prot · GT09111 · 2006-04-26 00:00:00 — Jag fick inget svar när det gällde människovärdet i förhållande till djurvärdet. Är det inte längre prioriterat att tala om de frågorna i , eller är det som vi säger i uhälligt att tala om dem? 187 () replik: Det är inte fråga om att det är uhälligt. Människan ingår i ett ekosystem, precis som djuren. Alla har ett berättigande att finnas till. Det bör vara ett tillräckligt svar. Sedan gällde det uttalande om centralistisk syn och vem som ska ha inflytande över rovdjurspolitiken. Jag trodde att det var så i politiken att alla människor har rätt att rösta och påverka politiken. Alla som är röstberättigade har rätt att delta i valet och på det sättet påverka den politik som ska utformas. Däri ligger även den svenska rovdjurspolitiken som alla människor, oavsett var de bor, har rätt att vara med och påverka ifall de har rösträtt. 188 (): Som tidigare nämnts handlar betänkandet som vi debatterar om jakt och viltvård. Men som i alla andra sammanhang när vi diskuterar jakt och viltvård kokar det hela ned till rovdjurspolitiken. Det är nämligen få saker som engagerar människor på landsbygden så mycket som den rovdjurspolitik vi har eller jag kanske ska säga den brist på rovdjurspolitik som vi har. Det är så man upplever det på många håll runtom i landet. Det finns ingen rovdjurspolitik värd namnet. Man har inget förtroende för hur den lagstiftning som formats i det här huset fungerar. Jag vill att vi i ska ha en livskraftig rovdjursstam. Men för att vi ska kunna ha det krävs att vi har en rovdjurspolitik som har människors acceptans och som människor har förtroende för. Jag vågar påstå att så inte är fallet . Vi har därför ett ansvar att se till att det finns en lagstiftning som är tydlig och tar människors oro på allvar. Det finns nämligen en stor oro bland människor runtom i landet för hur deras livssituation ser ut och hur den ska se ut . Det väcker engagemang, det väcker känslor, det väcker debattlusta och det väcker en vilja att kunna påverka. Det är få andra frågor som fyller bygdegårdar runtom i landet eller får 3 000 människor att åka till för att diskutera en speciell fråga. Få frågor väcker ett sådant engagemang som just frågan om rovdjurspolitiken. Jag bor själv inte i ett rovdjurstätt område. Jag är inte heller jägare, och jag har ingen boskap som är hotad. Därför kan jag inte till sätta mig in i den rädsla och den oro som många människor ger uttryck för inför mig, men jag märker att det hindrar dessa människor i deras dagliga värv. Den oron och rädslan hindrar möjligheterna till utveckling på landsbygden, det som vi debatterade . Därför har vi ett ansvar för att förändra detta. Många är de djurägare som drabbats av rovdjursangrepp. Många av dem har också i stort sett tvingats stå och se på när deras tamdjur har angripits. Vi vet att en del har valt att inte se på, och vi har också kunnat se vilka konsekvenser det har fått. Därför är det så oerhört viktigt, återigen, att vi får en lagstiftning som har människors förtroende. Men det är också viktigt att den är tydlig, så att jag som enskild individ och som medborgare vet hur jag ska bete mig. Den förändringen av 28 § som regeringen har gjort är inte ett steg mot att öka förtroendet för lagstiftningen, att öka tydligheten, utan snarare tvärtom. Den kommer att få motsatt effekt, tror jag. Därför vill vi, precis som övriga partier i alliansen, se en förändring av 28 §. Jag yrkar då, precis som de andra, bifall till reservation 5 om en förändring så att den enskilde har möjlighet att skydda sina tamdjur. Låt mig avslutningsvis beröra beslutsnivåerna. Rovdjurspolitiken handlar för mig och nämligen också om en demokratifråga. Det handlar om att de som berörs kan vara med och påverka sin egen situation och att de kan känna en närhet till besluten. Därför vill vi se en decentralisering av beslutsnivån när det gäller skyddsjakt på rovdjur. Om tamdjur i något sammanhang har blivit utsatta i stor mängd vill vi flytta ned beslutsnivån när det gäller rätten att bedriva skyddsjakt på rovdjur till läns- och regionnivå. Det är en demokratifråga. Det handlar också om att vi ska få den här ökade acceptansen och ta till vara den möjlighet som finns på landsbygden. Jag och vill se en livskraftig rovdjursstam, men vi vill också ha en rovdjurspolitik som är värd namnet. Jag kan inte annat än konstatera att den rovdjurspolitik som finns har havererat, och för att det ska kunna bli en riktig rovdjurspolitik krävs det ett regeringsskifte. 