prot · GT0980 · 2006-03-06 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollen för den 21, 22, 23 och . 2 § Meddelande om frågestund Talmannen meddelade att vid frågestunden skulle följande statsråd närvara: Finansminister , samhällsbyggnadsminister , justitieminister , försvarsminister och statsrådet . 3 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2005/06:259 Till Interpellation 2005/06:259 av () Stöd till norra inland Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är att det var fullt i kammaren vid det tidigare föreslagna datumet för interpellationssvar. uppdrag 2005/06:262 Till Interpellation 2005/06:262 av () Försening av byggandet av kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är att det var fullt i kammaren vid det tidigare föreslagna datumet för interpellationssvar. 4 § Svar på interpellation 2005/06:254 om internflyktingars situation och rättigheter 1 Utrikesminister (): har frågat mig dels vilka initiativ jag avser att ta för att utveckla FN:s Guiding Principles on Internal Displacement, vägledande principer om internflyktingar, till en folkrättsligt bindande konvention, dels om jag avser att påskynda den här utvecklingen genom att fördjupa mitt stöd för Guiding Principles on Internal Displacement genom att utarbeta en tydlig policy för arbete med internflyktingar och låta dessa riktlinjer ligga till grund för det arbetet. FN:s vägledande principer om internflyktingar presenterades 1998 av generalsekreterarens representant för internflyktingar för att öka det internationella medvetandet och stärka skyddet för den mycket utsatta gruppen internflyktingar. Principerna togs fram av en grupp experter inom internationell rätt i nära samarbete med internationella och regionala organisationer, enskilda organisationer och forskningsinstitut och för samman i ett dokument de rättigheter och skyldigheter som gäller för internflyktingar. Principerna har fått bred och snabb spridning och har antagits av FN:s kommission för mänskliga rättigheter, generalförsamlingen och ekonomiska och sociala rådet. Flera regionala organisationer, såsom och Afrikanska unionen, har uppmärksammat principerna. Företrädare för internationella humanitära organisationer har välkomnat principerna och använder dem nu i sitt arbete med internflyktingar i konfliktsituationer och vid naturkatastrofer. Även om principerna i sig inte är juridiskt bindande så är de förenliga och i överensstämmelse med gällande internationell rätt inom mänskliga rättigheter, humanitärrätt och flyktingrätt. Principerna är därför i stor utsträckning bindande genom andra internationella konventioner. Regeringens prioritering har därför varit att arbeta för att principerna efterlevs i praktiken. För att säkerställa det finns det enligt min mening andra och kanske mer effektiva sätt att arbeta på än att utveckla guiding principles till en bindande konvention. Ansvaret för internflyktingar ligger i första hand på den egna regeringen, som har en skyldighet att skydda sin befolkning och se till att FN:s vägledande principer om internflyktingar efterlevs. Vi vet alla att så inte alltid sker. För att hindra de värsta formerna av övergrepp enades man vid om att det internationella samfundet har en skyldighet att skydda en befolkning från folkmord, etnisk rensning, krigsbrott och brott mot mänskligheten när den egna regeringen inte förmår att ta det ansvaret. Det här är en viktig princip som kommer att öka trycket på länder att skydda och hjälpa människor på flykt inom det egna landet. Just nu pågår ett arbete för att förstärka det internationella samfundets insatser i humanitära kriser, i synnerhet i relation till internflyktingar. Det saknas nämligen en internationell organisation som har tydligt ansvar och mandat på området. Det här har varit en brist som har bidragit till att det internationella samfundet inte kunnat möta internflyktingars behov på ett fulltäckande sätt. För att råda bot på det har de humanitära organisationerna nu enats om att