prot · GT09117 · 2006-05-05 00:00:00 — Det är skamligt att elever, föräldrar och lärare som har valt en fristående grundskola med konfessionell inriktning år ska tvingas leva med att beskrivas och bemötas utifrån den nidbild som har målats upp av dem. För övrigt handlar det om ½ % av eleverna som går i . Min och uppfattning är att pluralism på livsåskådningens område är en självklarhet i en demokrati. Att föräldrar ska ha rätt att välja en skola med eller utan konfessionell inriktning är en del av den pluralismen. I ett internationellt perspektiv är det inte särskilt kontroversiellt att hävda den åsikten, men tyvärr ofta i . Vi tänker i alla fall fortsätta att göra det, för vi vill stå på demokratisk grund i våra beslut. I och med de lagförslag som finns med i dagens betänkande förbättrar vi i allianspartierna tillsammans med förutsättningarna ytterligare för de fristående skolorna. har i detalj beskrivit hur processen har gått till. Det tänker inte jag upprepa utan den finns, som sagt, redan för protokollet beskriven. Den första förändringen handlar om etableringsfrihet för godkända förskolor och fritidshem. Kommunerna har kunnat stoppa en etablering utan sakliga skäl. Men ska de som uppfyller skollagens och läroplanens krav på god kvalitet och säkerhet också beviljas tillstånd att bedriva verksamhet och få bidrag av kommunen för det. En självklarhet i , skulle man kunna tycka. påpekade i sitt inlägg att det blir tydligare krav än det är . I nästa andetag sade han att han vill ha ännu tydligare krav. Då kan man fundera på vad de skulle vara. Det är redan tydliga krav . Med det här beslutet gör vi dem ännu tydligare. Då kan man tycka att det kanske skulle räcka. Men det är väl upp till att fundera över på vilket sätt det skulle kunna bli ännu tydligare än med det vi har gjort . Den andra förändringen är att friskolorna och deras huvudmän, om lagförslaget går igenom, får rätt att överklaga kommunens beslut om bidrag genom så kallade förvaltningsbesvär. I många kommuner är det ett ständigt trätoämne hur bidragen ska beräknas, trots att lagen säger att bidrag ska ges på likvärdiga villkor till kommunala och fristående skolor. Rätten att överklaga genom förvaltningsbesvär innebär att bidragets storlek kan prövas, men också att skolhuvudmännen blir en part i rättsprocessen. Det är viktigt för rättsskyddet och det är en fråga som de fristående skolorna länge har talat om att de skulle vilja ha möjlighet till. En tredje lagändring, som också Socialdemokraterna har anslutit sig till, innebär att fristående gymnasieskolor får rätt att driva ett individuellt program. Det har av någon outgrundlig anledning inte varit tillåtet. Många fristående skolor är väldigt väl lämpade för att erbjuda elever med särskilda svårigheter ett individanpassat program som kan hjälpa dem att uppnå de kunskapsmål som de har misslyckats med. I och med det här lagförslaget blir det möjligt. Min förhoppning är att den konstlade motsättning som fortfarande finns mellan fristående och kommunala skolor i vissa kommuner, och som ständigt uppammas av vänsterpolitiker, ska kunna överbryggas. Friskolor med olika inriktning och kommunala skolor med olika profil och stor möjlighet att själva lägga upp sin verksamhet borde kunna verka sida vid sida, ha likvärdiga villkor och ses som fullvärdiga delar av skolväsendet. Varenda skola som klarar sin uppgift att ge eleverna både den kunskap och de värderingar de behöver för att få ett jobb men också för att kunna leva ett bra liv i vårt demokratiska samhälle är värd allt stöd från lagstiftarna och det omgivande samhället. Vi politiker borde lägga all kraft på att utforma stödet på ett sätt som underlättar för lärare och skolledare att uppnå det målet. Vem som är huvudman för skolan borde vara en andrahandsfråga i det sammanhanget. Jag yrkar också bifall till de fem partiernas gemensamma reservationer, nämligen nr 1, 6, 7 och 18. 