prot · GT0959 · 2006-01-20 00:00:00 — Av dem betalar de flesta sin hyra med hjälp av detta bistånd, som naturligtvis ger en skälig levnadsnivå, men man blir inte rik på det. Människor är olika, och bland annat därför har vi en socialtjänst och en individ- och familjeomsorg. Då finns det ett antal familjer som har bristande förmåga, föräldrar som de facto prioriterar andra utgifter än hyran fastän socialsekreterarna repeterar att den viktigaste utgiften de har är den för hyran. Det finns föräldrar, och det vet också statsrådet, som inte tar sitt föräldraansvar. Men när det gäller vräkningar av barnfamiljer är det inte just den grupp som går på försörjningsstöd som är den svåraste. Går någon på löpande försörjningsstöd kan man kolla upp och fråga den enskilde: Har du betalat hyran den här månaden? Den kollen kan man göra. Problemet är snarare de människor som inte betalar hyran fastän de har inkomster, de är inte rika, men de har inkomster över . Där har inte samma kännedom. Det är det som kan vara det svåra. I den här utredningen finns en diskussion om kostnader för . En genomsnittlig hyresskuld är på 20 00025 000. Det finns ett resonemang om att det är billigare att betala hyresskulden än vad kostnaderna för hanteringen är. Då är min fråga till statsrådet: statsrådet att man i de fall som jag har beskrivit, människor som har inkomster men inte betalar hyran, ändå ska gå in och betala hyresskulderna? Vad har det för effekt för dem som verkligen lever på marginalerna? Vad skulle de tycka om det, de som faktiskt går på försörjningsstöd och betalar sin hyra? Det finns andra som har inkomster över försörjningsstödet men som inte betalar hyran. Så finns det skrivningar i utredningen om att det vore billigare att betala hyresskulden. Det står så på s. 131 i utredningen. 19 Statsrådet (): Det är dessutom sant. Att gå till vräkning kostar ofta betydligt mer än vad hyresskulden är. Det är bara ett sant konstaterande som utredningen gör. Jag tycker inte heller att i alla lägen ska gå in och betala hyran för dem som inte själva har gjort det. Däremot bör ha en organisation för att kunna ta hand om den situationen efteråt, så att barnfamiljer inte åker ut på gatan, vilket ibland händer i en del kommuner som gjort sig av med alla sina kommunala, bostadspolitiska och sociala instrument. Det finns fall där man efter en vräkning får en lista på telefonnummer till vandrarhem: Var så god och ring här. Det är den hjälpen man får. I en del lägen man behöver kanske inte låta det gå hela vägen till en vräkning måste man se till att minska kostnaderna, minska hyrorna genom att flytta till ett mindre boende för att klara det på lite . Då måste kommunen ha en grundstruktur för det. Då är vi inne i nästa skede där jag ser hur agerar i en lång rad kommuner när det gäller bostadspolitiken. Ta kommuner som , , , . De har sålt ut alla sina bostäder i kommunala bostadsföretag, ivrigt påhejade av , för de har något slags ideologi att kommuner inte ska äga bostäder. Då gör man sig ju också av med ett viktigt bostadspolitiskt och socialpolitiskt instrument så att man kan hjälpa familjer som befinner sig i sådana situationer. På de här kommunernas hemsidor finns det gott om anvisningar om hur man ska ställa sig i tomtkö, men det finns inga anvisningar alls om hur man ska kunna ställa sig i kö för att få en hyresrätt. Det är en medveten politik, herr talman, från de här kommunernas sida. För det första tar man knappt emot några flyktingar. För det andra, när det gäller bostadspolitiken, bygger man knappt några hyresrätter alls. Man vill inte ha in fattigt folk i kommunen. Man vill försöka undvika alla sociala problem och försöka se till att andra kommuner tar det ansvaret. Därför klingar det så falskt när här står och säger att hon vill ta bostadspolitiskt och socialpolitiskt ansvar, att hon vill försöka se till att det inte leder fram till att barnfamiljer blir vräkta, när man agerar på det sättet ute i kommuner. Jag tror att det bästa som kan göra, om hon