prot · GT09136 · 2006-06-07 00:00:00 — Den är väldigt precist formulerad när det gäller vilken bedömning som statsministern gjorde utifrån de informationer, korrekta eller felaktiga, som han fick av . Detta är exakt det som hela Wennerströmaffären handlade om. Vilka bedömningar gjorde den statsministern, , inte beroende på att han inte hade fått korrekt information, nämligen ingen alls, om ? Det är exakt den frågan som ställer här . Därför, herr talman, kan inte denna fråga överlämnas till någon annan, inte ens till vice statsministern. 11 Vice statsminister (): väcker den fråga som har diskuterats i olika situationer om man ska dokumentera varje enskild tjänstehandling och varje enskilt telefonsamtal. Det är naturligtvis alltid en avvägningsfråga hur mycket tid man ska använda för att dokumentera saker och ting och hur mycket tid man ska använda för att få någonting uträttat. I kritiska situationer är det kanske rimligt att man i första hand prioriterar att få något uträttat och i andra hand just den här rapporteringen. Men det är klart att det är en viktig fråga att fundera på i fortsättningen på vilket sätt man dokumenterar det som inträffar. Men i kris- och katastrofsituationer är handling det absolut avgörande, vilket inte på något vis förringar behovet av dokumentation. Sedan säger att jag inte vill medverka till att skingra oklarheter. På ett vis tycker jag att faktiskt fick ett svar av som påminner om att det är just det som , egen ombudsman, nu håller på med, nämligen att försöka skingra de eventuella oklarheter som finns. På samma sätt som har jag inget skäl att kommentera eller lägga mig i den hanteringen. Jag överlåter det helt åt och har fullt förtroende för att tar itu med den fråga som tar upp. Låt mig säga till att det är intressant med den konstitutionella vinkling som tar upp, men det är faktiskt så att i svaret påminns om att statsministerns bedömning det är ju den som efterfrågas har redovisats inför . Det har funnits alla möjligheter för att utifrån olika vinklar och vrår få den bedömningen ytterligare belyst. I mitt interpellationssvar och det har jag skäl att ta ansvar för står det också att statsministern inte har något mer att tillägga utöver den bedömning som han har redovisat för . Då är det enkelt för mig att också redovisa denna information i mitt interpellationssvar. 12 (): Frågan om huruvida anteckningar fördes eller inte fördes i Statsrådsberedningen den här dagen är nu föremål för närmare granskning av . Det föreligger till synes olika besked även i denna fråga huruvida det gjorts eller inte. Jag vill gärna säga till vice statsministern att jag inte tror att det finns någon motsättning mellan att hantera en kris och dokumentera på vilket sätt man hanterar krisen. Det är klart att kan det vara väldigt intensivt och en stor arbetsbelastning, men och i närtid uppstår det ju tillfällen att faktiskt föra ned på papper det som man har varit med om. Detta är viktigt. Det är för mig personligen en stor lärdom av den här granskningsprocessen som fortfarande pågår. Jag hävdar fortfarande att det sista stycket i detta interpellationssvar är ett tillägg av statsministern själv. Jag vidhåller att han, genom att öppna för en tredje förklaring, en tredje möjlighet, som består i att samtalet kan ha skett någon annan dag, har lagt nytt bränsle på den brasa som bidrar till rökutvecklingen över krishanteringen . Och om det inte är på annandagen som försöker få underrättelser om läget av är det detsamma som att säga att någon kontakt över huvud taget inte förekom. Är det före så kan det naturligtvis inte ha handlat om . Är det senare under krishanteringens olika skeden, ja, då är ju informationen irrelevant. Enligt ska och han, när de lade på telefonluren kl. 8 , ha varit överens om att följa upp utvecklingen. Efter den här debatten kan jag konstatera att någon sådan uppföljning inte skedde från Statsrådsberedningens sida. vill jag ställa en konkret fråga till vice statsministern. Av vilket skäl är inte här för denna debatt? 