prot · GT0997 · 2006-03-29 00:00:00 — Det är det vi talar om när vi talar om målsägandebiträde, om man ska in i rättegångsprocessen. Men ska man inte det är frågan vad man ska ha målsägandebiträde till. Hur ser behovet ut egentligen? Det kanske är så att närstående eller anhörig, vad vi än väljer att kalla det, verkligen har behov av stöd och hjälp, men jag är inte så säker på att det just ska vara en advokat eller jurist som står för den hjälpen. Det kan vara andra professioner. Då leder det tanken fel att kalla ett sådant stöd för målsägandebiträde, eftersom målsägandebiträde per definition åtminstone i 99,9 fall av 100 ska vara en jurist. Annat stöd kan vara stöd från , kontaktpersoner från brottsofferjourer, kvinnojourer, och det kan vara andra som finns inom kommunens verksamhet. Jag är inte riktigt på det klara med vad behovet är. Därför vilar jag på hanen i den frågan. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 11 § Fakultativt protokoll till Föredrogs justitieutskottets betänkande 2005/06:JuU20 Fakultativt protokoll till (prop. 2005/06:68). vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 15 §.) 12 § Anmälningsskyldighet, säkerhet och tillsyn inom psykiatrisk tvångsvård Föredrogs socialutskottets betänkande 2005/06:SoU14 Anmälningsskyldighet, säkerhet och tillsyn inom psykiatrisk tvångsvård (prop. 2005/06:63). 145 (): står givetvis bakom samtliga reservationer i detta betänkande, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 1. Regeringen talar i den här propositionen om skalskydd, om god säkerhet, om säkerhetsnivåer, om fortlöpande säkerhetsarbete och lägger till och med fram förslag om att det ska finnas en säkerhetsansvarig på varje inrättning och enhet för rättspsykiatrisk vård. Från moderat synvinkel har vi en del synpunkter på de förslag som läggs fram. Jag tänker återkomma till det. Vad man inte talar om är inre säkerhet, det nödvändiga i att ha regler för ordning och säkerhet inne på enheterna. Och det är, fru talman, enligt moderat uppfattning väl så viktigt när det handlar om en god och säker vård. Den klinikansvarige som inte har möjlighet att utfärda regler för hanterandet av mobiltelefoner, cigarettändare och annat blir näst intill bakbunden. Det borde vara en självklarhet att en patient som är intagen på rättspsykiatrisk klinik efter det att domstolen överlämnat vederbörande för vård som påföljd för till exempel mord, grov våldtäkt av barn med mera inte ska kunna ha tillgång till våldspornografi, kvinnokränkande framställningar i grova porrfilmer eller barnpornografiskt material via mobiltelefon. Det är inte heller rimligt att patienter ska ha möjlighet till kontakt med minderåriga flickor via chatt, där mobiltelefonen är nödvändig, eller att en patient som är intagen och stundligen ska vara upptagen med att via mobiltelefon hota, trakassera och kartlägga personer som de mött i deras respektive tjänsteutövning, som åklagare, utredande läkare med flera. Respekt för en intagen patients självbestämmande och integritet måste ibland kunna begränsas. I ett betänkande som handlar om psykiatrisk tvångsvård borde frågan om en översyn av LPT, lagen om psykiatrisk tvångsvård, och LRV, lagen om rättspsykiatrisk vård, beröras. Från moderat sida menar vi att det finns ett stort behov av översyn av båda de lagarna. Men vi konstaterar att det blir som vanligt i de här frågorna. Regeringen tvår sina händer och skyller inte på översteprästerna som gjorde men väl på psykiatriutredaren, i varje fall så hänvisar man till honom. Allt som ska göras ska först komma därifrån. Att han ska lägga fram sina förslag samlat först efter valet är väl bara en tanke, kan man tro. är det på gång en proposition om mobilanvändning. Det är väl att det är så, men var är det stora greppet? Det vi nu har fått är ett betänkande som handlar om vem som ska ge tillstånd till att det bedrivs vård, hur lokalerna ska se ut och hur man på bästa sätt ska kunna ha en fysisk standard där lokaler ska vara säkra. Det är