nu menar allvar med sina socialpolitiska ambitioner på det här området, är först och främst att se till att får tillbaka en politik där man försöker hålla samman landet, som inte försöker märka ut dem som har det allra svårast och sänka deras inkomster. Annars kommer du att få se många vräkningar kan jag tala om. För det andra handlar det om att försöka se till att de kommuner där har något ansvar och driver politik och styr har till exempel bostadsföretag som kan finnas med i en grundstruktur för att hjälpa människor som kanske annars skulle bli av med sina lägenheter helt och hållet. Jag tror att det skulle innebära ganska mycket för anseende när det gäller socialpolitiken om hon kunde få en rättning i de två frågorna. 20 (): Det här med hemlösheten är en hjärtefråga för mig. Jag har själv studerat den i mitt eget hemlän, , där alla kommuner leds av socialdemokrater. Där uppmärksammade jag som socialkonsulent att alltfler ringde till mig handläggare och anhöriga angående enskilda missbrukare och psykiskt sjuka som inte hade tak över huvudet, trots att flera av de socialdemokratiska kommunerna till och med rev fastigheter. Det var alltså ingen brist på bostäder. Det som jag också uppmärksammade var att allmännyttan blev alltmer restriktiv. Det var genomgående i kommun efter kommun, och jag vågar säga att det är ett mönster i landet. Den så kallade allmännyttan är oerhört restriktiv. Vi skulle kunna göra debatten mycket längre om vi tittade på vilka svårigheter människor, utöver barnfamiljer, faktiskt har att få bostad. Det kan bero på en betalningsanmärkning, och det är 550 000 människor i som har betalningsanmärkningar. Här slår statsrådet mot och kommunerna i . Men då tycker jag att statsrådet bör ta kommunpolitikerna i kommunerna i i örat för att de ska se till att människor ska ha någonstans att bo. För att återgå till barnfamiljerna är det i alla fall min förhoppning att vi ska ha ett barnperspektiv och att det finns möjligheter att skona barnen från vräkningar om barnrätt får gå före föräldrarätt. 21 Statsrådet (): Så kan man naturligtvis ställa barn mot föräldrar, om man vill göra det. Vad jag pekar på är att den här frågan är mycket bredare. Man kan inte bara tala om vad kan göra i olika situationer, vilka lagstiftningsmöjligheter och rättigheter man har. Jag tror att det är många socialsekreterare som väldigt gärna vill göra mycket mer i de här situationerna. Vad jag pekar på är att man som enskild socialsekreterare ofta hamnar i en väldigt svår situation om man inte har instrument för det, till exempel ett allmännyttigt bostadsföretag som kan anvisa bostäder, som det oftast rör sig om eftersom det ofta är väldigt svårt att få privata hyresvärdar att ta ett socialt ansvar, och om man har en kommunledning som över huvud taget är snål mot familjer som har det dåligt ställt. Så vad jag pekar på är att den här frågan är mycket bredare. Här handlar det inte bara om att gå in och ändra i någon socialförtjänstförordning eller att se över hyreslagen. Det är åtgärder som utredningen föreslår och som vi också ska överväga. Men frågan är mycket bredare. Den handlar om hur familjers ekonomi ser ut i grund och botten. Vad jag har pekat på är att jag bävar för en situation där trygghetssystemet försämras så mycket att man kommer att köra ut fler och fler i kylan, att fler och fler kommer att hamna på gatan, som kommuner, inte minst ivrigt påhejade av , har avrustat sina bostadspolitiska instrument. Om menar allvar med sin socialpolitiska ambition, och det har jag ingen anledning att betvivla, har hon en hel del arbete att göra i . Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2005/06:176 om ersättning till familjehemsföräldrar 22 Statsrådet (): har frågat mig vad jag avser att göra för att förbättra den ekonomiska situationen för familjehemsföräldrar. Jag vill börja med att slå fast att familjehemsvården är ett viktigt inslag i den sociala barn- och ungdomsvården. Familjehemsföräldrar gör en värdefull insats med barn som av olika skäl inte kan bo hemma. Frågan om familjehemmens ekonomiska situation är dock komplex och handlar i grunden om hur vi ser på familjehem och hur familjehemsföräldrarna ska ersättas. Ett familjehem är ett enskilt hem som på uppdrag av socialnämnden tar emot barn för stadigvarande vård och fostran och vars verksamhet inte bedrivs yrkesmässigt. Ett uppdrag att vara familjehem anses inte som ett förvärvsarbete. Att vara familjehemsförälder räknas inte heller som arbete i arbetslöshetsförsäkringens mening och berättigar inte till arbetslöshetsersättning. En del barn placeras i familjehem under hela uppväxten och familjehemmet ersätter föräldrahemmet. Många barn placeras för och familjehemsföräldrarna träder in som komplement till de biologiska föräldrarna. kräver socialnämnden att en familjehemsförälder eller båda för avstår från förvärvsarbete för att kunna ägna mer tid till barnet. En grundtanke i familjehemsvården är att ett visst hem väljs för att passa ett specifikt barn. Ett familjehem kan alltid avgöra om det ska ta emot ett tilltänkt barn eller inte. Ett familjehem har inga garantier för att få ett barn när det så önskar. har inga garantier att kunna placera ett visst barn i ett hem som kommunen tidigare anlitat och som för tillfället inte har någon placering. Familjehemmet utför ett uppdrag åt socialnämnden. Hur uppdraget ska utformas avgörs i ett avtal mellan socialnämnden och familjehemsföräldrarna. Hur de arvoderas är inte reglerat, men ersättning utgår i de allra flesta fall i form av en arvodesdel, som är skattepliktig, och en omkostnadsdel, som är skattefri. Kommuner och Landsting utfärdar rekommendationer om storleken på beloppen för dessa ersättningar som de flesta kommuner använder. Om kommunen begär att en familjehemsförälder är hemma på hel- eller deltid kan föräldern få ersättning för förlorad arbetsinkomst. Det finns inget som hindrar att nämnden i den situationen projektanställer familjehemsföräldern . I många fall kräver kommunerna att familjehemmet söker tillstånd för att bedriva hem för vård eller boende för att ersätta båda vuxna så att de kan arbeta med det eller de placerade barnen. Frågan om hur familjehemsföräldrar ska ersättas och om de ska ha rätt till olika socialförsäkringsförmåner har aktualiserats med jämna mellanrum ända sedan socialtjänstlagens tillkomst. Arbetsdomstolen har funnit att fosterföräldrar inte ska ses som arbetstagare. Motiveringen till detta var att fosterföräldrar i de allra flesta avseenden så långt det är möjligt ska träda i de biologiska föräldrarnas ställe. Senast behandlades olika familjehemsfrågor av Sociala barn- och ungdomsvårdskommittén som lämnade sitt betänkande . Kommittén konstaterar att villkoren i de olika trygghetssystemen inte är utformade efter de förutsättningar som familjehemsföräldrar har . Den föreslår därför att villkoren för familjehems och kontaktpersoners arbetslöshets- och socialförsäkring utreds särskilt. Betänkandet är ute på remiss och kommer därefter att beredas vidare i . Jag kan därför inte här föregå den beredningen. 23 (): Jag vill allra först tacka statsrådet för svaret på min interpellation. Det allra viktigaste för ett barn är att växa upp i trygghet, att bli sedd och bekräftad, att få känna sig älskad precis som man är, att i den lilla och fattbara gemenskap som familjen är bli respekterad och få del av de normer som gör livet lättare att leva. Familjen är för de allra flesta basen för denna trygghet. Men ibland fungerar det inte. Då kan barnet behöva en annan omsorg, en annan miljö att få lugn och trygghet i. Då är familjehem, att få vara i en annan familj än den egna, en form som fungerar för många. 