189 (): Herr talman och ledamöter! Ja, rubriceringen på den här debatten är kanske fel, som många har sagt. Betänkandet heter ju Jakt och viltvård, men det handlar om rovdjuren, och av rovdjuren är det vargen som vi debatterar. Hur har då den här debatten låtit när det gäller de flesta talarna? Är det ett antal bekymrade talare som har äntrat talarstolen och sagt att ett av våra stora rovdjur har svårt att överleva i ? Har man sagt att det bara finns hundra djur kvar och att stammen dessutom är genetiskt degenererad och efterlyst åtgärder för att vi ska kunna få en större och en livskraftigare stam? Nej, så har det faktiskt inte låtit, utan de flesta talarna har talat om utökade möjligheter att få skjuta de här hotade djuren. Är inte det märkligt i tider då väldigt många människor är miljöengagerade, då många pratar vackert om biologisk mångfald och om att de arter som finns naturligt ska ha rätt att fortsätta att finnas? Är det inte en konstig tonvikt på debatten? Är det så att högljudda grupper ute i landet pressar politikerna så att de inte vågar stå emot? nämnde den här opinionsundersökningen. Hur ser det ut med stödet för rovdjuren? Det som inte nämndes var väl att det även i de rovdjurstäta områdena är en klar majoritet för rovdjuren och för rovdjurspolitiken. Och kvinnor är mer positiva än män. Men det har ändå hänt en del positivt när det gäller rovdjurspolitiken. Jag är väldigt glad åt att det i budgeten blev en extra satsning på till utökade informationsinsatser och till utvecklingsarbete, bland annat. Länsstyrelserna i de rovdjurstäta områdena går ju på knäna och behöver den här satsningen. Jag tycker att det är en väldigt framåtsyftande satsning. Det är en mycket bättre lösning på problemet, när det gäller de diskussioner som finns, än att man ska få skjuta ännu mer av en art som det bara finns drygt hundra djur av, kanske 130. Jag har en fråga till er som har varit uppe och debatterat för ökade möjligheter att skjuta varg. Om det hade funnits 130 älgar i hela landet, hade ni då också argumenterat för att man skulle få skjuta mer? Jag tänkte säga lite grann om en reservation som vi i har tillsammans med . Det gäller en förändring av jaktförordningens 27 §, så att det för att man ska få bedriva skyddsjakt på till exempel en enskild varg ska krävas att den ska orsaka allvarliga skador. Bara om den orsakar allvarliga skador ska man få skjuta. Vi har tagit upp den här frågan med anledning av Ringvattenvargen. tog ett skyddsjaktsbeslut . Det var ett tragiskt beslut eftersom den hade tillfört nytt genetiskt material till en vargstam som har stora problem med genetisk utarmning. skriver i sitt beslut: De skador på tamdjur som vargen har orsakat är inte sammantaget så allvarliga att de kan motivera ett beslut om skyddsjakt med stöd av 23 a § jaktförordningen. Därför använde man i stället 27 § där det talas om jakt på enskilda djur som orsakat allvarliga olägenheter. Det är det här vi skulle vilja ändra till att det bara skulle vara allvarlig skada. Men det är inte det som är så jätteintressant. Det som är jätteintressant är vad ni i majoriteten har skrivit i betänkandet som grund för avslag på motionen. Lyssna , alla som är intresserade av frågan! Så här skriver man: Utskottet kan rörande motion MJ325 konstatera att regelverket är konstruerat så att 23 a § jaktförordningen föreskriver vissa allmänna förutsättningar som måste vara uppfyllda vid alla typer av skyddsjakt. 