4 (): Jag ska i den här debatten försöka uppehålla mig vid tre frågor. För det första frågan om den fria etableringsrätten för förskolor och skolbarnsomsorg, för det andra frågan om de konfessionella skolorna och för det tredje frågan om det individuella programmet vid fristående gymnasieskolor. En nu aktuell fråga är privatiseringar inom skolområdet. Det är väl känt att arbetar för att friskolor och fristående gymnasier ska ges ökat utrymme på den allmänna skolans bekostnad. Att det leder till och riskerar att ytterligare öka utanförskap och segregering inom den viktiga delen av välfärdsområdet som skolan utgör är inget som borgarna och tyvärr inte heller tycks bry sig om. vill man gå vidare genom att lagfästa fri etableringsrätt för förskolor. Det innebär ytterligare privatiseringar av det allmänna och försvårar arbetet att genomföra en sammanhållen skola och förskola på lika villkor. Den föreslagna privatiseringen gör att kommunernas möjligheter att planera sin verksamhet utifrån barns och föräldrars behov med hänsyn till hushållning med kommunernas ekonomiska resurser försvåras ganska mycket. Det kan öka på kommunernas kostnader och ta i anspråk pengar som kunde användas på ett för kommuninvånarna bättre sätt. Det är också allvarligt att de föreslagna privatiseringarna gör det än mer fritt fram att starta religiösa förskolor. Det är uppenbart att religiösa förskolor i första hand är till för att tillfredsställa de vuxnas intressen och behov. vill och de borgerliga partierna stärka föräldrarnas rätt även gentemot de yngsta barnen. Den lag om fri etableringsrätt för förskolan som de tänker driva igenom i innebär att det blir fritt fram för religiösa förskolor. Vi som i likhet med FN:s konvention om barns rättigheter menar att barn har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet drar den självklara slutsatsen att barns rättigheter väger tyngre än deras föräldrars valfrihet. Därför måste högeralliansens och förslag avvisas. Bifall till utbildningsutskottets förslag! Skolan är till för barn och ungdomar och för att garantera att de får en saklig och allsidig utbildning. Det finns bestämmelser om skolans uppdrag och verksamhet i skollag, läroplan och andra styrdokument. I läroplanen för grund- och gymnasieskolan står därför att undervisningen ska vara icke-konfessionell. menar att det är en mycket viktig princip, särskilt i ett mångkulturellt samhälle. Att undervisningen inte ska ta ställning för en viss trosuppfattning utan i stället uppmuntra till ett eget kritiskt sökande efter kunskap och ge stöd i skapandet av en egen världsbild är för oss grundläggande i en demokrati. Man kan med fog fråga sig hur det då kan finnas skolor med religiös inriktning som finansieras med offentliga bidrag. I läroplanerna både för det obligatoriska skolväsendet och för gymnasieskolan anges alltså att undervisningen i skolan ska vara icke-konfessionell. Det vi gör är att ställa oss frågan hur de fristående skolorna som drivs på konfessionell grund uppfyller detta grundläggande krav. Det är svårt att se varför offentliga medel ska användas till verksamheter som på avgörande punkter gör avsteg från gällande läroplan. Den offentligt organiserade skolans uppgift är enligt vår mening bland annat att utgöra en mötesplats för barn och unga med olika ursprung och därmed verka för integration, förståelse och respekt. Vi menar att bör avslå ansökningar om bidrag till fristående konfessionella skolor. Bifall till reservation 13 under punkt 12! motsätter sig att de fristående skolorna ska få rätt att erbjuda individuella programmet på gymnasieskolan av flera anledningar. Vi menar att det kommer att leda till att segregeringen ökar. Valet av skola kommer med de fristående skolorna att ha samma segregerande effekt på IV-programmet som det har haft i det övriga skolväsendet. Dessutom kan man befara att det kommer att startas skolor som endast erbjuder IV-programmet, vilket i sig skapar segregering. Det innebär dessutom att den naturliga och nödvändiga kontakten med gymnasieskolans övriga program saknas. Det kan