prot · GU0944 · 2006-12-20 00:00:00 — Eftersom redan har fattat beslut om ramarna för budgeten har inte reserverat sig mot anslagen på utgiftsområdena 13 och 14 utan bara lämnat ett särskilt yttrande. Västerpartiet har däremot ett antal andra reservationer i betänkandet som jag självfallet står bakom. Men för att spara kammarens tid yrkar jag endast bifall till reservationerna 12, 17 och 26. Mina partikamrater kommer senare i debatten att lyfta upp arbetsmiljöfrågorna respektive integrationspolitiken. Jag ska uppehålla mig vid arbetsmarknadspolitiken och jämställdhetspolitiken i detta anförande. Alliansregeringen vann valet på att tala om jobben, brukar det sägas. När regeringen nu har lagt fram sin första budget börjar det bli tydligt vad det var för slags vision om jobben som detta tal egentligen inrymde. Först och främst kunde vi återigen i den tidigare debatten om a-kassan konstatera att arbetsmarknadsministern vidhåller sin konsekventa vägran att ställa upp ens ett ynka litet delmål för sysselsättning och arbetslöshet. Kanske kan man förklara det med att regeringen faktiskt inte vill göra väljarna uppmärksamma på att full sysselsättning inte alls är målet med regeringens politik. Det står mycket tydligt uttalat i budgetpropositionen att inflationsmålet ligger kvar och att inflationsbekämpningen till varje pris ska vara överordnad arbetslöshetsbekämpningen även framöver. Vi kommer alltså att få leva med hög arbetslöshet även de kommande fyra åren. Frågan är bara: Hur hög? I en bilaga till finansplanen beräknar regeringen att dess politik kommer att leda till fullt resursutnyttjande 2009. beräknar regeringen att arbetslösheten ska ligga på . Eftersom vi inte har fått höra något annat mål formuleras skulle jag gärna vilja att någon företrädare för allianspartierna svarar på om arbetslöshet framöver ska tolkas som synonymt med full sysselsättning i alliansens . Om det inte är så skulle jag gärna vilja ta emot en förklaring av vad som menas med fullt resursutnyttjande i ekonomin. befinner sig i ett läge med stora finansiella överskott i statsbudgeten och historiskt höga vinster i det privata näringslivet. är arbetslösheten hög och förslitningen av de anställda har lett till långa sjukskrivningsperioder. En logisk strategi i det läget vore att förverkliga målet om full sysselsättning och minskad ohälsa genom att investera överskotten i gemensam välfärd. har i sin budgetmotion föreslagit ett omfattande jobbpaket med bland annat satsningar på miljöomställning och bostadsbyggande som skulle skapa många nya jobb. Den allra största satsningen ligger dock på att få flera jobb i den gemensamma välfärdssektorn. som budgeten omfattar skulle vår politik förstärka förskolan, skolan, sjukvården, äldreomsorgen och andra eftersatta verksamheter med 150 000 nya anställda. Det är finansierat och klart. Det här är inte bara en satsning på flera jobb och bättre välfärd. Det är också en långsiktig satsning på bättre arbetsvillkor för de anställda som fått ta konsekvenserna av de enorma nedskärningarna . För dessa anställda, av vilka en majoritet är kvinnor, har förslitningsskador, psykisk ohälsa och långtidssjukskrivningar länge varit ett växande problem. Genom denna satsning vill vi göra en kraftinsats mot den arbetsrelaterade ohälsan och för att på ett mycket konkret sätt förbättra kvinnors arbetsmarknad och arbetsvillkor. Trots detta omfattande jobbpaket landar utgifter för arbetsmarknadspolitik betydligt högre än regeringens. Det beror inte på att regeringens budget skulle minska arbetslösheten mer än vår tvärtom. Det beror på att vi har andra mål med arbetsmarknadspolitiken än regeringen. mål är nämligen att ett jobb ska vara något mer än motsatsen till arbetslöshet. Vi anser att jobbet ska vara en meningsfull och utvecklande del av livet och att löner och arbetsvillkor ska förbättras genom solidarisk omfördelning av det vi gemensamt producerar. Ett sådant arbetsliv ska eftersträvas i ett klimat där nedläggningen av en verksamhet inte behöver betyda katastrof vare sig för den enskilde eller för det omgivande samhället, utan där goda möjligheter till omställning, ny verksamhet och nya arbetsuppgifter i stället inger framtidstro. För det krävs en aktiv