skapa en tydligare ansvarsfördelning för internflyktingar. Det här är en utveckling som aktivt har stöttat och som förväntas förbättra skyddet för internflyktingar avsevärt. kommer också att bidra till att finansiera de utökade kostnader som följer av de humanitära organisationernas utökade ansvar för internflyktingar. tog initiativ till att genomföra en utvärdering av insatser och stöd till internflyktingar tillsammans med ett par andra givare och humanitära FN-organ. Rapporten som presenterades pekade på behov av ökade skyddsinsatser, finansiering samt kapacitetsuppbyggnad för att förbättra skyddet för internflyktingar. Flera av rekommendationerna i rapporten har tagits till vara i det internationella reformarbete som jag beskrev. Vi kommer även att följa upp rekommendationerna, och Sida förbereder en handlingsplan som svar på studien. Generalsekreterarens representant för internflyktingars mänskliga rättigheter, , har med stöd av det så kallade om internflyktingar spelat en viktig roll för att sprida information och kunskap om FN:s vägledande principer och för en mer effektiv hantering av internflyktingars situation. har från början bidragit till finansieringen av detta viktiga arbete. FN:s vägledande principer anger tillsammans med den gemensamma utvärderingen av stöd för internflyktingar riktlinjerna för regeringens arbete för att stärka skyddet för internflyktingar. Jag är nöjd med att FN:s vägledande principer om internflyktingar har fått en mycket bred spridning och allmän acceptans sedan de presenterades 1998. Regeringens arbete är nu inriktat på att bidra till att principerna efterlevs i praktiken, och det internationella samfundets kapacitet att hjälpa till när så inte sker förstärks. 2 (): Jag vill inleda den här debatten med att faktiskt be utrikesministern om ursäkt för att jag inte var närvarande vid en interpellationsdebatt då jag hade ställt en interpellation till utrikesministern. Det var personliga omständigheter som gjorde att jag inte befann mig här i kammaren när utrikesministern var här och avlämnade svaret, men jag vill be om ursäkt för det, eftersom jag vet att utrikesministern har ett tajt schema och att det är viktigt att visa respekt för ministern när ministern kommer och svarar på våra frågor. Sedan vill jag tacka utrikesministern för svaret på interpellationen . Internflyktingarnas situation är ju en av de stora humanitära katastroferna vi har i världen. Internflyktingar finns i minst 49 länder, och man räknar med att det sammanlagda antalet uppgår till 25 miljoner. Det gör faktiskt att det finns fler internflyktingar än flyktingar i världen. Det finns också en beräkning som visar att av dessa 25 miljoner får 18 miljoner inte tillräckligt humanitärt stöd. Och 5 miljoner av dessa får inget stöd alls av sina regeringar. Därför är det här en otroligt viktig fråga, och därför är det lite paradoxalt att den större och lika, eller kanske till och med mer, utsatta gruppen internflyktingar faktiskt inte har samma skydd i den internationella lagstiftningen som den mindre gruppen flyktingar. Det beror också på att det här problemet inte har uppmärksammats på det sätt som situationen har krävt förrän . Utrikesministern beskriver också i sitt svar en hel del av de insatser som har vidtagits . FN och världssamfundet och länderna har insett att många av de katastrofer som vi ser i världen också beror på interna konflikter och interna problem. Och FN har, när det handlar om folkrätten och folkrättens principer, också öppnat upp för att FN ska kunna ingripa när regeringar inte kan ge sin befolkning skydd när det gäller övergrepp mot mänskliga rättigheter och de övriga frågorna som utrikesministern tog upp. Men man har inte tillräckligt uppmärksammat de konsekvenser som det här medför för flyktinggrupperna. Min fråga till utrikesministern är: Borde det inte vara rimligt att den stora gruppen internflyktingar, de 25 miljonerna, får stöd i en konvention som också är juridiskt bindande? Även om det är som