prot · GT0983 · 2006-03-09 00:00:00 — Jo, majoriteten i utskottet konstaterar att säger att det kan vara lämpligt att arbetsgivare tar fram ett handlingsprogram för hur olika missbruksproblem ska hanteras och att det där bör ingå en alkohol- och drogpolicy. Allt är bra och korrekt, men räcker det verkligen? Efter de larmrapporter som har levererats, om inte på löpande band så i alla fall alldeles för många, om kvinnors ökande alkoholkonsumtion behöver vi mer kunskap och ett systematiserat sätt att arbeta. Vi behöver kompetensen och de ekonomiska resurserna för förebyggande av missbruk, och missbrukarvården måste förstärkas. De förebyggande insatserna och missbruksbehandlingen måste anpassas efter kvinnors särskilda behov och förutsättningar. Vi behöver ett ökat samarbete mellan företag och företagshälsovården, precis som min allianskollega tidigare nämnde, så att speciellt kvinnors beroende upptäcks . Och det är inte så att jag menar att kvinnors beroende är allvarligare än mäns, men kvinnor har en fantastisk förmåga att vänta för länge innan de ber om hjälp. Och symtomen skiljer sig också åt så att inte ens ett tränat läkaröga kan se en kvinna som är i farozonen för att utveckla ett beroende. Och framför allt måste vi kanske, fru talman, ställa oss frågan, inte varför , utan , super. Det är den psykosociala kategorin sjukdomar som har lett till den lavinartade ökningen av sjuktalen. Det vet vi alla. Litet inflytande, hög stress och press är kännetecknande, vilket leder till olust att gå till arbetet, sömnsvårigheter och värk. Och kvinnorna med kvinnogöra, både det avlönade och det oavlönade, är de yttersta förlorarna. I stället för att ha en kvinnodag , som den vi hade i går, eller kanske två för dem av oss som är lyckligt lottade att vara mammor, borde vi definitivt ha en kvinno- och mansdag året om. Så länge vi inte får en politik eller en strategi som förmår bekämpa det könssegregerade arbetslivet och det könssegregerade hemlivet kommer majoriteten kvinnor att fortsätta att känna sig som om de levde livet i en centrifug. För övrigt, fru talman, kan jag inte låta bli att säga som borde ha sagt: För övrigt anser jag att vi behöver en ny regering. Och vi kvinnor är faktiskt de som har mest att vinna på det eftersom det är vi som på så många sätt får betala priset för den ojämställdhet som finns . 162 (): Det är en viktig debatt vi har i kammaren i denna sena timme om vår arbetsmiljö där vi tillbringar en så stor del av vår vakna tid. Tyvärr röstade kammaren i gårdagens votering emot ett förslag som hade om just byggnaders inomhusmiljö och vikten av en god fysisk miljö på största arbetsplats skolan. En god inomhusmiljö borde vara en självklarhet eftersom den är nödvändig för att förebygga allergier och andra hälsoproblem. Det är väl känt att det förekommer stora brister i den fysiska skolmiljön i de flesta kommuner. föreslog därför i går att staten ska ta ett ökat ansvar för arbetsmiljön i skolorna genom att införa ett statligt stimulansbidrag för att uppmuntra kommunerna och andra skolhuvudmän att vidta de åtgärder som krävs för att skolorna ska få en bättre arbetsmiljö. För sedan kom också en larmrapport om det ökande bullret på våra förskolor och att många barn lider av tinnitus. har genomfört en inspektionsinsats som omfattade 400 förskolor samt 300 skolor och fritids i 200 av landets kommuner. Det visade sig då att ljudmiljön i förskolor och skolor har stora brister. Krav på förbättringar riktas nu mot ansvariga för av de verksamheter som besöktes. skriver i sitt pressmeddelande: I lokaler där många barn vistas alstras ofta höga ljudnivåer. Akustiken i lokalerna, gruppernas storlek och arbetets organisering kan spä på problemen. De allra flesta har inte kartlagt och bedömt riskerna med buller och vidtagit de åtgärder som behövs. Det är också vanligt, att ansvarig chef saknar kunskap om bullrets inverkan på personalens och barnens hälsa, hur buller uppstår och vad som kan göras åt det. Det har gjorts relativt få