prot · GT09130 · 2006-05-29 00:00:00 — I Förvarsberedningen studerade vi olika modeller och till slut stannade vi för en i förväg utpekad funktion för operativ ledning. Vi menar att samhällets ökade sårbarhet och sektorisering kräver att ledningsförhållanden under dessa allvarliga kriser vinner på att det finns enkla rapportvägar som är kända av alla. Jag tror och är övertygad om att det blir en kraftsamling av ledningskapacitet och ledningskompetens som annars skulle spridas ut på kanske upp till ett 30-tal myndigheter. Dessutom blir det enklare för länsstyrelser och kommuner att veta vart de ska vända sig i en svår situation. Jag hoppas också att tonvikt nu läggs på utbildning och realistiska övningar och att detta måste vara obligatoriskt för alla berörda. Inte minst gäller det också uppföljning och utvärdering i alla sammanhang. Jag vill passa på att fråga statsrådet, som ändå är här, om den övning inom som det står om i betänkandet på s. 27 har genomförts. Hur gick det? Scenariot var ett allvarligt oljeutsläpp i orsakat av ett terroristangrepp. Övningen skulle genomföras . Jag blir emellertid förvånad över att man redan nu i förväg i betänkandet och i allmänna diskussioner som har förts låser fast de slutliga organisatoriska lösningarna innan den nya funktionen på myndighetsnivå beträffande uppdrag och förmåga har kartlagts. Detta leder till onödiga låsningar och kan motverka ändamålet med förändringarna. går det faktiskt lite för snabbt enligt min mening. I vår motion anser vi i alliansen att det är av största vikt att frågan om ansvaret för finansiering vid akuta och omfattande kriser inte fördröjer en effektiv resursanvändning till exempel av organisatorisk karaktär eller när det gäller organisationskultur. Detta måste bort. Så långt det är möjligt ska finansieringsfrågan vara utklarad i förväg. Katastrofer och kriser sker runtom i världen. Det kan vi bevittna , inte minst , genom massmedierna. Vi kristdemokrater menar att förmåga att med mycket kort förvarning lämna understöd och hjälp på ett katastrofområde bör utvecklas. Hjälpen ska kunna lämnas under extrema förhållanden såväl inom som utom landet och verka som stöd och komplement till den drabbade regionen eller till internationella hjälporganisationer. Genom att utveckla Försvarsmaktens och förmåga till luftburna katastrofinsatser inom ramen för den humanitära samordningen kan materiel och förnödenheter för överlevnad, förläggning, vattenrening och sjukvård mycket tidigare nå drabbade områden som inte kan nås genom sjö- eller vägtransporter. Detta var vi överens om i Försvarsberedningen. Jag saknar detta avsnitt i propositionen och skulle vilja ha en förklaring av statsrådet. Slutligen vill jag säga att Försvarsmakten kan utgöra en viktig resurs vid stora olyckor och extraordinära händelser. Det har man visat prov , inte minst under stormen . Det är mycket viktigt i ett samhällsperspektiv att Försvarsmakten kan användas. Det ligger i Försvarsmaktens uppdrag att, förutom att lösa svåra uppgifter i internationell tjänst, också visa upp den unika krishanteringsorganisation som man faktiskt har. Försvarsmakten har en enastående affärsidé: Krishantering. Och det behöver samhället . Jag yrkar bifall till reservation 2 under punkt 4. 5 (): Jag tycker att det kan finnas skäl att lite kort gå tillbaka i historien, inte av sentimentala skäl för att det här är den sista debatten , utan för att det kan vara av värde att peka på den spännande utveckling som vi har varit med om. Det går kanske inte att peka på någon exakt startpunkt, men jag menar att en avgörande punkt var när den försvarsberedning som arbetade under andra i enighet kunde slå fast att en militär invasion inte var det främsta hotet mot vårt land . Det var ett betydelsefullt konstaterande. är det i efterhand intressant att se att det tog oss åtta efter slut att komma dithän. Det är värt att minnas när vi ibland har synpunkter på utvecklingen i länder i vår närhet. Det var en viktig utgångspunkt 