prot · GT09130 · 2006-05-29 00:00:00 — När jag nu har chansen skulle jag vilja fråga om de som ska gå till dem som vill ha boende, vård och omsorg på det egna språket. Visst är det så att man när man blir gammal och dement kan glömma bort svenska språket och behöver vård och omsorg. Jag har varit med om att en dövblind dam togs från en annan kommuns äldreboende tillbaka till den egna kommunen där det då fanns plats för henne. Men man hade ingen som kunde teckentolka. Vad är det egentligen för skillnad när det gäller att ge stöd och hjälp till dem som har ett annat språk men inte till dem som kanske inte kan förmedla sig ens med språket, alltså verbalt? Varför ger ni bara stöd och hjälp till de andra? Varför ger ni inte hjälp till dem som vill till ett hem med profil, till ett hem för homosexuella och så vidare? Det skulle jag vilja ha svar på. Min sista fråga, en fråga som jag har ställt, tror jag, tio gånger utan att få svar, är följande: Vem ska betala miljarden? I betänkandet står det bara om kommunerna och landstingen. hör vi också från statsrådet att det ska generationerna göra bland annat den en och en halv miljon människor som står utanför arbetsmarknaden men som vi vill ha in i arbete så att de kan betala skatt och vara med och bidra till välfärden. Varför, , och vem ska betala miljarden? 79 () replik: Låt oss först fortsätta med frågan om den generella välfärden. Subventionerar vi för de rika när vi inte tar ut skolavgifter? Ja, i någon mening är det så. Men vad gör vi i stället? Jo, vi har en progressiv skatteskala de som har höga inkomster ska betala mer i skatt. Det är syn på generell välfärd. Sedan gäller det de äldre. Ja, har man mer i plånboken kan man naturligtvis inom ett spann betala mer i avgift. Men ska vi bestraffa dem som blir gamla och skröpliga, eller ska vi säga att de som har höga inkomster ska betala mycket i skatt och bidra till välfärden? Det är tanken bakom det hela. Jag hoppas att jag har tydliggjort i den delen. Sedan kommer vi till det här med att vi nu försöker stimulera att de som har ett annat språk i botten erbjuds äldreomsorg på det språket. Det motsäger inte att det också är viktigt att använda socialtjänstlagen till att se till att även andra grupper får den vården. Det finns inga stimulanspengar i det här paketet; det kan jag konstatera. Det måste vi kanske återkomma till. Men skapa inga motsättningar, för rätten till det har man! Det är nu stora grupper som behöver flerspråkighet. Vi har lagt in stimulansmedel till det. Säkert finns det fler grupper som också behöver lyftas fram. Lagen ger rätten. Sedan handlar det om att utveckla redskapen. Det kan man kanske behöva återkomma till. Vem ska betala? Ja, jag förstår att det förvånar moderater, men finns det faktiskt ganska stora överskott i statens, kommunernas och landstingens budgetar. Vi ska dock inte använda de överskotten till skattesänkningar, utan vi ska använda dem till att utveckla välfärden och omsorgen. Äldreomsorgen ska nivåhöjas med inom . Det står de tre samverkanspartierna som en garant för. 80 (): Förhandlingarna kring propositionen om en nationell utvecklingsplan för vård och omsorg av de äldre genomfördes som förberedelserna för vårbudgetförhandlingarna pågick. , som är ett av mindre partier, har naturligtvis inte lika stora personella resurser som regeringen med sina tusentals anställda. Det innebar att det var svårt för oss att hantera en proposition med så mycket budgetpåverkan på det sätt som vi hade velat. I propositionen står det därför bara att propositionen bygger på en överenskommelse mellan regeringen och , trots att vi faktiskt i princip deltog i hela resan om den. Vi har också rätt mycket påverkat innehållet. Orsaken till att vi valde att ändå inte stå med var att frågan om finansieringen, om pengarna, inte var klar vid det tillfälle som regeringen valde att fatta beslut och gå ut med en presskonferens. Nästan precis på timmen när som vårdministern hade presskonferensen förhandlade vi faktiskt färdigt den