13 (): Först och främst har vi kristdemokrater efter turerna kring efterdyningarna av tsunamikatastrofen kommit fram till att vi nog måste införa en sanningsförsäkran när man uppträder inför det är tydligt, det för att få en ökad tyngd på att tala sanning och hela sanningen inför de kontrollorgan som har. Det är självklart att det är som granskar uppgifter. Problemet är ju att varken statsministern, vice statsministern eller verkar vilja medverka till att sanningen kommer fram. Det kan man utläsa av förhören, och det kan man höra av svaret från vice statsminister här . Det är det som är problemet. Då kan man undra jag ställde som sagt var frågan också i interpellationen vilka åtgärder statsministern avser att vidta för att återupprätta förtroendet för statsapparaten i allmänhet och höga statliga tjänstemän i synnerhet. Den frågan har jag inte fått något svar på. Jag kanske är döv eller har missat någonting, men vice statsministern har ju en chans till att redovisa detta. Det finns två möjliga skäl till att man inte får svar på den här frågan. Det ena är att det inte finns något problem med förtroendet för statsförvaltningen efter tsunamikatastrofen och agerande och icke-agerande. Är det så? Finns det inga problem? Då är ju exempelvis den redovisning som hade helt irrelevant. Alternativet är att man inte vill bidra till att återupprätta förtroendet. Ni vill inte medverka till att förtroendet återupprättas det förtroende som har naggats i kanten och kanske till och med har förstörts i vissa avseenden. Detta är en nyckelfråga. Finns det inte förtroende för ledande statstjänstemän, kan man inte lita på att de talar sanning, inte ens inför , då raseras förtroendet för staten, inte minst i krissituationer. Det är därför en grundläggande fråga. En fråga av intresse är dessutom: Vilken information fick egentligen statsministern? Visste vad han pratade om när han pratade med statsministern, och vad hade han egentligen för uppgifter att bygga sin information på? Det är de frågorna som kvarstår och hänger i luften. De frågorna är avgörande, och en vice statsminister borde ha åtminstone personligt kurage nog att vilja agera för att skapa klarhet i dem. 14 Vice statsminister (): har äntligen kommit till slutsatsen att det faktiskt är JO som granskar våra tjänstemän, i det här fallet agerande. Jag är däremot något brydd över Attefalls recension av JO:s eventuella resultat, då han ifrågasätter att JO kan uppnå det resultat som vi ju alla önskar, nämligen att få veta helheten. Jag kommer naturligtvis inte på något vis att vilja recensera eller kommentera JO:s arbete, i motsats till Attefall. vill jag säga en sak angående frågan om varför jag som vice statsminister har lämnat det här svaret. Det kan läsas ganska enkelt i slutet av mitt interpellationssvar att statsministern konstaterar att han inte har någonting mer att tillägga utöver det han har redovisat för . Som jag har sagt har haft alla möjligheter, utifrån olika vinklar och vrår beroende på vilken position man har valt, att ställa frågor kors och tvärs till statsministern. Det är i det fallet inte mer än rimligt att jag i det här interpellationssvaret berättar att det inte finns mer från statsministerns sida att redovisa. Jag har i övrigt koncentrerat mig till att berätta om de delar som handlar om de svar som finns på frågorna i de här interpellationerna. Jag vill säga att jag har svårt för det jag upplever vara en insinuation om att svenska statstjänstemän inte skulle ha den kompetens och den integritet som vi alla vill att de ska leva upp till. Vi har duktiga tjänstemän i statsförvaltningen inklusive , och jag tycker att det inte finns något skäl att någon skugga ska falla på dem. Det finns ingen anledning att av ett enskilt fall oavsett vad som är rätt och fel i den här situationen och oavsett vilken minnesbild som är den rätta eller om det finns motstående minnesbilder som till slut kommer att vara slutsatsen dra slutsatser och göra generaliseringar om den svenska tjänstemannakåren. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2005/06:453 om 15 Vice statsminister (): har frågat mig hur jag avser att agera i fråga om de försök som görs att återuppliva förslaget till och hur jag avser att hantera frågan om förslaget till . Regeringen anser att arbetet inom ramen för den reflektionsperiod som utlyste inte bör forceras. Förlängning av reflektionsperioden ytterligare är en rimlig utgångspunkt. De nationella debatterna är självfallet av fundamental betydelse. Det är angeläget att EU:s sakpolitiska uppgifter ställs i centrum i denna diskussion, och det är mitt intryck att den svenska EU-debatten i stor utsträckning har just detta konkreta fokus. EU:s uppgifter och utmaningar måste vara utgångspunkten också när det blir dags att återkomma till fördragsfrågan. EU kan fortsatt fungera, och på många sätt även fortsatt reformeras, med nu gällande fördrag. Till de reformfrågor som regeringen driver med kraft hör frågan om att öppna upp ministerrådets överläggningar i betydande grad, i synnerhet i medbeslutandeärenden. Även reformer som syftar till bättre samstämmighet i unionens yttre förbindelser är angelägna. Den förestående översynen av EU:s finanser är ett annat viktigt exempel. är en fördragsreform emellertid nödvändig för att konsolidera unionens arbete och säkerställa att den även kan leverera bra politik. Regeringen anser alltjämt att det konstitutionella fördraget utgör en välbalanserad helhetslösning, men det är alldeles för tidigt att nu säga hur fördragsprocessen ska kunna föras vidare. Då , som skulle delta i överläggningen i stället för som framställt interpellationen och som meddelat att han var förhindrad att närvara vid sammanträdet, inte var närvarande i kammaren förklarade talmannen överläggningen avslutad. 7 § Svar på interpellation 2005/06:368 om el importerad från farliga ryska kärnreaktorer 16 Samhällsbyggnadsminister (): har frågat mig om jag avser att motarbeta import till från de jämfört med svenska kärnreaktorer farligare ryska reaktorerna utanför och därmed minska deras lönsamhet och livslängd. Vidare har frågat om jag avser att avslå ansökningar om koncession syftande till import av rysk kärnkraftsel till . Bakgrunden till frågor är det konsortium, som svenska elintensiva företag har bildat med syfte att importera el från . Genom den breda blocköverskridande överenskommelse som finns i riksdag satsar nu på framför allt förnybar elproduktion, något som är det enda hållbara. Elcertifikatsystemet bedöms ha frambringat förnybar el, jämfört med nivå. har regeringen föreslagit att ambitionsnivån ska höjas till till 2016. är i huvudsak självförsörjande med el. är vi därför nettoexportörer. 2005 gick exempelvis hela el på nettoexport från . Även om det finns utrymme för stora förbättringar på elmarknaden inte minst gäller detta förbättrad konkurrens måste vi också kunna se de goda förutsättningar vi har i . Exempelvis är elpriser i ett europeiskt perspektiv fortfarande låga, men vi måste noga följa förutsättningarna för bibehållen svensk konkurrenskraft, inte minst för svensk elintensiv industri. Som energiminister välkomnar jag en förbättrad dialog med företagen och basindustrin om detta. En väl fungerande elmarknad är beroende av såväl aktiva säljare som aktiva kunder. Det finns inga direkta lagliga hinder för ett svenskt företag att teckna avtal om elleverans från annat land, till exempel . Det är inte en uppgift för regeringen att pröva lämpligheten i sådana leveransavtal. För att fysiskt leverera el till det nordiska systemet krävs dock att det finns kapacitet för inmatningen. Det är anledningen till att företagen har diskuterat att bygga en ny kabel mellan och . Det är myndigheterna i och som prövar om den nya kabeln ska byggas och om tillstånd ska ges till eventuella erforderliga nätförstärkningar i och . På samma sätt krävs enligt bestämmelserna i ellagen tillstånd från svenska myndigheter i det fall