra utväg ur det här dilemmat som vi nog sitter i allihop och, som sagt, som förstör livet för tusentals människor och deras familjer. 18 Statsrådet (): Jag ska bara runda av med några kommentarer. Dessutom får jag tacka för diskussionen. Jag tror att den ändå har varit klargörande på ett sätt. Självklart ska vi ta ett långsiktigt ansvar för att se till att vi bygger ut hjälpen till dem som är spelberoende. Det är beskedet . Så är det. Men jag pekade på bekymret att få veta vad alternativen är i svensk politik. Där kom vi nog inte så långt egentligen. Jag pekade på de stora skillnaderna som finns. Det är som ett lotteri om vi skulle ha en borgerlig regering. Då vet man inte riktigt vilken politik som skulle föras. Från vår sida är det väldigt tydligt. Vi ser balansgången. Många människor vill ha trygga, säkra men också roliga spelalternativ. Spel är ju kul för många. Det har man kanske glömt bort i den här debatten. Många tycker faktiskt att det är kul. Då måste de här spelalternativen finnas, med ett socialt ansvarstagande, där vi , någonsin egentligen, tar ett statligt ansvar för att hjälpa människor som har hamnat i ett spelberoende. nämnde avslutningsvis att hon vill ha en knytning till av överskottet. Jag vill värja mig mot att göra sådana automatiska knytningar. Jag tycker att man alltid måste utgå från hur stort behovet är, att det är det som ska bestämma hur mycket pengar man sedan slussar in i verksamheten. Annars blir det väldigt stelt. Det finns också en risk att man kommer att satsa antingen för lite eller alldeles för mycket på någonting. Det är alltid behovet som måste styra. Så det är min inställning i den frågan. Tack igen för en stimulerande debatt! Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2005/06:229 om statsbidrag till handikapporganisationer 19 Socialminister (): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder så att bedömningar inte strider mot åtagande vad gäller de nationella minoriteterna. Hon har också frågat om jag avser att vidta några åtgärder för att möjliggöra att Sverigefinska synskadades förening ska kunna få statsbidrag. Frågorna är ställda utifrån hantering av ansökningar om statsbidrag till handikapporganisationer. Den senare frågan har jag svarat på i ett frågesvar (2005/06:741). Av svaret framgår att beslutar om och vilka handikapporganisationer som ska tilldelas statsbidrag utifrån förordningen (2000:7) om statsbidrag till handikapporganisationer och att jag inte har för avsikt att ändra på villkoren i förordningen för att ge fler handikapporganisationer möjlighet att få statsbidrag. har antalet handikapporganisationer som har kvalificerat sig för statsbidrag ökat med elva stycken, vilket innebär att totalt 54 handikapporganisationer får statsbidrag . fick så kallat etableringsbidrag för att kunna bygga upp verksamheten så att de kunde motsvara villkoren för statsbidraget. Det var under denna uppbyggnadsfas som medgav undantag från villkoret att organisationen ska ha ett lokalt eller regionalt förankrat föreningsliv i minst tio län. fick fullt statsbidrag eftersom de då uppfyllde villkoren. När organisationen inte längre kvalificerar sig för etableringsbidrag krävs synnerliga skäl för att organisationen ska medges undantag från kravet på en riksomfattande organisation. En bedömning av huruvida det finns synnerliga skäl måste ske i varje enskilt fall. Det ankommer på , såsom ansvarig myndighet, att göra den bedömningen. Minoritetspolitiken är liksom handikappolitiken ett sektorsövergripande politikområde. Det innebär att dessa ska genomsyra hela samhället. Det är naturligtvis viktigt att regeringens politik får genomslag i de statliga myndigheternas verksamhet. Jag anser dock inte att detaljreglering av ett visst statsbidrag är en lämplig metod för att uppnå detta. Dagens reglering av statsbidraget till handikapporganisationer medger att olika aspekter vägs in vilket är nödvändigt för en helhetsbedömning. 20 (): Först vill jag tacka socialminister för svaret. Som ministern påpekar har jag fått svar på min fråga om ministerns möjligheter att verka för att Sverigefinska synskadades förening skulle kunna få statsbidrag. Ministern svarar att det är som beslutar om vilka handikapporganisationer som får bidrag. Hur kommer det sig då att jag fortsätter att ta upp denna fråga, nu i form av en interpellation? Det gör jag för att jag menar att myndigheten i denna fråga har gjort en bedömning på grund av ett regelverk som är avsett för handikapporganisationer som företräder majoritetssamhället och som på intet sätt tar hänsyn till det minoritetspolitiska åtagande som förpliktigar att stöder de nationella minoriteternas språkliga och kulturella utveckling. Jag är bekymrad över att det fortfarande finns okunskap om regeringens intentioner med minoritetspolitiken, speciellt med tanke på att i sin uppföljning har rekommenderat att förbättra situationen för finska språket utanför det nuvarande förvaltningsområdet. menar i sin argumentation för avslag av bidraget att det inte finns några synnerliga skäl för Sverigefinska Synskadade att få statsbidrag. Vidare säger man att eftersom det finns en annan organisation, , som tillvaratar synskadades intressen bedömer att det inte finns grund för synnerliga skäl. Den argumentation