prot · GT09137 · 2006-06-08 00:00:00 — Däremot skiljer sig det sade från det skriftliga svar som har lämnats till . I det skriftliga svaret slås fast att den här frågan är komplex och att det finns många grupper utöver de glutenintoleranta som har sina speciella behov. Det må så vara, men att döma av statsrådets senaste inlägg är det uppenbart att anledningen till att inte vill prioritera denna reform är att den är för dyr. Det finns till och med ett underlag, som ingen här har sett, om hur mycket det skulle kosta: . Det är alltså ett tydligt val från regeringens sida. Man tycker inte att detta är viktigt och nödvändigt att prioritera ens i valtider. Inte ens när finansminister säger att vi lever i den bästa av världar finner regeringen det rimligt att genomföra en reform som ser till att de människor som är glutenintoleranta inte ska drabbas av höga merkostnader på grund av sin sjukdom. I verkligheten kommer det sannolikt att vara fler som drabbas av dessa kostnader just . Av någon anledning som man inte har lyckats förklara var det många som fick diagnosen glutenintolerans . De har fått del av subventioner under sin barndom, men träder de in i vuxenvärlden och drar på sig dessa merkostnader. Vi ska inte blunda för det faktum att det är klart att en del av dessa personer kanske kommer att göra bedömningen att de inte har råd med merkostnaden, vilket gör att de inte heller sköter sin sjukdom. I förlängningen skapar det mänskligt lidande och ytterligare kostnader för sjukvården. Låt mig återgå till de svar vi har fått på de frågor som har ställts. Den första frågan som har ställt är: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att ett fungerande system för subventioner av speciallivsmedel ska komma på plats? Ja, sade , vi bereder frågan. Det är ungefär samma sak som dåvarande socialministern sade 1989. Någonstans måste väl även känna att det politiska systemet borde kunna leverera mer? Det är ju fullt möjligt för henne att svara: Vi har berett frågan och funnit att det är för dyrt, så vi återkommer till och säger att vi inte har råd. Det är ett svar. Men att bara säga att man bereder frågan är ett ganska tunt svar. Sedan var den enkla frågan: När avser ministern att återkomma till med ett förslag till nytt förmånssystem, som socialutskottet och har begärt? Svaret blev: . Återigen ser vi beredning i , en enig riksdag och en kraftfull minister som säger att det kanske kommer ett förslag , men det är lite dyrt! Den tredje frågan, som är rätt viktig för det som var inne på, alltså frågan huruvida regeringen levererar de beslut som har fattat är: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att korta beredningstiden för liknande ärenden inom ? Det skulle vara intressant att höra reflexioner om detta. Vad drar man för slutsatser när det tar att handlägga en fråga? Hur kan vi se till att det politiska systemet fungerar bättre framöver? Hur kan vi se till att det departement som har ansvar för faktiskt verkställer de beslut som det högsta beslutande organet i , det vill säga , fattar? Inte heller kan väl vara särskilt nöjd med beredningen. Man kan inte gärna tycka att det har gått undan eller att man har skött detta bra och tagit den här gruppens oro på allvar. Det är en grupp som har merkostnader, och jag skulle acceptera en politisk debatt där helt enkelt säger att det är för dyrt att kompensera dem som är glutenintoleranta för att de är tvungna att köpa vissa livsmedel på grund av sin sjukdom. Då blir det ju en politisk debatt. är det bara ett evigt segdragande. Som det ser ut nu kommer det en ny socialminister innan det sker något i denna fråga. 