förstärkning av det svenska överföringsnätet skulle vara aktuellt. Någon sådan ansökan har inte inkommit, och jag kan givetvis inte föregripa regeringens prövning av en eventuell sådan framtida ansökan. Däremot är jag helt enig med om att fortsatt bör medverka i de internationella ansträngningarna att förbättra säkerheten i de reaktorer som finns i vår omvärld. Jag kan försäkra att den är mycket engagerad i denna fråga. driver därför starkt frågor om kärnsäkerhet, inte minst i . Regeringen har tagit flera initiativ inom EU kring kärnsäkerhet och kärnavfall. Detta är ett långsiktigt arbete som bland annat lett till att första reaktor har kunnat stängas. har också ett omfattande bilateralt samarbete med våra grannländer i , och har satsats på detta arbete. 17 (): Jag vill tacka statsrådet för svaret och önska henne välkommen till den gamla andrakammarsalen för en interpellationsdebatt. Det lär inte bli så många fler sådana chanser. Utgångspunkten för min interpellation är, som jag ser det och som jag tagit upp i , den riskfyllda statusen hos ryska reaktorer. Det som gör frågan aktuell är planerna att importera el till som producerats i de osäkra ryska reaktorerna. Jag vill också säga att tyngdpunkten i frågan om dessa reaktorer på intet sätt står i motsatsställning till regeringens satsning på förnybar elproduktion, som ministern diskuterar i sitt svar. Låt mig börja med att nysta upp frågeställningen något och genast ställa en direkt fråga till : Accepterar ministern min beskrivning att de ryska reaktorerna är mindre säkra än de svenska? I min interpellation citerar jag professor som menar att han utifrån sina tekniska kunskaper helst skulle vilja stänga dessa reaktorer ju förr dess bättre. Det skulle innebära en större säkerhet för den svenska befolkningen med tanke på de risker som reaktorerna utgör. Min andra fråga är: Accepterar ministern min beskrivning att ökad efterfrågan från och omvärlden av den el som produceras i dessa reaktorer faktiskt ökar faran genom att det förlänger den tid som reaktorerna kommer att finnas i användning och därmed ökar lönsamheten hos reaktorerna, och att det därför inte är önskvärt att el från dessa reaktorer möts av ökad efterfrågan? Ministern säger i sitt svar att i huvudsak är självförsörjande på el. Om det är en rimlig beskrivning eller inte har vi diskuterat tidigare, och man kan även diskutera frågan vad gäller variationer över årstider och år. Centralt i det här sammanhanget är emellertid inte vad eller jag tycker, utan det centrala är det viktiga konstaterandet att svensk elintensiv industri uppenbarligen inte delar ministerns uppfattning eftersom den elintensiva industrin planerar för elimport, och den ska ske från . Oberoende av vad och jag har för uppfattning i frågan om självförsörjning på el planerar den elintensiva industrin i alltså för att kunna tillfredsställa ett underskott på el genom ökad import, och den ska ske från farliga ryska reaktorer. Vi i motsätter oss en sådan farlig importefterfrågan på el, men vill tydligen hålla öppet för denna efterfrågan och import till . Det beklagar jag. Jag tycker att det är en farlig regeringspolitik. Den är även farlig för den svenska folkhälsan. Sedan säger att hon av formella skäl i förväg inte kan ingripa i en förvaltningsprocess och en eventuell koncessionsansökan, men det är faktiskt möjligt för att uttrycka en skepsis av större eller mindre grad i denna fråga. Det har ju statsministern gjort beträffande grenledningen av naturgas från till . Miljöministern har helt tagit avstånd från den, men trots allt anses ju statsministern teckna firma för regeringen. Om han kan uttrycka en skepsis, en åsikt, i en fråga av det här slaget kan även statsrådet göra det. Är ministern alltså skeptisk inför tanken att importera el från farliga ryska kärnreaktorer av folkhälsoskäl, av utrikespolitiska skäl och av leveranssäkerhetsskäl? 