bullermätningar i förskolan. Den största undersökningen gjordes i och , då kommunernas samtliga 103 förskoleavdelningar deltog. Syftet var att mäta barnens exponering, och det uppmättes ganska höga nivåer, högre än forskarna hade väntat sig. I genomsnitt var ljudnivån under en hel dag. Enligt de nya riktvärdena från som trädde i kraft så är det precis på gränsen för vad en vuxen person får utsättas för på sin arbetsplats. För förskolebarn finns inga sådana riktvärden. , professor vid avdelningen för arbets- och miljömedicin på i och en av dem som arbetat med mätningen, säger att effekterna hos barn som utsätts för höga ljudnivåer främst är trötthet och heshet. Hos personalen är effekterna ungefär desamma röstproblem, trötthet och stress. Vidare säger han att undersökningar på skolbarn har visat att de pedagogiska resultaten också blir sämre om ljudnivån är hög. har tillsammans med övriga i alliansen för ett nytt skrivit en reservation där vi påtalar att förskolebarnen har en utsatt situation eftersom de inte omfattas av arbetsmiljölagen. Lärare, elever, förskollärare och barnskötare däremot omfattas av arbetsmiljölagen. Förskolebarnen är de enda som befinner sig på en arbetsplats utan att omfattas av arbetsmiljölagen. Det finns inga regler om hur lekmiljön ska vara utformad för barnen, och de har inte rätt att ställa några krav. Vi i alliansen anser därför att barnens arbetsmiljö måste tas på större allvar och att förskolebarnen ska omfattas av arbetsmiljölagen. Då skulle också andra frågor som barns säkerhet och lekmiljö uppmärksammas. Utredaren som ser över arbetsmiljölagen bör få i tilläggsdirektiv att föreslå hur lagen kan utvidgas så att förskolebarnen omfattas. I betänkandet har vi ytterligare en gemensam reservation med övriga i alliansen som är värd att uppmärksamma i kammaren. nämnde den i sitt anförande. Det handlar om att företagshälsovården måste stärkas och deras arbete bli mer effektivt genom att de också tillåts utföra sjukvårdande behandling på samma villkor som läkare. Som situationen är nu får företagshälsovården enbart ge förebyggande behandling, och det anser vi vara ett slöseri med resurser. Självklart ska läkare ge sjukvårdande behandling på företagshälsovården liksom sjuksköterskor och andra som arbetar där. Inte ska man behöva uppsöka ytterligare en läkare för att få ett recept eller ta ett prov. Nej, nu måste vi få ett slut på detta snuttifierande av resurser och i stället kraftsamla. I dagens stressade samhälle skulle många uppskatta den närhet till medicinsk kunskap som företagshälsovården skulle kunna erbjuda om den gavs möjlighet. En arbetstagare ska bara behöva gå till ett ställe för att få hjälp. Vi i alliansen menar också att de ekonomiska förutsättningarna för företagshälsovårdens arbete med alkoholmissbruk behöver förbättras. Jag tycker att på ett väldigt bra sätt pratade om just de problemen. Vi är välfärdslandet där de välmående mår dåligt. I detta välfärdsland är stress och att man inte är synliggjord några av de mest frekventa anledningarna till att människor är sjukskrivna och att man mår dåligt på sin arbetsplats. Det kan yttra sig i onda axlar, ont i magen eller allmänt försämrat hälsoläge. Att gå till en arbetsplats och må dåligt på grund av mobbning eller allmän vantrivsel är det många som upplever i dagens . I morse hade vi besök av i utskottet. Deras forskning visar att snäva tidsramar och högt arbetstempo är orsaken till av de sjukskrivningar som rör arbetet. Hårda villkor, konkurrens, tilltagande tystnad och oro, rädsla för att bli av med jobbet och behovet av att skapa syndabockar är andra exempel på orsaker till vantrivsel. vill understryka att det är allas ansvar att skapa trivsel och att motverka mobbning på arbetsplatsen. Vi är varandras arbetsplats. Att få känna sig trygg borde vara en mänsklig rättighet för alla. Det är inte i första hand genom lagstiftning man förhindrar mobbning utan genom att på alla nivåer befästa en ömsesidig respekt. anser också att det är arbetsgivarens