utrikesministern säger, att flera av de här principerna har sin grund i andra konventioner som har ett juridiskt stöd, innebär det här att det enbart är principer och att de inte är juridiskt bindande. Det här följs inte på samma sätt runtomkring i världen, och de här principerna får inte samma tyngd som om de vore juridiskt bindande. Min fråga till utrikesministern är följande. Trots det arbete som utrikesministerns beskriver, och som jag tycker är viktigt och bra, borde det inte kunna bedrivas ett arbete för att man ska få dessa principer att också bli juridiskt bindande? Det borde inte finnas någon motsättning i att bedriva arbetet på dessa två fronter. 3 Utrikesminister (): Låt mig först säga att jag tycker att det är en oerhört viktig fråga, och det är viktigt att den uppmärksammas. Därför är jag glad för att tar upp den till debatt även i den svenska . Problemen är många, och de finns där. De måste uppmärksammas genom att vi agerar mer aktivt för att ge skydd till internflyktingar. Det är en fråga som ännu inte har fått samma uppmärksamhet som frågan om flyktingar i allmänhet. Jag håller med om det. Det är därför som det är så viktigt att arbeta med den frågan och engagera alla de organisationer som har ett intresse i sammanhanget. Jag delar inte uppfattningen att de ledande principerna inte skulle vara rättsligt bindande. De är det genom att de bygger på internationell rätt avseende flyktingar. Därför är de i bred mening att hänföra till alla de konventioner som finns. Det gäller konventionerna inom mänskliga rättigheter och humanitärrätten eller flyktingrätten. Det innebär bland annat FN:s deklaration om mänskliga rättigheter, internationella konventionen om civila och politiska rättigheter, de fyra , för att nämna bara några bindande internationella konventioner. De gäller även för internflyktingar. Det normativa skyddet för internflyktingar kan inte sägas vara svagare än vad det är för flyktingar. Det stora problemet och det vi har att hantera är att få de principerna att genomföras i praktiken. Som jag pekade på i mitt svar är bland det viktigaste här att säkerställa att de organisationer som arbetar för att hjälpa internflyktingar samarbetar och fördelar ansvaret så att man vet vem som har ansvar för vad och vem som ska göra vad. På det viset stärker man effekterna av insatserna. Det arbetet pågår, och det stöder vi från svensk sida väldigt starkt. 4 (): Jag tackar återigen utrikesministern, men jag vill ändå betona att det för mig är ganska tydligt att det här hör ihop. Problemet har inte varit tillräckligt uppmärksammat. Den här stora gruppen får inte tillräckligt humanitärt stöd. Att det inte är uppmärksammat hör också ihop med vilken uppmärksamhet man ger dem inom FN och vilken tyngd man lägger vid dem. Trots att man kan härleda principerna till andra konventioner som är rättsligt bindande kan jag inte se motsättningen till att man skulle kunna göra dessa principer till en konvention i sig som också vore rättsligt bindande för att ytterligare uppmärksamma situationen. Jag är glad att den arbetar aktivt med den här frågan och har varit pådrivande. Jag har också en fundering på detta med att det egentligen inte finns någon internationell organisation som har tydligt ansvar och mandat på området. Det tror jag också hör ihop med om det finns en klar och tydlig konvention och inte bara principer. har man försökt hitta lösningar på problematiken på ett annat sätt, som utrikesministern beskrev. Min fråga till utrikesministern är: Tror utrikesministern att det räcker, eller bör man kanske också agera för att vi ska få en internationell organisation som får det tydliga ansvaret och mandatet på området? är det olika humanitära organisationer som får dela på ansvaret. arbetar man för att få ett bättre fungerande arbete. Men det kanske borde bli en internationell organisation som har det tydliga ansvaret. Min sista fråga till utrikesministern handlar om det svenska arbetet. Utrikesministern säger i sitt svar