ekonomiska delen inom vårbudgetförhandlingarna. har inte kontrollerat fakta när hon påstår att inte står bakom propositionen. För att det inte ska råda någon tvekan om det vill jag särskilt påpeka att vi från sida yrkar bifall till innehållet i propositionen. När det gäller ekonomin kommer vi att återkomma. Vi har den uppfattningen att de som vi ser väldigt högt uppställda målen förmodligen kräver en större finansiering än den som skissas och även större än den som finns skissad i vårpropositionen som vi har varit med om. Även om vi landade i en uppgörelse där bedömer vi att regeringen till viss del underskattar behoven som måste mötas för att nå ända fram. Jag tyckte att var rätt kul att höra tolkning av oppositionens stora ord. sade att nog inte hade läst på. Jag tänkte precis tvärtom. Om man i ett anförande hett och engagerat går igenom det som står i propositionen kan man som tro att det beror på att man inte har läst den. Jag tänkte att han har läst på ordentligt. Väldigt mycket av det som vi har hört från oppositionen är väldigt väl beskrivet i propositionen. Det har länge talats om att vi har framgångar, och det antyds också här, när det gäller att skapa en bättre hälsa. Vi blir friskare, kanske framför allt med hjälp av alla de åtgärder som vidtagits för att förbättra våra arbetsplatser och arbetsmiljön så att vi på det sättet ska kunna få en friskare ålderdom. Det har lite grann hägrat för många av oss. Som en belöning på ett långt arbetsliv ska det komma av att vara frisk pensionär. har vi en utveckling där livsstilssjukdomarna ökar. Vi ser stress, dåliga kostvanor, alldeles för lite motion och inte minst, som faktiskt också nämns här, växande ensamhet, för att nämna bara några saker. Det finns fler faktorer som gör att man kan misstänka att det inte bara är under medelåldern som vi kanske kommer att få en sämre hälsa. Vi kanske även kommer att ha pensionärer som är i sämre skick än vi tror på många sätt. Den ökade konsumtionen av alkohol är inte bara ett ungdomsproblem, som jag tycker att det ibland framställs i medierna. Även bland de äldre finns det riskgrupper. Det ska man inte glömma. Vi kan inte heller glömma den omgivande miljön med tyvärr fortfarande växande bilism. Den sprider hälsofarliga inte minst cancerogena partiklar trots alla moderna filter och nya tekniska lösningar. Att dubbdäcken river sönder vägbanorna och skapar mängder av partiklar har vi vetat väldigt . Men att de har en stor negativ inverkan på folkhälsan är en ganska ny kunskap. Den är bara gammal. Ständigt får vi nya kemikalier i vår närmiljö. Vi får dem långt inpå huden i form av kosmetika och kemikalier i textilierna som vi har på oss. Det finns en massa nya produkter som emitterar, det vill säga avger, kemikalier i gasform som ständigt fyller den luft som vi andas in både här och i andra miljöer. Allt detta bidrar till att möjligheterna till ett liv i hälsa minskar. Det tror jag inte att vi riktigt har med i kalkylen. Buller är också någonting som är väldigt svårt för många i stadsmiljön och även i bostäderna. För många är det svårt att få en ordentlig sömn. Med stigande ålder är det inte så ovanligt att man blir mer känslig och lätt irriterad för den typen av belastningar. Det bidrar också till ökad ohälsa. Den här satsningen har kritiserats. Den totala summan som omnämnts, 10 miljarder, kan naturligtvis tyckas som löjligt liten, särskilt . Man ska betänka att kommunernas och landstingens totala kostnader för vård och omsorg av dem som är är en bit över 130 miljarder enligt den uppgift jag har fått. Det kanske inte är helt korrekt, men det är den siffra jag fått. Jag vet att kommuner och landsting normalt ökar sina satsningar inte bara på det här området utan över huvud taget. De brukar öka sina budgetar med någonstans kring 22 ½ % bara för att klara inflation, löneutveckling och sådana saker. är det säkert åtminstone mer än det som avses satsas enligt propositionen. Det är också en orsak till att det kanske är en underkalkyl. Man måste