bra. Men hur vården ska kunna bedrivas bättre och säkrare säger man inget om. Den inre säkerheten fattas. Det är synd. Det är det inte bara för att det visar på en regering som inte har handlingskraft utan också för att det dröjer längre med de nödvändiga åtgärder som behövs än vad som skulle vara behövligt. När det gäller själva tillståndsförfarandet föreslår regeringen att det tillstånd som krävs ska avskaffas och att man ska byta det till ett anmälningsförfarande i stället. är i denna fråga av precis samma uppfattning som och . De myndigheter som har bäst förutsättningar att göra en bedömning av hur en vårdinrättning rätteligen ska klassificeras är de som ska göra det och ingen annan. Jag tänkte till slut beröra de ekonomiska konsekvenserna av propositionen. Vi instämmer i den bedömning som Kommuner och Landsting har gjort. Det är inte rimligt att en hårt belastad psykiatrisk vård ska finansiera nya statliga åtaganden. Regeringen säger att det förslag man lägger fram inte kommer att ha några ekonomiska konsekvenser för landstingen. Detta är, fru talman, rent nys. Någon instans måste stå för kostnaderna för de förändringar av lokaler och utrustning som kan krävas och för förslaget att man ska ha en säkerhetsansvarig på varje enhet. De kostnaderna innebär att det dras pengar från vården i övrigt. Vi har i vår reservation erinrat om finansieringsprincipen. Staten ska kompensera kostnadsökningar i kommuner och landsting som beror på statliga beslut. I den här frågan konstaterar vi att regeringen bryter mot den principen. 146 (): Jag är glad över att det i grunden finns en enighet mellan partierna när det gäller det här betänkandet. Det hade varit mer bekymmersamt om det inte var så, även om gör vad hon kan för att finna lite meningsskiljaktigheter. Det är kul för debattens skull. Jag anser att den proposition som har tagits fram är bra och bra avvägd. Det har funnits allvarliga säkerhetsproblem som har visat på behoven av förändringar i den psykiatriska tvångsvården och den rättspsykiatriska vården. De förändringar som föreslås kommer att åtgärda en hel del av de problem som tas upp. Men det sker utan att vi glömmer bort att det faktiskt är vård och inte straff som vi ska arbeta med. Det finns exempel inom den psykiatriska tvångsvården där patienter hotat eller varit farliga för sig själva eller andra. Huvudsakligen uppkommer de problemen inom rättspsykiatrin. Det är allvarligt. Det måste vi göra någonting åt, och det måste vi göra genom regelförändringar och översyn. Men vi måste också se till att inte få en debatt som handlar om att alla inom rättspsykiatrin är farliga. Vi måste passa oss för att hamna i den fällan. I den nuvarande regleringen av psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård saknas övergripande bestämmelser om säkerhetskrav för vården. Det införs ett allmänt krav på att verksamhet ska bedrivas så att den tillgodoser en god säkerhet i verksamheten. Med säkerhet avses samhällets skydd, behovet av säkerhet för de intagna och så klart också säkerhet för personalen. Det innebär att man måste göra riskanalyser och också säkerhetsklassificeringar med krav på personalen, lokalerna, utrustning med mera. Allt detta ska göras för att verksamheten ska kunna bedrivas på ett säkerhetsmässigt bra sätt. Det innebär också att det på enheten ska finnas en säkerhetsansvarig, precis som talade om. Säkerhetsarbetet kan då ske mer systematiskt och fortlöpande. Med nuvarande system kan det bli så att man ser säkerhetsbristerna först när de redan har uppkommit i stället för att man kunnat komma på dem mycket tidigare och arbetat med dem mer förebyggande. tillsynsansvar vidgas till att omfatta även frågor om säkerhet inom den psykiatriska tvångsvården. Frågan om att införa regeländringar så att det går att begränsa eller stoppa vissa patienters möjlighet att ta med sig mobiltelefon på avdelningarna är mycket aktuell. Det har skrivits mycket om det i medierna. Jag tror inte att det finns någon här i kammaren som