att Sida nu ska utarbeta riktlinjer utifrån dessa grunder när det gäller Sidas arbete. Regeringen använder sig av FN:s vägledande principer och den gemensamma utvärderingen som riktlinjer för regeringens arbete för att stärka skyddet. Tror inte utrikesministern att det skulle vara bra och också vara lite grann ett föregångsland om utarbetar tydliga principer från regeringshåll där man väver in Sidas arbete, regeringens arbete och agerande i internationella samfund till tydligt utarbetade riktlinjer för just internflyktingars situation? Det skulle man också kunna ha som en förebild i kontakter med andra länder för att stärka internflyktingars situation. Jag vill slutligen säga att det är viktigt att man lyfter de här frågorna. Tyvärr blir fokus mer på flyktingfrågan. Flyktingfrågan innebär att det är andra länder som måste ta ansvaret för människor som är på flykt. Det blir mer en inrikespolitisk fråga och en fråga som är tydlig i hemländerna. Men de flesta flyktingar, precis som jag sade tidigare, är internflyktingar i sina egna länder. Där måste stödet bli starkare, men där är också intresset mindre. Det är därför viktigt att vi arbetar gemensamt för att uppmärksamma den här frågan. 5 Utrikesminister (): Frågan är vad vi ska inrikta vårt arbete på. Är det på att göra principerna till en konvention, det vill säga arbeta med det rättsliga underlaget? Eller ska man inrikta sig på det praktiska arbetet att faktiskt ge hjälp till internflyktingarna? Eftersom den rättsliga frågan är som den är tycker jag att det är viktigt att prioritera implementeringen av de principer och de rättigheter som internflyktingar har. Det organisatoriska kring det hela är en fråga som har diskuterats . Avsaknaden av en organisation som har huvudansvaret har diskuteras mycket. pågår en utveckling genom de överenskommelser som de inblandade organisationerna har. Jag tror att det är viktigt att låta det arbetet få fortskrida. Vi får utvärdera det, och så får man se hur man går vidare i att säkerställa att det finns organisationer som på ett tillräckligt tydligt och klart sätt kan ta sitt ansvar i det här sammanhanget. När det gäller egen situation har vi tack och lov inte några egna internflyktingar. Vår svenska lagstiftning följer helt guiding principles. Det är ingen tvekan om det. Vår politik och inställning till internflyktingar är helt klar. Det gäller det rättsliga underlaget men också skyldigheten för olika länders regeringar att ge hjälp till de flyktingar som finns i deras länder. arbetar för att internationella hjälpinsatser ska vara så snabba och effektiva som möjligt. Det svenska stödet till sådana hjälpinsatser följer regeringens skrivelse 2004/05:52 om regeringens politik för humanitärt bistånd som har antagits av . Den omfattar även stöd och hjälp till internflyktingar. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2005/06:268 om situationen i 6 Utrikesminister (): har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att förmå att föra upp situationen i på sin dagordning. Jag delar syn på det oroande läget i . Den politiska situationen i fortsätter att försämras och militärjuntan verkar isolera sig alltmer. Rättssäkerheten i landet är obefintlig, ekonomin stagnerar och vi ser inga tecken på reformer. Särskilt allvarlig är kanske situationen vad gäller respekten för de mänskliga rättigheterna. Grova brott mot mänskliga rättigheter rapporteras fortlöpande och inkluderar tvångsarbete, tvångsförflyttningar av hela byar och kraftigt begränsad yttrande- och pressfrihet. Oppositionsledaren sitter fortfarande i husarrest och det finns över 1 100 politiska fångar i landet, varav flera är före detta parlamentsledamöter. Det lidande som det burmesiska folket utsätts för genom regimens inhumana politik är oacceptabelt. Omvärldens engagemang för att hjälpa befolkningen är avgörande. Behovet av humanitära insatser är stort; över 500 000 internflyktingar finns i och omkring 150 000 burmesiska flyktingar befinner sig i flyktingläger längs