se att det inte är fråga om att ersätta de pengar som normalt måste tillföras för att klara verksamheten. Även om summorna kanske till största delen används till sådant som ska stärka driften är det i första hand en sorts katalysator. Det är inte utan anledning som det faktiskt heter utvecklingsplan. Det är också väldigt viktigt att vi ser till att kommunerna verkligen hanterar pengarna som extra resurser och att det inte blir någon sorts alternativt sätt för kommunerna att finansiera de normalt ökade kostnader man har. Det är på grund av att vi har valt en form av mjuk styrning och inte tydlig öronmärkning. Det är extra viktigt att hålla koll på det när det gäller de ganska stora summor som satsas på att förbättra vården av de mest sjuka och hemsjukvården. Det gäller också de 200 miljonerna till ökad satsning på förstärkning av demenssjukvården och de 150 miljonerna till förebyggande arbete. De övriga beloppen tror jag inte det är samma problem med. Det är lättare att se att de verkligen kommer dit de ska. Från sida är vi särskilt intresserade av att följa, och vi har särskilt stora förhoppningar på, delegationen som har tillsatts. Den har fått ett utökat uppdrag att titta på de idéburna vårdföretagens och andra småföretags möjligheter att verka och utvecklas som komplement inom den offentligt finansierade hälso- och sjukvården och äldreomsorgen. Vi tror att den kan tillföra mycket på många sätt och på flera områden. Vi vill inte se den utveckling som vi har sett . Vi riskerar att ett antal stora drakar på vård- och omsorgsområdet delar upp landet och åstadkommer nästan regionala privata monopol som alternativ till det offentliga vårdmonopolet. Det är inte vår vision av hur verksamheterna ska drivas . Vi vill se många små lokala vårdföretag gärna patientstyrda, omsorgstagarstyrda, personalstyrda och så vidare helst med lokal förankring. Vi tror att särskilt de idéburna organisationerna inom sektorn kan bidra till att luckra upp många låsta positioner i vårddebatten. De kan också underlätta att hitta gränser för att säga nej. Politiken har väldigt lätt att säga ja men väldigt svårt att säga nej och att hitta det komplement som man kanske själv ska välja att med egna medel lägga till. Vi tror att en sådan här utveckling kan göra det lättare för en sådan debatt och diskussion. Sedan är det naturligtvis så att möjligheterna till ett självständigt och innehållsrikt liv när krafterna avtar på ålderns höst, ja kanske redan innan, och sinnena ibland också blir mindre trygga att förlita sig till, beror på hur vårt samhälle utformas. De funktionshindrade står ofta i fronten. Men alla blir vi ju under livet, särskilt när vi blir äldre, under vissa stunder på något sätt delvis hindrade av en otillgänglig och oförlåtande omgivning. Att konsekvenserna inte blir ödesdigra om man ibland gör ett misstag ökar naturligtvis möjligheterna till självständighet. Jag brukar kalla det för en förlåtande omgivning. Därför ser jag väldigt mycket fram emot det arbete som ska startas med att utveckla boende- och närmiljöerna för äldre. Jag är övertygad om att vi alla kommer att ha stor glädje av det. En svårighet i det arbetet, och det är en av mina gamla käpphästar, är bristen på närbutiker. Jag träffar många äldre som påpekar att det är en vändpunkt i livet när man inte längre av egen kraft kan klara av att sköta sina dagliga inköp. Visst är det bra med den hjälp man kan få, men att kunna göra det själv är viktigt för den egna självbilden. Därför är det för oss en viktig komponent i äldrepolitiken att bromsa utvecklingen av stormarknader och på så sätt skapa förutsättningar för mindre butiker att finnas kvar i bostadsområden och kanske till och med nyetableras. Att själv kunna ta tåget till barn och barnbarn handlar också om livskvalitet. Visst är färdtjänst bra, men att klara av att resa själv är bättre. Jag ser därför många beröringspunkter mellan de krav som ställs från de grupper som lever med olika funktionshinder och de som vi nu arbetar för att öka tillgängligheten för. Bättre kollektivtrafik är en sådan beröringspunkt. Jag yrkar alltså bifall till utskottets förslag i betänkandet. 