18 Samhällsbyggnadsminister (): Låt mig börja med att svara så generellt och tydligt jag kan på den första fråga som ställde. Generellt sett är mitt svar ja, el från kärnkraftsreaktorerna i många av länderna i det forna har problem med säkerheten. Det är därför regeringen och många av de övriga medlemsländerna i arbetar så intensivt för att försöka förbättra säkerheten. Därför är regeringen så engagerad i frågan. Inte minst gäller det våra grannländer i . Låt mig också vara lika tydlig som jag uppfattar att statsministern varit och som jag självklart delar och säga att det inte är regeringens politik att göra oss mer beroende av el från dessa reaktorer. Det var därför jag nämnde förnybar el och elcertifikaten i mitt svar. Det är enligt min bedömning oerhört viktigt att vi kan producera mer el i vårt land, säker egenproducerad el, och inte göra oss beroende av import från andra länder. Därför är diskussionen om hur vi får fram mer förnybar el mycket viktig. Inte minst viktigt är hur elcertifikaten som jag tycker varit en oerhörd framgång fungerar och hur långsiktiga de kommer att vara, vilket i sig vore intressant att föra en diskussion om med . Därtill behöver vi fler aktörer på den svenska elmarknaden, och vi behöver bättre konkurrens. Jag tycker alltså att de svaren verkligen har sin relevans när det gäller de frågor som ställde. Det är regeringens politik, och jag vill framhålla inte minst efter en diskussion om att jag självklart inte på förhand kan ge besked om hur regeringen eventuellt skulle ställa sig till en eventuell ansökan, en ansökan som eventuellt kan lämnas in . Däremot kan det inte råda något tvivel om regeringens politik och förhållningssätt i denna fråga. Det tycker jag framgick glasklart av mitt första svar, och jag hoppas att det blev om möjligt ännu klarare i och med de besked som jag nu lämnat. 19 (): Ja, energipolitiken är en dynamisk del av svensk inrikespolitik, men jag koncentrerar mig trots allt på det som jag tagit upp i min interpellation, det vill säga kärnfrågan det där var ett omedvetet ordval. Jag ska ta fasta på det som sade, alltså att vi inte ska göra oss mer beroende av el från de ryska reaktorerna. Jag uppfattar att det var det svaret gav. Det står inte på något sätt i motsatsställning till det som också sade, nämligen att regeringen internationellt och i andra sammanhang försöker förbättra säkerheten inte bara i de ryska reaktorerna utan även i och andra osäkra reaktorer. Jag menar att om man har den linjen, den hållningen, att reaktorerna är osäkra, att de är farliga, då bör regeringen i sin politik också agera så att det inte uppstår någon efterfrågan från dessa reaktorer det bjuder ju logiken och försöka undvika att uppmuntra någon till att göra reaktorerna mer lönsamma och därmed förlänga deras leveranstid. Det handlar alltså om länken mellan regeringens allmänna hållning, alltså att reaktorerna är farliga och bör stängas som jag inte har några problem med, om vi nu är överens på den punkten och att regeringen motarbetar att man från svenskt eller annat håll ökar efterfrågan på energi från de farliga ryska reaktorerna. Sedan ska vi återkomma. Jag har skrivit ett antal skriftliga frågor med anledning av en intervju med i som gällde frågan om fler aktörer. Han gjorde även en del andra påståenden. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2005/06:411 om Estonia 20 Samhällsbyggnadsminister (): von der Esch har frågat mig vad jag avser att göra för att skapa klarhet i vad de anteckningar som hänvisar till i sin förstudie Statliga insatser för , om förlisning innehåller. Som jag redan i tidigare debatter i har förklarat var det dokument som interpellanten hänvisar till inte ett officiellt dokument utan en del av ett protokoll som användes i undervisning av estniska fartygsinspektörer i hur en hamnstatskontroll enligt Memorandum of Understanding on ska gå till. Undervisningen genomfördes av två svenska fartygsinspektörer som var anställda av Sjöfartinspektionen. Eftersom i hamn var ett estniskt inhemskt fartyg inte ett utländskt var det således inte