23 a § ska alltså alltid vara uppfylld. Sedan står det: Det är således inte så att 23 a § och 27 § utgör alternativa grunder för beslut om skyddsjakt, där kraven i det sistnämnda stadgandet är lägre ställda än i det förstnämnda. Då yrkandet synes grunda sig på ett missförstånd av det gällande regelsystemet avstyrker utskottet motion MJ325 från och . Här skriver alltså majoriteten att det som har gjort är fel. har ju först sagt att 23 a § inte räcker, och utskottsmajoriteten säger att den alltid måste vara uppfylld, oavsett vilken paragraf man sedan använder. Alltså har gjort fel. Då känns det här ändå riktigt bra, trots att vår motion kommer att bli avslagen. När nu har klargjort hur författningen ska tolkas kan knappast gå emot detta i kommande fall. Det är fantastiskt fint att få det här klargörandet, och jag tror att utskottsmajoriteten har rätt. Det är nog egentligen inte vi och som har missuppfattat lagstiftningen, utan vi har utgått från hur har tillämpat den. Och har tillämpat den felaktigt. Antingen har man missförstått den, eller också har det skett medvetet. Rovdjurspolitiken har havererat, säger en del. På sätt och vis kan man säga att den har havererat därför att rovdjurspolitiken och det rovdjurspolitiska beslutet byggde på att vi skulle få nytt genetiskt material österifrån. Vargar skulle vandra in så att vi skulle få en livskraftigare stam. Det har inte hänt. Jo, det har kommit in vargar österifrån, men de har aldrig överlevt så länge att de har kommit ned till andra vargar och kunnat bidra med nytt genetiskt material. De har blivit skjutna antingen illegalt eller genom beslut av . Därför är det väldigt positivt att nu ska titta på vilka möjligheter som finns att förbättra det genetiska materialet. En fråga som nämns väldigt mycket gäller möjligheter att skjuta utanför hägn. Problemet är att alla inte följer lagstiftningen. Om alla följde lagstiftningen skulle det inte vara något problem, men i och med att vi har en illegal jakt skulle det vara väldigt svårt att bevisa. Om man påstår att man har skjutit en varg innan ens hund är skadad, vem ska veta vad som är sant? Utskottet pekar enigt på det stora problemet med illegal jakt. Varför tillföra ett sådant stort problem när det gäller bevisfrågan? Det allra största hotet mot tamdjur är nog de lösspringande hundarna. Jag vill ändå inte förbjuda dem. De tar både får och andra smådjur. Men det är ett problem som aldrig nämns, och det saknas statistik. 190 () replik: Det skulle vara intressant att få höra glädje för de 30 miljonerna uttryckt i på vilket sätt detta kommer att öka möjligheten för människor som känner vanmakt att hantera denna vanmakt. Jag har nästan en misstanke om att har på ett aktivt sätt möjligen bidragit till att utforma de här reglerna. Det är min första fråga. Det är intressant att höra att anledningen till att man inte kan öppna 28 § till att gälla även utanför hägn skulle vara att alla inte följer lagstiftningen. Hade vi den utgångspunkten för vårt samlade lagstiftningsarbete skulle vi inte stifta någon lag, eftersom det alltid är någon som bryter mot någon. Det vore likadant med hastighetsbegräsningarna. Då kan vi heller inte ha några hastighetsbegränsningar, eftersom det alltid finns någon som bryter mot dem. Det är också en intressant infallsvinkel i den här delen. Det skulle vara intressant att höra på vilket sätt de 30 miljonerna kommer att förbättra för de människor som upplever att de är kringrända av bestämmelser för att kunna skydda sina tamdjur. 