prot · GT09132 · 2006-05-31 00:00:00 — När det gäller synen på polisen och andra brukar ju liberaler ha en vad vi kan kalla sund misstänksamhet mot statens repressiva delar och dess våldsapparat utan att för den skull behöva bli misstänkliggjorda för att förtala polisen eller någonting i den stilen. Jag tror att det är sunt att ha den misstänksamheten och att bygga systemen på ett sådant sätt att man minskar risken för att de, i en annan tid med svagare demokratiska krafter, kan missbrukas. Jag tycker inte att det lagförslag som föreligger uppfyller de krav som man måste ställa på den här typen av lagstiftning. 75 () replik: ondgjorde sig över billiga demagogiska poänger i det avslutade replikskiftet. Jag har en enkel fråga till , och jag förväntar mig ett enkelt svar. Hur kan jämföra detta lagförslag med interneringsläger i odemokratiska stater? Vad i detta lagförslag får att göra sådana fullkomligt horribla jämförelser? 76 () replik: Som jag sade i mitt anförande är det naturligtvis en avsevärd skillnad mellan att lyssna på en telefon och att stänga in folk i ett läger. Men min poäng var den att man anser sig ha rätt att ingripa med tvångsmedel mot människor som inte har begått brott därför att man anser sig ha anledning att tro att de kan komma att begå brott. Den tankefiguren är rättspolitiskt oacceptabel. Jag gjorde det enkla konstaterandet, och jag tycker inte att det var särskilt märkvärdigt. 77 () replik: Jag menar att har anledning att titta på lagförslaget en gång till. Jag håller med när han modifierar sin kritik och säger att det finns något väsentligt nytt i detta lagförslag jämfört med det vi tidigare diskuterade om buggning. Här införs en ny aspekt. Men kom inte och påstå att det inte finns rättssäkerhetsgarantier och att det inte finns garantier för att säkra människors integritet! Här uppställer vi krav på att det ska finnas en anledning att anta att en person ska begå vissa, i lagförslaget stipulerade, mycket allvarliga brott. Det är inte vilka brott som helst vi pratar om. Vi gör det därför att vi vet att framför allt Säkerhetspolisen men också i vissa undantagsfall den öppna polisen inte har tillräckliga verktyg för att fullgöra sina uppdrag. Det är en åklagare som ska ansöka hos en domstol om ett sådant här tillstånd. Det är en domstol som ska övertygas utifrån det underlagsmaterial som polisen presenterar. Vad i detta får att göra den här jämförelsen? Jag ska inte upprepa det jag tidigare sade. 78 () replik: När en tv-redaktion undersökte omständigheterna i samband med utvisandet av två egyptier med hjälp av CIA lär Säkerhetspolisen ha velat undersöka om detta skulle kunna bedömas som grov obehörig befattning med hemlig uppgift, som jag tror att formuleringen är. Det är ett av de brott som skulle kunna ligga till grund för den typ av åtgärder som den här lagen handlar om. Vi vet inte om bedömningen skulle ha blivit den, men blotta misstanken gör att man bör tänka till en gång till. Nej, jag har inte sagt att det inte finns några rättssäkerhetsgarantier i detta. Vad jag har sagt är att jag inte anser att de är tillräckliga. Dessutom finns en del av dem inte utan är bara aviserade. Det är inte acceptabelt. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) Föredrogs kulturutskottets betänkande 2005/06:KrU14 Folkbildningsfrågor (prop. 2005/06:192). 79 i (s): Vi ska nu diskutera folkbildning, ett kärt ämne. Jag ser både ledamöter av kulturutskottet och före detta ledamöter av kulturutskottet här. I det här betänkandet behandlas regeringens folkbildningsproposition Lära, växa, förändra samt motioner som väckts dels med anledning av propositionen, dels under allmänna motionstiden , 2004 och 2005. Som ett led i beredningen av propositionen höll kulturutskottet en offentlig utfrågning om folkbildningen på temat Folkbildning i förändring. Där fanns företrädare för nära nog hela folkbildningsområdet. Utskottet tillstyrker regeringens förslag om statens syfte med statsbidraget till folkbildningen och om