2000 då den stora omställningen av Försvarsmakten inleddes på allvar men också för den följande med som utredare. Den ledde till inrättandet av . Försvarsbeslutet var en fortsättning på den omorganisation som påbörjades . Det betänkande som vi behandlar är också ett viktigt och nödvändigt led i det ny- och omtänkande som dagens hot och risker kräver. Därför känns det tillfredsställande och logiskt att yrka bifall till förslaget i betänkande FöU9, Samverkan i kris, som omfattar en strategi för samhällets säkerhet. Det ger det nödvändiga ramverket för samhällets samlade arbete med att stärka säkerheten inför de hot som vi ser som de främsta . Betänkandet behandlar även motioner från allmänna motionstiden under hela mandatperioden, framställning angående beredskap för oljekatastrofer med följdmotion samt en grönbok om ett europeiskt program för skydd av kritisk infrastruktur. Liksom i de tidigare nämnda besluten , 2001, 2002 och 2004 är samtliga partier väldigt överens i viktiga principiella frågor om inriktning och verklighetsbeskrivning även när det gäller detta betänkande. Jag är övertygad om att den politiska nivån faktiskt har varit mycket pådrivande i den utveckling som vi har varit med om och att enigheten om grunderna haft en ovärderlig betydelse i den pådrivande rollen. Jag är också övertygad om att det arbetssätt som regeringen valt, med en försvarsberedning där alla partier finns med för att bereda frågorna, har spelat en stor roll för detta resultat. kunde beredningen lämna över sitt betänkande till försvarsministern. Det var inte tjockt men innehållsrikt. Jag har svårt att tro annat än att samtliga ledamöter i Försvarsberedningen måste känna sig nöjda med hur regeringen har tagit hand om innehållet i betänkandet. Det innehåller två avvikande meningar i frågor som, om undertecknarna ursäktar, inte riktigt förmår störa helheten. Ingen av dem har heller följts upp i reservationer i det utskottsbetänkande som vi nu debatterar. I propositionen för regeringen, precis som beredningen, ett resonemang om hur man bäst löser de särskilda problem som uppstår när tvärsektoriella händelser inträffar, det vill säga de tillfällen där ansvarsprincipen, som är en av grundpelarna i svensk krishantering, inte räcker och kanske till och med motverkar en effektiv krisledning. Beredningen ägnade mycket tid, resonemang och studier åt den frågan. Det är självklart egentligen eftersom det var den principiellt svåraste. Efter att ha kommit fram till vad som krävs eller vilka funktioner som behövs, och på vilka nivåer, för en bra krishantering blev vi omsider ense om att det operativa krishanteringsarbetet borde ligga på en myndighet. Då uppstod frågan om det skulle vara olika myndigheter varje gång beroende på krisens art eller om det skulle vara en i förväg utpekad, det vill säga samma myndighet varje gång. Till slut var det respekten för det professionella kunnandet i krishantering som gjorde att vi fastnade för att föreslå en myndighet utpekad i förväg, alltså samma vid varje kris. Det är också vad regeringen föreslår, nämligen ett system med en i förväg utpekad myndighet som, när behov uppstår och efter beslut av regeringen, har mandat att leda och samordna andra myndigheter. Mandatet ska vara tidsbegränsat. Vilken denna myndighet ska vara har Försvarsberedningen inte haft synpunkter på. Regeringen avser att snabbt utreda det. Här är det på sin plats att påpeka att regeringens och beredningens förslag att lägga samman relevanta delar av och inte kopplas till resonemanget om en krisledande myndighet vare sig i propositionen eller i Försvarsberedningens betänkande. Det har en annan grund, nämligen att förutsättningarna för krisberedskapen har ändrats så att man behöver göra en översyn av gränsdragningen. Det finns naturligtvis inte heller någonting i propositionen eller betänkandet som säger att den sammanslagna myndigheten inte skulle kunna vara krisledande. Regeringen har heller inga invändningar mot beredningens syn på