191 () replik: Jag fick inte heller något svar på frågan om hur de som har djur som kanske hotas av jakthundarna kan bekämpa sin vanmakt. Jag har till exempel utekatter, och det finns mycket lodjur där jag bor. Jag vet att det är en risk när jag har lösspringande djur, och det händer också att det försvinner katter. Det är samma sak om man ger sig ut på jakt. Det finns då en risk om man har lösspringande hund. Men det finns andra mycket större risker för de lösspringande hundarna, och de lösspringande hundarna i sig är rovdjur som hotar andra tamdjur. De 30 miljonerna ska gå till utvecklingsprojekt av olika slag. Det handlar också om att förstärka länsstyrelserna, som är jätteglada för pengarna. sade tidigare att de inte var efterfrågade. Länsstyrelserna är oerhört glada för det här stödet och för att kunna jobba mycket mer seriöst med de här frågorna tiden framåt. Jag kan också tänka mig att fäbodbrukare som kan få stöd för vallningsåtgärder blir oerhört glada. Det är väldigt få sådana djur som har tagits. De kan ändå få tryggheten och få ett stöd för att valla sina djur. Det måste vara väldigt positivt. Sedan till synen på att det finns människor som bryter mot lagen. Måste man vara säker på att alla följer lagen när man har lagstiftning? Men här handlar det om djur som har oerhört svårt att överleva i . Ett enigt utskott har skrivit: Därefter har utskottet i samband med behandling av frågor som rör illegal jakt uttalat att den illegala jakten är det största hotet mot dagens rovdjursstammar. När det gäller kriminalitet behöver det inte vara en så väldigt stor grupp som orsakar ett problem. Där är vi eniga i utskottet om att den illegala jakten är ett väldigt stort problem. 192 () replik: Jag kan möjligen förstå att länsstyrelserna har mycket att göra. Man ska dessutom nu sätta in dem i rovdjursakutgrupper. Det står i pressmeddelandet att de ska inrättas på länsstyrelser och ska rycka ut snabbt vid rovdjursangrepp, oro för angrepp eller förekomst av rovdjur. Gruppen ska ledas av en tjänsteman på . Det är klart att det blir mycket att göra om de ska hantera det genom att de ska rycka ut. Detta saknar rim och reson i min värld när det gäller att kunna åstadkomma en trygghet för de människor som känner sig hotade att det kommer en tjänsteman flygande och flängande efter att någonting har hänt. Sedan gäller det frågan som jakthundarna och de skador som de åstadkommer. Det är faktiskt så att de har en ägare. De ägarna är oinskränkt ansvariga för vad hundarna åstadkommer. Därför är det ganska tydligt vilket ansvar som hundägarna har. Avslutningsvis får även en sista chans den här mandatperioden när det gäller värderingen av människor och djur. Finns det något utrymme för en gradering? Det fanns det inte hos . Man vet inte vem som är mest värd, ett djur eller en människa. Frågan är: Vet det så här kort före valet? 193 () replik: Jag kan börja med den sista frågan. Jag kan ta ett praktiskt exempel. Du och jag, , är ute och åker skidor på isen. Som sällskap har vi en varg. Vargen åker inte skidor. Han eller hon springer. Så hamnar du och vargen i en vak. Då lovar jag att jag räddar dig med all min kraft. Men det är inte riktigt den typen av problem som vi diskuterar. Här diskuterar vi om de arter som finns naturligt ska kunna finnas. I ett samhälle där vi har det oerhört bra borde vi kunna få en viss konkurrens om bytena ute i skogen. Det är väl ofta vad det handlar om. Det borde vi ha råd med. Sedan gäller det ansvaret för de djur som man har. Om man nu släpper lös sin hund har man väl ett ansvar för att man tar en sådan risk. Det är precis som om jag släpper lös mina katter. Det finns en risk där. Den måste man vara beredd att ta. Jag skulle heller inte vilja förbjuda jakt med lösspringande hund, trots att de tar en hel del tamdjur. Även om man skulle få reda på vem som ägde hunden och ägaren betalar en ersättning kan det ändå aldrig dämpa sorgen. 194 (): Vi har vår sista debatt om jakt och viltvård för den här valperioden. Mitt anförande kommer liksom många av de andra att handla om rovdjuren och deras förvaltning. Den rovdjurssituation vi har har sin utgångspunkt när vi vände från utrotningspolitik till bevarande och utveckling av rovdjursstammarna. Det skedde via . Den förespråkar skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö. Konventionen om biologisk mångfald utarbetades i , och sedan kom habitatdirektivet. Det är viktiga dokument som påverkat det svenska arbetet med en svensk mångfaldspolitik. Det betänkande som antogs av den borgerliga majoriteten