vissa verksamhetsområden som i särskilt hög grad utgör motiv för statens stöd. De syften som avses är att folkbildningen ska stödja verksamhet som bidrar till att stärka och utveckla demokratin, bidra till att göra det möjligt för människor att påverka sin livssituation och skapa engagemang att delta i samhällsutvecklingen genom exempelvis politiskt, fackligt, kulturellt eller annat ideellt arbete, bidra till att utjämna utbildningsklyftor och höja bildnings- och utbildningsnivån i samhället samt bidra till att bredda intresset för och delaktigheten i kulturlivet. De sju verksamhetsområden som avses är den gemensamma värdegrunden, det mångkulturella samhällets utmaningar, den demografiska utmaningen, det livslånga lärandet, kulturverksamhet, personer med funktionshinder samt folkhälsa, hållbar utveckling och global rättvisa. I sammanhanget ska sägas att utskottet även tillstyrker regeringens förslag om statens utvärdering av folkbildningen. Utskottet behandlar i betänkandet ett flertal motionsyrkanden. Yrkandena avser bland annat förslag om att bevara folkbildningens särart, fördelningsprinciperna för statens stöd, folkbildningens betydelse för det livslånga lärandet, vikten av kvalitetsaspekter i hur det statliga stödet används, det gemensamma ansvaret för folkbildningen, det statliga stödet samt betygens vara eller icke vara i folkbildningen. Samtliga motionsyrkanden avstyrks. I betänkandet finns 28 reservationer och två särskilda yttranden. Därmed överlåter jag talarstolen till debattörerna. 80 (): Jag noterar med förvåning att den ansvariga ministern inte är på plats trots att ett av hennes viktigaste områden nu debatteras här i kammaren. Det är tomt där borta. Den här dagen har ändå varit känd . Hur detta ska tolkas överlåter jag åt andra att avgöra. Jag vill börja med att överraska vänsterkartellen med att understryka att vi moderater liksom övriga partier i anser att folkbildningen är oerhört viktig, att den fungerar som kunskapsförmedlare och skola för demokratiska umgängesformer och har gjort så och att den också varit pedagogisk inspirationskälla, inte minst för många friskolor. Ni på vänsterkanten påstår ju gärna motsatsen att vi snudd på vill slakta folkbildningen. När detta nu är sagt hoppas jag att vi kan koncentrera debatten till sakfrågan, det vill säga folkbildningens framtid, vad gäller både folkhögskolorna och studieförbunden. Det finns mycket som är bra i propositionen. Dit hör till exempel att man betonar vikten av kvalitet och innehåll framför kvantitet, det vill säga att jakten på timmar och kronor inte som får överskugga diskussionen om kvalitet. Dit hör också viljan att satsa på kompetensutveckling och utbildning av folkhögskolornas personal och pedagoger liksom att folkbildningens organisationer i hög grad kan öka kunskapen om och förståelsen för förhållanden i andra länder. I det sammanhanget ser jag dock ett problem med att det blir allt färre språkcirklar. Det är också viktigt att folkbildarna erbjuder mötesplatser och därmed kan fungera som den arena vi behöver för diskussioner kring samhällsfrågor. Därför är jag också en smula undrande över att samarbetet är så pass begränsat med andra kulturinstitutioner som museer, teatrar och bibliotek, åtminstone om man ska tro statistik. Vi har kunnat konstatera, fru talman, att regeringen i propositionen Lära, växa, förändra i flera fall har tagit till sig de synpunkter och den kritik som kommit in, framför allt via remissinstanserna, efter utredningen i brytningstid. Det handlar om behovet av uppsökande verksamhet, den sneda fördelningen på förtroendeposter, behovet av nyskapande arbetsformer, önskemål om yrkesutbildningar inom till exempel folkhögskolans hägn, bristande samarbete med andra aktörer, lokaler som inte är anpassade till funktionshindrade och så vidare. är det upp till verksamheterna själva att ta itu med detta. Vi instämmer också i kraven på regelbundna, oberoende utvärderingar av folkbildningens verksamhet. Förslaget att ska disponera