prot · GT09126 · 2006-05-18 00:00:00 — Ni säger egentligen att det ska bli lättare att anställa om det blir lättare att anställa. Men vad det i själva verket är fråga om är att det måste bli lättare att avskeda för att det ska bli lättare att anställa. Kan ni inte fundera på hur ni ska formulera det där? Det är för att det ska bli lättare att avskeda som ni lägger fram era förslag. 101 () replik: Det var intressant att höra berättelser om hans familjeinteriörer. Där erkänner tydligen att han brukar syssla med groteska överdrifter; hans barn har kommit på honom med det. Vi fick höra om en rad sådana exempel här i kammaren. Det är ingen som tror att kommer att slockna dagen efter det att vi fattat det här beslutet. Det har heller ingen påstått här i kammaren. Men vi tror att det kommer att bli färre anställda på . Framför allt kommer det att bli en massa småföretag inom turistbranschen och liknande som håller igen lite grann på antalet säsongsanställda, som inte och igen kan anställa samma person. De kommer att tappa i kontinuitet och få ökade kostnader och liknande saker. Jag tror också att det finns många som kanske inte alltid lyckas med förhandlingen med facket eller har fackets fulla förståelse därför att det är en liten verksamhet i ett hörn av en stor facklig organisations breda verksamhet. Det handlar inte om kompetens, utan det handlar om var man har sitt fokus och var man har sin kunskap. Visst är det ett problem att en del arbetsgivare använder sig för mycket av visstidsanställningar. Men först och främst: Är det säsongsanställningsformen som är problemet i sammanhanget? Det har och majoriteten inte lyckats leda i bevis. Vi vet att det finns problem, exempelvis inom den offentliga sektorn. Varför har inte först sett till att alla socialdemokratiskt styrda kommuner avskaffar den här typen av missbruk innan han lägger fram ett förslag i som slår över hela fältet? Vi tror alltså att kollektivavtalet är modellen. Det talas mycket om det danska exemplet. Chefsekonomen på säger när han beskriver skillnaden mellan och : Det andra är att man i har en tradition av att det är lagstiftning som ska reglera allting. Det har vi inte i . Nej, man bygger via avtal upp anställningstrygghet och också flexibilitet. Den modellen tror vi kristdemokrater på. Men tror tydligen att lagstiftningen är formen för att lösa alla problem. Vi tror att vi på det sättet tappar i flexibilitet och anpassning. 102 Statsrådet () replik: Egentligen förstår jag inte riktigt, , varför ni så till den milda grad vill diskutera någonting som ni upplever som ett arbetsgivarproblem men som i själva verket inte finns. Varför lägger ni inte någon kraft på att fundera över vad dagens visstidsanställningsformer innebär för människor som fastnar i detta? Det är ju det vi försöker lösa. säger: Varför är säsongsanställningen ett sådant problem? Nej, inte enbart och inte i sig, men problemet är att om man har sju olika anställningsformer, visstidsanställningsformer, där säsongsanställningen är en sådan, utgör säsongsanställningen tillsammans med andra en variabel för att just kunna stapla olika visstidsanställningsformer på varandra. Därför gör vi rent bord och låter fack och arbetsgivare ta en ny förhandling. Vet hur det egentligen går till? Ingenting kommer att ändras i verkligheten i och med att kammaren antar den här lagstiftningen, utan det är först när man ändrar i kollektivavtalen som någonting händer. I de kollektivavtalen finns nuvarande lagstiftning inskriven. För att den här lagen ska få något genomslag i kollektivavtalen måste dessa ändras. Det är den förhandlingen vi nu utlöser en gång till. Då kan man komma överens om vilka anställningsformer man inte ska ha. Fackets trumfkort är att säga: Vi vill ha bort så många som möjligt. Då kommer arbetsgivaren att säga: Men vi vill ha kvar någon. Då får de göra upp om vad som är nödvändigt för verksamhetens bedrivande. Säsongsanställningen kommer säkert att vara en sådan sak. Då börjar vi om, och sedan har vi en ny ordning ny och branschanpassad inom hela svenska arbetslivet; det är poängen. 