som för oroar mig. gör ett utmärkt jobb, men har inga möjligheter att tillvarata och stödja de finskspråkiga synskadade. I sitt svar säger socialministern att minoritetspolitiken, liksom handikappolitiken, är ett sektorsövergripande politikområde. Jag delar den uppfattningen. Ingår inte då också i myndigheternas åtagande att ge stöd till de nationella minoriteterna så att deras möjligheter till inflytande i samhället stärks? Att hänvisa Sverigefinska Synskadades 800 medlemmar till talar sitt tydliga språk, nämligen att Sverigefinska Synskadade inte ska ha något stöd utan de ska anpassa sig, eller kanske rättare sagt assimileras i majoritetssamhället. Jag har förståelse för att ministern inte vill detaljreglera visst statsbidrag. Men i denna fråga saknar myndigheten rutiner som upprätthåller regeringens intentioner med den nationella minoritetspolitiken. Min följdfråga till ministern är: Avser ministern att vidta några åtgärder så att berörda myndigheter arbetar enligt regeringens intentioner med den nationella minoritetspolitiken? 21 Socialminister (): Att debattera bedömningsgrunder och de bedömningar man gör i ett enskilt fall gränsar väldigt nära till frågan om ministerstyre. Jag vill poängtera att det kanske är olämpligt att jag går in i enskilda detaljer i det här ärendet. Låt mig säga att om man detaljstyr för mycket finns det naturligtvis en uppenbar risk för att man utestänger andra typer av aspekter som är värdefulla när man gör en bedömning av vilka synnerliga skäl som ska ligga till grund för att göra avsteg från den förordning som styr arbete. Den bedömning som är gjord grundar sig ju på en förordning där vi har lagt fast att för att man ska göra bedömningen att det är en riksomfattande organisation bör man ha en verksamhet i tio län. Det har ansetts som en rimlig avvägning för hur man ska uppfylla begreppet riksomfattande organisation. Som jag pekar på i mitt svar gavs det särskilt stöd för att föreningen skulle få bygga upp sin verksamhet. Det medgavs ett undantag från kraven i förordningen. Sedan inträffar en situation där föreningen uppfyller de krav som ställs i förordningen. Det finns alltid anledning att fundera över om de förordningar och regler som vi har till grund för statens bidragsgivning är de rätta. Jag har träffat HSO, Handikappförbundens samarbetsorgan, och diskuterat de här frågorna. Det här är en fråga som är väldigt viktig och angelägen för föreningarna inom handikapprörelsen. Det är viktigt att det fungerar på bästa möjliga sätt. Jag kan tycka att det finns anledning att fundera vidare över den situation som har inträffat där man från det ena året till det andra mister sitt statsbidrag. Handikappförbundens samarbetsorgan har bland annat föreslagit inte att grunderna för fördelningen av organisationsbidragen ska förändras, men att man kanske skulle kunna tänka sig någon form av utfasningsperiod . Det är väldigt viktigt att se att de regler vi har syftar till en förenkling av hanteringen av bidrag. Det ska finnas en förutsägbarhet och en långsiktig hållbarhet, vilket är väldigt viktigt när det gäller bidragsgivningen. Det kan naturligtvis finnas anledning att fundera vidare på den här frågan. Jag vill också påminna om att vi just nu har en utredning som pågår när det gäller statens bidragsgivning till folkrörelseorganisationer över huvud taget. Detta är väldigt viktigt och centralt för att vi ska kunna utveckla medborgarnas engagemang inom viktiga områden. Låt mig avsluta med att säga att jag är öppen för att titta vidare på hur vi på bästa sätt ska kunna utveckla och förbättra bidragsgivningen när det gäller statens bidrag till organisationer. 22 (): Min poäng i den här frågan är att man när man tittar på kriterier för om man är berättigad till bidrag måste ta hänsyn till fler kriterier än dem som finns . Jag misstänker att när man skrev den här förordningen fanns inte den nationella minoritetspolitiken i den form som vi har . har en egen lagstiftning och har ratificerat konventioner om den nationella minoritetspolitiken. Jag tror att man har någonting att fundera över när det gäller förordningen och att man också tar hänsyn till de frågorna. Som jag nämnde i mitt inlägg har Sverigefinska Synskadade 800 medlemmar. Det finns medlemmar i så gott som varje län. Sverigefinnarna bor överallt i landet. I vissa län finns det så få medlemmar att det inte går att upprätthålla någon föreningsverksamhet. Det är det som har gjort att det nu inte finns föreningsverksamhet i minst tio län. har däremot planerat att starta flera föreningar , men utan statsbidrag blir det så gott som omöjligt. I stället blir det en verksamhet på sparlåga. Förhoppningsvis får förbundet bättre tur med bidragsansökan . är inte förbundet berättigat eftersom man inte har tillräckligt många föreningar. Förbundet har hamnat i en moment 22-situation. Jag kan berätta att 18 Sverigefinnar som har förlorat synen inte får möjlighet att delta i en anpassningsutbildning. Förbundet har varit tvunget att ställa in den utbildning som var planerad nu under vårvintern. Det tar ju att bygga upp en väl fungerande verksamhet som denna. Det finns nu risk för att verksamheten totalt raseras . Det bekymrar mig väldigt mycket. Jag vet att ministern inte kan styra över myndighetsbesluten.