medel för detta tycker vi är bra, även om vi beklagar att det inte kommer att bli aktuellt med ett sådant anslag förrän tidigast . Det är särskilt viktigt om man, som vi, vill betona och värna folkbildningens frihet. Vi hade i propositionen också velat ha ett djupare och bredare resonemang kring vad folkbildning egentligen är mer än en del, tyvärr alltför luftiga, formuleringar om personlig utveckling, bättre självförtroende och vikten av att delta i sociala sammanhang. Förhoppningsvis kan och forskningens kommande medverkan ge de nya öppningarna. I propositionen skriver visserligen regeringen att folkbildning också handlar om verksamheter som folkbiblioteken, , länsmuseerna och Utbildningsradion. Vi skulle till denna lista även vilja foga komvux i dess olika former. Folkbildningen är med andra ord rätt omfattande, även om uppdragen och formerna skiftar. I en ny tid, där människor möts av så många nya intryck och får i det närmaste oändliga möjligheter att lära nytt, fördjupa sig och hämta in ny kunskap, behövs ett vidare resonemang om definitionen av folkbildning och vilka avtryck folkbildningen sätter i samhället och i människors liv. I det sammanhanget vill vi lyfta fram det moderata förslaget om en särskild satsning på kultur i skolan för grundskoleelever ett förslag som vi har gemensamt med de övriga partierna i och som också kan ses som en satsning på humaniora och folkbildning. I propositionen står det, fru talman, att folkbildningen stärker demokratin eftersom vissa upplever en maktlöshet som är svår att ta sig ur. Vi moderater vill nog tillägga att den maktlöshet som många människor känner i stor utsträckning har sin grund i arbetslöshet, utanförskap och ett orimligt skattetryck på låg- och medelinkomsttagare. Folkbildningen söker själv upp dem som fått minst, står det i propositionen. Kring detta finns en del tveksamheter, som bland annat kommer till uttryck i utredningen i brytningstid, som kom . Det är riktigt som regeringen skriver att det finns behov av flexibla utbildningsformer. Det tragiska i sammanhanget är att de behoven ständigt ökar. Ett viktigt skäl är den svenska skolans misslyckande . Vi har alla, även vi som sitter här, tagit del av olika larmrapporter, såväl inhemska som internationella, över situationen i många svenska skolor. Allt färre elever går ut med fullständiga betyg, och antalet elever på gymnasieskolans individuella program blir alltfler. Detta är bevis på att något är fundamentalt fel i den svenska skolpolitiken. För många unga människor är folkhögskolorna, och ibland komvux, den enda möjlighet som står till buds, om de inte helt tappat studielusten, efter en misslyckad skolgång. Folkhögskolornas speciella pedagogik är intressant och nyskapande trots att de funnits . I propositionen skriver regeringen att folkhögskolornas vilja att se till individen och att sätta in sin verksamhet i ett socialt sammanhang är viktig. Vi instämmer och kan konstatera att friskolorna ofta inspirerats av just folkhögskolornas utbildningsformer. Men låt mig återgå till studieförbunden, fru talman! har det uppdagats att vissa studieförbund ägnat sig åt rent bidragsfusk. Inte sällan har det handlat om miljonbelopp. Ersättningar har betalats ut för kurser som aldrig ägt rum eller där felaktigt antal deltagare uppgivits. Det har också visat sig att många människor, som påstås ha gått olika studiecirklar, inte själva varit medvetna om detta. Mot den bakgrunden tycker vi att det är anmärkningsvärt att propositionen bara innehåller en enda mening om de oegentligheter som skett inom verksamheterna, och i majoritetens text i betänkandet viftas kritiken undan. Det handlar faktiskt om våra skattepengar. Det är ett ansvar. Folkrörelserna ser inte ut som . Därför behöver även folkbildningen förändras. Det förefaller, vilket jag tror också blivit klart genom propositionen, som om framför allt studieförbunden behöver diskutera hur de bättre ska nå nya deltagare, använda sig av nya arbetsformer och våga utveckla sin