prot · GT09112 · 2006-04-27 00:00:00 — Sedan vill man ha en bostadsanvisningsrätt, det vill säga de kommunala bostadsföretagens kommunala lägenheter får nu inte längre förmedlas av bostadsföretagen själva, utan i alla fall ska förmedlas av en annan instans, nämligen bostadsförmedlingen, som ska förmedla det andra kommunala bolagets kommunala lägenheter. Märker ni inte själva hur löjligt detta är? Snacka om tuppfäktning! Man litar alltså inte på de kommunala bostadsbolagens förmedlingsprinciper, utan nu ska vi få mer byråkrati och fler pappersvändare. Kanske är det rentav så man från vänsterkartellen tycker att man skapar nya jobb i . En sak är säker: Kostnaderna ökar, och de som får betala är som alltid skattebetalarna. Sedan ska vi få en hyresgaranti för ungdomar. Jag har sagt det förut, herr talman: fantastisk start på vuxenlivet vänsterkartellen erbjuder våra ungdomar: dåliga skolor, inga jobb och inga bostäder! Och ska kommunen, över ungdomarnas huvuden, som ett utslag av den sociala ingenjörskonsten, teckna avtal med fastighetsägare för att garantera att ungdomarna eventuellt ska kunna få en lägenhet. Tänk, jag tycker det är förnedrande! Se till så att ungdomarna får jobb i stället! Låt ungdomarna bli vuxna så att de kan stå på egna ben! Och när de väl har fått ett jobb har de en inkomst, och det kommer inte att vara något problem för dem att skaffa lägenhet heller. Så har vi då, herr talman, lagen om allmännyttiga bostadsföretag, som vi vill avskaffa. Den är tillkommen endast för att ytterligare begränsa kommunernas självstyre. Det är en lag som leder till godtycke, vilket både Lagrådet och har påtalat. Vi tar i vår reservation upp fallen och , bara för att visa hur godtyckligt den här lagen slår. Den måste bort, och det . Ägarlägenheter är någonting som finns i de flesta av våra grannländer, och vi kan inte förstå varför vänsterkartellen inte kan tillåta individer att själva fatta beslut om någonting så viktigt som sitt eget boende. Hur kan ni tro att ni vet bättre än medborgarna om hur de ska bo och vilka boendeformer man vill ha? Jag kan bara säga att för oss är äganderätten fundamental, och vi lovar att införa möjligheten till ägarlägenheter efter en valseger. Ja, herr talman, det var lite om våra synpunkter på bostadsförsörjningen. Jag kan bara beklaga att Socialdemokraterna hellre lutar sig mot två ytterlighetspartier än söker breda samförståndslösningar över blockgränserna. Det hade ju kunnat gå. I stället står vi här med två cementerade block mot varandra. Och notera en sak, mina vänner på vänstersidan: Den borgerliga alliansen är överens i varenda en av frågorna här, så lita på att det kommer att hända någonting efter valet, och det snabbt! Jag yrkar bifall till reservation nr 1, herr talman. 85 (): Jag vill börja med att för tids vinnande yrka bifall till vår reservation nr 16 under punkt 10, men vi står självklart bakom alla de reservationer där vi finns med i det här betänkandet. Det här betänkandet avser de motioner som vi lade fram , och de avser bostadsförsörjningsfrågor. Det är viktigt att notera, precis som tidigare talare var inne på, att vi inte behandlar propositioner från regeringen för det finns det inga i det här avseendet. Bostadsförsörjning som begrepp sätter verkligen fokus och perspektiv på bostadsfrågor. Socialdemokrater med stödpartier vill ha mer av planer och riktlinjer, mer av formella politiska processer och nya dokument, men på vilket sätt kommer det att leda till fler bostäder? På vilket sätt ska studenten, det unga paret och den person som på grund av krämpor på livets senhöst egentligen vill byta bostad eller få hindren avhjälpta i den befintliga bostaden få hjälp? På vilket sätt hjälper den typen av ytterligare pålagor och dokument deras bekymmer? Det är ju fler bostäder som behövs. De frågor som även borde vara i centrum handlar om vilka hinder det finns för dessa bostadskonsumenter att hitta den bostad som de önskar. Vilka hinder finns det för att de ska kunna efterfråga den upplåtelseform som de önskar? Vad kan man göra för att pressa boendekostnaden för dem som redan bor, men även för dem som söker ny bostad? Vilka hinder finns det för att kontinuerligt bygga nya bostäder? Det står 150 000 i bostadsförmedlingskö. 