arbetsmarknadspolitik, ett medvetet arbetsmiljöarbete, effektiva satsningar på integration, jämställdhet och ökat inflytande i arbetslivet, förstärkt arbetsrätt och inte minst starka fackföreningar och hög kollektivavtalsteckning. I allt väsentligt går regeringens politik på arbetsmarknadsområdet i rakt motsatt riktning. Den politik regeringen föreslår är i stället inriktad på att skapa en arbetsmarknad där ökad konkurrens om varje jobb ska pressa löner och arbetsvillkor, där såväl forskning om som tillsyn över arbetsvillkor och arbetsmiljö ska minimeras, där arbetstagarnas inflytande och trygghet ska minska genom flera kortvariga anställningar och där de fackliga organisationernas möjligheter att ta till vara medlemmarnas intressen urholkas. Allra snabbast kommer de stora nedskärningarna av a-kassan och på de arbetspolitiska programmen att få konsekvenser medan det kommer att ta lite för de övriga effekterna att få genomslag. Men riktningen råder det inga tvivel om. Vi har länge debatterat regeringens förslag till försämringar i a-kassan här . Jag tänker inte stå och upprepa den kritik som har framförts i den debatten. Självfallet avvisar hela paketet av försämringar i a-kassan, som sammantaget kommer att leda till en sämre, mer orättvis och betydligt mindre heltäckande försäkring. Vi avvisar också de enorma nedskärningarna på Ams och på de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Den helt hysteriska bantningen av arbetsmarknadspolitiska program innebär att man går från 155 000 platser till 90 000 platser och till endast 65 000 platser . Denna nedskärningspolitik kommer ofelbart att göra flera människor öppet arbetslösa. Människor som annars hade fått en chans att omskola sig eller skaffa ny och aktuell arbetslivserfarenhet genom praktik eller med hjälp av anställningsstöd får nu i stället klara sig bäst de kan med de förutsättningar de har. Med kraftigt försämrad ersättning från a-kassan med sig kommer många av dem att mot sin vilja bli en del av den armé av anspråkslösa arbetssökande som ska bidra till att dämpa både löneanspråk och krav på meningsfulla och utvecklande jobb. Även anser att det finns anledning att se över delar av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Det finns ingen anledning att stå och hyckla och säga att varenda åtgärd och vartenda program som Ams har erbjudit har varit meningsfulla och utvecklande. Men till skillnad från regeringen vill vi satsa på att förbättra och förstärka arbetsmarknadspolitiken, och inte rasera den. Vi vet att en aktiv arbetsmarknadspolitik är nödvändig för att säkra en anständig arbetsmarknad där konkurrenskraften upprätthålls med hög kompetens och omställningsförmåga, och inte genom låglönekonkurrens och segregerade subarbetsmarknader i den privata tjänstesektorn. Till skillnad från regeringen vill vi satsa mer på de åtgärder som vi vet fungerar bra. Det handlar om anställningsstöden för personer som har varit borta från arbetslivet mycket länge och som måste skaffa aktuell arbetslivserfarenhet för att över huvud taget ha en chans att komma tillbaka. Det handlar om arbetsmarknadsutbildningarna som behöver öka framöver, och inte minska, om vi ska kunna klara kraven i det framtida arbetslivet. Flaskhalsproblem är ett faktum . Många arbetsgivare kan helt enkelt inte hitta personal med rätt utbildning trots att de vill anställa. Sådana problem kan bara förebyggas om det finns goda möjligheter för människor att omskola sig snabbt och utan för stor personlig ekonomisk risk. Därför vill vi utöka antalet platser i arbetsmarknadsutbildningar. Vi vill också även framöver hålla öppet för att utbildning på högskolor och universitet kan finansieras som arbetsmarknadsåtgärder och arbetsmarknadsutbildningar om det är motiverat. Slutligen vill vi skapa utrymme för flera arbetsförmedlare i stället för färre. Vad regeringen än påstår om att det är byråkratin inom Ams som man vill minska så kommer de minskade anslagen till Ams i praktiken att betyda färre arbetsförmedlare på landets arbetsförmedlingar. Vi anser att det är helt galet att skära ned antalet arbetsförmedlare om man har som ambition att öka effektiviteten i förmedlingsverksamheten. Vi anser att det behövs mer kompetent personal för att