ansvar att skapa ett arbetsklimat där människor kan behålla hälsa och arbetsglädje även vid snabba förändringar och högt tempo. Arbetsgivaren har enligt lag en rad åtaganden, bland annat att använda den så kallade internkontrollen för ett aktivt arbetsmiljöarbete. Det är viktigt att det systematiska arbetsmiljöarbetet används som ett redskap mot just arbetslivsrelaterad vuxenmobbning. vill jag ta upp det som vi i alliansen har skrivit i vårt särskilda yttrande. Det handlar om vikten av att vi har ett arbetsliv och arbetsplatser som är drogfria. Här vill jag också tacka majoriteten för de positiva skrivningar vi fått om detta. Det är därför vi inte har något annat än bara ett särskilt yttrande. På många arbetsplatser finns också en väl fungerande verksamhet för att fånga upp arbetskamrater med alkohol- och drogproblem. Dessa goda exempel bör spridas till fler arbetsplatser. Men och här kommer poängen med vårt särskilda yttrande stat, landsting och kommuner måste föregå med gott exempel när det gäller att avglorifiera alkoholkonsumtionen. Det är därför rimligt att slå fast att allmänna medel inte ska användas för spritkonsumtion. Representation med alkohol bör därför ske enbart vid mycket speciella tillfällen. För tids , fru talman, yrkar jag bifall endast till reservation nr 9. 163 (): Jag ska börja mitt anförande med en liten historisk utvikning för att sedan landa i nutiden och dagens arbetsmiljö. Vi vet alla att förändringstakten i arbetslivet är hög, liksom i samhället över huvud taget. Inte sällan hör man folk, företrädesvis i den äldre generationen, beklaga sig över utvecklingen som man ibland beskriver som accelererande och snabb. Man brukar också titta tillbaka. hör man folk säga att det var bättre . Men var det egentligen det? Har man inte egentligen uttryckt oro över utvecklingen när det gamla, invanda och stabila undermineras av det framväxande, osäkra och nya? Tänk bara på de omvälvande förändringar som följde på industrialiseringen i /1900-tal eller massproduktionens och masskonsumtionens stora genombrott vid mitten av ! befinner vi oss i en ny fas av snabba och omvälvande förändringar som liksom förr drivs av tekniska genombrott och har mycket stora och omvälvande effekter för samhället. Forskaren brukar tala om de tre industriella revolutionerna, som var och en på sitt sätt revolutionerade vårt sätt att leva och arbeta. Den här gången är det den nya informationstekniken som leder utvecklingen. Kanske spelar de här stora skiftena också en viss roll för hur vi mår och hur hälsan förändras . En intressant iakttagelse som skulle kunna tyda på att sådana här samband faktiskt finns är observationen att antalet diagnoser av sjukdomstillstånd relaterade till symtom som trötthet, nedstämdhet, depression etcetera ökade kraftfullt under just den period /1900-tal då förändringstrycket ökade och vi ställde om från jordbruks- till industrisamhälle. Kan det vara bara en tillfällighet att diagnoser med motsvarande symtombild ökar snabbt också , , då vi på nytt är på väg att ställa om samhället, när det gamla ifrågasätts och det nya är framväxande? Jag vet inte, men man kan ju alltid spekulera. Parallellerna med utvecklingen under tidigare epoker tycker jag i alla fall är väldigt slående, även om medicinen kallar samma sjukdomstillstånd för utbrändhet och utmattningssyndrom. Jag tycker att det verkar som om människor vandrar in i samma vägg som människor gjorde . Jag ska inte fördjupa mig i detta, fru talman. Jag tycker dock att det är intressanta historiska iakttagelser som i alla fall pekar på att det är en ganska komplex väv som döljer sig bakom de ökade sjuktalen och de nya sjukdomarna. Jag kommer så tillbaka till dagens arbetsliv. Hur ser det egentligen ut ? Svaret är förstås beroende av vilka jobb och miljöer vi talar om. Skillnaderna är fortfarande betydande mellan olika branscher och yrkeskategorier. Klass- och könsskillnaderna är också påtagliga, vilket speglas i sjukskrivningsstatistiken. Förändringstakten är som sagt hög i arbetslivet, och det påverkar naturligtvis arbetsmiljöer och arbetsvillkor på olika sätt i många fall också negativt. Industrin, vården och omsorgen präglas inte generellt av arbetsmiljöer som är långsiktigt hållbara; det är alldeles uppenbart. Jag tror inte att det är utan anledning som . , om han är bekant för ledamöterna i kammaren, har tagit till orda och uppmanat industrin att skärpa sig. tycker sig se en utveckling som han beskriver som en vandring baklänges in . 