ha en negativ inverkan på elevernas motivation och motverka syftet att eleverna ska bli behöriga att söka till ett nationellt eller specialutformat program. Frågan uppstår också vilket incitament den fristående skolan och dess huvudman har för att eleverna ska gå vidare till ett nationellt program. För den heterogena grupp som går på individuella programmet krävs anpassning till varje individs förutsättningar, intresse och behov. Det kan handla om alltifrån att med olika insatser öka motivationen till långtgående specialpedagogiska och ämnesmetodiska insatser. En förutsättning för att kunna genomföra detta är hög lärartäthet och att lärarna har pedagogisk utbildning. De fristående skolorna har stora brister på det här området och har en låg andel lärare som är behöriga. Inte sällan saknas det även andra pedagogiska resurser vid de fristående skolorna, till exempel skolbibliotek och speciallokaler för slöjd, hemkunskap, idrott och hälsa. Det finns därför anledning att tro att de fristående skolorna inte har förutsättningar att erbjuda eleverna på IV-programmet en tillräckligt bra utbildning. Det räcker inte med bara pedagogiskt stöd. Många av eleverna har dessutom andra problem som ställer stora krav på en väl utbyggd elevhälsa och utbildad personal, något som saknas i många av de fristående skolorna. Det är därför av största vikt att de resurser som ställs till förfogande kommer eleverna till del. I fristående skolor där eventuell vinst kan betalas ut till ägarna riskerar eleverna att gå miste om resurser. Det finns också en risk för att vissa skolor väljer billiga lösningar för utbildningen, såsom praktik eller studiebesök framför lärarledd undervisning, eftersom individuella programmet endast ska ge utbildning på heltid, inte undervisning på heltid. Bristen på insyn i de fristående skolorna är ytterligare en anledning till att dessa skolor inte bör bedriva verksamhet där det är oerhört viktigt att kvaliteten upprätthålls. Det är vanligt att eleverna på individuella programmet kommer från socialt utsatta miljöer och har problem som skolan ensam inte kan lösa. Många av dem kan därför behöva stöd och stimulans även utanför skolan, vilket förutsätter ett samarbete mellan skolan och andra institutioner och verksamheter. För att kommunen ska ha de bästa möjligheterna att planera och samordna bör det endast vara de kommunala skolorna som ska erbjuda individuella programmet även i fortsättningen. Jag yrkar bifall till reservation 20 under punkt 19. Avslutningsvis vill jag uttrycka en oro för hur lättvindigt Socialdemokraterna nu aktivt medverkar till en ytterligare privatisering av den svenska skolan. Socialdemokraterna har en oklarhet i sin syn på de fristående skolorna och på det fria skolvalet. Vid Friskolornas årsmöte sade skolministern bland annat: Socialdemokraterna har , inledningsvis tillsammans med liberalerna, byggt upp och utvecklat en sammanhållen skola som bärs upp av den grundläggande idén om att samhället och skolan fungerar bäst när barn med olika bakgrund och erfarenheter möts och utbyter idéer med varandra. Där barn och unga ser att man kan vara olika men ändå lika mycket värd. Han sade vidare: När det gäller de fristående skolorna så har jag i flera sammanhang lyft fram att jag i grunden är positiv till dem och anser att de bör ses som en del av vår sammanhållna skola. Det är det som är mitt problem. Genom att göra det fria skolvalet och de fristående skolorna till en del av den sammanhållna skolan har man i mina ögon faktiskt lämnat idén om den sammanhållna skolan. har stått upp för att försvara den svenska modellen, tillsammans med socialdemokratin, men enligt min mening tas nu faktiska steg som innebär att vi inom blir ensamma kvar att försvara den gemensamma, sammanhållna och offentligt drivna skolan. 5 () replik: Jag har en ganska enkel fråga till , tror jag. Från vilken källa hämtar sina intryck av de konfessionella friskolorna? 