ställer sig upp och säger: Nej, jag tycker att möjligheten ska finnas kvar för våldsutövare som hotar och trakasserar människor utanför vårdanläggningarna att få ha rätten att ha kvar sin mobiltelefon. ser vi till på vilket sätt vi ska förhindra detta på ett bra sätt. Det finns vissa saker som försvårar det hela. Man kan också fråga sig hur det kommer sig att det har varit på det här sättet. Det låter helt absurt när förklarar det. Hur kan det vara så att dömda våldsbrottslingar kan fortsätta att förfölja domare och andra? Jo, man har sett till den personliga integriteten och till dessa personers rättigheter. Man måste också tänka på att vården i första hand har att bryta ett destruktivt beteende. Om inte detta är ett destruktivt beteende vet jag inte vad det är. Vad är det som är problemet? Varför har vi inte kunnat göra någonting åt det? Jo, det har funnits en juridisk komplikation som varit lite bökig. Hur ska man kunna komma åt just de här personerna utan att man säger att ingen ska få ha mobiltelefon? Vissa av dessa personer är inte farliga för andra personer. Det kan också vara bra för dem i deras vård att få tillgång till att kommunicera med världen utanför vårdinstitutionen. Hur bär vi oss åt för att rätt personer ska kunna begränsas? Det har kommit en hel del förslag. Det har bland annat kommit ett förslag från vår moderatkompis . Hon har lämnat ett alldeles utmärkt förslag i en bra och välskriven motion. Behovet av lagförändringar har påtalats vid ett flertal tillfällen här i kammaren. Vi kommer då fram till , som talade om. Han har kommit med en hel del förslag till lagförändringar. När det gäller psykiatrisk tvångsvård, rättspsykiatrin och förändringarna kommer han med ett förslag som innebär att chefsöverläkaren ska vara den som ska kunna bedöma det enskilda fallet. Vem kan bättre än överläkaren bedöma det? Jag tycker att det är ett bra förslag. Kan det bli att för mycket hamnar hos chefsöverläkaren? Kan det bli ett system som kan överutnyttjas? Där har det kommit ett förslag om att beslutet ska kunna överklagas till länsrätten. Det i sin tur ska kunna säkerställa en utomstående prövning så att åtgärderna ska vara rimliga. Det ska kunna kontrolleras. Jag tycker att det är ett bra förslag. En proposition som löser den här frågan, som sade, kommer att läggas fram . Regeringen beslutade att lägga fram en lagrådsremiss till Lagrådet. Så fort det är klart kan propositionen läggas fram. Genom detta kommer problematiken att kunna lösas på ett bra sätt. Med den bakgrunden och det resonemanget kan jag också med glädje säga att den fina motionen som kamratmoderaten har skrivit är tillgodosedd. En annan betydelsefull förändring i förslaget är att det inrättas en allmän anmälningsskyldighet för all psykiatrisk tvångsvård. Det ersätter dagens regler som innebär att det krävs tillstånd bara när det gäller en viss sorts rättspsykiatri. Det nuvarande tillståndsförfarandet prövar dock bara tillståndet precis när man ansöker, , och det tycker jag att man kan uppfatta som lite märkligt. Det är märkligt att inte reflekterade över just den biten. Det system som finns nu bidrar inte till någon form av systematiskt och fortlöpande säkerhetsarbete och kontroll, utan det blir bara vid själva ansökningstillfället som den här kontrollen kommer till, och det tror jag inte är speciellt bra. Förslaget här i betänkandet om en övergång till ett anmälningsförfarande kombinerat med kontinuerlig tillsynsverksamhet för all psykiatrisk tvångsvård ger ett bättre säkerhetsarbete med insyn i all vård , inte bara . Jag förstår den goda tanken med den moderata motionen, i vilken man vill att man ska ha kvar tillståndsplikten och det förfarandet. När jag läste propositionen första gången tänkte jag också: Hur smart är det egentligen att ta bort tillståndsplikten inom rättspsykiatrin? Bara uttrycket ta bort tillståndsplikten låter ju jättemärkligt. Men när man sätter sig in i texten och ser vad som i praktiken händer när man ändrar det här ser man