103 () replik: Jag tror att vi ska återgå till familjelivet. hade där ett intressant exempel så jag återgår till den saken. har betalat veckopeng till sina barn. Han har förhandlat om veckopengen. Grannen har också förhandlat om veckopengen med sina barn. Grannen kanske lägger in lite städning . Då blir det en lite större veckopeng. En tredje familj gör på annat sätt. En fjärde familj kanske inte har så god råd och lägger sig kanske på en lägre nivå. Det tycker jag är fria förhandlingar, anpassade till varje familjesituation. Vad nu gör är att han säger: Alla barn ska ha i veckopeng. Sedan får ni förhandla ned den summan, om ni så önskar, utifrån lokala omständigheter. Hänsyn tas då inte till att familjer kanske har lite olika ekonomisk standard och kanske lägger in lite olika saker i det hela vad det ska vara för motprestation för att få veckopeng. Dilemmat är alltså att ribban läggs på ett annat ställe. Då blir det just de små företagen, kanske familjeföretag med en säsongsanställd och som kanske inte ens är med i en arbetsgivarorganisation, som det kommer att handla om. Det är den typen av brist på flexibilitet som är problemet. Medfinansiering i sjukförsäkringen nämndes. Det tycker är en succé därför att han ser totalen. Han säger att arbetsgivarna anpassar sig. Ja, det är precis det de gör. Men på vilket sätt? De blir räddare och räddare för att anställa människor med en sjukdomshistoria. Därmed slår vi ut de människorna från arbetsmarknaden. Det är precis det vittnesbörd jag får. Arbetsgivaren säger: Jag tvingas vara mer och mer noggrann när jag anställer. Därmed skapar vi ett samhälle som i alla fall jag som kristdemokrat inte vill ha. Vi får ett allt större utanförskap. Det gäller då inte bara de öppet arbetslösa och dem i åtgärder utan också dem som är gömda i olika program, i olika kolumner, och som inte ens kommer ut på arbetsmarknaden. De upplever att det är kört för dem, eller också hamnar de i förtidspensionering. Det är det som vi håller på att skapa med din politik. Men det finns en som är vinnare på det här förslaget det är faktiskt sant; möjligtvis förutom LO som nämnde om och det är bemanningsbranschen. Varför detta branschstöd till bemanningsbranschen, ? 104 Statsrådet () replik: Denna möjlighet till förhandlingar som finns i och som finns i vår dispositiva lagstiftning kan användas för avtalsområde. Det kan gälla hela landet och alla arbetsplatser inom ett avtalsområde. Det kan förändras med hänsyn till bransch. Det kan förändras och anpassas med hänsyn till företag. Det kan förändras så att förhandlingar kan ske på central nivå, och det kan förändras så att förhandlingar kan ske på lokal nivå, i företag eller avdelningar. Allt detta står vidöppet. Lagstiftningen är fullständigt vidöppen. Parterna kan komma överens om exakt vilka anpassningar de vill. Det är ingen ribba som är lagd och som man inte får gå under, utan det är precis detta som är disposiviteten, alltså att man kan förhandla om både försämringar och förbättringar, för att använda en vokabulär i ett löntagarperspektiv. Där kan man göra precis som man vill. Men facket har en fördel: De behöver inte gå med på vad som helst, utan då faller det hela tillbaka på en lagstiftning. Detta har jag inga svårigheter att säga. Det är detta vi träter om. Det är detta ni är arga på, och det är detta ni inte vill ha. Ni vill ha marknad. Ni vill inte ha den trygghet som en lagstiftning ger och den fördel som faktiskt ges. Det vill vi. Vi vill förbättra för löntagarna. Vi vill ge dem på arbetsmarknaden som har den svagaste ställningen i relationen arbetsgivarearbetstagare det stöd och den styrka som en lagstiftning innebär. Det är för att skydda löntagarna som vi gör detta. 