verksamhet. Det finns frågor som behöver ställas, i alla fall om vi vill värna folkbildningen. Hur ska framtidens fortbildning se ut? Redan nu förekommer en del studiecirklar på Internet, så kallade e-cirklar. Kanske kan det bli en kompletterande modell. Jag läste i tidningen vilket även hade gjort att den första e-cirkeln genomförts i samarbete med Vuxenskolan. För studieförbunden handlar mycket om egenförsörjning och tyvärr på sina håll mindre om idealitet, bildning och engagemang. Drivkrafterna är inte desamma. Det här vet man men låtsas inte alltid om. Intresset för studiecirklar har minskat. Alltmer av fritids- och föreningsverksamhet blir studiecirklar. I vissa fall har det också utgått dubbla bidrag. Alltmer handlar om enstaka föreläsningskvällar. Hur ska organiserandet av det se ut? Det är svåra och säkert också kontroversiella frågor. Jag har inga svar, men jag tycker att de behöver ställas eftersom förändringsrädslan ibland tyvärr är stor. I finns, fru talman, en lång tradition av ideellt engagemang. Samhällets utveckling är beroende av människors företagsamhet och skapande förmåga. Mycket av den finns inom folkbildningen, och vi ska vara rädda om den. På s. 17 i propositionen står: Folkbildningens historia är en historia om kunskapens makt och vittnar om gruppers och individers förmåga att genom folkbildningens organisationer av egen kraft kunna hävda sin ställning i samhället. Vi ska inte glömma bort det. Med det yrkar jag bifall till reservation nr 8. 81 HANS (): Folkbildningen är en viktig del av vårt demokratiska samhälle, och anslog 400 nya miljoner till folkbildningen i sin vårmotion. I den av sammanställda Fakta om folkbildning kan vi läsa att nio olika studieförbund i arrangerar 290 000 studiecirklar med totalt nära 2 ½ miljon deltagare och 230 000 kulturprogram med mer än 15 miljoner besökare och deltagare. Vi kan läsa att 148 olika folkhögskolor varje termin har 27 000 deltagare på långa kurser och 75 000 deltagare på korta kurser. Det är ett gott tecken på att folkbildningstanken står sig stark. Denna folkbildningstanke bygger på att folkbildningen är fri och frivillig. Begreppet fritt och frivilligt, som myntades redan av folkbildningsutredning, betyder just att folkbildningen är fri från detaljstyrning från statens sida och frivillig för deltagarna. I propositionen framhåller regeringen att folkhögskolorna i flera kommuner använts för att genomföra gymnasieskolans individuella program och att erfarenheterna är goda. Vi i anser dock att det förhållandet att det individuella programmet blivit så omfattande, och att andra skolformer än de ordinarie måste användas, är ett bevis på regeringens misslyckade politik för ungdomsskolan. Det kan inte kallas annat än en tragedi att omkring 20 000 ungdomar lämnar utan att ha uppnått de grundläggande kunskaperna i varje ämne en av fyra i varje årskull. Vi menar att det individanpassade stödet måste utvecklas och sättas in tidigt i för att eleverna på så sätt ska ha bättre förutsättningar att få behörighet för nationella program i gymnasieskolan. Därigenom skulle användningen av det individuella programmet kunna minskas och helt avskaffas. Det är olyckligt, anser vi, att behovet av det individuella programmet är så stort att verksamheter som komvux och folkhögskolorna är de enda möjligheterna som står till buds för många unga människor. Målet för politik är inte att folkbildningen ska bli en del av det reguljära utbildningssystemet. Folkhögskolorna fyller ju ofta upp nischer som det offentliga utbildningsväsendet inte kan eller ska fylla. Så vill vi att det ska vara även . Här kommer folkbildningstanken in igen fritt och frivilligt. Folkbildningen är fri och frivillig för deltagarna. Vi anser vidare att möjligheterna för folkbildningen att vara en aktiv del av det livslånga lärandet ska stärkas. Folkbildningen borde kunna vara en aktiv partner i lokala lärcentrum, när det gäller information om studiemöjligheter, genom uppsökande verksamhet gentemot de