40 000 av dem vill ha bostad . Förmedlingen har förmedlat 900 lägenheter till folk som stått i kö . 119 kommuner har enligt egen utsago brist på bostäder. Det motsvarar av befolkning. I dessa kommuner finns lediga bostäder. Det bostadspolitiska ansvaret är delat mellan och kommunerna. Vi har från sida ett ansvar och borde därför fråga oss: Vad kan vi göra för att underlätta? Vad kan vi göra för att se till att det skapas förutsättningar och rivs hinder? Kommunerna har ett bostadspolitiskt ansvar som regleras i kommunallagen, socialtjänstlagen och . Frågan är om det är den typen av lagstiftning, eller det som ni i majoriteten föreslår, som kommer att avhjälpa bristsituationen. Jag och tror inte det. Det kommunala självstyret är en viktig grundbult i svensk demokrati och en viktig del av bostadspolitiken. Det finns hinder som vi från kan avhjälpa just för att underlätta för kommunerna. Ett typexempel är varför vi ska ha en lagstiftning som faktiskt förhindrar kommunerna att ta sitt ansvar, exempelvis vad gäller möjligheten att sälja hyresrätter till de boende. Inte minst gäller det kommuner där det råder fullständig konsensus. De boende, politikerna och det kommunala bostadsföretaget är överens. Varför ska vi från sida då hindra dem? ja, om man i kommunerna vill ha det, men varför tvingande lagstiftning? Jag kan konstatera att regeringen kan, om den vill, ålägga en kommun att inrätta en bostadsförmedling. Jag kan också konstatera att den bostadsförmedling som finns i bygger på frivillighet. Där har man genom att satsa på servicen och nyttan lyckats attrahera andra att ansluta sig på frivillig basis. Varför då ha en tvingande lagstiftning? Det säger vi i nej till. Vi i har också reserverat oss till förmån för våra förslag vad gäller boende för våldsutsatta kvinnor. Vi menar att de ideella organisationerna får ta ett stort ansvar. Vi har föreslagit att man här borde hitta former för nationell samverkan för att se till att de kvinnor och andra våldsutsatta personer som behöver bostad ska kunna hitta en bostad någon annanstans. Vi tycker inte att det är bra, att de ska behöva söka sig någon annanstans, men vi förstår att det för den enskilde, med de faktorer som påverkar, kan vara nödvändigt. Det har vi även beskrivit i vår reservation. Vidare vill vi öka konsumentstödet i bostadsfrågor. Jag gick in på och kan konstatera att man hittar mycket information om att äga sin bostad, förvärva en bostadsrätt, köpa ett hus och mycket annat. Däremot finns det ingen information om vad som gäller för att kunna hyra en bostad, inte ens den mest elementära information. Vi har från föreslagit att alla upplåtelseformer ska ha ett berättigande och att man också informerar om dem. Även detta har vi reserverat oss till förmån för. När det gäller ägarlägenheter vill jag påminna om den resa som bostadsutskottet gjorde till vårt grannland . När vi i bostadsutskottet klev in i en ägarlägenhet minns jag mycket väl att ingen förfasade sig över hur hemskt det var att kliva in i en sådan. I många länder har man den upplåtelseformen, men inte i . Egentligen tycker jag att argumenten för varför ni avstyrker förslaget är det mest intressanta. Ni menar nämligen att de inte behövs i . Jag och anser att vi ska låta de boende och aktörerna på marknaden bestämma i vilken omfattning de behövs. Ge dem möjligheten att bestämma detta! Jag kan konstatera att frågan om ägarlägenheter återkommer väldigt ofta från de boende. Varför finns sådana inte i ? Jag drar ofta parallellen till en annan upplåtelseform som finns men som inte är så vanlig på den svenska marknaden, nämligen den kooperativa hyresrätten. För den finns det en lagstiftning. När det gäller den upplåtelseformen hör jag inte samma resonemang