gränsen i grannlandet . Mot denna bakgrund ställer sig regeringen positiv till att frågan om förs upp på FN:s säkerhetsråds dagordning. Vi tror att den humanitära accessen och FN:s tillträde och verksamhet i landet skulle kunna förbättras om situationen i togs upp i säkerhetsrådet. är inte medlem av och vi kan därför inte själva föreslå att förs upp på rådets dagordning. Däremot har vi fört dialog med medlemmar i rådet, bland annat med EU-länderna inklusive som sitter i rådet för att efterhöra möjligheterna att ta upp på dagordningen. Vi har även fortlöpande kontakter med i frågan. Flera medlemmar ställer sig positiva till detta, bland andra som verkade för den informella hearing som rådet höll om . Andra medlemmar motsätter sig emellertid en rådsbehandling varför utsikterna att framgångsrikt driva Burmafrågan i säkerhetsrådet får anses som små. kommer emellertid att fortsätta ansträngningarna att påverka säkerhetsrådets medlemmar i riktning mot behandling. för vi en löpande dialog med många andra aktörer, bland andra de stora Aseanländerna, om vikten av att sätta politiskt tryck på att reformeras. I dessa sammanhang har hållning i frågan tydligt klargjorts. Vi är övertygade om att flera olika åtgärder och initiativ måste tas parallellt. Vi lägger därför ned stora resurser för att också möta de akuta behoven hos den hårt drabbade burmesiska befolkningen, inte minst de stora grupper som lever som flyktingar inom och utanför landet. Jag kan försäkra om att regeringen även i fortsättningen aktivt kommer att driva frågan om utveckling mot ett fritt och demokratisk samhälle tillsammans med övriga EU-länder och i andra internationella sammanhang som i FN och . 7 (): Jag tackar utrikesministern för svaret. Det är uppenbart att vi till stora delar har samma syn på bilden av problemen i /. Vi kan notera att detta är en del av världen som präglas av instabilitet och oroliga förhållanden. Nationen /har levt med en militärregim som inte skyr några medel när det gäller att kväsa oppositionen och hålla tillbaka yttrandefrihet och politisk demokrati och inte heller när det gäller människors rätt till en social välfärd. Jag noterar att svaret säger ungefär det som man kan förvänta sig, vilket i det här fallet är bra. agerar i FN genom att försöka lyfta fram frågan i dialog med andra till . försöker också förmå EU att göra vad EU kan. Man agerar även i andra internationella sammanhang. På det viset är svaret både klargörande och välkommet. Jag har ändå några uppföljande frågor. Utrikesministern nämner i svaret att det finns stater som motsätter sig att man för upp frågan i . Vilka länder är det? Vilka argument har dessa länder? Det är intressanta frågor att få svar på för att veta vilket motstånd man har att bryta ned. Utrikesministern nämner vidare att det är viktigt med flera olika åtgärder och initiativ. Det gäller förutom FN och genom EU även Aseanländerna och att där sätta politisk tryck på /. Det handlar också, vilket nämns i interpellationen, om att möta de akuta behoven hos den hårt drabbade burmesiska befolkningen flyktingarna som lever i och utanför landet. Vilka ytterligare insatser kan man tänka sig? Den frågan vill jag gärna att utrikesministern utvecklar . För att spara kammarens tid ska jag själv inte återupprepa den historiska genomgång som jag gör i interpellationen av situationen. Den finns där att läsa för den som så önskar. Eftersom vi tycks vara överens om både historieskrivningen och om den dagsaktuella situationen så tycker jag att vi ägnar åt att se vad vi faktiskt kan åstadkomma. 