prot · GT09104 · 2006-04-07 00:00:00 — Jag vet att många har varit arga, upprörda och besvikna över det agerande som regeringen har visat efter flodvågskatastrofen. Många har känt att när staten behövdes som mest så svek staten. När nödställda svenskar kände att de behövde en hjälpande hand så fanns inte den handen där. För mig har den här processen handlat om att ge dem som har drabbats av katastrofen upprättelse, i den mån det går att ge upprättelse genom ett betänkande i riksdag. Den har också handlat om att försöka ge de människor som har tappat tron på den svenska staten hoppet åter. Jag hoppas att utskottets granskning i någon mån kan ha bidragit på båda dessa punkter. Om vi gemensamt har lyckats med det så tycker jag att vi har lagt en god grund för det framtida arbetet med att se till att vi får en ökad tilltro till och ett ökat förtroende för svensk statsförvaltning och för den svenska staten. I detta anförande instämde och (båda fp). 4 (): i annandag var en ofattbar katastrof som drabbade miljoner bofasta människor i området och turister som befann sig där. Men granskar inte katastrofens omfattning eller alla de mänskliga tragedier som utspelade sig. Vår uppgift har varit att granska om den och dess statsråd uppfyller rimliga krav på beredskap före och handlingskraft i samband med att katastrofen inträffade, och detta i förhållande till det ansvar som regeringen har för svenska medborgares liv och säkerhet. kontrollmakt intresserar av och till en del statsvetare och ibland någon författningsjurist och många kommentatorer, främst ledarskribenter. De flesta tycks ha synpunkter på arbete. De är, fru talman, inte alltid av smickrande art detta inte minst i samband med vårt granskningsarbete i den aktuella frågan. Det är inte ovanligt, fru talman, med ett antal beskäftiga uttalanden som presenteras utan att man belägger sina påståenden med fakta. Det påstås till exempel att vi i har försökt agera som åklagarbiträde och det undrades över syftet med våra utfrågningar. Jag har noterat att en del tycker att utfrågarna var för mesiga, andra att vi var för konfrontatoriska. Åter andra tyckte att vi borde sätta dit dem som utfrågas. Visst är det så att alla de frågor som vi ställer inte alltid är relevanta; utfrågarna är ju också människor. Men huvudsyftet är inte att visa upp ett skådespel för folket. Det är i grunden att inhämta upplysningar som kan ligga till grund för våra bedömningar av det som vi ska bedöma, nämligen om regeringen och dess statsråd håller sig innanför det regelverk som gäller: grundlagar, lagar och andra regelverk. Om man inte är intresserad av öppna utskottsförhör så är det ju bara att byta kanal men har de varit öppna. Finns det något skäl att stänga dörren just nu? Jag tror att det vore ett felaktigt och olyckligt beslut. Ett annat märkligt påstående som har förekommit i debatten är att KU självt skulle ha kunnat tillsätta . Om man har någon aning om KU:s begränsade möjligheter enligt regeringsform och riksdagsordning så ger ett sådant påstående en god idé om var den konstitutionella förvirringen finns. Detta är mycket märkligt, fru talman. Processen som vi i utskottet har gått igenom har varit tuff. Och visst kan jag gärna notera att det har funnits partipolitiska ageranden under själva processen. Oppositionen, som jag tillhör, är förstås ivrig att få fram så mycket information som möjligt, och ibland kan det hända att det begärs mer material än vad som vi har användning för. Från regeringspartihåll har det funnits intresse av att begränsa materialmängden. Mycket av det stök som utåt sett har upplevts, livligt refererat i medierna, har funnits just på det området. När vi skulle se sanningen i vitögat och gick igenom område efter område visade det sig att vi kom överens. Det var förstås en styrka för utskottet och visade våra belackare att de inte förstår hur kan fungera när det är som bäst. Många glömmer lätt bort att KU till sin karaktär är ett utskott som har konsensus som arbetsmetod på