131 Statsrådet (): Låt mig först klargöra att jag inte avser att särbehandla glutenintoleranta i förhållande till andra människor som är i behov av specialkost. Jag anser inte att det är ett bra sätt att dela upp dem som behöver specialkost utifrån olika diagnoser. Vi vet att glutenintoleranta är den största gruppen, men det finns också andra som är färre till numerären men som har minst lika stora eller ibland större behov av specialkost. Jag avser att ha ett förslag som täcker hela den gruppen. Jag tror att det är svårt att göra en uppdelning på något annat sätt. På det sättet finns det naturligtvis en komplexitet i frågan. Jag blir lite förvånad när säger att han vill ha en proposition för att få underlag för att ta ställning till kostnaderna. Vi har ju precis debatterat detta. Det här är en fråga som har utretts ganska mycket. Vi använder ju utredningar för att få underlag för att ta ställning. Sedan kan det krävas ytterligare beredning utifrån detta, men en proposition är inte modellen om man vill få ett underlag för att kunna ta ställning till vad detta skulle kunna kosta. En proposition är ju ett skarpt förslag, och därför behöver en beredningstid. Det är skillnad mellan ett betänkande och en proposition. frågar vad ett oppositionsparti ska göra för att förmå regeringen att agera. Självklart kommer regeringen att följa tillkännagivanden. Det är klart att vi kommer att göra det, och jag har inga som helst planer på att inte göra det. Men det skulle förstås visa på en tydligare prioritering från och om det fanns avsatt resurser för en sådan här reform i eller den borgerliga alliansens budgetförslag. Det finns inte . Det skulle ju visa på en prioritering, om frågan nu är angelägen. Inte minst , när vi närmar oss ett val, är budgetalternativen ett viktigt sätt att mäta vilka frågor man bedömer som viktigast. , liksom och hela den borgerliga alliansen, har prioriterat andra frågor än denna reform. Jag vill också klarlägga detta med beredningstiden. Det är kom med ett tillkännagivande till regeringen. Under den tiden har vi berett frågan. Det har inte varit ett beredningsarbete under som inte har resulterat i något, utan det handlar om ett års tid. Jag kan förstå att man är otålig när det gäller att få fram ett förslag också med den beredningstiden, men låt oss inte blanda ihop det med något annat. 132 (): Frågan har varit föremål för utredning och beredning i . Sedan socialutskottet fattade sitt beslut har det gått . Men att påstå att frågan på något sätt skulle vara ny att ministrar före inte skulle ha fått frågor om när förslagen kommer är inte korrekt. Det finns otaliga exempel. Läs protokoll, gå tillbaka till den senaste mandatperioden. Det var många debatter som fördes med i denna fråga. Han uttalade att förslag skulle komma, men något resultat kom aldrig. Jag menar nu inte att man ska ge en grupp företräde framför en annan, men det finns andra sätt att etappindela. Det finns också tidsmässiga möjligheter att prioritera. Om viljan funnits och den politiska prioriteringen hade gjorts vore den här frågan löst för länge sedan. Det är regeringen som har ansvaret. Man kan inte ålägga oppositionen ansvaret för att ta fram propositioner. Vi vill göra det efter valet , och vi är beredda att ta ansvar för det om vi får ett förtroende. Jag konstaterar, herr talman jag vet att flera lyssnar på den här debatten att inte heller , kamp, kan berörda grupper få ett besked om de får denna förbättring som de i rättvisans namn ska ha. Inte ens kan de få besked om när det kommer ett skarpt regeringsförslag att pröva. är det besked vi har fått. Detta är djupt beklagligt. 133 (): Låt mig inledningsvis slå fast att det är klart att ett nytt förmånssystem måste, precis som ministern säger, omfatta både glutenintoleranta och andra som har behov av speciallivsmedel. Jag säger detta för att det inte ska råda någon oklarhet kring det. Sedan blev det lite märkligt i senaste inlägg här. Jag och en del andra kritiserar då och då för hans agerande. När ett område inte fungerar byter han ut en minister. En ny minister kommer, och man ska glömma bort att det är Socialdemokraterna som styr. På vård- och äldreområdet har det varit väldigt tydligt. Man byter ju socialminister då och då. När det inte fungerar och när alltför många människor