105 () replik: Vi har en ganska lika uppfattning om framför allt orsakerna till att vi måste ta till en lagstiftning med tanke på alla dem som har otrygga anställningar i dagens samhälle, framför allt kvinnor och yngre. Jag tycker att tydligt har redovisat det. Sedan kan man beklaga den höga svansföringen hos vissa, nästan skrämselpropagandan. Det är lite synd att vi har varit lite dåliga vi får vara lite självkritiska på att föra ut vad det faktiskt innebär. Det är lite beklagligt. Jag har två kanske hypotetiska frågor som jag vill att statsrådet utvecklar lite. Om det nu skulle visa sig att det inte går att komma överens lokalt, vad händer då? Tyvärr finns det exempel på att arbetsgivare och fack inte kommer överens. Vad händer då? Jag utgår från att den goda viljan finns hos fack och arbetsgivare att komma överens. Men vad händer om de inte gör det? 106 Statsrådet () replik: Hypotetiska frågor är knepiga. Det som händer när har beslutat om denna lagstiftning är att parter nu eller senare nu som hotell- och restaurangbranschen eller senare som kanske andra gör inleder förhandlingar. I de kollektivavtal som gäller finns den gamla lagens alla anställningsformer. Kommer man inte överens om något annat är det då det gamla som gäller. Så är det om man inte får en kolossal konflikt som innebär att ingenting gäller, att facket och arbetsgivaren inte kan komma överens över huvud taget. Det är i högsta grad hypotetiskt. Det kommer inte att inträffa. Jag är alldeles övertygad om detta. Det som är det fina med det här är att det finns ett intresse från båda parter. Det låter på debatten, , av vad vi har hört från de andra kollegerna, som att det finns en fackföreningsrörelse som till varje pris ska försöka undvika en situation att deras medlemmar ska ha arbeten i eller i något trädgårdsföretag eller en skidbacke. Så är det inte. vill inget hellre än att deras medlemmar har en anställning, men de vill att det ska vara en trygg sådan, en bra anställning. Därför talar allt för att varenda part kommer att bli ense om vad som ska gälla . 107 () replik: Ja, det finns ett intresse. har jag förstått bland annat från trädgårdsnäringen att de har blivit väldigt oroliga för möjligheten att sluta lokalt eller centralt avtal på grund av uttalanden från sin fackföreningsmotpart. ska ha sagt att det inte blir några säsongsanställningar alls. När vi skrivit förslag till lagstiftning har vi utgått från att det inom de branscher där sådana behövs kommer att finnas det framöver och att man kommer överens. Det är det som lite grann är bakgrunden till ett uppskruvat läge. Det kanske beror på att det är till valet, och det ska gärna vara lite konflikter om arbetsrätten i en svensk valrörelse enligt den svenska modellen. Det är möjligt att det ska vara så. Men på något sätt tror jag att det är viktigt att höra statsrådets argument. Om inte småföretagarna tror att man ska kunna träffa ett lokalt avtal, vad händer då? Den nya lagstiftningen börjar inte gälla förrän . Det kan vara lättare att komma överens , dagen efter valet, därför att det då inte är så mycket strid om valrörelsen. Det är möjligt att det löser sig då. Men om det inte gör det, vad händer då? 108 Statsrådet () replik: Man måste bestämma sig. Ska vi ha en dispositiv lagstiftning? Det har vi i , och vi har det av det alldeles speciella skälet att vi har starka parter på arbetsmarknaden, parter som kan, utifrån sin respektive styrka, bedöma och förhandla om sina villkor. Överlåter vi till parterna att göra avvikelser måste vi också tro på och lita på att parterna gör de kloka överenskommelser som de anser nödvändiga. Det ska vi inte recensera. Framför allt tror jag att det är klokt att vi i varje fall i parlamentet har lite is i magen och inte tar för starka intryck av den budgivning som alltid kommer att ske i samband med avtalsförhandlingar. Låt oss återkomma den dag då det visar sig att gigantiska problem har uppstått. Det är kvar innan den här lagen kommer i tillämpning över huvud taget. ska 4 miljoner löntagare ha omsatt sina kollektivavtal. Där ska detta anpassas till bransch eller företag på ett sätt som är ändamålsenligt. Som ett litet tips, en liten hint: Det förbund som många