om att det krävs ett antal eller en viss volym för att vi ska ha en lagstiftning om den. Och jag tycker att det är helt okej. Låt dem som så vill ombilda till kooperativ hyresrätt. Varför alltid säga nej? Jag tycker också att argumenten i interpellationsdebatterna med statsrådet jämfört med vad vi kan läsa i betänkandet är intressanta. Å ena sidan säger statsrådet ofta att beslutat att vi inte ska ha den upplåtelseformen i . Å andra sidan säger majoriteten alltid i betänkandena att regeringen inte vill införa ägarlägenhetsformen i , och de anser inte att det finns ett behov. Varför inte låta marknaden avgöra? Det tycker jag vore väldigt intressant. Det är sannolikt få av oss i bostadsutskottet som kommer att stå där med hjälm och snickarbälte och producera bostäderna. Möjligtvis kommer vi att snickra på det egna sommarhuset. En viktig fråga är dock hur vi långsiktigt skapar förutsättningar. Hur skapar vi förutsättningar för att kunna bygga kontinuerligt? har en del av oss i utskottet träffats i olika sammanhang och också gemensamt träffat aktörer på marknaden. Då har vi kunnat konstatera att vid varje träff, antingen med enskilda eller med organisationer, finns alltid en lång lista på sådant som vi skulle kunna göra i för att minska hindren och ta bort krånglet. Har alla dessa personer fel? Nej, jag menar att vi borde lyssna mer framför allt på bostadskonsumenterna, organisationerna, byggföretagen, bostadsförvaltarna och verkligen fundera över vad de skulle kunna göra. nämnde att det är synd att det finns en sådan oerhörd polarisering i debatten, och ibland undrar jag om inte utskottet skulle kunnat vara mer aktivt. Under det sista i mandatperioden gör man också en återblick. Det här är min första mandatperiod, och jag kan konstatera att vi inte lyckats ta initiativ från utskottets sida. Ska det vara så omöjligt? Hade vi inte kunnat enas om någonting? Vad kommer att hända med bostadsfinansieringen? Hade det funnits utrymme för mer långsiktiga lösningar? Personligen har jag efterlyst det. Jag är inne på precis samma linje som . Vissa saker inom den här sektorn kräver så långsiktiga beslut att det är synd att vi inte vet hur framtiden ser ut. Men det finns också en förtröstan. En fråga som kom upp vid en debatt i går var vilka glädjeämnen det finns. Personligen tycker jag att det finns ett stort glädjeämne , nämligen att det är valår. Jag hoppas att väljarna ska tycka till och i det kommande valet verkligen visa hur de vill att den framtida bostadspolitiken ska utformas. har lagt fram många förslag i en mängd motioner som behandlats i olika betänkanden. Majoriteten har avstyrkt våra förslag. Vi har pekat på vad skulle kunna göra genom att se över överklagandeprocessen, införa den nya upplåtelseformen ägarlägenheter, se över PBL, öka konkurrensen i byggsektorn och mycket annat. Så visst har vi möjligheter att aktivera oss mycket mer. Vi har i det betänkande som behandlas många reservationer till förmån för våra egna förslag. Och det finns, som sagt, ett glädjeämne . Väljarna får väl tycka till om den bostadspolitik som ska råda. Jag kan konstatera att tiden för lämnandet av propositioner under detta löpte ut , och bostadsutskottet kommer inte att kunna behandla ytterligare motioner även om de väcks . Vi får därför överlåta beslutet till väljarna. 86 (): BoU12 är ett sedvanligt motionsbetänkande som behandlar bostadsförsörjningsfrågor. Om det varit för någon vecka sedan hade vi kunnat säga: Inget nytt under solen. har det, som vi hört, förekommit en del utspel på området, utspel och förslag som rent formellt inte nått oss i . I tolfte timmen, får man väl säga, har regeringen, starkt påverkad av samarbetspartierna, uttalat att man framöver vill ta tag i bostadsförsörjningsfrågorna. Det är i alla fall den slutsats jag drar när jag studerar betänkandet. Lite knepigt är att det hänvisas till förslag som ska läggas fram nästa mandatperiod, trots att majoriteten har haft god tid på sig att ta tag i