81 Statsrådet (): Jag vill börja med att tacka mina meddebattörer och ledamöterna i socialutskottet. Det här är också min sista kammardebatt för den här mandatperioden. Jag vill särskilt tacka för att det blev möjligt att flytta den så att jag kunde delta. Vi lever allt längre. Det är det som är utgångspunkten för den här debatten. Det är en fantastisk framgång. Det är en framgång för välfärdssamhället. Det är en framgång för allt det viktiga arbete som görs på arbetsplatserna för säkrare arbeten. Det är en viktig framgång i väldigt många avseenden för samhället men också för oss som individer, för att vi själva kan leva längre och för att vi får möjlighet att ha glädje av varandra så mycket längre. Men det är också en stor utmaning för samhället, inte minst när det gäller vården och äldreomsorgen men också boendet. Ska vi klara den stora utmaningen krävs det att vi gör en omfattande och uthållig satsning. Då räcker det inte med kortsiktiga projekt. Då måste vi prioritera de här frågorna , och vi måste vara beredda att stå för de prioriteringarna. Det kommer att innebära att man måste välja bort någonting annat. Jag ska återkomma till det. Vi har också en ideologisk strid framför oss om äldreomsorgen. Vi hör lite grann av den redan nu i debatten. Vilken väg ska vi välja? Ska vi välja vägen med en generell välfärd med hög kvalitet för alla? Eller ska vi välja vägen med en miniminivå för alla, och så får de som har råd köpa tilläggstjänster? Vi har haft den striden på andra välfärdsområden. Vi har haft den om sjukvården, där vi i har valt en modell där alla har lika tillgång till sjukvård av hög kvalitet. Andra länder, som också är välfärdssamhällen, har valt en annan modell med en något lägre ambitionsnivå och med privat sjukvård för dem som har råd och kan betala för lite högre kvalitet. Vi har haft den striden om skolan, och vi kommer att få den nu om äldreomsorgen. För oss socialdemokrater är det viktigt att vi tar strid för äldreomsorgen som en del av den generella välfärden med hög kvalitet för alla. Men det betyder också att vi ålägger oss ett väldigt stort uppdrag att se till att finansiera och genomföra de satsningar som krävs för att vi ska klara av det med alltfler äldre inom äldreomsorgen och äldrevården . De satsningar som ligger i den proposition som vi nu debatterar pekar mot de kommande tio åren, men framför allt är den konkret när det gäller det som ska genomföras och , de första stegen. Vi har lagförslag och vi har pengar i vårpropositionen som presenterades bara någon vecka . Där prioriterar vi dem som har de största behoven, de mest sjuka. Det är min bedömning att det är där vi har de största bristerna. Och där kan vi inte vänta. Där behöver vi resursförstärkningar . Därför öronmärker vi nu 1 miljard extra. börjar pengarna att betalas ut. De går till kommunerna för mer personal fler sjuksköterskor, fler sjukgymnaster, fler arbetsterapeuter, fler undersköterskor och fler dietister för att höja kvaliteten i vården och omsorgen om dem som har de största behoven ute i kommunerna, men också till landstingen för att läkare ska ha tid att komma hem till sjuka gamla människor när det behövs. Där ändrar vi också i lagstiftningen för att skärpa kraven på landstingen, så att läkare verkligen deltar i hemsjukvården och på de särskilda boendena. Vi satsar också pengar på särskilda läkemedelsgenomgångar. Utöver detta öronmärker vi miljoner för kvalitetshöjning i demensvården. Det ska leda till kompetenssatsningar som gör att alla gravt demenssjuka ska kunna räkna med att få vård och omsorg av personal som är specialutbildad i demens. Vi vet mycket om demenssjukdomar, men kunskapen används inte tillräckligt mycket ute i demensvården. Det ska vi nu åstadkomma med en stor kompetenssatsning på demensvården. Vi satsar en kvarts miljard i statliga investeringsbidrag för fler platser i särskilda