granskningssidan och på de områden som är centrala för vår demokrati. Det dokument vi debatterar här är ett historiskt dokument. Som jag sade på presskonferensen är det unikt i sin bredd, sitt djup och sin tyngd. Det finns en omfattande kritik mot regeringen på beredskaps- eller förberedelsesidan, och det finns en omfattande kritik mot hanteringen när själva krisen var ett faktum. Vi har ju alla fördomar, och jag kan erkänna att jag har levt med en fördom. Ända fram till utfrågningen med försvarsministern levde jag i en överskattningstro på informationsrutinerna i regeringen och . Den fördomen har numera raderats ut från mitt tankeliv. I själva verket fungerade departement och Statsrådsberedning som en samling stuprör utan hängrännor. Och var och en som funderat på vad som händer när det regnar inser att stuprör utan hängrännor inte är mycket att ha. Sedan kan man dessutom konstatera att det fanns en del undermåliga stuprör. En fungerande information är A och O. Det hjälper ju inte om det nu till äventyrs finns en kris- och beredskapsorganisation, om den inte blir informerad om att det är en kris. Det är bekymmersamt om regeringen förstår krisens nationella karaktär först när man läser löpsedlar. Tidigt fanns adekvat information på , och ny information om drabbade svenskar strömmade fortlöpande in genom telefonsamtal och e-post. Det initiala problemet var att ingen fanns som kunde göra en helhetsanalys av informationen och sprida denna relevanta information vidare i regeringskansli och regering. Vi säger i utskottet att de här bristerna hade kunnat uppmärksammas om man verkligen hade haft fullskaleövningar. Då hade man troligen också insett andra problem med organisationen. Det hjälper ju föga om man har en tumregel den så kallade överlarmningsprincipen att vid en kris först dra i gång på högsta nivå för att senare anpassa till den faktiska situationen, om man över huvud taget inte får information om att det är en kris. Här återstår mycket att göra. I 1 kap. 6 § i regeringsformen anges att regeringen styr riket. Utgångspunkten vid en bedömning av denna paragraf är att den styrande funktionen utgör en så kallad restfunktion i förhållande till de funktioner som tillkommer först och främst , kommunerna och domstolarna men även förvaltningsmyndigheterna inom de områden där dessa är självständiga enligt regeringsformen. Regeringen har en styrfunktion som gäller det som ligger utanför detta område. Det är det som blir över som kallas för restfunktionen. Det är den man bör titta på i ett sådant här sammanhang där det inte finns ett regelverk för att till exempel hjälpa svenskar utomlands. Regeringen är alltså ansvarig för genomförandet av det allmännas åtagande om inte detta uttryckligen tillkommer , kommunerna, domstolarna eller någon annan myndighet. I regeringens styrfunktion måste alltså anses ingå uppgiften att hantera konsekvenserna av en stor katastrof som drabbar riket och dess befolkning. Stöd för en sådan bedömning kan även hämtas i vad som brukar betraktas som underlåtenhet att handla. Det är utifrån de utgångspunkterna vi är kritiska inte bara mot bristen på övningar och beredskap utan också mot bristen på snabba åtgärder. Det handlar helt enkelt om brist på tillräcklig handlingskraft. Vi säger att det har funnits allvarliga brister i roll- och uppgiftsfördelning. Dessa brister gäller om man ser till helheten, men man kan också hitta dem på skilda enheter. På UD var denna brist alldeles påtaglig. Att tro att den uppkomna situationen som var oerhörd till sin omfattning för svenskar i området skulle ha kunnat hanteras utan felgrepp är nog naivt. Men passiviteten var alldeles för omfattande. Det handlade om uppgifter från allmänheten som inte togs till vara på ett riktigt sätt, det handlade om försening av insats, det handlade om den sena evakueringen, brist på förstärkning av ambassad och konsulat och brist på snabba katastrofmedicinska insatser. Låt mig säga ett par ord om det . När det gäller de katastrofmedicinska