bostadsförsörjningsfrågorna. Man kan gissa att det är en eftergift i vårbudgetförhandlingarna. Detta hindrar inte att bostadsförsörjningsfrågor är ett viktigt och intressant område, som det finns mycket att säga om. Jag står bakom alla reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 1. Bostadsförsörjningsfrågorna har det gemensamt att de utgår från en bristsituation. Trots att det har blivit bättre fart på byggandet finns det en stor brist på bostäder. Majoritetens recept mot detta är, som jag tolkar det, mera lagar och regler styrda från . Det handlar till exempel om att ordna bostadskön. När jag säger det ordet kommer jag att tänka på en telefonkö: Din plats är nu nr 46. Din plats är nu nr 34. Fast i det här sammanhanget torde det väl snarare handla om plats 4 000, och när ett tag har gått är det kanske snarare plats 3 000. Vad hjälper det en ung person som får beskedet att kön är så lång, även om den är obligatorisk och välordnad, att det kommer att ta innan man är först i kön? Kraften ska naturligtvis läggas på att minimera köerna, det vill säga att ordna bostäder. På tal om de unga som drabbas av bostadsbristen är det mycket fokus på bostadsförmedling och köer. Jag vill i sammanhanget påminna om en ganska omfattande motion från oss kristdemokrater som visar på andra möjligheter för unga och låginkomsttagare. Vi anser att det vid sidan av stöd till hyresboende finns mycket goda skäl att med särskilda åtgärder underlätta för hushåll med lägre inkomster att äga sin bostad. Det grundläggande motivet är att eget ägande i allmänhet leder till billigare fastighetsförvaltning och därigenom billigare boende. I många delar av landet är det dyrare att bo i en hyreslägenhet än i en egen bostad. För många skulle eget ägande inte bara bli billigare genom den egna arbetsinsatsen utan också mer ändamålsenligt, med förbättrade möjligheter till familjebildning genom ökad bostadsyta. Den löpande ekonomiska situationen hindrar dock i många fall unga hushåll med låga inkomster att flytta till ett långsiktigt billigare boende. Den utmaning som bostadspolitiken måste ta sig an är att minska den betydande tröskeleffekt som kravet på egen kontantinsats innebär. Familjers, i synnerhet ungas, svårigheter att bygga upp en egen insats, behöver bemötas med åtgärder som dels gör det enklare att spara pengar till en insats, dels minskar kraven på en alltför omfattande egen insats. Våra synpunkter och invändningar mot lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar står fast. Det handlar om den bristande respekt för det kommunala självstyret som lagen är ett uttryck för. Varje kommun måste ges möjlighet till sin egen planering av bostadsfrågor utifrån de lokala förutsättningarna. Kommunen har olika instrument till sitt förfogande, som vi också har hört här i debatten. För övrigt finns det också en koppling mellan dagens situation på bostadsmarknaden och den förskjutna reformeringen av PBL. Där fick jag med det också. Jag menar att statens uppgift i bostadspolitiken, förutom det jag redan har nämnt om PBL, är att tillhandahålla de legala och finansiella instrumenten för bostadsbyggandet inte att sedan detaljstyra det på lokal nivå. Detta för oss osökt över till frågan om de allmännyttiga bostadsföretagen. Det kan inte vara en statlig uppgift att fatta beslut om handhavandet av de kommunala bostadsföretagen. Det ska kommunerna göra mot bakgrund av förhållandena i det enskilda fallet. I många kommuner utgör de kommunala bolagen en bas i bostadsbeståndet och uppfattas som ett viktigt bostadspolitiskt instrument av de lokala politikerna. Den kommunala självstyrelsen måste alltid värnas vid valet om det ska finnas ett kommunalt bostadsbolag eller inte. Någon särskild lagstiftning för försäljning av hela eller delar av kommunala bostadsföretag behövs inte. Av respekt för den kommunala självstyrelsen vill tillsammans med övriga borgerliga partier avskaffa de lagar som den socialdemokratiska regeringen har drivit igenom för att begränsa