korttidsutbildade och genom att staten uppmuntrar kommuner att involvera det informella lärandet genom studieförbund och folkhögskolor. Ett problem som vi ser är dock att folkhögskolorna inte har någon examinationsrätt för sina studenter. har de alternativa utbildningsanordnare som driver utbildning på grund- och gymnasienivå, till exempel folkhögskolorna, inte rätt att sätta betyg på sina elever, utan betygen ska sättas av en komvuxrektor. Vi i anser att det är orimligt och ologiskt att de utbildningsanordnare som planerar och genomför undervisningen inte ges rätten att sätta betyg. har regeringen aviserat att enskilda utbildningsanordnare av vuxenutbildning ska få möjlighet att sätta betyg. Den här möjligheten anser vi givetvis borde finnas även för folkhögskolorna. Vi vill också när det gäller folkhögskolorna betona att finansieringen av ett fortsatt samarbete mellan svenska folkhögskolor och deras motsvarigheter i de baltiska länderna och i borde kunna förstärkas. Det beror på att vissa finansieringsmöjligheter genom till exempel , och har upphört efter att de aktuella länderna blivit medlemmar i . Vi anser därför att det finns starka skäl för en utredning om finansieringen och samarbetet mellan svenska folkhögskolor och motsvarande utbildningar i de baltiska länderna och i . Vi har fått signaler från folkhögskolor som har arbetat med detta om att det har försvårats enormt mycket för att inte säga att det har omöjliggjorts. I betänkandet Folkbildning i brytningstid av Sufo 2 påpekas att personer med funktionshinder inte har ett reellt inflytande över folkbildningens verksamhet eftersom de inte är representerade i tillräckligt hög grad i styrelser eller som anställda i studieförbund och folkhögskolor. Orsaken till det kan enligt vår uppfattning vara att lokalerna inte är anpassade till de här gruppernas förutsättningar och behov samt att det inte finns tillräckliga resurser till tekniska hjälpmedel. Här anser vi att det är en rättvise- och jämlikhetsfråga att även personer med fysiska och psykiska funktionshinder har möjlighet att delta i studiecirklar och folkhögskolekurser. De statliga bidragen till lokalanpassning och teniska hjälpmedel bör därför öka både inom ramen för folkbildningsanslaget och inom ramen för för särskilt utbildningsstöd. När det gäller amatörkulturen delar regeringens uppfattning att den har en stor betydelse, men den bör växa underifrån som ett komplement till den professionella kulturen. Därför behöver den lokala och regionala kulturverksamheten förstärkas. Vi föreslår också från sida att bidragen till regionerna ska förstärkas så att de får möjlighet att tillsammans med kommunerna och folkbildningen utveckla amatörkulturen. Jag ser själv i min hemkommun hur bra det samarbetet kan fungera mellan och de lokala amatörteaterföreningarna. Det blir fantastiskt bra teaterföreställningar och fantastiskt fina revyer . Därför motsätter vi oss att de centrala amatörkulturorganisationerna ska få ökade statliga bidrag. Vi föreslår i stället att bidragen till regionerna förstärks så att de som utför amatörkulturen kan få del av pengarna direkt. Vi delar regeringens uppfattning när det gäller forskningen. Det är viktigt med en ökad forskning om folkbildningen och om vuxenutbildningen över huvud taget. Den kartläggning som gjorde omkring visade att forskningen om vuxenutbildningen var underdimensionerad i jämförelse med övrig pedagogisk forskning. Det som fanns handlade huvudsakligen om utbildning i arbetslivet och på högskolan. Däremot anser vi inte att folkbildningsanslaget ska användas till forskning. Av de resurser som universitet och högskolor disponerar för forskning bör en ökad andel användas till forskning om folkbildning och vuxenutbildning. Vi vill värna om forskningens frihet och kvalitet. Därför bör inte, anser vi, en statlig myndighet som ha inflytande över vilken forskning som ska bedrivas. Slutligen, fru talman, står jag bakom alla reservationer, men för tids yrkar jag bifall till endast reservation nr 8. 