boenden. Och vi skärper lagstiftningen så att kommunerna tvingas att uppfylla sina egna beslut och verkligen ge plats i särskilda boenden till dem som behöver det. Vi socialdemokrater har tillsammans med och valt att fokusera på våra sköraste medmänniskor. Här finns brister. Vi är beredda att satsa de pengar som krävs och ta fram den lagstiftning som krävs för att säkerställa att vi kan höja kvaliteten för dem som har de största behoven. Vi har redan tidigare satt i gång en miljardsatsning på personalens kompetens, och vi har fyrdubblat stödet till anhöriga. Jag möter ofta frågan när jag är ute och debatterar som låter ungefär så här: Kommer vi att ha råd med äldreomsorg och äldrevård när det blir så många fler äldre? Om ungefär kommer antalet äldre som är , de som brukar behöva vård och omsorg, att öka ganska mycket. Alla behöver inte det, men det är då det börjar bli vanligt att man behöver det. Det kommer att bli en utmaning för samhället. Mitt svar är: Ja, vi har råd. Vi har självklart råd med bra vård och omsorg om våra äldre. Men måste vi också våga ha det politiska modet att prioritera den gruppen som behöver stora insatser av samhället. Då kan man inte prioritera stora skattesänkningar. Då måste man välja. Vi måste också investera för att klara den här utmaningen . En stor investering handlar om boendet. Vi behöver nu se till att vi får fler platser i särskilda boenden. Vi behöver också se till att vi får en mer generös bedömning av när man ska få plats i särskilt boende. Min bedömning är att det är bra att pendeln svängde mot kvarboende, men den har svängt för långt. handlar det om att vi måste ha en mer generös bedömning. Fler behöver få en plats i särskilt boende. Den stora utmaningen handlar om alla dem som inte har så stora vård- och omsorgsbehov men som vill flytta till ett ställe där man har gemenskap, där man har trygghet och där man bor tillgängligt. Det behöver inte nödvändigtvis vara ett särskilt boende, men det är sällan ett kvarbo. Det är ett egenbo som man kan flytta till när man själv bestämmer. Där finns det kanske personal och ett ställe där man kan gå och äta tillsammans med andra, umgås med andra och diskutera den fotbollsmatch som man kanske har sett gemensamt på tv. Det här är den stora utmaningen. Vi tillsätter nu en seniorboendedelegation som ska komma med förslag på hur vi ska åstadkomma den stora samhällsförändring som krävs för att bostadsbeståndet ska utvecklas på det sättet i . Vi behöver också insatser för det förebyggande arbetet. Vi öronmärker utöver de resurser vi redan har till detta. Vi gör en riktad satsning på dem som har ett annat modersmål än svenska. Där handlar det om att utveckla metoder för hur man ska klara det också på de orter där man inte alltid har underlag för avdelningar eller enheter med egen språkkompetens. Det handlar om forskningen som vi förstärker med . Det handlar om teknikutvecklingen. Rullatorn har ju betytt otroligt mycket för människors oberoende och möjlighet att inte behöva be någon om hjälp när man ska uträtta ett ärende. Jag är säker på att vi kan uppfinna fler rullatorer, om ni förstår mig rätt. Då handlar det också om att vi måste våga satsa en del resurser på att utveckla sådan användbar teknik som kan ge människor oberoende i större utsträckning. Vi öronmärker till detta. Vi har redan satsat pengar på att stödja väntjänster i kommunerna för att de ska kunna utvecklas och få större omfattning. Vi har en stor satsning på personalens kompetens. Allt detta är viktiga investeringar för att vi ska klara utmaningen av alltfler äldre. Den utmaningen blir riktigt stor . Det handlar också, som jag sade, om att våga prioritera resurser. Då måste man våga säga att vi inte kan sänka skatten hur mycket som helst och tro att pengarna räcker till en hög ambitionsnivå inom äldreomsorgen. Den borgerliga alliansen har föreslagit skattesänkningar på upp emot 50 miljarder . Man uttrycker sig lite vagare om framtiden. Företrädare för samtliga allianspartier har sagt