att det just blir en kontinuerlig tillsyn och att man kommer tillbaka och kan se till att man kan förebygga problematik. Man följer också upp . Det tror jag är väldigt bra. Verksamheten kan alltså på ett helt annat sätt förebygga problem som uppstår under resans gång, vilket man inte kunde göra tidigare. Som framgått av mitt resonemang ser jag inte, med all respekt för motionen, att förslaget om bibehållen tillståndsplikt skulle kunna leda till bättre säkerhet, utan det skulle faktiskt bli tvärtom. Där kan man också se att majoriteten av remissinstanserna som har tittat på ärendet också tycker som förslaget. Det finns ytterligare motionsförslag som kanske bör nämnas. Det gäller avslag på den moderata motionen om ett tillkännagivande om finansieringsprincipen. Det är ju en princip som vi också är helt överens om. Om staten går ut och lägger fram direktiv och säger att något ska göras så ska ju också staten kunna följa upp och hjälpa kommuner och landsting med pengar. Det är vi helt överens om. Men det jag har svårt att förstå kanske kan berätta det för mig sedan är det här: Säkerhet är inget nytt åtagande. Vi kom inte på att vi ska ha säkerhet. Det är också så, som konstateras i betänkandet, att det inte behövs några nya lokaler. Det är rutinerna som ska ses över. Skulle det vara så att man kommer fram till att det kommer att kosta, så kommer ju regeringen att följa huvudmännens uppdrag. Skulle de här rutinerna komma att kosta pengar så får vi återkomma till det då. Men det behövs inga nya lokaler. I en annan moderatmotion föreslås att rättspsykiatrin blir statligt finansierad. Det kravet har vi diskuterat tidigare. Vi har också ett gemensamt tillkännagivande där vi är överens om att regeringen ska utreda för- och nackdelar med att staten ska ta på sig hela eller delar av den här kostnaden. Regeringen ska också titta på rättspsykiatrins organisation, samordning, samverkan och kvalitetsutveckling. Jag tycker inte att det finns någonting nytt att tillföra sedan beslut om att det är klokast att låta regeringen avvakta den utredning som redan har begärt. Jag vill avslutningsvis återigen påpeka vikten av och den glädje jag känner inför att vi ändå står så pass nära varandra när det gäller säkerheten inom rättspsykiatrin. Vi har gemensamma mål, även om vi kan diskutera och formulera oss olika. Vi har ju också samma medel i dubbel bemärkelse. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna. 147 () replik: Jag vill tacka för att få bli kallad för kamrat moderat, och framför allt för komplimangen om bra moderata förslag! Det är bara synd att vi inte får ett instämmande i de förslag vi har. Jag tror att inte någon skulle reagera och fundera över huvud taget kring den inre säkerheten när det gäller till exempel mobiltelefoner och annat om det inte var så att vi visste att detta missbrukas av personer som är sjuka och som i sin sjukdom gör så att de till exempel trakasserar andra eller som i sin sjukdom använder cigarrettändare och tänder eld. Det gör det förfärligt svårt och krångligt att vårda en sådan person om man inte ens får visitera vederbörande efter en permission. Därför finns det väldigt klara och tydliga skäl för att man ska kunna göra vissa inskränkningar ibland oftast inte, för de allra flesta människor är inte så utåtagerande i sin sjukdom. Men en del av dem är det, och jag tror att det är väldigt viktigt för oss att vi faktiskt vågar se det här. har blivit prickat av JO därför att man på rättspsykiatriska enheten där har beslagtagit mobiltelefon. Man fick inte göra det trots att en person ringde till andra människor. Det är en av anledningarna till att det kommer ett nytt förslag här, men det finns ännu fler saker i det här som är viktiga att ta upp. Jag blir lite besviken på , som lite raljant sade: Ska man inte få ringa när man är sjuk? Självklart ska man få göra det! Men ge då ett förslag: Vad ska man göra för att skydda andra människor från personer som är så sjuka? 