insatserna tycks det ha förelegat dimmiga föreställningar om regeringens kompetens på området. Regeringen kan inte utan vidare beordra landsting att tillhandhålla sådana resurser, just genom den uppgiftsfördelning som redan finns. Men om sådana resurser ställs till regeringens förfogande ligger det enligt regeringsformen just inom den restkompetens, som jag diskuterade, att regeringen får använda sig av sådana resurser. Det finns alltså inga legala hinder för att använda sådana insatser utomlands för att trygga svenska medborgares liv och säkerhet. En mer väl förberedd regering hade också tidigare kunnat utnyttja det bemyndigande som gett regeringen i hälso- och sjukvårdslagen § 32 a. Jag brukar påtala att det viktigaste med KU:s granskningar är deras preventiva effekt för framtiden. Jag vill avsluta med att säga att det är min förhoppning att kommande regeringar noggrant studerar KU:s slutsatser och tar konsekvenserna av dem för framtiden. Vi lever i en ofullkomlig värld, och därför får vi räkna med att fler katastrofer både här hemma och utomlands kan komma att kräva betydande insatser från svenska myndigheter, inklusive regeringen och . Till slut vill jag instämma i det tack som har riktats till kansliet för de åtgärder som har vidtagits där. Det har varit oerhörda materialmängder. Att analysera och strukturera detta för utskottet har varit ett betydande arbete. och har haft ett speciellt ansvar, och alldeles speciellt . Därför vill jag sluta med ett litet enkelt rim: Heder åt ! I detta anförande instämde (). 5 (): svepte gigantiska flodvågor in över stränderna runt . Miljoner människor, däribland tusentals svenskar på semester i , drabbades. stod det klart att inte hade svarat upp mot de högt ställda förväntningar på snabba och effektiva räddnings- och evakueringsinsatser som väldigt många hade, i första hand naturligtvis de drabbade svenskarna och deras anhöriga. Att insatserna skulle bli föremål för KU:s granskning var uppenbart. Det var bara en fråga om vilket parti som skulle vara först med att försöka vinna uppmärksamhet med en anmälan. Jag föreslog därför att utskottet skulle ta ett eget initiativ till granskning för att om möjligt undvika en olycklig partipolitisering av tragedin. Förslaget vann snabbt gehör, och det formella beslutet att inleda en granskning fattades . När så den av regeringen tillsatta presenterade sina slutsatser utbröt en debatt centrerad kring en för oppositionen hägrande misstroendeförklaring. Det var en debatt som föreföll radera ut varje förhoppning om att kunna undvika det kortsiktiga taktiserandet. Att KU skulle kunna ena sig om en gemensam bedömning ansågs av alla experter och de var många som uteslutet. Socialdemokraterna antogs göra allt för att skydda regeringen från kritik, och den borgerliga oppositionen kunde förväntas söka en reservation till varje pris för att på denna grund vinna för en misstroendeförklaring mot utrikesministern. Partipolitiskt spel och taktiska manövrer i stället för seriös granskning och kritik på en konstitutionellt rättslig grund så såg scenariot ut. ledamöter valde att inte infria dessa förväntningar. Vi lägger nu fram ett enigt betänkande. Och det är inte en utslätad kompromissprodukt. Det är en ingående redovisning av de rättsliga och konstitutionella utgångspunkterna. Det är en detaljerad genomgång av skeendet dag för dag, timme för timme och i vissa fall minut för minut. Hundratals människor, från telefonister och sjukvårdspersonal till generaldirektörer och ministrar, gjorde sitt yttersta för att hantera en katastrofsituation som ingen förutsett. Trots alla insatser, alla uppoffringar och ansträngningar var det inte tillräckligt. För lite gjordes . Förberedelserna var otillräckliga. Tillgängliga resurser var otillräckliga eller underutnyttjade. Förmågan att inse katastrofens omfattning räckte inte till. Förtvivlade människor på stränderna och på sjukhusen i och deras anhöriga här hemma kände sig fullständigt övergivna i en katastrof de inte kunde