tycker sig ha alltför lite makt över sin vardag eller att det är för dålig tillgänglighet i sjukvården byter man minister. Jag kan ha respekt för att inte kan ta ansvar för vad alla hennes företrädare har gjort. Men jag har lite svårt att begripa att hon ska trolla bort att en fråga har beretts i . Det är lite märkligt att går upp i talarstolen och säger att frågan har beretts i bara . Men det var ju som socialminister sade att man skulle göra något åt systemet och att frågan bereddes i . Flera socialministrar därefter och har sagt samma sak. Det är lite för enkelt att smita undan genom att säga att beredningstiden är . Där kan vi helt klart vara oense. Det kan ju vara så att anser att frågan har hanterats rimligt. Det vore intressant att i sista inlägg höra om hon anser att beredningen av frågan med alla utredningar som varit och med ministrar som kommit och gått utan att frågan lösts har beretts på ett bra sätt. Det vore också intressant att höra säga när hon tror att de, som vi här fick höra, finns. Finansminister säger att vi lever i den bästa av världar. Men måste vi leva i en värld som är lite bättre än den bästa av världar innan man har råd med en reform som är sådan att man ser till att glutenintoleranta och andra får det stöd de borde ha? 134 Statsrådet (): De personer som är i behov av speciallivsmedel har väntat på förbättringar i systemet. Där kan vi vara överens. Vi har också haft en ojämlikhet mellan olika sjukvårdshuvudmän med olika subventionssystem och levt med den . Olika förslag har avlämnats för att åstadkomma förbättringar. I den delen kan vi vara överens. Sedan är det också viktigt att säga att debatter i kammare med säkert på många sätt har varit uppiggande för , men det är inte samma sak som beredningsarbete. Jag förstår att man från med iver väntar på att regeringen ska lägga fram förslag utifrån vad har tillkännagett. Det är också rimligt att regeringen gör det, och regeringen kommer att göra det. Regeringen har inga andra planer än att lägga fram de förslag som har begärt. har det gått . Man kan ha synpunkter , men det är inte en alldeles orimligt i förhållande till beslutet. Däremot har de som är i behov av speciallivsmedel väntat på förbättringar. Det beror naturligtvis på att det är dyrt att genomföra de här förbättringarna. Vi har inte fått något klargörande i den här debatten när det gäller den borgerliga alliansens gemensamma budgetalternativ och respektive partis budgetalternativ. På inget ställe har man i sitt budgetförslag för prioriterat resurser till den här gruppen för att finansiera en så här som man hör i den här debatten, något som jag instämmer i angelägen reform. Överläggningen var härmed avslutad. 16 § Svar på interpellation 2005/06:383 om fortsatta utvecklingsinsatser för primärvården 135 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att fullfölja intentionerna i den nationella handlingsplanen och fortsatt bidra till en nödvändig utveckling av primärvården. Vidare frågar vilka åtgärder jag ämnar vidta för att säkra att det konkreta arbete som Fammi arbetar med fullföljs samt vilka ekonomiska medel jag ställer i utsikt för fortsatt utvecklingsstöd till primärvården och den primärkommunala hälso- och sjukvården . Primärvården utgör basen i den svenska hälso- och sjukvården och är ofta den vårdnivå som patienten först kommer i kontakt med. Det är därför extra viktigt att primärvården kan lösa sina uppgifter på ett så bra sätt som möjligt och med en god tillgänglighet. Med den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården påbörjade regeringen åren 20012004 en omfattande satsning för att stärka primärvård, äldrevård och psykiatri. För att stimulera utvecklingen har handlingsplanen omfattat tre centrala delar: utvecklingsavtal, resurstillskott och uppföljning. , som haft i uppdrag att följa upp och utvärdera satsningen, konstaterar att förbättringar skett inom flera av de områden som handlingsplanen omfattar men att