kommunernas kontroll över bostadsförsörjningen och de egna bostadsbolagen. Förutom de konstitutionella och principiella invändningar som kan riktas mot lagen om allmännyttiga bostadsföretag kan det konstateras att den ger utrymme för ett stort mått av godtycke. Den här debatten om bostadsförsörjningen blir inte riktigt komplett om vi inte också tar upp den eviga trätofrågan om ägarlägenheter. Precis som vi uttrycker i reservation 16 är ägandet en grundläggande rättighet i . Detta regleras i grundlagen. Trots detta är det med nuvarande lagstiftning inte möjligt att faktiskt äga sin specifika bostad. I är nyttjanderätten till en ägd lägenhet knuten till medlemskap i en bostadsrättsförening, där föreningen är ägare till fastigheten i vilken bostaden upplåts. Att äga sin bostad innebär för många människor en social trygghet som inte kan mätas i pengar. Att veta att bostaden är ens egen och att staten har en lagstiftning som backar upp ägandet är en trygghet för många som bor i eget hus, så kallat egnahemsboende. Ett införande av ägarlägenheter skulle tillåta ägandet av en enskild lägenhet i ett flerbostadshus på ett sätt som är jämförbart med ägandet av ett småhus. Inte minst för många äldre som vill sälja sin villa vore detta ett attraktivt bostadsalternativ. Regelverket för tredimensionell fastighetsbildning bör utformas så att det anpassas till ett regelverk för ägarlägenheter. Gränsen om minst fem lägenheter för tredimensionell fastighetsbildning förhindrar ägarlägenheter och bör därför avskaffas. Till slut, herr talman, vill jag ta upp frågan om stöd till kvinnor som har utsatts för våld. Den finns på agendan igen, och det är bra. uttalade vår socialtjänstminister att det nu minsann ska tas rejäla grepp när det gäller detta viktiga stöd. Frågan lät ny, men det är den inte. I voteringen återförvisades just den frågan till socialutskottet. Det finns redan ett antal konkreta förslag. Den frågan har också koppling till vår debatt här . Det gäller boendet för våldsutsatta kvinnor. Det är ofta svårt att ordna skyddat boende. Förutom rent kommunala insatser behövs former för samverkan mellan kommuner. De behöver utvecklas. 87 (): Bostadsförsörjning kan i grunden låta rätt tråkigt, men det handlar faktiskt om hur alla människor ska få någonstans att bo. I alla fall borde det göra det. Det borde vara självklart att rätten till en egen bostad blev inskriven i bostadsförsörjningslagen. De borgerliga har talat om behovet av långsiktighet och om att man tycker att Socialdemokraterna ska byta halsband och gå i ledband med i stället för med och . Det kan man kanske tycka, och faktum är att Socialdemokraterna faktiskt gick i det ledbandet . Man avskaffade eller struntade i att återinföra en massa av de regler som fanns och som hade garanterat människorna bättre möjligheter att få en bostad. I tron att räntan skulle rädda allting lät man under marknaden styra. har marknaden fått på sig, och marknaden har inte klarat av någonting av allt detta. Hemlösheten har ökat. Det har blivit svårare för ungdomar att få bostäder. Det är svårt för utsatta kvinnor att få bostad, precis som vår vän från kd, , sade . Man har oerhörda problem att få fram lägenheter. Därför är det med viss tillfredsställelse som vi i Vänstern nu kan se att vårt eviga tjat om behovet av obligatoriska bostadsförmedlingar äntligen bär frukt. Varför bär det då frukt? Ja, inte är det på grund av någon uppgörelse i vårpropositionen, som en tidigare debattör trodde. Nej, egentligen tror jag att ursprunget är ett tillfälle då vi var några stycken som debatterade det var bland andra från och jag och ytterligare några andra. Vi debatterade det som hände i MKB i , där det hade förekommit svarta listor. Då gick det äntligen upp för samhällsbyggnadsministern att det behövs starkare instrument för att garantera det som ni alltid hävdar att ni är för: individens enskilda rättigheter. Då får vi fram ett förslag om bostadsförmedling som faktiskt tvingar varje kommun utifrån