6 () replik: Jag hämtar mina intryck av de konfessionella skolorna från samtal med lärare, samtal med elever och även besök i konfessionella skolor. Jag vet, precis som , att det säkert finns många konfessionella skolor som bedriver en bra undervisning. Vad jag försökte lyfta fram var den principiella frågan. 7 () replik: Ge mig då gärna några exempel på konfessionella friskolor som har fått besök av och där lärare och elever har gjort ned sin egen skola. Det vore intressant. Jag menar att de fördomar som sprids här inte ens är värda att bemöta, för det handlar faktiskt om fördomar. Det gäller också det som gav uttryck för när det gäller det individuella programmet, en bild av fristående skolor som om de vore fullständigt ansvarslösa. Först och främst är det ett frontalangrepp på regeringspartiet, som samarbetar med, eftersom det numera är för fristående skolor. Att göra ned människor som arbetar i en verksamhet på ett seriöst sätt, och som skulle kunna erbjuda individuella program som just är individuella och riktade till den enskilda eleven, och påstå att de skulle utnyttja det genom att dra in pengar för att slippa betala till de här eleverna är fullständigt sanslöst. Var kommer allt ifrån? 8 () replik: Jag försökte lyfta en principiell diskussion där man också kan blicka tillbaka över tiden. Jag tvingas konstatera att avregleringar, det fria valet och framväxandet av ett stort antal skolor över tiden har lett till ett antal saker som jag i alla fall försöker se och lyfta upp till debatt. Det har lett till en ökad segregation. Det har lett till ökade ekonomiska kostnader för skolan totalt. Det har lett till större möjligheter för oseriösa skolhuvudmän. Det har lett till en snedvriden betygskonkurrens. Det har lett till framväxandet av storbolag och koncerner inom skolområdet. Och skolan har trots allt blivit en marknad. Den principiella diskussionen måste vi våga ta när det gäller de fristående skolorna som företeelse men också när det gäller de konfessionella skolorna. 9 (): I ett läge då var femte 16-åring har svårigheter att komma igenom en vanlig text och då av åttorna i de svenska skolorna har problem med grundläggande mattetal har vår skolminister uttryckt och menar på fullaste allvar att friskolorna är det största problemet i svensk skola. Den fria pedagogiken och valfrihet är alltså värre än elevernas bristande kunskaper. För Socialdemokraterna och Vänstern är det viktigare att bestämma vem som ska utföra skolans uppgifter än att låta eleven själv få välja, att själv få möjligheten att få bästa stöd och hjälp just för sin egen skull, för den unika individen, för att kunna nå kunskapsmålen. Och det är ju verkligen beklagligt att vi har en regering som anser att huvudmannaskapet, alltså skylten på byggnaden eller på dörren, är viktigare än innehåll, resultat och kvalitet. Men det är en tydlig riktlinje som Socialdemokraterna kör efter rätt över. De tycker ju på allvar att det är bättre att de själva som vänsterpartister eller socialdemokrater kan bestämma över människors vardag än att människor kan få göra det själva. Socialdemokraterna vet ju bäst, och akta den som säger att han eller hon hellre vill bestämma över sitt eget liv än att en politiker i eller i gör det. undrar jag om den långvariga makten, att sitta på maktens stolar eller gå i dess korridorer, har satt sig någonstans på kroppen eller i kläderna, för regeringens mantra är att oavsett vad det handlar om och oavsett om det är bra eller dåligt så är det de själva som ska bestämma. Det här är ett synsätt och en politik som är väldigt långt ifrån den som vi i står för, för vi är övertygade om att människor själva är benägna att fatta egna beslut. Vi i är övertygade om att det fria valet för någonting gott med sig, och vi är övertygade om att människor själva ska kunna forma sin egen vardag, få ihop sitt eget vardagspussel utifrån den egna familjens eller den egna individens önskningar, förutsättningar och möjligheter. Regeringen pratar alltså hellre om huvudmannaskap än om kunskapsresultat i den