arbete fortfarande återstår för att nå alla mål. Mot bakgrund av detta har regeringen och Kommuner och Landsting enats om en fortsättning på den nationella handlingsplanen . Två nya överenskommelser har tecknats en överenskommelse som avser primärvård och äldrevård samt en överenskommelse om psykiatri. Med dessa överenskommelser ligger inriktningen i den nationella handlingsplanen fast även kommande år. I samband med att handlingsplanen fått en fortsättning har regeringen också inrättat en särskild primärvårdsarbetsgrupp för att tillsammans med Kommuner och Landsting finna sätt att stärka primärvårdens utveckling. , Fammi, är en ideell förening som bildades som ett resultat av den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården. Fammi har initierat en mängd projekt för att stimulera kompetensutveckling och kunskapsspridning i primärvården. Jag anser att det är viktigt att det arbete som påbörjats vid Fammi tas till vara även efter Fammis avveckling. Statskontoret lämnade slutredovisning av ett uppdrag att granska Fammis verksamhet. Utifrån denna rapport förs diskussioner mellan staten och Kommuner och Landsting om hur man på bästa sätt kan ta till vara och fortsätta det arbete som påbörjats av Fammi. När det gäller frågan om ekonomiskt stöd till utveckling av primärvården vill jag framhålla att de medel som tidigare gått till den nationella handlingsplanen, 4 miljarder , och den så kallade tillgänglighetssatsningen, 1,1 miljarder och 1,25 miljarder därefter, nu permanentats och ingår i anslaget 48:1 Kommunalekonomisk utjämning. Utöver detta avsätter regeringen, inom ramen för anslaget 48:1, för genomförandet av den nationella vårdgarantin. För att ytterligare förstärka kvaliteten i den offentliga sektorn har regeringen dessutom i budgetpropositionen för aviserat att de generella statsbidragen till kommuner och landsting ska höjas med 1 miljard och med 6 miljarder . Jag vill avsluta med att framhålla att arbetet med att förbättra vårdens tillgänglighet och kvalitet är en process som kontinuerligt behöver utvecklas. 136 (): Bakgrunden till interpellationen är att aktivt har medverkat till att sätta primärvården i högsätet när det gäller utvecklingsarbetet inom svensk hälso- och sjukvård. Vi har gjort det därför att det är basen i svensk hälso- och sjukvård. Det handlar väldigt mycket om en vardagssjukvård som ska finnas nära till för de många människorna. Därför prioriterades detta, bland annat på initiativ, väldigt högt i den nationella handlingsplanen för utvecklingen av hälso- och sjukvården. Där slogs det också fast att det är viktigt att stödja kunskapsutveckling. tillskapades och inrättades av . Syftet med det var att bidra till att utveckla primärvården, närsjukvården och den kommunala hälso- och sjukvården. Har Fammi lyckats? Ja, det har diskuterats. Här finns det olika uppfattningar. Helt klart är, menar jag, att det har funnit formerna för just kompetensutveckling och samarbete över yrkesgränserna. I skrevs i en artikel från en rad företrädare för olika organisationer: Vi anser att Fammis verksamhet efterhand funnit former som till stor del motsvarar de krav och förväntningar som ställs av verksamhetsföreträdare och yrkesgrupperna i primärvården. Fokus ligger på hemsjukvården, kvalitetsuppföljning och kompetensutveckling. Verksamheten bygger på olika personalgruppers behov, samarbete över yrkesgränserna, teamarbete, dialog med kommun-, landstings- och regionledningar. Fammi har på detta sätt byggt upp ett förtroendekapital gentemot yrkesgrupper, politiker och tjänstemän. ska Fammi avvecklas vid det kommande årsskiftet. Det är min egentliga orsak till interpellationen. Jag känner mig orolig över primärvårdens utveckling. Jag känner mig missnöjd med hur regeringen hanterar primärvården. Även efter statsrådets svar känner jag en djup oro över att de viktiga utvecklingsfrågorna för primärvården hanteras på ett sätt som gör att det inte ger det stöd som behövs. Det som