överblicka. Det yttersta ansvaret för detta misslyckande bär, i enlighet med vår författning, regeringen och berörda statsråd, och det är de som står till svars inför oss, den svenska . En sak bör vi hålla i minnet. har vi facit i hand. Vi känner katastrofens omfattning. Vi vet vad som hände. Vi vet vad som brast. Det visste i regel inte statsråden, när de begick de fel som vi gör dem ansvariga för. Vår kritik är stark, men den är inte svepande, och den är inte avsedd att utse syndabockar som kan offras i öknen för att befria oss andra från skuld. Det är inte en kritik som grundas i den mediedramaturgi där arketypiska hjältar och hjältinnor, skurkar och häxor utses att spela sina förutbestämda roller. Utskottets kritik är preciserad, nyanserad och konkret. För sex statsråd statsminister , utrikesminister , försvarsminister , vård- och äldreomsorgsminister , biståndsminister och finansminister finner vi skäl att punkt för punkt ange vari deras agerande var otillräckligt. Det är en kritik som inte kan avfärdas med en axelryckning, utan måste analyseras, begrundas och leda till ytterligare förbättringar av krisberedskapen. Det är en konstruktiv kritik, och det är så och kontrollmakt ska fungera. Över 226 000 människor dog i flodvågorna på . Över 1,7 miljoner människor förlorade sina hem. Mot den bakgrunden är 543 döda och omkring 1 500 skadade svenskar låga siffror, men det gör inte lidandet och sorgen mindre. Inte heller minskar det den ansvar att göra vad som göras kunde när resebolagens och de thailändska myndigheternas resurser var uttömda. Vi kan inte veta vad som händer nästa gång eller var det händer , eller . Kommer vi att vara bättre förberedda då? Kommer vi att klara påfrestningarna? Det vet vi inte. Men vi kan försöka. Och om KU:s granskning och kritik i någon mån bidrar till att regeringen vi andra också för den delen försöker förbereda sig bättre och med större eftertanke än vad som annars skulle ha varit fallet så är vårt syfte nått. Låt mig också slutligen instämma i de tack som riktats till utskottets kansli och övriga ledamöter. Det är ett tack som inte bär den formella artighetens prägel utan är särskilt motiverat. 6 (): Det finns dagar då tiden på något sätt stannar, dagar som kan urskiljas från andra trots historiens gång, dagar som för alltid etsar sig fast i det privata minnet, unika, omöjliga för andra att förstå, ofattbara som minnet faktiskt också i delar kan delas med andra, ibland ett helt land, ja, till och med en hel värld. Den jordbävning som inträffade kl. 1.59 svensk tid visade sig vara det näst största skalv som någonsin uppmätts. Kl. 2.15 svensk tid nåddes norra och ögruppen av de första flodvågorna. Nära nåddes , och . Runt halv sex nådde vågorna och senare också områden på . Det visade sig vara den största flodvågskatastrofen i historien. Över 1,7 miljoner människor förlorade sitt hem, och över 226 000 människor från hela 104 länder har omkommit i katastrofen. Självklart kan ingen som inte var där, ingen som inte själv drabbats eller berörts, riktigt förstå. Men alla har vi nog ett minne av denna annandag, då nyhetsrapporteringen växte, och insikten likaså, att en katastrof kunde ha inträffat långt borta, men via Internet och tv ändå så nära. Många känner väl till de populära turistområdena och insåg att detta kunde beröra många julfirande svenskar inte hur många, inte den totala omfattningen, inte detaljer, men ändå insikten om att katastrofen berörde oss direkt. Julfriden bröts oerhört brutalt för otroligt många i vårt land också hos många av oss som inte var direkt drabbade. Flodvågskatastrofen kom, som nästan alla katastrofer, likt en blixt från en klar himmel. Ingen kunde hjälpa att den inträffade. sattes krisberedskapen på ett allvarligt prov i berörda länder. Fanns och fungerade den när den som bäst behövdes? drabbade regeringar av olika politiska valörer. Ingen kan säga hur en annan regering skulle ha agerat, vare sig i eller i något annat land, men det får i sig inte hindra