i fick heta Strategi för biologisk mångfald. Någonstans där har vi utgångspunkten för dagens svenska rovdjurspolitik, och alla var med. Vi har utrett rovdjurspolitiken specifikt. kom propositionen Sammanhållen rovdjurspolitik med förslag om antal föryngringar när det gäller de fyra stora rovdjuren och kungsörnen. betänkande behandlades , där vi fastställde nationella mål för hur många föryngringar varje djurart ska ha. Vi angav miniminivåer när det gäller antalet djur avseende björn och lo samt etappmål för järv och varg. när det gått kan vi börja se effekterna av våra beslut. Det är säkert inte fel på uppsatta mål just som mål betraktade. Men det finns en del att fundera på när det gäller förvaltningen av rovdjursstammarna. Några av oss som har rest land och rike runt och varit på välbesökta rovdjursdebatter kan vittna om den kritik som framförts mot att vi inte har en regional förvaltning av alla stora rovdjur. Det gäller särskilt vargen som har etablerat sig på ett sätt som ingen hade kunnat förutse, med en stark koncentration till och den sydligaste delen av . Vidare handlar det om att vi har en nödvärnsparagraf i jaktförordningen som inte medger att man på ett rättssäkert och rimligt sätt kan skydda sina tamdjur vid eventuella angrepp från rovdjur. Regeringen ändrade 28 § jaktförordningen , som några här har påpekat, så att tamdjur i hägn får skyddas redan vid första angreppet om man inte kan skrämma bort angriparen. Men det anses inte tillräckligt. Det har varit svårt att komma vidare i paragrafens revidering genom politiskt samarbete. Därför har vi socialdemokrater bildat en partiintern jakt- och viltvårdsgrupp som har i uppgift att gå vidare och att försöka att längre fram komma med förslag som klarar ut 28 § jaktförordningen så att nödvärn kan tillämpas på ett rättssäkert sätt i alla situationer där rovdjur angriper tamdjur. Den frågan är lite av en nyckelfråga för om den framtida rovdjurspolitiken ska bli lyckosam eller inte. Vi ska inte dölja att det finns en förtroendekris mellan olika intressegrupper i den här frågan. Det finns de som tror att utvidgningen av nödvärnsparagrafen innebär att fler rovdjur kommer att skjutas. Den förtroendeklyftan måste överbryggas för att vi ska få en stabil och förtroendefull rovdjurspolitik i . Det är den känslan som landsbygdsbefolkningen framför till oss när vi är ute på besök i bygderna. Många anser att livskvaliteten har försämrats avsevärt sedan rovdjuren etablerat sig i deras omgivning. Kanske handlar det mest om känslan av att ingen omgående tar tag i akuta situationer där rovdjur är inblandade. Där hoppas vi att det blir bättre när vi tillför ökade resurser. Det finns också de som tycker att det är en rikedom att få tillbaka rovdjuren i den svenska naturen. Det måste sägas att det kan vara så om vi lär oss att förebygga och hantera de problem som kan uppstå. Vår uppgift här i är att balansera olika åsikter och . Personligen upplever jag att vi under den gångna valperioden haft svårt att klara den uppgiften. Det har varit mycket för och emot. Det har vi också hört här . Naturligtvis har vi noterat stämningarna ute i bygderna och insett att vi inte kan ha en rovdjurspolitik som har så låg trovärdighet som just nu är fallet i de områden där det finns stora koncentrationer av rovdjur. Det är den erfarenheten som ligger till grund för regeringens beslut att utvärdera rovdjurspolitiken. har regeringen tillsatt en utredare som fått i uppgift att analysera rovdjursstammarnas tillväxt och att sedan komma med förslag om hur rovdjurspolitiken ska utvecklas. Det är välkommet. Vi behöver en ansvarsfull rovdjurspolitik som är väl förankrad hos hela befolkningen. Det blir en svår men nödvändig uppgift att försöka minska de konflikter vi har. Vår ambition är att både jakt och viltvård ska kunna vara en viktig del av människornas vardag även . Vi vill inte att människor på landsbygden ska känna sig marginaliserade, att ingen lyssnar på deras synpunkter. Vi vill ha en rovdjurspolitik