har oroat sig för skulle vara så till den milda grad fyrkantigt att man inte skulle fatta någonting om hur verkligheten ser ut är det förbund som har förhandlat fram kanske den sämsta anställningsform som finns på den svenska arbetsmarknaden, nämligen behovsanställning, timanställning. Det har de gjort, inte därför att de vill tillvarata sina medlemmars intressen i fråga om anställningstryggheten, utan därför att de vill medverka till att lösa de problem som fanns för arbetsgivaren. Det finns skäl att titta på hur det ser ut. 109 () replik: Det är lite svårt att föra en debatt med ett statsråd som inför talman håller anföranden som är mera lämpade för torgmöten. Statsrådet sluggade vilt i sitt inledningsanförande och påstod att vi ska lägga ned och så vidare. Det har vi naturligtvis aldrig sagt. Jag kan bara konstatera att statsrådet inte verkar ha någon som helst förståelse för de många småföretagarnas oro inför den här lagstiftningen. Småföretagare vill driva sina företag och göra det på ett säkert sätt och även måna om sina anställda. Men det här blir ytterligare ett slag mot deras vilja att starta och driva sina företag. Statsrådet tycks inte heller inse att det inte går att lagstifta fram anställningar. Finns det inte arbetsuppgifter så finns det inte. Har man en säsongsanställning kan man inte erbjuda den anställde en helårsanställning. Jag skulle vilja fråga statsrådet något jag tog upp i mitt inledningsanförande. övergår anställningen till tillsvidareanställning. Om en säsongsanställning upphör till exempel kan det vara svårt för den anställde att få ett nytt jobb till nästa säsong. Jag sade i mitt anförande att det här gäller speciellt i mitt län, där man har en mycket hög arbetslöshet. Han går då miste om möjligheten till a-kassa. Jag skulle vilja höra statsrådets råd till denne. Hur ska han försörja sig när han inte har möjlighet till a-kassa och det inte finns några arbetsuppgifter i närheten heller. Han är tillsvidareanställd och kan inte ta några andra jobb. Hur ska han försörja sig när han inte kan få a-kassa? 110 Statsrådet () replik: Jo, , jag har förståelse för att det finns en oro. Jag lider med de branscher och företag som uttrycker denna oro. Jag lider med dem därför att de inte har fått ett uns av saklig förklaring till det förslag som ligger, inte vare sig från de borgerliga politiska partierna i eller för den delen från sina bransch- och arbetsgivarorganisationer. Den oro de har gett uttryck för har underblåsts. Ni bekräftar att den totala katastrofen står för dörren. Tacka för att de blir oroliga! Parterna skulle göra klokt i att ta upp förhandlingar så att er skrämseltaktik inte sätter sig för djupt utan att de tidigt klarar ut vad som ska gälla i branscher där det finns naturhinder, geografiska hinder eller för den delen årstidshinder för att bedriva verksamhet. Det vore bra. Jag tänker inte inlåta mig i en teoretisering av konstruerade fall. Det leder alltid vilse. Men jag kan bara upprepa att jag inte förstår varför inte en normalt funtad arbetsgivare, om en visstidsanställning övergår i en tillsvidareanställning, som inte har arbete för denna person, använder sig av möjligheten att säga upp denna person på grund av arbetsbrist. Man blir av med den anställde, och den anställde får a-kassa. Så har man gjort . Varför skulle man sluta med det nu? 111 () replik: Det verkar som om det har blivit någon sorts rundgång i resonemangen. Statsrådet säger att han inte förstår varför inte arbetsgivaren säger upp sin anställde när det inte finns arbetsuppgifter. Men varför stiftar man denna lag? Varför låter man inte det som har fungerat hyfsat vara? Varför lägger man fram förslag om en ny lag när ändamålet tydligen är att kunna säga upp någon och sedan gå vidare? Det finns ingen logik i det statsrådet säger. Finns det inte arbetsuppgifter kan inte en arbetsgivare ha en anställd. Det måste man förstå. Många av de branscher vi har talat om är beroende av säsongsanställda och tillfälliga jobb vid arbetsanhopning