granskningen av den regering som faktiskt hade det yttersta ansvaret . Den måste granskas hos oss därför att makt och ansvar måste hänga samman, granskas för att ge medborgarna och ett underlag för ansvarsutkrävande men också för att ge lärdom för framtida beslut. är ålagt uppdraget i grundlag. Att inte granska hade varit en direkt underlåtenhetssynd från utskottets sida. har granskat statsråden, deras katastrofberedskap och deras handlande likväl som underlåtenhet att handla under katastrofen. Det har varit en omfattande, prövande men väldigt allvarstyngd granskning, en granskning där min och ambition varit att söka nå fram till ett så fullgott underlag som möjligt, att söka se på djupet men också på bredden för att bringa ljus och klarhet så långt det bara går. Låt mig här understryka att allt det vi sett inte fångats upp i våra slutsatser och i vårt ställningstagande inte därför att vi kompromissat utan därför att dessa uppgifter hör hemma i andra sammanhang. Det finns också frågor som förmörkat, åtminstone för min del. Visst stör det när det inte går att få klarhet i vilka som nåtts av tidiga meddelanden, vilka kontakter som faktiskt tagits eller hur det kom sig att så pass många i ledande ställning verkade vare sig se, höra eller göra något, trots att uppgifter fanns som i vart fall borde ha fångat någons närmare intresse. Det var annandag, kan man tycka i ett försök till förklaring och visst var det så. Men nog förvånar det att just detta faktum inte fick en enda att ställa sig kontrollfrågan: Krävs det en högre larmsignal på annandagen för att få organisationen på fötter? Visst, en eller kanske några kan missa. Men vad säger det om en organisation där så många kan göra så lite av så pass närliggande och alarmerande information? Till slut kunde vi alla ena oss bakom en tung och tydlig kritik i ett omfattande ställningstagande. Det är viktigt att vi kunde samla oss, viktigt först och främst för alla berörda. Det är tydlig kritik på 23 punkter när det gäller statsråden , , , , och . Ett av statsråden, , har avgått. KU ger här sitt underlag till kammaren för ansvarsutkrävande, ytterst av väljarna . Först kom på 951 sidor och KU:s betänkande på 972 sidor. Här finns en god samlad grund för att bedöma det som hände likväl det som inte hände. Till skillnad från fokuserar vi enbart på regeringens uppdrag att styra riket, också i kris och katastrof. Vi har granskat såväl regeringens självorganisering av krisarbetet före som arbetet under själva katastrofen. Vi konstaterar att det inte funnits gemensamma övningar, ingen kontakt i starten mellan statsråd, ingen ändamålsenlig krisorganisation, vilket ledde till sent uppvaknande, sena åtgärder och sena resultat. Det drabbade enskilda, och det drabbade tilltron till statsförvaltningen. Det yttersta ansvaret för regeringens handlande bär, enligt vår konstitution, statsministern som innehavare av den yttersta makten, också som chef för . Om statsministern nu väljer att rycka på axlarna åt KU och som han säger andra granskande bokstavskombinationer ger han en signal till såväl regering som Regeringskansli att göra detsamma. Om detta är ett tecken på insikt och självkritik må väl andra tvista. Det är min förhoppning, fru talman, att vårt betänkande inte bara tjänar som grund för ansvarsutkrävande utan ger en bättre regering vid framtida kriser och katastrofer. Avslutningsvis, fru talman, vill också jag rikta ett tack till övriga ledamöter i utskottet för att vi nådde ända fram, ett stort tack också till kansliet för ett gediget och avgörande arbete för vårt resultat. Med djup respekt för alla drabbade överlämnas härmed detta eniga betänkande till kammaren. 