krishantering som en process som ständigt måste omprövas, övas och utvärderas. Likaså menar regeringen, i linje med beredningens tankar, att det är viktigt att ta vara på frivilligkrafter i krishanteringsarbetet. Man vill undersöka möjligheten att vidga kretsen av organisationer, utöver försvarets frivilligorganisationer, så att andra ideella och demokratiskt uppbyggda organisationer kan komma i fråga för ekonomiskt stöd. Utbildning av frivilliga bör prövas. Man välkomnar naturligtvis etablerandet av frivilliga resursgrupper i många kommuner. När propositionen behandlades i utskottet var uppslutningen kring de här förslagen total. Utskottet välkomnar att en beredskaps- och analysenhet inrättats i , att övningsverksamheten bedrivs systematiskt och med särskild glädje att regeringen vill utvidga användarkretsen i kommunikationssystemet . Utskottet har inga invändningar mot de lagförslag som regeringen presenterar. Mot den bakgrund som jag just har givit känns det förstås både otillfredsställande och ologiskt att FöU9 innehåller en rad reservationer som jag härmed yrkar avslag på. Jag ska kommentera några av dem. Jag vill börja med att återigen anknyta till vårt speciella arbetssätt. Att vara ledamot i innebär förvisso mycket arbete. Men ledamöterna har också ett stort ansvar att förankra det gemensamma arbetet i de egna partigrupperna, inte minst i de fall när ledamöterna i beredningen inte är desamma som i utskottet. När man läser reservationerna till detta betänkande undrar man om den förankringen verkligen har skett på alla håll. När man lyssnar till debatten förstår man att den här kunskapsöverföringen är svårast när den ska gå från till . Särskilt gäller det reservation nr 1. Det är visserligen inte helt lätt att förstå vad som avses i alla stycken, men en tolkning skulle kunna vara att man trots allt anser att ska ha synpunkter på hur regeringen organiserar sitt arbete. Det står i strid med vad samma partier givit uttryck för i Försvarsberedningens arbete. Det är oklokt ur den synpunkten att man ska kunna utkräva ansvar. Det är dessutom helt motsägelsefullt i förhållande till reservation nr 5 där man visserligen felaktigt, men ändå, förebrår regeringen för att låsa de slutliga organisatoriska lösningarna innan den nya funktionen kartlagts. Trots all denna kritik mot reservation nr 1 måste man säga att reservationen är ett fall framåt jämfört med motionen som den bygger på, för den var totalt obegriplig. Reservationerna 2, 3, 4 och 6 verkar ha tillkommit mer för att tillfredsställa ett behov av att skriva än för att tillföra något nytt. Reservation 5 har jag redan berört. Den bygger på en missuppfattning, dels av propositionens förslag, dels av vad betänkandet behandlar, nämligen proposition, motioner, grönbok och framställning och ingenting annat. Reservationerna 7 och 8 är det lättare att känna sympati för. Men utskottets överväldigande majoritet är till freds med att förslag bereds i . Så långt om detta. Det är försvarsutskottets sista debatt för mandatperioden, och det hör till med några tack. Jag vill tacka utskottskamraterna för många och ibland hårda debatter i kammaren och för trivsel och omtanke i utskottet. Jag vill särskilt tacka , , , och , som inte är här, som av egen kraft har bestämt sig för att vi inte ska träffas mer i sådana här givande sammanhang. Och sist men inte minst vill jag tacka kansliet. Vare sig det gällt reseplanering, omdisponering av arbetsschema, tolkning av alla våra intentioner, illa skrivna eller knappt uttalade, så har ni bestått proven. Och har jag ändå inte sagt någonting om reservationer. 