1960-talets och taylorismens arbetslednings- och organisationsprinciper är på väg tillbaka, tycker han, liksom förslitningsskadorna. Och jag tror att han vet vad han talar om. Men han är ju inte ensam. Vittnesmålen från arbetsplatserna, privata och offentliga, från skyddsombud och fackliga organisationer om arbetsmiljöer som försämrats är många. Effektiviseringar och rationaliseringar är vardag på många arbetsplatser. Organisationerna krymper, krav och resurser balanseras inte. Linjen som skiljer magra organisationer från anorektiska blir allt tunnare. Pressen ökar på arbetstagarna, fler löper risk att bli sjuka och utveckla ohälsa. Men det är inte, fru talman, hela sanningen. Vi har också sett hur ny teknik som introduceras i arbetslivet och nya sätt att organisera arbetet ökar både kunskapsinnehållet i arbetsuppgifterna och arbetstagarnas inflytande över arbetet. På många arbetsplatser går utvecklingen i rätt riktning. Bilden är därför ganska splittrad. Men det står klart, tycker jag, att arbetsmiljöarbetet har tagit rejäla steg tillbaka under loppet av . Det problem vi står inför är att det egentligen inte finns några enkla, snabba lösningar för att vända utvecklingen. Och det krävs en helhetssyn. Jag tror att insatser måste göras i hela kedjan, från det förebyggande arbetet via sjukskrivningsprocessen till rehabiliteringsarbetet. Några steg har vi redan tagit, men på det förebyggande området tycker jag att det mesta återstår att göra. Jag vill peka på framför allt två områden där jag tycker att omtag krävs. Det är naturligtvis helt oacceptabelt att det fortfarande bara är av alla arbetsgivare som säger sig ha implementerat föreskriften om systematiskt arbetsmiljöarbete, själva grundbulten i AML. Jag tvekar nästan lite inför nästa frågeställning som är ganska naturlig. Hur många av de här arbetsgivarna tillämpar också föreskriften på avsett sätt? Jag misstänker att den officiella bilden, även om den är dålig, skönmålar verkligheten. Jag tror att behovet av ekonomiskt kännbara sanktioner mot de arbetsgivare som inte tar sitt ansvar enligt lag bör övervägas på allvar. Jag tror också att det finns behov av nya föreskrifter, relevanta i förhållande till de nya riskfaktorerna på arbetsplatserna, till exempel i organisations- och bemanningsfrågor. En sådan skärpning av AML tror jag skulle ge skyddsombud och fackliga organisationer ökad styrka att driva arbetsmiljöfrågorna med större kraft och effektivitet. Det skulle också ge arbetsgivarna incitament för att öka sitt engagemang och bidra till att lyfta det lokala arbetsmiljöarbetet. Jag tror att förmågan hos AML att ställa sig i vägen för långtgående effektiviseringar och organisationsförändringar som riskerar att försämra arbetsmiljön behöver öka. Fartblinda arbetsgivare skulle må väl av detta, fru talman. En del av den här problematiken ligger i en utredning, så jag får väl anledning att återkomma höll jag på att säga. Men det får jag nog inte. Det kommer ju ett val emellan. Men jag hoppas att någon annan får tillfälle att göra det. En vassare AML tror jag också skulle underlätta företagshälsovårdens medverkan och minska riskerna för eventuella lojalitetskonflikter, som framför allt kan förekomma då det gäller den inbyggda företagshälsovårdens arbetssituation. Och kommer jag till nästa fråga som jag vill beröra, nämligen företagshälsovården. som är anslutna till företagshälsovården minskade kraftigt . Det vet vi. har av löntagarna tillgång till företagshälsovård. Nästa fråga som inställer sig