som är i samklang med både människorna och naturen socialt, ansvarsfullt och ekonomiskt. Utredaren har ett brett uppdrag att se över hela rovdjurspolitiken. Alla områden som har kritiserats starkt kommer att finnas med och belysas i utredningen: samverkansfrågor, förvaltning, organisation, etappmål och miniminivåer, genetiska möjligheter, ersättningsfrågor med mera. Jag har i huvudsak uppehållit mig vid rovdjursfrågorna i detta mitt kanske sista anförande i riksdag. Betänkandet innehåller också många andra angelägna motioner inom området jakt och viltvård som jag inte har berört i mitt anförande. Det betyder dock inte att jag tycker att de är mindre viktiga. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet i dess helhet och avslag på samtliga reservationer. 195 () replik: Det var intressant att lyssna på . Det fanns i hans anförande också en del positiva tongångar. Men om jag tolkar det som säger kopplat till den verkliga politik som förs får jag det inte riktigt att gå ihop. Det som här anfördes vittnar om en vilja att kunna lösa de här frågorna det tycker jag är bra och att lösa det här på ett sådant sätt att otryggheten och vanmakten minskar på landsbygden. Men i det här fallet är det väl på det sättet så tolkar i alla fall jag det att och har ett väldigt stort inflytande över hur rovdjurspolitiken fungerar i det här landet. Kanske har regeringen lyssnat för mycket på dem vid formandet av den. Också nu när vi ser den senaste uppgörelsen i form av vårpropositionen ökar kostnaderna för den rovdjurspolitik vi har i vårt land. med de här förändringarna kommer den totala kostnaden att vara hela utöver personalkostnader. Det skulle vara intressant att höra motivering för att det ska vara en så stor total kostnad för den svenska rovdjurspolitiken. 196 () replik: Det är klart att rovdjurspolitiken kostar pengar. Vi har, som jag sagt, hållit på i varje fall med att bygga upp rovdjursstammar, och det arbetet pågår fortfarande. Det är alltså inte på något sätt så att arbetet är färdigt; det har ju både ni och jag beskrivit här . Antagligen måste det till ännu mer resurser innan vi kommer till ett läge där vi har en acceptans från alla parter för en bra rovdjurspolitik i . 197 () replik: Det är klart att vi kan ha en viss kostnad för rovdjurspolitiken. Men är oerhört mycket pengar både för mig och för många andra runtom i . Och det är klart att det i förhållande till den totala statsbudgeten är lite pengar, men jag vet bra många saker som vi skulle kunna använda de till. När jag träffar människor och berättar detta kommer, tror jag, förtroendet för rovdjurspolitiken att minska ännu mer. Mycket av det som föreslås i vårpropositionen och som ger ökade kostnader skulle, det är jag övertygad om, inte behövas. De åtgärderna behövs inte och skulle ännu mindre behövas om vi förändrade 28 § i en sådan riktning att den enskilde personen kan skydda sin egendom och sina tamdjur. Givetvis hoppas jag i första hand på ett regeringsskifte. Men jag hoppas också att vi har en regering som ser till att något sker och som vågar förändra paragrafen i fråga så att vi får en rovdjurspolitik och en rovdjurslagstiftning som har en acceptans hos människor som lever i berörda områden. 198 () replik: Jag kopplar inte 28 § till den totala kostnaden för rovdjurspolitiken. Om man ändrar 28 § tror jag inte att det påverkar budgeten för rovdjurspolitiken över huvud taget. Jag tycker att det är en bra balans vi har när det gäller att fördela budgetmedel. Alla områden i samhället behöver sitt. har vi bestämt att vi ska ha biologisk mångfald i landet. Det kostar pengar. Om det då är till rovdjuren så är det 125 miljoner. Jag förmodar att det beloppet liksom alla andra budgetposter kommer att värderas och utvärderas . Om det blir mer eller mindre står skrivet i stjärnorna . 199 () replik: Det kändes nästan lite generande att se på den miljöpartistiska metkroken skruvande i talarstolen och undvika att säga vad han innerst inne tycker och tänker i dessa frågor.