var ett handslag för att verkligen satsa på primärvården har inte blivit som det var tänkt. Jag var själv aktiv i samband med utvecklingsavtal, medelstilldelning och uppföljning. Det som sägs i svaret om att förbättringar skett tycker jag är på gränsen till en skönmålning. Tre utvärderingar har levererat. I samtliga dessa tre utvärderingar kan man möjligen se att det tekniskt sett har skett en liten förbättring av tillgängligheten i primärvården. I övrigt är det väldigt små saker som man kan peka på har inträffat. Det är tråkigt, det var inte så det var tänkt. Från vill vi fortsatt värna primärvården. Vi vill utveckla och inte avveckla stödet till detta. Jag skulle vilja ställa några följdfrågor. Vad vill egentligen med primärvården? Jag tycker att det är en grundläggande fråga. Det talas om en primärvårdsarbetsgrupp som är tillsatt. Finns professionen med? Hur tas Fammis arbete till vara rent konkret? Det talas om det, men hur görs det? Vad är det som planeras konkret för att ett bra jobb inte ska rinna ut i sanden? 137 Statsrådet (): har tidigare på ett mycket konstruktivt sätt medverkat till att utveckla primärvården. Jag tror att och jag på många sätt kan dela uppfattningen om primärvårdens viktiga roll i svensk sjukvård och hur den borde få förstärka sin roll och få en ännu viktigare uppgift. Primärvården behöver utvecklas både när det gäller viss specialisering inom primärvården för att till exempel kunna ta del av vissa andra specialistläkare än allmänspecialister, psykosocial kompetens exempelvis, och när det gäller breddning för att kunna klara till exempel depressioner och demenssjukdomar på ett bättre sätt än vad man gör. Det finns många anledningar att satsa på primärvården. Jag tycker därför att det är väldigt sorgligt att gått från den konstruktiva partner som ni var när det gäller utvecklande av primärvården till att nu tillsammans med stå för en annan inriktning av primärvården. Där blir sjukintyget ett sätt att tvinga primärvården att felanvända sina resurser att satsa dem på människor som i huvudsak är friska men som inte kan gå till jobbet på grund av att de är förkylda eller har migrän eller annat men där sjukvården inte kan göra något i det akuta läget i stället för att prioritera de människor som man verkligen kan göra insatser för inom primärvården. Fammi var en väldigt bra idé. Fammi har bedrivit och bedriver en mycket bra verksamhet. Men det finns en allvarlig brist i Fammis konstruktion . Tanken med Fammi var att det skulle vara ett samarbete mellan staten och sjukvårdshuvudmännen i form av kommuner och landsting. Jag anser att vi behöver en sådan arena för ett gemensamt utvecklingsarbete kring primärvården. Staten kan inte ensam driva primärvårdens utveckling utan att ha sjukvårdshuvudmännen med sig i det arbetet. I och med att kommuner och landsting deklarerat att de inte vill vara med i Fammi och inte vill bidra till finansieringen av Fammi har en viktig del av själva basen för Fammis arbete och förtroendekapital gått förlorad. Det är en märklig konstruktion med en ideell förening som uteslutande får resurser från och staten. Ska vi ha en ideell förening är naturligtvis idén att man ska ha flera intressenter att mötas i denna ideella förening. Det var det som var tanken med Fammi. Jag beklagar verkligen att vi inte kunnat nå det samarbetet med sjukvårdshuvudmännen. Det är mycket angeläget att vi tar till vara det förtroendekapital som Fammi har upparbetat, och vi håller just på med den processen. Jag kan inte redogöra för det för . Jag får återkomma till det när vi är färdiga med den processen. Jag delar uppfattningen att det är mycket viktigt, och vi ska säkerställa att så sker. Därutöver behöver vi finna någon annan arena där vi från den centrala nivån, staten, tillsammans med sjukvårdshuvudmännen, kommuner och landsting, kan hitta en arena för primärvårdens utveckling där det här samarbetet är oerhört viktigt. Jag tror att , som i andra sammanhang brukar betona den regionala och kommunala nivåns kompetens och självbestämmande, förstår att det är viktigt. Staten kan inte ensam driva utvecklingsarbetet inom primärvården. Vi måste ha sjukvårdshuvudmännen med oss, och då får vi finna former där vi kan skapa en sådan arena. Fammi lyckades i vissa delar men lyckades inte i avseendet att bli en gemensam arena mellan staten och sjukvårdshuvudmännen. 