8 Utrikesminister (): Vi för en dialog med alla länder som sitter i säkerhetsrådet och även andra, naturligtvis. Alla är inte övertygade om att det är rätt väg att gå att behandla frågan om i säkerhetsrådet. Bland de länder som motsätter sig det finns och . Det är också länder som vi fortsätter att ha en dialog med om detta, inte minst med inriktning på vad vi kan göra för att förbättra situationen för de mänskliga rättigheterna för befolkningen i . Genom Sida ger stöd till bland andra exilbaserade oppositionella. Det är ett viktigt stöd för att säkerställa att det även bland burmeserna själva pågår ett arbete för att förändra den politiska situationen i . Vi stöder till exempel en radiostation i och EuroBurma Office i . Det är exilregeringens kontor i . Den ledande personen där besökte för någon vecka sedan. Jag träffade honom, och vi kunde då diskutera ytterligare hur vi kan förbättra stödet till befolkning och till dem som arbetar för ökad respekt för mänskliga rättigheter och demokrati. Vi tror att det är viktigt att hitta nya vägar för att ge stöd till det burmesiska folket. Det är ett av skälen till att vi har bestämt att vi ska genomföra en internationell konferens om . Där ska vi se hur vi kan få det internationella samfundet att utveckla sitt stöd till den burmesiska befolkningen och till det civila samhället utan att därigenom ge stöd till den burmesiska regimen. Konferensen kommer att behandla biståndsfrågorna inom ramen för EU:s gemensamma ståndpunkt där vi har satt gränserna för hur vi ska agera gentemot . Politiska påtryckningar är naturligtvis fortsatt viktiga. tror vi att man kan göra mer än vad som görs för att bistå de nödlidande bland befolkningen. Det handlar om att vidta flera olika åtgärder och att göra det . Formerna för konferensen är fortfarande under utarbetande, men ambitionen är att försöka sammanföra så många betydelsefulla internationella aktörer som möjligt i på biståndsområdet. 9 (): Jag uppskattar att också få information om den internationella konferens som är under utarbetande. Jag ser fram emot att få mer information när den närmar sig och utvärdering av hur utfallet har blivit. Det är en rad åtgärder som räknas upp. Det är viktigt att det kommer fram. Många människor som trots allt emellanåt ser en tv-bild på Aung eller någon annan av de ledande oppositionspolitikerna undrar förstås vad det är som gör. kan en interpellationsdebatt ha den positiva effekten att åtminstone några till inser att ändå försöker göra en del insatser. Jag ville ge utrikesministern chansen att själv först ta upp frågan om ekonomiska sanktioner. Men jag får nog ställa frågan lite mer uttryckligt för att få den utredd. Ekonomiska sanktioner är ett tveeggat vapen. Risken är förstås stor att man får en situation där civilbefolkningen drabbas. Det är ju den som har de sämsta ekonomiska möjligheterna och som riskerar att bli ännu fattigare och kanske drabbas av svält om landets ekonomi inte fungerar. Men är detta ett effektiv vapen i en del fall. Här finns en del beslut fattade och åsikter klara. Vi vet att för ovanlighetens skull har uppmanat till ekonomiska sanktioner, framför allt när det gäller direktinvesteringar i /. Vidare vet vi att det också finns ett socialdemokratiskt kongressbeslut i samma riktning. Det är klart att man måste välja tillfälle när man genomför sådana här saker så att de blir effektiva och inte får de negativa effekter som risken är stor att de annars får. Situationen i /är ju sådan att det mesta från exportindustrin trots allt inte kommer ens i närheten av befolkningen utan snarare till de redan rika i regimen. Därför är väl farhågorna mindre, i alla fall hos en del bedömare, att det skulle drabba civilbefolkningen särskilt hårt. Jag tycker själv inte att frågan är enkel. Jag vet att det inom den burmesiska demokratirörelsen är ett relativt självklart krav, men långt ifrån alla även i den rörelsen tycker att det är det bästa alternativet. Det finns delar av den burmesiska vänstern som säger att det är något som drabbar civilbefolkningen alltför hårt. Men jag vill ändå i en avslutande fråga i det sista inlägget för min del, såvitt jag kan bedöma det, ge utrikesministern chansen att utveckla sin och regeringens åsikt när det gäller frågan om ekonomiska sanktioner mot bakgrund av kongressbeslut och ILO-beslut. 10 Utrikesminister (): Frågan om sanktioner mot har vi anledning att återkomma till med jämna mellanrum.