2004 var enligt 20 200 barn och unga placerade i vård utanför hemmet. Familjehemmen är den vanligaste boendeformen. Sju av tio placerade barn fanns i familjehem. Men det har blivit allt svårare att hitta familjehem åt alla de utsatta barn och unga som behöver det. har ambitionen att klara detta , men väntan kan bli betydigt längre. tvingas barn vistas upp till i jourfamiljer i väntan på permanent placering i familjehem. Det här är också ett problem som finns runtom i landet. Just , , skriver VLT om att 20 barn i står i kö för att få plats i familjehem. rapporterar, också , om svårigheterna att hitta familjehem till lite större barn. menar att det blir allt svårare att hitta lämpliga familjehem till alla de barn som behöver det. kontaktades jag av en kvinna i mitt hemlän, . har hon haft ett familjehemsuppdrag för barn och tonåringar. När uppdraget avslutas är hon inte berättigad till a-kassa, därför att familjehem inte omfattas av kollektiva avtalsförsäkringar. Att vara familjehemsförälder är ofta så krävande i fråga om tid och engagemang att det borde ses som en för samhället viktig arbetsinsats och räknas in i välfärdssystemen. Det behövs därför ett skifte i synen på familjehemmen. Att ta hand om barn borde faktiskt av samhället ses som en insats värd att uppmuntra, i synnerhet när det som i det här fallet handlar om barn som är utsatta för särskilda svårigheter. Visst ska familjehemmet så långt som möjligt vara likt det egna hemmet. Men ibland som ministern också konstaterar krävs faktiskt att familjehemsföräldrar avstår från eget förvärvsarbete. Då borde också insatsen gälla som arbete. Så är det inte . Statsrådet svarar genom att hänvisa till att frågan bereds i . Det bekymmersamma, herr talman, är att det har ministrar svarat . Och trots detta svar har inget hänt. Den här frågan är stor eftersom familjehemsuppdraget inte räknas som förvärvsarbete. Även om uppdraget skulle innebära att någon i familjen är hemma på heltid och får ersättning för det räknas det inte som ett arbete fullt ut. Inte heller räknas att vara hemma för familjehemsplacerade barn och ge dem omsorg som överhoppningsbar tid på samma sätt som till exempel sjukdom, heltidsutbildning eller vård av egna barn. Därför, herr talman, vill jag ställa frågan till ministern om han på allvar är redo att upphöra med detta nästintill slentrianmässiga svar. Kommer familjehemsföräldraskapet att uppgraderas och ses som ett riktigt arbete värdefullt för samhället? Det väsentliga är att familjehemsinsatser omvärderas från uppdrag till arbete så att familjehemsföräldrarna verkligen blir sedda för sina insatser för barnens skull. 24 Statsrådet (): Det är riktigt, som säger, att familjehemsföräldrar gör ett oerhört viktigt arbete för att hjälpa utsatta barn i väldigt svåra situationer. Därför är det angeläget att se till att villkoren för familjehemsföräldrarna är så goda att de klarar av att fullgöra den här viktiga uppgiften. De här villkoren, förutsättningarna och avtalen är en fråga. Det innebär, tycker jag, att när kommunerna ser att det blir svårare att rekrytera familjehem blir det också en press på att förbättra villkoren. Det har jag absolut ingenting emot. Snarare ser jag det tvärtom som en ganska logisk slutsats. Det konstaterar också den utredning som har gjorts och som, som sagt, också är på remiss. Jag tror att får respektera att jag inte alltid, i alla lägen, kan föregripa både remisstid och intern beredning. Jag måste respektera detta. Däremot kan jag ha en anmärkning på en annan del av resonemang. I sin interpellation skriver han att det är märkligt att människor som arbetar för de allra svagaste har ett så svagt stöd att de själva riskerar att bli bidragstagare. Jag vill bara säga att jag vänder mig mot ett resonemang där nästan tycks förutsätta att familjehemsföräldrar ska göra sig ekonomiskt beroende av att ha ett barn att ta hand om. Det ligger på något sätt kanske också i själva frågans innebörd. vill ju göra om det här till ett ordinärt arbete i stället för, som , ett uppdrag som arvoderas. Jag vill nog ändå varna för ett sådant systemskifte i den här delen. Jag menar att det skulle kunna få mycket negativa effekter om man förutsätter att familjehemsföräldrar ska göras ekonomiskt beroende av att ha barn att ta hand om. Detta är bland annat en följd av att man då och då