82 (): Jag kommer i mitt anförande att ta upp några av de reservationer som vi kristdemokrater har med anledning av regeringens proposition men också något beröra den gemensamma alliansmotion som behandlas i det här betänkandet. I den gemensamma alliansmotionen tar vi upp en rad viktiga områden, där vi ser folkbildningen som enormt betydelsefull. Vi tar upp roll, uppdrag och befogenhet. Vi tar också upp det viktiga kvalitetsarbetet. Vi tar upp frågor som handlar om funktionshindrades rätt till folkbildning. Alliansen tar också upp rätten för folkhögskolor att få sätta betyg och betydelsen av folkbildningen i det livslånga lärandet. Ordningsföljden på de syften med folkbildningen som regeringen nu ändrar kommer jag också att beröra. Men alliansen tar också upp den stora demografiska utmaningen när det gäller folkbildning. En grundläggande kristdemokratisk tanke, fru talman, är att den enskilde inte är sig själv nog och inte är oberoende av andra, men inte heller bara en anonym kugge i det stora samhällsmaskineriet. Varje människa är unik men behöver gemenskap med andra för att utvecklas. Vi finns i ett socialt sammanhang. Det kristdemokratiska samhällsarbetet tar därför sin utgångspunkt i just människans helhet, och vi betonar därför också människans behov av gemenskap. Det är i detta synsätt som folkbildningens roll blir oerhört betydelsefull. Folkbildningen, både cirkelverksamhet och folkhögskolorna, representerar en frigörande kraft i samhället. Möjligheterna till nyfikna bildningsmässiga strövtåg kan vara ett välkomnande komplement till redan avklarade studier. Men det kan också för andra vara den inkörsport som ger mersmak för att i vuxen ålder komplettera och utveckla sin egen utbildning i ett livslångt lärande. Genom ökade kunskaper kan man skaffa sig de verktyg man behöver som underlättar deltagandet i samhällslivet, vilket stärker den demokratiska processen. Vi kristdemokrater kan aldrig nog betona vikten av att folkbildningen ska vara oberoende. Den ska styras av sin egen idé och ha rätt att sätta sina egna mål. Staten ska stödja genom att sätta upp övergripande syften och ramar för verksamheten. Därefter måste det vara folkbildningens ansvar att finna vägar för att uppnå de här målen. Statens utvärdering av folkbildningen, Sufo 2 mina kolleger har varit inne en del på den utvärderingen har konstaterat att regeringen kompletterat det formella stödet med en informell styrning. Vi kristdemokrater anser att en sådan utveckling är mycket olycklig eftersom den går emot folkbildningens själ. Det återstår att se om propositionens förändringar kan minska regeringens klåfingrighet vad gäller den informella styrningen. Vi i kommer mycket noga att följa den utvecklingen inom folkbildningen, inte minst med tanke på att det i fråga om syftena, som jag tidigare berörde något, föreslås en förändring av förordningen som inte förklaras alls i propositionen. Varför gör man den här ändringen? Syftet att stödja verksamhet som bidrar till att stärka och utveckla demokratin framhålls före syftet att göra det möjligt för människor att påverka sin egen livssituation och skapa engagemang att delta i samhällsutvecklingen. Ingen förklaring ges i propositionen till varför man gör den här förändringen. Just därför anser vi, tillsammans med alliansen, att den nuvarande ordningen ska gälla. anser att fördelningen av stödet till studieförbunden måste ändras. Vi vet att det är så att resurserna fördelas av som i sin tur utgörs av de studieförbund och folkhögskolor som redan får ett statligt stöd. En konsekvens av det har vi kunnat se är att det finns en viss ovilja att släppa in nya aktörer, eftersom det innebär mindre resurser till befintliga studieförbund och folkhögskolor. Denna ovilja har bland annat drabbat det muslimska studieförbundet , som ansökt om medel från . Även trögheten i resursfördelningssystemet innebär ett problem, eftersom det dröjer länge innan ett studieförbund som växer snabbt också får ett ökat ekonomiskt stöd.