svenska skolan. Det kanske inte är så konstigt i sig, för styre av har vi ju fått en skola som är mer kunskapssegregerad än på mycket, mycket . Vi har fått en sorteringsskola i som stänger ute elever och som inte ger den ärliga chans som alla ska ha rätt och möjlighet till. Då blir det ju så klart enklare att prata om att det är någon annans fel, att det är någon annan som bär ansvaret. Det är den typiska nånannanismen som har blivit regeringens ansikte utåt; det är någon annan någon annanstans som bär ansvar. Att kunna välja skola uppskattas ju av de flesta, både elever och föräldrar. Och jag tror att de flesta inte tänker på vem som är huvudman. Man ser hellre vad som kan vara trevligt eller vad som är bra, en inriktning eller en möjlighet att kunna utvecklas inom en viss pedagogik eller vad det kan vara. Vi i vill ju stärka förutsättningarna för både kommunala och fristående skolor så att kunskapsresultaten höjs. Vi har ju länge värnat om de fristående skolorna eftersom vi anser att de har en betydelsefull roll i skolväsendet inte minst på grund av den mångfald av olika pedagogiska inriktningar som de representerar. De utgör också ett viktigt inslag i den öppenhet och valfrihet som ska känneteckna vårt skolväsende. Tillsammans med den övriga alliansen har vi presenterat en rad förslag som ska ge likvärdiga villkor mellan skolorna oavsett huvudman, alltså likvärdiga villkor oavsett om det är en eller en fristående skola. Flera talare från alliansen har före mig gått in mer konkret men det handlar ju om förslag om de ekonomiska villkoren, etablering för grund- och gymnasieskolor, beräkning av ersättning för fristående skolor, momsregler, vuxenutbildning, skolskjuts och fler behöriga lärare också inom friskolorna. Det ska i ökad grad ges en likvärdighet för både rättigheter och skyldigheter. Ett led i det här är att friskolorna ska kunna erbjuda det individuella programmet. Det kommer att gå igenom, vilket vi tycker är väldigt bra. Vidare vill vi ge den fristående skolan rätt att överklaga beslut som handlar om ersättning, det så kallade förvaltningsbesväret. Det är ju ett led i att komma ifrån det faktum att fristående skolor är så oerhört beroende av den enskilda kommunens välvilja beträffande hur ersättningen ska bli. Vi vill ju ha en likvärdighet oberoende av politisk färg eller ideologisk inriktning. Det ska inte avgöra hur mycket resurser jag som elev i en fristående skola ska få. Vi behöver underlätta för familjer att få ihop vardagspusslet, göra det lättare att få ihop familjelivet, vardagslivet och arbetslivet. Vi vill ha ett ökat självbestämmande i både familjepolitiken och barnomsorgen. Det är en av anledningarna till vårt förslag om etableringsfrihet för förskolor. Etableringsfriheten innebär ju att de förskolor som uppfyller de grundläggande krav som finns enligt lagen, bland annat att man följer läroplanerna, ska ges tillstånd att bedriva förskoleverksamhet. Det är inget hokus pokus, som man verkar tycka från och Socialdemokraterna. Det är så man vill att det ska framstå. Förskolor med en bra grund, med en bra kvalitet, ska ju få starta, och det blir ett neutralt beslut i stället för ett färgat beslut. Vi vill ha ett rättvist system där det inte spelar någon roll var du bor. Självbestämmande för den egna familjen, den egna individen, ska ligga före politisk färg. Den grundprincip vi vill ha är ju att familjer ska ha den här valfriheten och självbestämmandet, och det förutsätter också att det finns en mångfald av barnomsorgsformer. Barnomsorgen ska ge utrymme för nytänkande och olika former av tjänster anpassade efter efterfrågan och den enskilda familjens unika behov. Då måste det finnas en riktig valfrihet, inte ett mellanting som det finns . Det ska inte vara beroende på var du bor geografiskt i vårt land. Varje enskild familj ska kunna välja den barnomsorg som passar just den bäst oavsett om det är i regi, familjedaghem eller kooperativ. Makten över barnomsorgen ska flyttas från staten och