fråga om en hamnstatskontroll i formell mening. De brister som det hänvisats till i protokollet var enligt vad företrädare för har uttalat inte av den karaktären att fartyget hade blivit belagt med nyttjandeförbud om det skulle ha varit fråga om en formell hamnstatskontroll. Det ska också tilläggas att inte hade haft möjlighet att belägga fartyget med nyttjandeförbud eftersom en hamnstatskontroll utförs av hamnstaten på fartyg som inte hör hemma i hamnstaten. På sina egna fartyg kan en stat utföra flaggstatskontroller. var varken hamnstat eller flaggstat i det aktuella fallet. Förstudien med namnet Statliga insatser för , som genomförde , var en generell studie över statliga insatser för sjöräddning och inte en specifik studie över förlisning. I den här studien skriver i en bilaga om samtalsanteckningar från ett samtal med de svenska inspektörerna som genomförde utbildningen av de estniska inspektörerna. väljer inte att gå vidare med just den här frågan i slutsatserna till förstudien. Däremot påpekar revisionen att brister i sjöräddningsinsatser bör följas upp och analyseras systematiskt. Det sker genom det löpande arbetet med inom både och berörda myndigheter. Jag har ingen annan information än att det protokoll som upprättades i samband med undervisningen endast var avsett att användas just i undervisningssyfte. Därför finns det inte anledning att göra någon annan bedömning av dess betydelse än den som jag har redovisat för . 21 ESCH (kd): Jag kan inte som brukligt är tacka för svaret. Jag uppfattar det som en skymf mot de efterlevande och ett nederlag för vår riksdag. I interpellationssvaret bekräftar regeringen att de allvarliga brister som upptäcktes på före hennes avgång inte ska undersökas. Med en i detta sammanhang nästan makaber brännvinsadvokatyr hävdar regeringen att bristerna upptäcktes av fel personer . Därför ska de heller inte utredas. Regeringen säger rent ut att det protokoll som påtalar bristerna endast var avsett att användas just i undervisningssyfte och därför saknar betydelse för utredningen, en utredning som skulle klargöra varför 852 människor har omkommit. För mig framstår den motiveringen som oacceptabel och den bör utredas ur rättslig synpunkt. Med liknande orimlig logik motiverar regeringen också varför landets högsta kontrollorgan, , underlåter att redovisa bandade samtal mellan egna inspektörer på ett sammanträde i dagen efter förlisningen. Ingen haveriutredning inriktad speciellt på får genomföras. I interpellationssvaret finns inte en enda konkret åtgärd för att skapa klarhet i just förlisning. I stället avslår regeringen självklara humanitära utredningskrav. Man gör det genom att hänvisa till byråkratiska formaliteter om hur hamnstatskontroll ska gå till enligt någon slags Parismemorandum och att de villkoren inte är uppfyllda. Det är en osannolik cynism mot alla efterlevande, ovärdig en rättsstat. Här är några skrämmande exempel. , statens högsta kontrollorgan, upptäckte således att inte hade analyserat och återger jag det har sagt anteckningarna som återger ett bitvis svårbegripligt samtal i en väsentlig fråga av betydelse för att förstå orsakerna till förlisning. När upptäckte anteckningarna beskrev de dem som viktiga dokument att ta del av. efter detta meddelar emellertid riksrevisor i en skrivelse till regeringen, utan ett enda ords motivering, att har beslutat att inte nu gå vidare med någon granskningsinsats. råder total tystnad. högsta kontrollorgan måste avkrävas en trovärdig förklaring till sin passivitet i , annars kvarstår berättigad misstanke att själv fallit offer för otillbörlig påverkan. Vad det skulle betyda för medborgarnas tilltro till rättsstaten behöver jag inte utveckla här. roll när dykfirman eldade upp originalen till undervattensfilmen och när hovrättspresidenten förstörde sitt utredningsunderlag om vapentransporter har heller inte utretts. Vem beordrade förstörelsen och varför? JO vill inte undersöka som inte vill undersöka som inte vill undersöka .