klara den uppgiften på ett betydligt bättre sätt än vad som varit fallet. Vi avvisar det förslag som regeringen har lagt fram om att konkurrensutsätta arbetsförmedlingen. Om vi ska få den effektiva samordning av förmedlingsverksamheten som arbetsmarknaden kräver måste det finnas en sammanhållen organisation med ett nationellt och ett regionalt helhetsansvar. Det är också mycket tvivelaktigt att lägga ut myndighetsutövning, som Ams faktiskt ägnar sig åt, på privata aktörer. Det riskerar att urholka rättssäkerheten för de arbetssökande. Sammantaget har regeringen en hel del att förklara när man påstår att kraftigt minskade resurser ska leda till bättre verksamhet inom Ams. Finansministern har hävdat att budgetpropositionen innebär en storsatsning på jämställdhet eftersom man utökar anslaget för särskilda jämställdhetsåtgärder med . Det kan verka imponerande. Men om man skärskådar den borgerliga budgeten som helhet inser man snart att denna jämställdhetspott bara är ett bevis på att regeringen saknar ambitioner på jämställdhetsområdet. Vad denna jämställdhetspott ska användas till beskrivs mycket schematiskt och luddigt i budgetpropositionen. Inte ens i det som vid första anblicken kunde verka konkret, nämligen den nationella handlingsplanen mot våld mot kvinnor, visar det sig över huvud taget finnas någon substans och inte ens en tidplan för genomförandet. (TREDJE VICE TALMANNEN: Jag vill bara erinra om att den anmälda talartiden har överskridits .) Det är svårt att frigöra sig från intrycket att eftersom allianspartierna aldrig ens hade jämställdhetsfrågorna uppe till diskussion före valet man kan väl misstänka att de glömde bort dem har de i panik samlat ihop en pott med pengar under det här anslaget för att inte stå där med rumpan bar. Men jag menar att det gör regeringen ändå. som man hycklar med sin jämställdhetssatsning föreslår man i resten av budgeten gigantiska ekonomiska överföringar av resurser från lågavlönade kvinnor till högavlönade män. A-kassereformen drabbar i alla sina delar kvinnor allra hårdast. Detsamma gäller försämringarna i sjukförsäkringen och av förtidspensionerna. Jobbskatteavdraget ger mest till högavlönade män och minst till lågavlönade kvinnor. Den slopade förmögenhetsskatten är en ren gåva till en liten gubbelit. Och alldeles aviserade regeringen att man nu skrotar målet om jämn könsfördelning bland statliga chefer och så vidare. Jämställdhet kan inte reduceras till ett isolerat specialområde som ligger vid sidan av och kompenserar för det man gör i resten av politiken. En jämställdhetspolitik värd namnet måste bygga på en medveten strävan att omfördela makt och resurser från män till kvinnor, och den strävan måste genomsyra hela politiken. Vi i har, till skillnad från regeringen, en sådan genomgående feministisk ambition med vår politik. Vi föreslår stora omfördelande reformer som individualiserad föräldraförsäkring, rätt till heltid och reformering av pensionssystemet. Vi har också ett stort antal specificerade och riktade satsningar i vår budget som ett nytt statsbidragssystem för att höja kvinnors löner i kommunsektorn, ett helt paket med insatser mot mäns våld mot kvinnor, ett nationellt resurscentrum mot prostitution samt feministiskt självförsvar i skolan, för att ta några exempel. Kort sagt genomsyrar det feministiska perspektivet i vår budget alla våra förslag. Jag kan bara hoppas att högeralliansen förmår återkomma med något mer konkret än vad den visat. En bra början vore att stödja förslag om att inrätta en särskild jämställdhetsmyndighet som skulle kunna ta det övergripande ansvaret för samordning, kunskapsinhämtning och metodutveckling i jämställdhetsarbetet. Det skulle skicka en signal om att man ändå har en ambition att hålla trycket uppe i jämställdhetsarbetet. I detta anförande instämde och (båda v). 