är också mycket obehaglig. Hur många av dessa erbjuds bara enkel sjukvård i stället för kvalificerad företagshälsovård? Det vet inte jag, men jag misstänker att det inte är en helt obetydlig andel. Statsbidragsindragningen och avregleringen av marknaden för företagshälsovårdstjänster första hälft försämrade förutsättningarna drastiskt för en god företagshälsovård, tillgänglig för alla. Det visar alla utredningar. Konsekvenserna har blivit minskad tillgång på kvalitativ, förebyggande företagshälsovård, och skillnaderna har ökat mellan anställda i små och stora företag och mellan företag i glesbygd och i större tätorter. Vi har stora problem på det här området. Anställda i mansdominerade yrken utnyttjar i högre grad företagshälsovårdens tjänster än anställda i kvinnodominerade yrken. Det är också oacceptabelt, liksom att arbetstagarnas inflytande över företagshälsovården har minskat påtagligt. Allvarligt är det också med förskjutningen från förebyggande hälsovård till enklare medicinska tjänster. Det visar alla utredningar. Det är tråkigt och det är tragiskt, för företagshälsovården har en strategisk roll som expertresurs och stöd i det förebyggande och rehabiliterande arbetet. Företagshälsovårdens närhet till arbetsplatserna och dess kännedom om arbetsförhållandena ger den helt unika möjligheter att bedöma både arbetsförmåga och anpassningsmöjligheter. Jag tycker också att samarbetsavtal faktiskt borde kunna träffas mellan företagshälsovården och den allmänna hälso- och sjukvården för att effektivisera samhällets totala insatser för att minska sjukfrånvaron. Jag är alltså öppen för att även företagshälsovården ska kunna bedriva viss form av sjukvård. , fru talman, kommer jag till grundbulten i allt detta. Jag tror nämligen att förutsättningar för ett bra arbetsmiljöarbete är engagerade parter som samverkar kring frågorna lokalt på arbetsplatserna. Det fanns då det bedrevs ett konstruktivt och framåtsyftande arbete av parterna och med forskare engagerade, med fokus på arbetslivets förnyelse och utveckling. En rad projekt startades som initierade diskussioner kring arbete, arbetsorganisationer och arbetsmiljöer på arbetsplatserna och drev på utvecklingsarbetet. Men det var länge sedan. har frågorna om arbetslivets utveckling och förnyelse och det goda arbetets villkor fört en tynande tillvaro, som omvandlingstrycket och förändringstakten i arbetslivet ökat dramatiskt. Inte konstigt då, tycker jag, om resultatet blivit försämrade arbetsmiljöer och arbetsvillkor. Därmed har man också lämnat fältet fritt för överdrivna eländesbeskrivningar och svartmålningar av dagens arbetsliv. Vem tjänar egentligen på det? Allt är ju inte elände, även om stora problem utan tvekan finns. Jag tror att vägen fram till ett uthålligt arbetsliv förutsätter att parterna på nytt tar ett gemensamt ansvar för utvecklingen och via legitimitetsskapande processer visar på möjligheterna att förena krav på lönsamhet, effektivitet och produktivitet med utvecklande arbetsuppgifter och goda arbetsmiljöer, kompetensutveckling och arbetstagarinflytande. Detta är ju den riktigt stora utmaningen . Jag skulle därför efterlysa, fru talman, ett nytt socialt kontrakt, eller kalla det gärna samarbetsavtal, mellan de centrala parterna på arbetsmarknaden, med uppgiften att utveckla en gemensam plattform till stöd för parterna lokalt att öka sina ansträngningar att förbättra arbetsmiljöerna och skapa långsiktigt hållbara arbetsplatser. Jag är, fru talman, medveten om att detta kan synas en aning orealistiskt med tanke på att näringslivets centrala organisationer flytt fältet och föredrar att ägna tiden åt att vårda sina intresseståndpunkter i kampanjer i stället för i samtal. Orealistiskt eller ej, jag skulle ändå vilja att regeringen tog ett sådant initiativ och bjöd in parterna till sådana samtal. Jag står naturligtvis bakom förslagen i betänkandet och reservation nr 2. 