148 () replik: Jag ska börja med att verkligen från hjärtat be om ursäkt om det känns som om jag var raljant när jag pratade om möjligheterna att begränsa farliga människor från att kunna kommunicera med världen utanför den inrättning där de är inskrivna. Det var absolut inte meningen. Det vi måste se till är att vården i första rummet har att bryta ett destruktivt beteende. När vi ser att ett destruktivt beteende pågår ska vi bryta det på alla möjliga sätt. Det är därför vi har kommit med de nya förslagen som ska se till att de här personerna, som utgör fara för andra, inte ska ha mobiltelefon. Jag vill återigen utgå från resonemanget att man ska bryta det destruktiva beteendet. Om en patient kan missbruka en cigarettändare ska cigarettändaren självklart tas ifrån patienten. Återigen: Jag tror att vi ligger väldigt nära varandra när det gäller vad som ska göras. När det gäller patienter som missbrukar rätten att ha en mobiltelefon ja, det är ju det vi ska göra någonting åt nu! 149 () replik: När jag gick igenom den här propositionen och vi tillsammans i gjorde det så läste vi ganska noga vad hade haft för uppfattning och vad hade haft för uppfattning de som verkligen håller på med just de här frågorna. De säger att problematiken med tillståndsförfarande självklart ska ligga på dem som är mest kvalificerade och mest kompetenta att göra det. Jag skulle vilja fråga om han menar att de inte heller har satt sig in i texten, eftersom det var det han sade att vi moderater inte hade gjort. Har de inte läst och förstått? Om de läser en gång till, kommer de då att hålla med om att det blir alla tiders, det här nya förfarandet? Jag skulle också vilja fråga om de enheter som kommer att behöva byggas om nu efter det som beslutas här . Det står ju faktiskt i propositionen från regeringen att det finns enheter som kommer att behöva byggas om med skalskydd, yttre säkerhet, andra väggar och sådant. Vem ska betala detta? Självklart är det väl vårdutföraren som ska göra det. Det är landstingen. Vem ska anställa den person som ska vara säkerhetsansvarig? Jo, det är landstingen. Är inte detta kostnader som kommer att drabba landstingen? Har inte heller Kommuner och Landsting läst och förstått den här propositionen, eftersom de också hävdar att detta kommer att bli ytterligare en merkostnad, och att det är självklart att om man följer finansieringsprincipen så skulle det följa med pengar till kommuner och landsting? Har inte de heller läst detta? Har regeringen problem med att delge myndigheter och organisationer sina propositioner? 150 () replik: Med risk för att det ska framstå som att jag har en något överdimensionerad självbild när det gäller att tolka texter vill jag ändå hänvisa till s. 26 i propositionen. Där står bland annat beträffande uttalande att behovet av en likartad säkerhetsbedömning vid landets alla vårdinrättningar för rättspsykiatrisk vård bör uppmärksammas särskilt. Det är precis det man kommit fram till, alltså att man ska göra någonting åt det. Såsom det har sett ut har varje enskild huvudman haft ansvaret, vilket varit ett problem. Alltså kommer man med ett förslag på vad man ska göra åt saken. Jag ser det som lite problematiskt att man då skriver att det är detta behov som vi behöver göra någonting åt. Det är det som finns i förslaget. Jag tror att detta varit en text som lätt kunnat tolkas på olika sätt och ja, det står verkligen så i propositionen. Det är inte mycket jag kan göra åt den saken. När det gäller den säkerhetsansvarige sägs i propositionen att det inte handlar om att man ska anställa någon, utan det kan vara fråga om en person som redan finns på plats och som då får ett säkerhetsansvar med nya rutiner. Men skulle det vara så, vilket också framgår av texten, att det behöver anställas mer folk så ska man återkomma om de kostnaderna. 