måste avbryta en placering för att den inte längre fungerar. Om man i familjehemmen är beroende av att det finns ett barn att ta hand om kan det mycket väl bli så att de bedömningar som görs för barnens bästa i vissa lägen kanske måste göras om för att avbryta en placering kan bli sneda. Jag tycker alltså inte att man ska utgå från att familjehemsföräldrar ska kunna bli ekonomiskt beroende av att ha ett barn att ta hand om. Jag tror att det i så fall skulle innebära problem i de ofta ganska känsliga bedömningarna av vilken placering som ska göras. Med det inte sagt, återigen, att jag utesluter att vi kan behöva förbättra stödet. Men det är alltså en fråga. Jag tror också att det bör förbli så, åtminstone i det här läget. 25 (): Det är ju fint att och jag är överens om familjehemsföräldrarnas betydelse och om hur viktigt det är att ge dem goda villkor. Men det räcker faktiskt inte att prata om goda villkor när vi får de här signalerna från hela landet om problemet med att rekrytera familjehemsföräldrar, att hitta goda miljöer till de barn som behöver särskilt stöd och att hitta en trygg tillvaro. Då krävs också att man tar det här nationella problemet på lite större allvar än vad jag tycker att ministern gör. Jag förstår uppriktigt sagt inte riktigt ministerns lite avvisande och skeptiska hållning. Visst går det att prata om remisstider. Det är ju ett hedervärt formalistiskt argument. Problemet är, herr talman, att vi kan se på historien. Detta har socialdemokratiska ministrar pratat om i åratal utan att någonting har hänt. skrev revisorer en rapport om familjehemsvården. De konstaterade att familjehemmen spelar en viktig roll i vården av barn och ungdomar samt att ersättningen till familjehemsföräldrar har stor betydelse för familjers intresse att verka som familjehem. svarade den dåvarande socialdemokratiska socialministern på en interpellation om familjehemmens ställning här i . Den ministern, kollega, hänvisade då till ett uppdrag som skulle ha fått av regeringen. Bekymret är bara, herr talman, att på verkar man inte känna till något uppdrag. Ingenting finns i arkiven därom, och någon rapport från institutet till regeringen tycks inte ha kommit. Sedan initierade 2002 en undersökning för att kartlägga omfattningen och utvecklingen av formerna för företagande och anställningsformer i gränssnittet mellan egenföretagande och anställning. I den projektbeskrivningen angavs att projektet skulle beakta problematiken gällande ersättningsrätten för familjehemsföräldrar. Inte heller det verkar ha lett någonstans för regeringens arbete. De här olika utredningarna gjorde att 2002 hänvisade till att man inte ville föregripa det uppenbarligen pågående analysarbetet i och därför inte ville gå in i den här frågan på allvar. Och så kom då , , Sociala barn- och ungdomsvårdskommitténs betänkande, som lämnades till , som han hänvisar till och också har hänvisat till i tidigare skriftliga frågesvar till mig i . Det är intressant att kommittén, tack och lov, återigen konstaterade att för att flickor och pojkar som behöver det ska kunna placeras i familjehem måste rekryteringen stimuleras och villkoren utredas särskilt. I telefon svaras det från att ingen utredning om detta egentligen pågår. Såvitt man känner till utreder inte heller någon annan myndighet denna fråga. får förstå att frågan måste ställas: Vad är det som egentligen gäller? Efter alla dessa år av ältande och socialdemokratisk långbänk, när kommer något äntligen att hända? regering verkar ha väldigt svårt att få något ur händerna också på detta område. Utifrån det borde han kunna förstå den oerhörda frustration som vi känner som tycker att familjehemmen ska ha vettiga förutsättningar, också ekonomiskt, för att fullfölja sitt arbete för barnen och samhället. Hur ska vi kunna hitta långsiktiga lösningar på behovet av familjehem om inte regeringen till slut lyssnar och ändrar regelverket? Kan vi få ett besked om det, ? 