6 () replik: Äntligen fick man höra ett humorns ord från vice ordföranden. Det tackar vi särskilt för i denna arla morgonstund. Men det var kriser som vi skulle diskutera och inte förmågan att vara humoristisk i olika sammanhang. Det som vi är väldigt överens om är att de så kallade vanliga kriserna och katastroferna hanteras på ett utmärkt sätt av de myndigheter och den geografiska organisation som vi har i form av kommuner och länsstyrelser. Men här kommer detta men in och det som också saknas i betänkandet när det är kriser av en karaktär som är sektorsöverskridande har inte detta redskap att på ett effektivt samordna, initiera och leda i en katastrofsituation. Och den här konstiga reservationen, om jag nu får använda vokabulär, utgår just från denna del, nämligen att man och i utredning efter utredning när det gäller den största katastrof som har drabbat , kan man väl säga, har pekat på den här bristen att inte kunna samordna i inledningsskedet av en stor kris. Detta viftar bort och tycker att det är strunt och ingenting som vi behöver ta till oss. Då måste jag ställa en fråga. När vi nu har ett betänkande som på något sätt skulle vara avslutningen på det gamla och inledningen på det nya, borde då inte känna en oerhört stor besvikelse över att betänkandet inte svarar upp mot förväntningarna på denna punkt? Man talar om en beredskaps- och analysenhet, men den är ju inte ens operativ , så långt efter en katastrof. Till detta följer också den här supermyndigheten. Om man nu ville få denna myndighet operativ , måste man då gå över en sammanslagning av ? Varför inrättar man inte denna supermyndighet ? 7 () replik: har suttit med i Försvarsberedningen ganska länge och deltagit i de diskussioner som vi har haft där och vet mycket väl hur stor omsorg och hur mycket tid som vi har ägnat åt att hitta en väldigt relevant organisation för krishantering, där vi har koncentrerat oss på det som är viktigt och det som är uppgift, nämligen hur myndigheten organiseras. Vi har vridit och vänt på alla tänkbara begrepp. Det är det ena som jag vill säga. Det andra som jag vill säga är att det väl ändå är klokt, förnuftigt och sansat att inrätta denna krisledande myndighet först, innan man låser lösningen till en koppling i som vi från sida egentligen inte har så mycket med att göra? 8 () replik: säger att inte har med detta att göra. Vi talar om svensk säkerhet, om enskildas säkerhet, om den yttre och inre säkerheten. Och här säger vice ordföranden i försvarsutskottet att vi inte har någonting med detta att göra utan att det är en regeringsfråga. Men om regeringen nu inte sköter detta, , då finns det väl skäl för att peka, och peka med hela handen, på detta. De här frågorna har ju varit uppe åtskilliga gånger utan åtgärd från regeringen. Är man blind, är man döv, eller är man arrogant i den här saken? Jag menar att det är där som allvaret ligger. Om det nu är så uppenbart att man behöver denna funktion i , finns det då inte skäl för att vara tydlig och säga till regeringen att vi här är överens över partigränserna och att vi vill att detta ska inrättas ? Det är ju det som är avgörande för ledningen, inte att huka för regeringen. Det är ju svenska folket som vi svarar inför, inte och inte . Det är svenska folket, , som vi svarar inför. 9 () replik: Ju mer jag lyssnar på , desto mer förstår jag att han inte har förstått sin uppgift i Försvarsberedningen, inte i utskottet och knappast i . Vi har ägnat detta stor omsorg. Vi har pekat ut precis vilka funktioner som vi tycker ska finnas, och regeringen har tagit upp precis det resonemang som en enig försvarsberedning har lagt fram förslag om. Men vad vi har sagt är att vi inte ska ha synpunkter på hur regeringen organiserar detta därför att det bland annat gör det svårare för oss att utkräva ansvar av regeringen. Och det tycker jag att borde ha respekt för. Jag tycker också att han lite grann ska fundera över vad det faktiskt innebär i stället för att slugga och vifta som har blivit det vanliga i den situation som vi har här. Jag tycker att det är näst intill otillständigt att föra en diskussion om dessa frågor på det sätt som gör när enigheten om principerna är så stor. 10 (): Detta betänkande samlar flera delar inom säkerhet och krishantering som i sina funktioner och inriktningar så att säga jackar i varandra. Målet är en samlad syn på och hantering av