151 vice talman (): Propositionen innehåller förslag till förbättringar vad gäller säkerhet och tillsyn inom den psykiatriska tvångsvården. Från liberalerna ställer vi oss bakom utskottets förslag i betänkandet. Det finns brister, och allt åtgärdas inte genom de förslag som vi ska fatta beslut om . Regeringen konstaterar själv i propositionen att det saknas bestämmelser kring säkerhets- och samhällsskyddsaspekter, och det finns inte heller några föreskrifter eller riktlinjer på myndighetsnivå. Vi har alltså en hel del att åtgärda inom detta område. Statlig kontroll av säkerheten prövas inom några områden men inte när det gäller patienter som genomgått psykiatrisk tvångsvård eller rättspsykiatrisk vård. Det är så det har sett ut. Det handlar inte enbart om patienternas och personalens säkerhet utan även om skyddet för samhället. I betänkandet saknas förslag vad gäller patientens rätt att använda elektroniska kommunikationsmedel, vilket också är anledningen till att jag begärt ordet trots att vi inte har någon reservation om det. Ett sådant förslag har aviserats till april , och i ett tidigare betänkande, SoU6, hade tillsammans med övriga partier i alliansen en reservation angående detta. Det är allvarligt att patienter kan fortsätta att till exempel trakassera och hota personer när de kan vara intagna för vård just på grund av dessa orsaker, alltså på grund av att man är sjuk och hotar människor, att man, som det nämndes tidigare, ringer flera hundra gånger till någon. Det är inte bara vi från de olika partierna i som redan tidigare uppmärksammat problemet. Den nationelle psykiatrisamordnaren föreslog att det ska krävas möjligheter att kunna inskränka patientens rätt att använda elektronisk kommunikation. Ett sådant förslag har dock inte kommit ännu, utan det ska komma . Det är det, herr talman, som vi från vill markera genom att ta till orda utan att ha någon reservation. är det verkligen allvar. Det måste komma en proposition , för det har gått . Det har gått sedan frågan uppmärksammades i . Det har gått psykiatrisamordnaren uppmärksammade problemet. är det , och vi räknar med att ha ett förslag i . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) Föredrogs socialutskottets betänkande 2005/06:SoU18 Folkhälsa. 152 (): I socialutskottets betänkande om folkhälsofrågor behandlas drygt 80 motioner och i huvudsak 2005. Mängden motioner visar på det stora intresse som finns för hälsofrågor. Många av förslagen skulle leda till förbättringar av människors hälsa men avstyrks av Socialdemokraterna och stödpartierna. Jag vill dock yrka bifall till reservation 1 under punkt 1 och står naturligtvis även bakom övriga reservationer från oss moderater samt de gemensamma borgerliga reservationer som finns i betänkandet. Vi i den borgerliga alliansen föreslår i reservation 1 en nollvision för självmord till följd av psykisk ohälsa. Denna nollvision kan jämföras med den antagna nollvisionen för trafikdöda. Den har inneburit ett stärkt medvetande och målinriktat arbete för att få ned antalet dödade i trafiken. Antalet dödade i trafiken är färre än 500 personer . Behövs det då en nollvision för självmord? Totalt begår 1 400 personer självmord i , och 7 500 personer försöker. När man tittar på antalet självmord och självmordsförsök bland ungdomar i gruppen ser man att antalet nu är det högsta som någonsin uppmätts i . Detta är oerhört allvarligt. Varför avslås då denna viktiga motion tillsammans med övriga motioner? Är det så att förslagen som är lagda är ovidkommande för att få en bättre hälsa bland barn, ungdomar, vuxna och äldre i ? Är det så att inget mer behöver göras, inga nya förslag läggas fram? Är det så att allt är bra som det är? Svaret i betänkandet är att det pågår utredningar, det har redan gjorts tillkännagivanden, mycket är på gång, uppdrag har givits. Men mitt svar är nej. Det behövs verkligen en hel del arbete för att förbättra den situation som råder . Det behövs ett nytänkande kring dessa frågor, vilket nu saknas. Hur är det i ? I den folkhälsopolitiska rapport som kom kan vi läsa: ligger fortfarande bra till när det gäller levnadsnivå. Små barns kroppsliga hälsa är utmärkt, och sjukvården är bra på att rädda liv.