138 (): Primärvården i har i en mycket god vän. Vi sätter väldigt hög prioritet på att primärvården, den nära vardagssjukvården, ska fungera. Det är där som vi kan göra väldigt mycket insatser både när det gäller att förebygga ohälsa och när det gäller att vårda och behandla, för min del också gärna utveckla en vardagsforskning som gör svensk primärvård så attraktiv att det blir riktigt lockande att söka sig dit. Det är vad och jag eftersträvar. Det jag känner oro för är den prioritering som vi har varit överens om och som jag tror att vi i ord och tal fortsatt är, men det måste också finnas en försäkran om att vi kan ge primärvården det stöd som behövs för att man ska kunna uppfylla de stora krav och de stora förhoppningar som vi ställer på primärvården. Från sida vill vi bland annat släppa fram entreprenörskapet inom primärvården. pratar om handlingsplanen. Man brukar nämna tre av de fyra krav som finns i den. Det fjärde kravet, som för övrigt drev fram och igenom, var att stimulera alternativa driftsformer inom den öppna vården. Det står i handlingsplanen som den fjärde punkten. Det är någonting som vi vill se ökad aktivitet kring. Vi tror på mångfald, och vi tror att det kan vara positivt för att stimulera flera att söka sig att jobba inom primärvården. Vi vill stimulera krafter hos personalen. Vi vill få ett tydligare uppdrag till primärvården så att man vet vilka förväntningar man har på sig. Vi vill utveckla det förebyggande arbetet. Vi ser gärna att vårdlotsar utvecklas, och vi vill stimulera flera allmänläkare till förmån för en samlad patienträttighetslagstiftning för att ge vård . Då behövs det ett fortsatt stöd, och vi är måna om att det stödet ska utvecklas. Om det inte blir en sådan utveckling som säger är på gång med ett fortsatt stöd blir det här en negativ del. Man kan inte, och där är vi överens, enbart lita på riksdag och regering, inte ens på sjukvårdshuvudmännen, som självfallet ska vara med. Men det räcker inte, utan vi måste också ha professionen med. Och jag tycker att en poäng med Fammis upplägg är att professionen både har ett förtroende och en aktiv roll i arbetet. Om det byggs upp nya nationella arenor för att jobba fram detta, som säger, är det bra. Jag hoppas att de arenorna blir tydliggjorda så fort som möjligt, därför att tiden går och det behövs ett utvecklingsstöd även . Det tycker jag är väldigt angeläget. Jag har hört att departementsledningen har uppvaktats med tankar om att inrätta någon form av nationell organisation som till exempel kan bestå av en mindre anslagsfinansierad del och efter behov utöka sin verksamhet genom uppdragsfinansiering och projektanställningar. Jag skulle vara intresserad av att höra om det finns öppningar och intresse för och kommentar till en sådan modell som skulle kunna vara ett sätt att fortsätta säkra Fammis verksamhet. 139 Statsrådet (): Jag välkomnar alternativa driftsformer inom primärvården. Vi har på många håll också kunnat se att det har bidragit till utvecklingen av primärvården. Jag tycker att vi har en sådan utveckling. Vad jag däremot vänder mig emot är den borgerliga alliansens förslag om att lagstifta i riksdag om att det inte ska vara sjukvårdshuvudmannen som avgör om en verksamhet ska läggas ut på entreprenad eller inte. Man vill att ska lagstifta om att personalen alltid har rätt att ta över verksamheten och att personalen dessutom, enligt lag från , alltid ska ha rätt att förbereda detta på betald arbetstid. Jag tycker att det är ett mycket märkligt sätt att prioritera när det gäller primärvårdens utveckling.