säkerhetsfrågorna i ett civilt och brett perspektiv. Lagförslagen sätter fokus på det fredliga samhällets behov och sätter det som behöver planeras för krigets behov till ett minimum. Pengarna inom det civila försvaret som tidigare inriktats och prioriterats inför mobilisering och krig vänder nu så att säga helt om. Då fick det fredstida samhället nytta av det som gjordes inför mobilisering och krig. Det spillde över. är det en helt annan inriktning, det vill säga att vi stärker samhällets robusthet och funktioner. Och det är naturligtvis bra också för krigets behov, alltså det värsta scenariot. Grunden till denna utveckling har skapats i debatterna och de rapporter som har kommit från Försvarsberedningen. Detta har så eminent tagit upp, så jag går därför inte in på dessa detaljer. Även tog upp det arbete som har skett där. Och vi vet att vi har arbetat för denna utveckling. Även om jag känner att detta är en stor fråga, att detta är ett mycket viktigt betänkande och att detta är en mycket viktig proposition har det naturligtvis varit en ständig utveckling för att stärka samhällets funktion och skapa en bra krishantering. Men tas det helhetsgrepp som behövs och som ger en strategi för samhällets säkerhet. Och det är de olika nivåerna i samhällskroppen som får ett vidgat ansvar att analysera och åtgärda risker och förbereda sig på att ta hand om det som händer när det händer. Medvetenhet och kunskap om hot och risker ger bättre möjligheter att förebygga dem men naturligtvis också att hantera det som sker, när det, trots att man förebyggt, inte räckt. Att det kommer att inträffa händelser som kan betraktas som kriser kan vi vara säkra på, men ingen vet var, när och hur de kommer att ske. Det har inte varit särskilt mycket uppmärksamhet kring dessa frågor, på samma sätt som man till exempel diskuterat Försvarsmaktens förändring, utom på en punkt, som jag kommer tillbaka till. Jag är övertygad om att förslagen i propositionen och i betänkandet kommer att ha stor betydelse för framtiden. En bra krishantering blir dock aldrig färdig. Man kan inte säga: har vi beslutat detta, och är det klart. Det är inte så. Det fordras att man har rätt fokus, att man ifrågasätter och förbättrar, men med den grund som vi nu sätter har vi i alla fall fått en rejäl bas att utveckla vidare från. Man kan med följande beskriva det framtida krishanteringssystemet. Det finns en helhetssyn. Man går från ett stuprörstänkande till en hängränna i samarbetet mellan myndigheterna. Man inriktar sig på utbildning och övning; det gäller både medarbetare och förtroendevalda. Det ger kunskap och insikt för att ytterligare förbättra förmågan. De riskanalyser som genomförs gör det möjligt att effektivt förebygga problem och brister så att dessa inte utvecklas till kriser. Genom att vi får en gemensam lägesbild och ett samarbete mellan olika instanser och myndigheter samt genom att inkludera medborgarna och näringslivet till att bli medvetna om risker kan alla hjälpa till både i det förebyggande arbetet och vid kriser. Sist, men inte minst, är det viktigt med korrekt och snabb information. Betänkandet tar inte upp alla förslag och texter i propositionen. Jag vill därför lyfta fram en fråga som är viktig när utbildningarna genomförs. Vi måste ha ett genusperspektiv och integrera det i all utbildning just för att belysa att kvinnor och män kan drabbas olika vid kriser. Det får inte glömmas bort nu när förslagen i propositionen och betänkandet ska genomföras i verkligheten. Det ligger ett stort ansvar på att ta med detta när de genomför och följer upp utbildningsinsatser. Den analysen är lika viktig som när vi i internationella insatser, både de civila och de militära, arbetar med resolution . Detta är en fråga som inte får glömmas bort. Kommunerna ska göra risk- och sårbarhetsanalyser samt ha det geografiska ansvaret på lokal nivå och rapportera till . Man kan säga att dessa förslag kompletterar den räddningstjänstlagstiftning som vi antog . Där ska man ju