7 (): Kammar- och utskottskamrater! Ni på läktaren! Det har gått kontinentalplattorna någonstans under ett par utanför västra kust stötte samman. Genom årmiljonerna har plattorna, pusselbitarna som skiljer vår planets yta från dess innandöme, sakta rört sig ifrån och mot varandra. Jorden har formats utifrån deras drift. Alltför stora klyftor har gjort upp kratrar ur vilka glödande lava från jordens inre kunnat välla upp och ge oss helt nya landskap. Sammanstötningen av plattorna i slutet av julhelgen 2004 resulterade i en kraftig jordbävning som skapade en kraftfull ström rusandes genom havet. Mangroveskogarnas rötter och de fasta korallreven som en gång bromsat strömmens fart var på de flesta ställen nu borta. Det möjliggjorde den största naturkatastrofen i mannaminne och den överlägset största i den mänskliga historien. Vattnets krafter gavs en möjlighet att spela fritt och reste sig i en enorm flodvåg som slog över kuststräckorna från över till i . Nästan en kvarts miljon människor slukades av vattenmassorna och dödades i katastrofen. 1,7 miljoner människor blev hemlösa. Jag, vi lider alla med dem. Vi sörjer med deras efterlevande, och vi gör vad vi kan för att hedra deras minne. Av dessa var fler än 1 000 européer. var inte bara en tragedi som drabbade fattiga människor i fattiga länder utan också en av de största katastroferna som någonsin drabbats av. talas det, fru talman, om hur globalisering kan vändas till glokalisering. I ett valborgstal för ganska exakt stod jag framför de nyutslagna bokarna i i min skånska hemby och talade om en framtid där reste sig ur stagnation och avfolkning för att i stället bygga sin egen framtid i den nya tiden, om hur man kunde agera globalt, samarbeta över världen som man värnade lokalsamhället: glokalisering. För de allra flesta som lyssnade på det talet och kanske snarare såg fram emot andra begivenheter framstod det där nog mest som en lek med ord. I katastrofen blev det så mycket mer. I glokaliseringens tidevarv är en katastrof i också en global katastrof. En kollega i min riksdagsgrupp miste två av sina anhöriga, ett par som gick under i flodvågen. Deras tonåriga barn fick åka hem föräldralösa. En av mina bästa vänner var i när naturen bevisade sin kraft över jordens invånare. efter katastrofen fick jag tag på honom. Där han dansade på en krog med skrålande schlagermusik i östra delen av landet hade han knappt ens blivit varse vad som hänt dem som valt att besöka andra halva. Mindre än från den mänskliga katastrofens epicentrum hade man mindre kunskap än vi som kunnat följa händelseförloppet via televisionen på andra sidan klotet. Glokalisering vi hör alla ihop. Det handlar inte i detta fall om att ekonomiska strömningar ser annorlunda ut än . Det gör de, men det ändrar inte människors känsla eller samhörighet. Det handlar om att vi kan kommunicera med andra i realtid över klotet och gör det. Det handlar om att det i varje given sekund finns hundratusentals svenskar utanför gränser, om att lika många svenskar bor i som i vilken mellanstor stad som helst och att stadsdelen i kan räknas som en av största städer. Det handlar om att de globala sammanhang vi alla lever i och påverkas av framtvingar ett globalt medvetande. Vi är direkt berörda av det som sker hundratusentals mil från den plats som vi kallar för vårt land. För detta, denna nya tid, måste också den svenska statsförvaltningen och dess främsta krismyndighet, regeringen, vara . Det var den inte. Om detta handlar dagens betänkande. Den stod i katastrofens inledningsskede handfallen. Under de utfrågningar och genom läsning av de tunga handlingar som tillskansat sig för att granska detta ärende har en bild framträtt av en regering och ett regeringskansli i behov av stora reformer för att förbättra katastrofberedskapen. hade man en så måhända gammalmodig syn på medborgaren och dess ansvar att tusentals samtal kunde komma till UD:s växel och hundratals mejl med ögonvittnesskildringar landa i mejlbox utan att någon i ansvarig ställning frågade sig vad samtalen och mejlen innehöll. hade man en så illa fungerande rutin för informationsspridning att inte ens de värsta katastrofbilderna som kom in via telefonlinjerna och som man bland fotfolket på UD var smärtsamt medveten om tidigt under katastrofen vidarebefordrades till den högsta politiska ledningen.