och så vidare. måste man förstå att tillfälliga jobb är en del av arbetsmarknaden och en del av näringslivet i . Det gagnar speciellt unga människor och dem som har det svårt att få in en fot på arbetsmarknaden. Det har varit inkörsporten för deras möjligheter att senare få ett stadigt jobb. Statsrådet försöker lagstifta fram att det ska vara en helårsanställning. Det är absurt att tro att det ska lösa några problem, särskilt när man säger att det inte är några problem eftersom de kan sägas upp. Vad är det då för vits med lagstiftningen? Det vore tacksamt om statsrådet i sin sista replik kunde ge oss en vettig förklaring till lagstiftningen och lugna alla de oroliga småföretagare som lyssnar och som kommer att läsa debatten. Har statsrådet tänkt sig in i deras situation? Därmed tackar jag för mig och mina . 112 Statsrådet () replik: Tack ska du ha själv! Jag är alldeles säker på att jag kan ge en vettig, bra och trovärdig förklaring. Men jag är inte säker på att kommer att tycka det. Varför säger ideligen helårsanställning? Det är tillsvidareanställning. Du har fel. ska få ett precist svar på den fråga han ställde. undrar varför statsrådet vill ändra när det inte behöver ändras? Lyssna nu riktigt noga. Det är av det alldeles bestämda skälet det måste ändå hålla med om att det är skillnad på en tillsvidareanställning och en visstidsanställning. I tillsvidareanställningen har den anställde tryggheten av att veta att man har jobb så länge det finns jobb. Då får arbetsgivaren ta en risk att om det inte finns jobb måste arbetsgivaren betala uppsägningslön eller veckor beroende på hur gammal man är. Arbetsgivaren tar den risken. Den risken tycker inte arbetsgivaren är så kul att ta. Därför vill arbetsgivaren undvika den och anställer på visstid i stället. Då kan arbetsgivaren redan från början avtala om hur lång anställningen ska vara. Vem får ta risken då? Jo, den anställde. Det är den risken vi vill flytta över till arbetsgivaren. Därför stärker vi visstidsanställningarna på ett sådant sätt att de i högre grad blir tillsvidareanställningar. Vi flyttar risk. Ni har upptäckt det, men ni vågar inte säga det. Men jag säger det: Vi flyttar risk. Lite mer risk, lite mer planering och lite mer framförhållning för arbetsgivaren. Om den anställde har en tillsvidareanställning får den anställde möjlighet att köpa ett hus. Det är inte så dumt. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 12 §.) 9 § demokrati och kompetens Föredrogs betänkande 2005/06:KU26 demokrati och kompetens. 113 (): demokrati är ständigt aktuell och ständigt diskuterad. Var går gränserna för den självständiga kommunala demokratin? Jag behöver bara erinra om den debatt om en folkomröstning som pågår här i regionen. Det finns både allmänhet, politiker med dolda och öppna agendor och kritiska statsvetenskapliga professorer som deltar. I morse fick vi på tv höra en regionpolitiker från som argumenterade för att regionen ska få möjlighet att driva företag i nöjesbranschen. I dagens ärende ingår, med något enstaka undantag, motioner och förslag som har debatterats och behandlats av kammaren vid tidigare tillfällen. Det gör att jag tror att den stora debatten kan utebli i det här sammanhanget. Jag vill därför inskränka mig till att yrka bifall till reservation nr 1. Den innebär att vi vill utreda och få en översyn av hur minoritetsskyddet ska kunna stärkas vid återremisser i de kommunala församlingarna. 114 Tredje vice talman (): Det är en viktig rubrik på betänkandet, demokrati och kompetens. Precis som sade har många av de förslag som finns på området behandlats i andra betänkanden. Vi har också den så kallade som jobbar med många frågor. Därför är innehållet inte lika spännande som rubriken. En av de två punkter som är mest spännande från kristdemokratisk synpunkt är frågan om det civila samhället. Vi har ett särskilt yttrande där vi lyfter upp frågan om det civila samhället. Inte minst på lokal nivå är det viktigt, och det har jag sagt i en annan debatt i kammaren, att reda ut hur man kan samarbeta på den kommunala nivån. Jag begränsar mig till dessa få kommentarer och instämmer i det yrkande som framförde, nämligen bifall till reservation 1. 