26 Statsrådet (): Här ser man vådan av att ha färdigskrivna repliker. Om hade lyssnat på vad jag sade hade han hört att jag just varnade för en situation där man gör familjehem till ett yrke. Jag kommenterade just det. Det tog inte alls upp i sitt anförande. Han pratade i stället om de tidigare utredningar som har gjorts. Låt oss tala sak. Saken är att familjehemsuppdraget är just ett uppdrag som är arvoderat. Om man går över till att göra det till ett yrke med a-kassa och rätt till socialförsäkring finns det en stor risk att många av familjehemmen kan hamna i en situation där man blir ekonomiskt helt beroende av att det finns ett barn att ta emot. Jag sade att det då kan finnas en risk när man gör bedömningar utifrån barnets bästa om placeringen ska kvarstå eller inte. behöver man ju avbryta en placering därför att det inte fungerar. Det kan finnas en risk att man gör andra bedömningar när man har gjort sig ekonomiskt beroende av att ha en sådan placering hos sig. Det var det problemet jag pekade på. Det har tydligen totalt missat i sitt resonemang. Det är viktigt. Om man går över till ett sådant system som vill ha bör socialnämnden kunna garantera att ett familjehem ska ges barn vid olika tillfällen. Det är ju helt orimligt om man ska ha en politik som utgår från barnets bästa. Några sådana garantier kan aldrig ställas. Jag landar i att vi inte ska gå över till ett system där vi betraktar detta som ett yrke. Däremot kan vi ändå behöva förbättra de ekonomiska förutsättningarna. Kommunerna bör göra det bland annat mot bakgrunden att det kan vara svårigheter att rekrytera familjehem. Det ska man absolut inte ha några invändningar emot, utan tvärtom hälsa med tillfredsställelse. Men att gå över till en yrkesmässig syn på familjehem tror jag skulle vara skadligt för politiken kring placeringarna och också innebära en del risker i bedömningen av enskilda fall. 27 (): Så skrapade vi lite på inställning och fann att när det kom till kritan handlade det egentligen inte om att skapa goda villkor utan om att krypa bakom den argumentation som han och tidigare ministerkolleger använt sig av . När det verkligen kommer till kritan blir det inte särskilt mycket av de goda villkoren. Man ska naturligtvis hitta enskilda lösningar för det enskilda barnet så att barnet får den absolut bästa situationen. Bristen på familjehem har accelererat . Den socialdemokratiska regeringen har tittat på, som jag redovisade tidigare, utan att göra något åt det. I den situationen borde kunna öppna för att se familjehemsinsatsen som en viktig insats för hela samhället med en status fullt ut som en arbetsinsats. Det behöver inte betyda att alla ska pressas in i ett och samma fack även om jag vet att den nuvarande regeringen har lätt att se det så. Det kan snarare betyda en tydlig signal om att familjehemsinsatsen är viktig för barnet och för hela samhället. Den signalen kommer inte från . Han smäller igen dörren ganska hårt i debatten, vilket jag naturligtvis tycker är väldigt tråkigt. När vi tittar ut över landet och möter de barn som är i behov av att vara i familjehem, och där det kan vara en lösning för den enskilde under , ser vi tydligt att något behöver göras för att öppna möjligheten för fler barn. De barnen lär få vänta så länge vi har en socialdemokratisk regering med den styvmoderliga behandling som regering ger familjehemmen år in och år ut. 28 Statsrådet (): När det gäller det sista, kan man fråga sig hur högeralliansen kommer att bete sig i den här frågan. Vi har precis tagit del av förslag från där man snarare vill gå en annan väg, nämligen att öka antalet adoptioner som genomförs där familjehemsföräldrar adopterar barnen. Om man går över till system där det blir mer och mer av ett yrke att vara familjehemsförälder, hur i hela världen ska man då lösa en adoptionssituation i slutändan? Man kan fråga sig om det finns en enig linje och hur en borgerlig regering skulle ställa sig i den här frågan. försöker göra poäng på att antalet familjehemsplaceringar har ökat under en följd av år medan vi har tittat på.