kommunpolitikerna till föräldrarna. Det här är något som, tyvärr, Socialdemokraterna och inte ställer upp på. Det är en väldigt tydlig ideologisk skiljelinje som visas upp. I stället för att säga rent ut att man inte vill ge människor makt över sin egen vardag och ge familjer möjligheter försöker man få till siffror och påstå att det här inte funkar i kommunerna, att det system som vi föreslår är till nackdel för kommuninvånarna. Socialdemokraterna vill inte att deras kommunpolitiker mister möjligheten att bestämma över människor och deras vardag medan vi i och alliansen välkomnar det förslaget. Jag yrkar bifall till valfrihet, vilket innebär reservation 1, 6, 7 och 18! 10 (): Etableringen av friskolor är något mycket positivt för det svenska skolväsendet. Friskolor har gett både barn och föräldrar större mångfald och större valfrihet när det gäller deras utbildning. Friskolorna tillför mycket i form av skolutveckling och nytänkande. , låt oss vara positiva till friskolornas framväxt och den goda inverkan de har, och låt oss ytterligare främja den utvecklingen i stället för att alltid fokusera på de kanske som går på en fristående skola och har negativa erfarenheter på det sätt som företrädare för ofta gör. Låt oss inrikta oss på innehållet och kvaliteten i skolan snarare än på vilken huvudman det råkar vara som driver skolan och låt oss skapa likvärdiga villkor. Då först kan vi koncentrera oss på skolans uppdrag och hur den ska förvaltas, på lärarrollen, på skolans förmåga att ta vara på varje elevs unika begåvning. Detta uppdrag gäller ju faktiskt oavsett vilken huvudman det är. Friskolemodellen är en unik skolform i världen, en modern skolform, inte en gammaldags förlegad privatskola som segregerar elever utifrån ekonomiska förhållanden utan en skola som öppnar för stora möjligheter och skapar många varianter av olika skolor som kan möta varje elevs individuella behov. Friskoleformen har också, tvärtemot vad som ofta påstås, motverkat den segregation som boendet medfört och lossat på den gamla tvångströjan att alla ska stöpas i samma form. Socialdemokraterna och vänstern vill ofta inskränka friskolornas frihet. De vill att den kommunala byråkratin ska styra även över friskolorna och fristående förskolor, något som varken skulle gagna kommunerna, friskolorna eller eleverna, som ibland helt verkar glömmas bort i den socialdemokratiska ivern att ge makt och kontroll åt kommunpolitiker och styra mot en mer likriktad utveckling i skolan. Dagens betänkande, fru talman, är smått unikt i en riksdagsbehandling. Det finns ett antal reservationer från fem partier som troligen kommer att vinna majoritet här i kammaren. Dessa innebär både tillkännagivanden och mycket viktiga reformer för att skapa mer likvärdiga villkor och högre kvalitet för elever. Men i betänkandet finns också färdiga lagförslag som är tänkta att träda i kraft . Detta är ett demokratiskt framsteg. Det är, fru talman, egentligen rätt otroligt att som landets lagstiftande församling aldrig annars lägger fram egna lagförslag. Vi har från sida förhandlat om en ny skollag med regeringen och . Det var mycket konstruktivt, och vi kunde enas om viktiga frågor. Men tyvärr kunde samsyn inte nås i stora, avgörande och grundläggande frågor. Vi är de första att beklaga att regeringen valde att inte göra upp om en skollag med oss. Men våra diskussioner visade på en avgörande skillnad i sättet att se på skolan, skolans styrning och uppdrag. När vi från ville ge ökad frihet åt kommunala skolor ville regeringen bevara dagens hårdare styrning av just kommunala skolor. När vi ville bevara frihetsgraden för de fristående skolorna ville regeringen inskränka densamma. När vi ville öka den pedagogiska mångfalden ville regeringen stärka likriktningen. När vi ville stärka rättssäkerheten för elever ville regeringen inte ändra dagens system. När vi ville skärpa kraven på att skolor ska leva upp till sina åtaganden genom tydligare sanktioner ville regeringen avvakta bättre tider.