164 () replik: Det var en intressant inledande historielektion om att gå baklänges in , enligt . Och det kan nog vara så, för vi har sett att stressen ökar, och det är ingen trevlig tillvaro för många av våra arbetstagare i , som jag också sade i mitt debattinlägg. Jag skulle bara vilja ställa två frågor till . Den ena handlar om företagshälsovårdens strategiska roll och unika möjligheter, som tog upp. upplevde jag att det fanns en viss öppning för att kunna integrera sjukvårdande behandling i företagshälsovården. Då undrar jag lite grann om man kan tänka sig att fullt ut integrera den och hur diskussionerna går med samarbetspartierna om detta. Den andra frågan jag har är om kan tänka sig att innesluta förskolebarnen i arbetsmiljölagen och om man diskuterar detta också med samarbetspartierna. 165 () replik: När det gäller företagshälsovårdens möjligheter att bedriva enklare sjukvård finns den . Det finns exempel på företagshälsovård i landet som har tecknat samarbetsavtal med sina respektive landsting. I tror jag att det har funnits under . Jag tror också att det finns på något annat håll. Det fanns i också, som jag kommer från. Den möjligheten finns. Det finns fördelar med det, men också nackdelar. Jag kan naturligtvis förstå att hälso- och sjukvården känner lite oro inför det här. Man vill gärna ha kontroll över verksamheten och kontroll över sina kostnader och kan känna en viss oro för att man inte har det fullt ut om man släpper ut det här på företagshälsovårdscentralerna. Detta kan man naturligtvis reglera i avtal. Det har man gjort där dessa vägar har prövats. Jag är öppen för det. Men det får inte leda till att det förebyggande arbetet i företagshälsovårdens regi tar stryk. Det är den primära uppgift som företagshälsovården har. När det gäller den andra frågan kan jag svara angående det andra ledet. Jag tror inte vi har fört diskussionen med s eller . Den som vet bättre får rätta mig. Vi kan nog tänka oss att diskutera det. Jag får lov att återkomma eftersom jag på rak arm inte kan svara. 166 (): Jag yrkar bifall till reservation nr 1. Jag står givetvis bakom övriga reservationer. Arbetsmiljö är ett stort begrepp. Jag har funderat på vad som gör en arbetsmiljö bra. Det är trivsel, att känna att det är kul att gå till jobbet. Det är bra arbetskamrater, att känna att det går att lita på dem. Det är ett jobb som är överblickbart och där det går att påverka sin situation. Det är att ha en bra chef som både har kunskaper om jobbet och vilket jobb jag ska göra och vet vad arbetsmiljö handlar om. Det är att få en skälig lön så att det går att känna uppskattning och att jobbet som utförs är viktigt. Alla dessa faktorer är viktiga för en bra arbetsmiljö. Det finns många ställen med en bra arbetsmiljö. Men det finns också några riktigt dåliga arbetsmiljöer. Vad är det som kännetecknar en dålig arbetsmiljö? Det är motsatsen. Stress är det vanligaste, att inte riktigt hinna med. Vi kvinnor har dessutom stress på oss hemifrån, vi borde gå hem, borde ta hand om ungarna, borde baka bullar så att kompisarna kan bjudas på saft och bullar nästa gång de kommer förbi. Otrygghet i anställningen gör också så att man känner sig missbelåten. Det blir ett inlägg i den dåliga arbetsmiljön. Det kan vara arbetskamrater som uttrycker avundsjuka, oro och stress. Mobbning är nog ett av de otäckaste och mest fruktansvärda arbetsmiljöproblemen som finns. Jag fick i min hand en gul lapp, ett alldeles vanligt A 4-papper. Det är en förening som kallar sig för Stopp som delar ut detta. Där står: Två till tre på din arbetsplats tänker på att ta livet av sig . Jag tror inte att det syftar på en liten arbetsplats, men på en lite större arbetsplats är det säkert så. Den som har blivit utsatt för mobbning vet att man mår fruktansvärt dåligt. Det kan gå så långt att man faktiskt tar livet av sig. Här är tydliga chefer och tydliga arbetskamrater som ställer upp att inte ha tystnaden som har funnits ett bra tag på våra arbetsplatser viktiga faktorer för att motverka mobbning. Vi måste tydligt säga ifrån att på en viss arbetsplats accepteras inte mobbning.