132 (): I det här ärendet om budgeten ska jag börja med att yrka bifall till reservation 3 och reservation 10. Jag står givetvis bakom alla andra fina reservationer från oss också, men för tids , som det brukar heta, är det bara dem som vi vill ha votering om. Vi i har presenterat vårt förslag till ekonomisk politik och skattepolitik i ett antal motioner och kommittémotioner, men de har inte vunnit gehör tidigare. Vi har därför i detta betänkande framför allt ett stort särskilt yttrande, men vi har också en del motioner på andra områden. Utgångspunkten för vår politik och våra förslag på det här området är de utmaningar som samhället står inför. Den klart övergripande frågan är givetvis klimatförändringarna. Vi satsar på en aktiv miljöpolitik som skapar arbetstillfällen i . Det passar ganska bra på arbetsmarknadsutskottets område. Den politik vi vill genomföra när det gäller klimatförändringarna, att inte bara se dem som ett hot utan också som en möjlighet, skapar arbetstillfällen inom flera sektorer. Jag konstaterar dock att den nytillträdda regeringen inte har lagt fram ett enda skarpt förslag på detta område heller. Man håller sig strikt till att sänka ersättningen i a-kassan och sänka skatterna för höginkomsttagare. Det är där man har skarpa förslag. På klimatområdet har man däremot inte lagt fram ett enda förslag . Det beklagar jag djupt. Däremot har man avbrutit den skatteväxling som vi i den förra majoriteten införde. Den innebar att om man handlar miljövänligt ska det vara billigt och skitar man ned i naturen ska det vara dyrt. Man kan också kompensera genom att sänka arbetsgivaravgifter, vilket skapar flera arbetstillfällen. Det har man nu avbrutit totalt. Vi tror också att människan är en kreativ varelse, det vill säga att man vill och kan vara delaktig i samhället och till exempel skapa arbete. Det är vår uppgift i att skapa förutsättningar för detta. Vi tror framför allt på de små och medelstora företagens goda möjligheter att utvecklas. Därför är det viktigt att vi satsar på dem också. Förändringar i samhället kan ibland leda till spänningar. Det måste vi vara medvetna om. Det är inte skoj att det företag man jobbar på går omkull. Det är ingenting att sticka under stolen med att i kommer vissa företag inte att överleva, framför allt inte de som skitar ned naturen. Vi måste skapa nya företag som lever för framtiden och som är bra för miljön. I den här omställningen av samhället kräver vi en god trygghet i samhället. Tyvärr raserar nu den borgerliga regeringen dessa förslag genom att sänka ersättningen i a-kassan. Det skapar otrygghet i samhället. Då blir det också svårare att genomföra de nödvändiga reformer som är viktiga framöver. Vi i menar att det är viktigt att värna lika rättigheter för alla människor och ge människor den hjälp och det stöd de vill ha för att komma vidare i livet. Jag beklagar att den nya borgerliga regeringen inte delar den grundsynen. Jag tänker kommentera några av de förslag vi har på de olika områdena inom arbetsmarknadsutskottets beredningsområde. Det första gäller aktörerna på arbetsförmedlingarna. Det finns ett stort missnöje med hur arbetsförmedlingarna fungerar. Det finns också utvärderingar som menar att det inte alltid är arbetsförmedlingarna som är bäst på att matcha arbetslösa med arbeten. Det finns andra aktörer också, till exempel sociala arbetskooperativ och bemanningsföretag, som har skärpt till sig . Jag var själv väldigt kritisk mot bemanningsföretagen , men de har skärpt sig och kan nu bättre än arbetsförmedlingen förmedla jobb, framför allt till ungdomar och till personer med utländsk bakgrund. Det skulle därför vara bra om man också såg till att de fick verka på denna marknad. Men det finns också nya områden. Varför får inte fackföreningar vara med och förmedla arbetstillfällen? De om någon borde känna till arbetsplatserna, arbetsgivarna och dem som vill ha arbete. Ge fackföreningar och andra aktörer möjlighet att verka, och så skapar vi förutsättningar för detta. sitter den borgerliga sidan här och hurrar. Varför gör ni det? Ni har inte lagt fram ett enda förslag om detta. Nej, det har ni inte, och det beklagar jag mycket. Det enda ni har förberett är att sänka ersättningen i a-kassan för de sämst ställda. Hade ni börjat med att se till att vi fick en bättre matchning av arbetsförmedlarna skulle det kanske vara lite enklare att diskutera frågan om a-kassan. Men ni har inga andra skarpa förslag än sänkt ersättning i a-kassan. Jag hade önskat att vi hade kunnat ha andra aktörer på arbetsmarknadsområdet. En annan sak som den borgerliga regeringen var snabb med att ta bort var friåret. Man kan