115 (): Efter den föregående klasskampsdebatten känns kanske den här debatten mer avstämd, men den handlar faktiskt om själva förutsättningen för varje kamp, nämligen möjligheten till demokrati. Det sägs att en gång sade att demokrati är det sämsta styrelseskicket bortsett från alla andra. När jag hör det tänker jag att också stora män kan tänka förvånansvärt små tankar. Jag vill nog säga att demokrati inte alls är ett dåligt styrelseskick, även om man ibland kan hamna i minoritet. Det är ett väldigt bra styrelseskick, både eftersom det är det enda anständiga sättet att styra en förening, ett företag eller ett land alla får vara med och bestämma och allas röst får höras och eftersom det är det mest effektiva sättet att styra en organisation eller ett land på. Det är effektivt så till vida att när allas röst får höras tar man också de bästa besluten. Vi kan se detta i vårt eget tämligen demokratiska land. Vi kan se bostadsområden där man har glömt att planera in dagis eller lekplatser helt enkelt för att barnfamiljerna inte varit med i planerandet av området. Allas röst fick inte höras, och resultatet blev att allas behov inte blev tillgodosedda. Vi kan se det när den demokratiska förankringen saknas i ett beslutsfattande. I har vi fått följa historien om kommuns länstillhörighet. Vi som inte bor i har kanske då och då förvånats över att denna praktiska fråga har vållat så stor debatt i kommunen att den till och med har lett till bildandet av ett parti som ställt majoriteter på ända i kommunen. Men när man tänker på att det hela inte bara handlar om vilket län man ska tillhöra utan också om känslan att någon annan bestämde över en att man blev överkörd och att beslutet inte gick demokratiskt rätt till förstår man varför frågan har haft så stor sprängkraft. I ett effektivt beslutsfattande låter man alla höras. Det kan leda till att vissa hamnar i minoritet och att någon blir överkörd, men i så fall får man veta varför. Man har fått möta argumenten, och man har förlorat i en demokratisk omröstning. Då har man också en helt annan möjlighet att acceptera att man har förlorat som en del kommer att få göra efter folkomröstningen om trängselskatt i den här staden . Det blir en sann demokratisk process. Efter dessa inledande lovord över demokratin vill jag konstatera att det här betänkandet behandlar ganska få frågor substantiellt. Anledningen är att det finns två stora utredningar som tittar på den kommunala demokratin: och . Flera av de här frågorna har vi också debatterat här i kammaren förut, och därmed kan vi avstyrka ett rätt stort antal motioner som behandlas i förenklad ordning. Låt mig orda något om tre av de punkter som vi trots allt behandlar i det här betänkandet. Om punkt 2, minoritetsåterremiss, har vi haft debatt förut. Om man nu har ett instrument för att en minoritet i en kommun ska kunna återremittera ett förslag måste det instrumentet också innebära att minoriteten får formulera anledningen, motivet, till att förslaget återremitteras. Därför har vi reservation 1, som jag härmed yrkar bifall till. En likadan reservation hade vi också under förra årets behandling, men omständigheter i kammaren gjorde att den inte vann bifall då. Jag hoppas vi har mer tur med oss . Punkt 3 handlar om kommuners rätt att besluta sitt eget namn. Det är ett typexempel på en fråga som, om man vill, kan aktualiseras såväl i som i . Jag blev lite förvånad när utskottets majoritet ville avstyrka frågan substantiellt och inte bara hänvisa den till de utredningar som faktiskt finns och låta dem få titta på detta. Därför har jag gjort en motivreservation, där jag avstyrker motionen men hänvisar till utredningarna och inte till argument mot motionen. För tids vinnande yrkar jag dock inte bifall till den. Punkt 4 handlar om brukarinflytande för äldre.