att man siktar på att komma ned till i skattenivå i stället för som vi har . Man siktar på att komma ned på EU-genomsnittet och på att komma ned till OECD-nivå. Inom två mandatperioder ska man vara nere på en genomsnittlig Europanivå. Man kan räkna på lite olika sätt. Den snälla tolkningen är att det är 250 miljarder i minskade skatteintäkter. Det tråkiga är att om det är något som alliansen är pålitlig med så är det att sänka skatten. Mycket av det ni säger blir inte genomfört när ni får chansen. Men det som blir genomfört är skattesänkningarna. Så har det sett ut på nationell nivå, så har det sett ut i landsting, i regioner och i kommuner. Ni är pålitliga med skattesänkningar. Det är därför vi är så oroliga över att ni pratar om att ni vill sänka skatten så mycket . Det går inte att förena med en hög ambitionsnivå när det gäller kvaliteten i äldreomsorgen och äldrevården. För min del handlar det om vilken samhällsmodell man väljer och vilka grundläggande värden vi ska försvara. Svensk äldreomsorg är bra i många avseenden. Det är svårt att hitta något land som i många avseenden skulle vara bättre än när det gäller äldreomsorgen. Det är ingen slump att det är just till som många kommer resande från andra länder för att studera äldreomsorgen. Det tycker jag att vi ska vara glada över. har vi naturligtvis brister. Det som upptar oss och mig som ansvarig minister är hur vi ska åtgärda de brister som finns. Det handlar då också om vilken samhällsmodell som har störst möjlighet att förbättra äldreomsorgen. Vi har hört flera före mig i debatten tala om olika sätt att definiera miniminivåer inom äldreomsorgen. De har talat om att vi behöver tala om hur ofta man ska få mat, hur ofta man ska bli bytt på, hur ofta man ska få komma ut. Den typen av miniminivåer har vi ingen annanstans i välfärdssamhället. I djurrättslagstiftningen finns det, men ingenstans i välfärdspolitiken har vi miniminivåer som talar om hur ofta man till exempel ska få mat eller bli bytt på. Det finns ju andra verksamheter där det är viktigt, barnomsorgen till exempel. Hur ofta ska man få mat? Hur ofta ska man bli bytt på? Hur ofta ska man få komma ut? Men vi styr inte den verksamheten på det sättet. Det är bara djuren vi styr med den typen av minimiregler för mockningsscheman och hur ofta de ska få mat eller komma ut. Vi ska inte införa den typen av styrning inom äldreomsorgen. Vi ska ha en hög ambitionsnivå och vi ska välja att fokusera också på det sociala innehållet. Det handlar inte bara om att bli bytt på. Det handlar om att bli bemött som en värdig och fullständig människa, att ha möjlighet att påverka sitt eget liv, att kunna leva ett så självständigt liv som möjligt. Det är de värdena som ska lyftas fram inom äldreomsorgen. Det är också det som ska preciseras i det nationella styrdokument som vi berättar om i den här propositionen. Jag hörde här att vi behöver ett tankeskifte inom äldreomsorgen. Jag blir väldigt orolig när jag hör det för jag tror att det betyder ett systemskifte inom äldreomsorgen. Det är vad jag hör när jag lyssnar på förslagen från den borgerliga alliansen. Det är miniminivåer om vad man ska få inom äldreomsorgen med inspiration från djurrättslagstiftningen. Jag tror att man kan vara ganska säker på att med den typen av miniminivåer är det det man får och ingenting annat. Vi hör förslag om stora skattesänkningar inte just i den här debatten, men det hör vi när era företrädare debatterar finanspolitik och skattepolitik. Vi hör förslag om olika typer av tilläggstjänster som man själv ska betala för. Det är de kombinationerna som kommer att leda till ett systemskifte inom äldreomsorgen där det är behoven som ska styra och där det inte är generell välfärd på hög nivå för alla som ska gälla. Det blir miniminivåer för alla. De som har råd får sedan köpa tilläggstjänster. Man kanske får lite skatterabatt på de tilläggstjänster man köper, om det till exempel är hushållsnära tjänster. Jag säger bestämt nej till den förändringen inom äldreomsorgen.