en lagstiftning om individens rättigheter. Det måste vara statens roll i det här fallet att bevaka att individerna har lika rättigheter oavsett vilken kommun de är bosatta i. kommer det ett förslag. Det är inte tillräckligt men helt okej. Vi vill gärna se förbättringar av det förslag som ligger. kommer det utifrån erfarenheten av hur verkligheten ser ut. När man slutar drömma om att låga räntor ska rädda livet på de fattigaste inser man att det behövs ett regelverk. Bostadsförmedlingar bygger inga hus, precis som vi riksdagsledamöter inte snickrar hus. Men en bostadsförmedling ger möjlighet för kommunen att i sitt bostadsförsörjningsansvar faktiskt ha reda på vad det är för någonting som efterfrågas. Vilka storlekar på lägenheter och vilka lägen är det man efterfrågar? Vilka hyresnivåer är det människor efterfrågar? Det skapas då en möjlighet för kommunerna, när det gäller bostadsförsörjningen, att faktiskt också planera för de grupper som efterfrågar bostäder. När det gäller var det inte 900 lägenheter . Det var i stort sett 10 000 lägenheter som förmedlades via . Däremot var det 900 lägenheter till dem som hade stått i kö . Vi har andra förslag från när det gäller att få fart på byggandet. Det är förslag som vi än så länge är ganska ensamma om. Det handlar om 10 miljarder till att bygga hyresrätter och renovera gamla hyresrätter. Vi ska också se till att vi anpassar dem till tillgänglighetskrav och annat. De förslagen finns, men det är inte detta som vi diskuterar i det här betänkandet. I det här betänkandet diskuterar vi hur man ska göra för att fördela bostäderna rättvist. Och visst träffar vi företrädare, . I går fick jag närmast en glädjechock. Vi satt vid ett bord och åt en ganska god middag du satt vid ett annat bord och åt en ganska god middag ihop med fastighetsägarna. Då sade mannen vid sidan om mig, och det är en av de största fastighetsförvaltarna på den privata sidan: Det finns bara en lösning, och det är att av alla bostäder förmedlas via bostadsförmedlingen. Vill vi komma undan fiffel, svarthandel, nepotism och annat är det bara en bostadsförmedling som förmedlar efter kötid och efter sociala behov som är möjlig. Och hur ska de här lägenheterna, som vi behöver för de våldsutsatta kvinnorna, förmedlas? Jo, de kan bara förmedlas genom att det finns en bostadsförmedling som har en social förturskö där de här kvinnorna på grund av sin situation får tillgång till de bostäder och det skydd de behöver. Vad fattas då framför allt i den föreslagna lagstiftningen, herr talman? Ja, problemet är att man inte vågar se till att få in, som min kamrat vid middagsbordet sade, av alla lägenheter. Det kräver vi i och för sig inte heller själva. Men det handlar om en anvisningsrätt som också ger bostadsförmedlingen och kommunen möjlighet att förmedla bostäder ur det privata beståndet och inte bara, som det sägs i det här förslaget, av de kommunala bostäderna. Svaret på det här från socialdemokratin och majoriteten har varit att man ska ha frivilliga avtal. Den gamla bostadsanvisningsrätten byggde på det. Man skulle försöka teckna frivilliga avtal. När detta inte gick kunde man möjligtvis använda lagen, som, om jag minns det hela rätt, gav kommunen rätt till av de lediga lägenheterna. Den faran eller möjligheten, beroende på hur man ser det, gjorde att det trots allt tecknades avtal om bostadsanvisning i en rad kommuner. I min hemkommun, , tecknades det avtal borgarna, med i spetsen, tog makten i och därmed avskaffade lagen. Avtalen kom aldrig till stånd, och fortfarande får man inte bostäder ur det privata beståndet att förmedla. En bostadsförmedling är mycket, mycket mer. En bostadsförmedling handlar om planering av bostäder. Det handlar om en rättvis fördelning. Det handlar om en möjlighet till sociala förturer och till medicinska förturer. Vi hälsar det förslag som kommer med tillfredsställelse och hoppas på en vidareutveckling. När det gäller hyresgarantin säger någonting i stil med: Det här vill vi inte se.