också upprätta handlingsprogram och ha ett förebyggande arbete vad gäller olyckor. Det är väldigt viktigt, och jag känner att de hakar in i varandra på ett bra sätt. Länsstyrelserna ska bli en länk mellan staten och kommunerna. De får ett utökat ansvar, bland annat som samordnare. De ska också ha regionala råd som samlar alla de intressenter, myndigheter och organisationer som finns i regionen för att kunna förbereda och vara till hjälp vid planeringen av krisberedskapen. Det som fått uppmärksamhet är krishanteringen på regeringsnivå, och ingen förnekar behovet av en bra och genomtänkt krishanteringsförmåga på central nivå. Det har vi sagt i utskottet, och även regeringen säger att det naturligtvis är viktigt. Det ligger ett ansvar på varje departement, liksom givetvis på varje myndighet och annan organisation. Det har inrättats en beredskaps- och analysenhet i . Den håller på att byggas upp. I utskottsbetänkandet finns redovisat vad som har genomförts och vad som planeras framgent. Man har informerat om det ansvar som åvilar alla. Man har genomfört krisseminarier, gjort scenarier, analyserat brister och visat på de förbättringar som måste till. Man ska också ha övningar. Det är dock viktigt att komma ihåg att man även tidigare haft sådana. ska man fokusera ännu mer på dem. Vid en kris behövs alla goda krafter. Därför är det viktigt att veta var dessa goda krafter med kunskap och kompetens finns och hur de ska kunna tas till vara. Jag känner att utvecklingen av de frivilliga resursgrupperna är en mycket viktig uppgift både för kommunerna och för de organisationer som inkluderas i det arbetet. Där inkluderas ju även andra än de traditionella försvarsorganisationerna. Det finns kompetenta personer ute i samhället, personer vilkas kunskap man måste kunna använda vid en kris. Då är det viktigt att kommunerna för samtal med sina invånare just för att kunna ta till vara de resurserna, se hur de kan organiseras för att kunna användas vid en verklig kris. Tyvärr har ännu så länge endast 100 kommuner inrättat frivilliga resursgrupper, men jag är övertygad om att det efter det här beslutet, och när vi mer praktiskt börjar arbeta med det, blir en snabb utveckling. har ett särskilt yttrande, men det handlar egentligen inte om krishanteringen utan gäller de frågor som rör den säkerhetspolitiska doktrinen. I det särskilda lilla yttrandet tas frågan om Nato upp. Samverkan vid kris för ett säkrare samhälle är ett betänkande som kommer att få stor betydelse. Jag vill säga att det är ett av de viktigaste som debatterat . Att sätta fokus på det förebyggande arbetet och ha en effektiv och inkluderande krishantering när något allvarligt händer är viktigt. Det handlar om förtroendet för samhället och dess institutioner. Det handlar om att kunna läka efter en kris både den enskilde individen, kollektivet och samhället i stort. I grunden handlar det om demokrati. Därför är det förebyggande arbetet och utvecklingen av en genomtänkt, sammanhållen och väl övad krishantering med en helhetssyn så grundläggande. Och därför är också detta betänkande och de beslut som ska fattas så väsentliga för framtiden. har varit med och tagit fram propositionen och står givetvis bakom betänkandets förslag. Jag yrkar alltså bifall till utskottets förslag i betänkandet FöU9. Detta är min sista debatt. Jag vill rikta ett tack till mina kolleger i försvarsutskottet. Vi har haft ett sjyst debattklimat, och det har varit spännande att arbeta med er i dessa frågor. Jag vill också rikta ett tack till vårt eminenta kansli. Vi har vid vårt kansli oerhört duktiga personer som man verkligen kan luta sig mot och få både trygghet och hjälp av. Jag vill alltså understryka det som tidigare framförts. Slutligen vill jag även tacka . Det är roligt att du är här och lyssnar. Du är med på våra debatter, och jag vill verkligen tacka dig för ditt engagemang för arbete. 11 (): Fru talman, ärade ledamöter i kammaren, åhörare, protokollsläsare och inte minst försvarsministern!