börja undra varför det är så dåligt om det nu är så att en person som jobbat på sin arbetsplats inte riktigt vågar byta jobb. Vi har ju till exempel LAS-regler och annat som är en trygghet för många, men som i vissa fall också kan ge inlåsningseffekter. Då har vi friåret för att ge en person möjlighet att göra någonting annat starta ett företag, utbilda sig eller vila upp sig som en arbetslös person får gå in på exakt det arbetet under de aktuella månaderna och göra samma jobb. Vad är det för fel på det? Skapar inte det större rörlighet på arbetsmarknaden? Skapar vi inte därmed en förutsättning för en arbetslös att komma in på arbetsmarknaden, att få in en fot på arbetsmarknaden? Gjorda undersökningar visar att de flesta som haft friårsvikariat senare har fått arbete medan de som varit friårslediga har kunnat ladda batterierna. Vissa har startat ett företag och inte återvänt till sitt jobb. Därmed har vi fått ökad rörlighet på arbetsmarknaden. har vi behållit de viktiga turordningsreglerna. Vi har alltså inte tagit bort den trygghet som många människor känner genom turordningsreglerna. Dessa har vi alltså inte rört. Friåret är en fantastisk idé, men den skrotar ni på ett bräde. Det tycker jag är väldigt synd. Ni tar också bort andra områden i arbetsmarknadspolitiken, till exempel detta med gröna jobb. Tyvärr kan jag inte ta åt mig äran för att det är förslag. Men det var ett jäkla bra initiativ som togs i och med den arbetsmarknadssatsning på gröna jobb som hjälpt många personer som har haft svårt att komma in på arbetsmarknaden. Vidare tycker vi att arbetsmarknadspolitiken bör utökas när det gäller programmet för start av näringsverksamhet. Det är mycket bra resultat bland dem som deltagit. Framför allt är könsskillnaderna små. Det är ungefär lika många män som kvinnor som deltar i detta arbetsmarknadspolitiska program. Därför borde detta ges mer resurser, inte mindre resurser. Vi ska ju satsa på det som har varit bra, inte ta bort det. vill den borgerliga regeringen avveckla. Jag säger faktiskt inte emot. För oss i får det gärna avvecklas. Men det finns vissa bitar inom arbetsområde som måste behållas i någon form. Det gäller då att hjälpa till med nyanlända flyktingars etablering i . Det måste finnas något stöd för detta. Men detta kan göras i annan regi; det behöver inte vara . Men då måste vi avsätta resurser och ge stöd till kommunernas flyktingmottagande och så vidare. Tyvärr kan vi inte se något sådant i regeringens budget. Stödet till lokalt antidiskrimineringsarbete vill vi också utöka med några miljoner. Också detta är ett område som behöver ökat stöd, inte en neddragning av stöd. Om vi pratar om att få bort utanförskapet måste vi också sätta in resurser som visat sig vara väldigt bra. Antidiskrimineringsarbetet via antidiskrimineringsbyråerna har visat sig vara väldigt lyckosamma satsningar. Också när det gäller kommunersättningar vid flyktingmottagandet vi fick ju under förra mandatperioden igenom lagstiftningen om tillfällig asyl måste vi ha resurser. Vi måste säkerställa att det fortsätter . Detta kommer att kosta ett antal miljoner. Tyvärr har regeringen inte lagt till något där. , , vill regeringen bums lägga ned. Jag förstår inte det. gör ett väldigt viktigt långsiktigt arbete. Däremot har vi i inte låst oss vid att det måste vara samma organisation som . Där är vi öppna för förändringar, men vi vill absolut inte lägga ned verksamheten. Tyvärr är det vad som tycks bli resultatet av den borgerliga regeringens förslag . Man har ju inte avsatt några pengar. Man har inte berett ärendet, utan först tar man bort pengarna och sedan får man se vad som händer. Vi i vill särskilt markera detta. Man vill sänka ersättningarna med ett antal . Trots att vi vet att det finns väldigt farliga arbetsplatser och trots att vi vet att vi behöver göra mer för att stärka arbetsmiljöarbetet väljer regeringen att i stället dra ned på anslaget. Vi i tycker till exempel att alltför få arbetsmiljöbrott leder till straffansvar. Det vore en väldigt naturlig utveckling att någon tar ansvar för att arbetsmiljön inte fungerar. Då måste man göra regeländringar här. Man måste också se till att får resurser till att jobba med de här frågorna. Inte minst är företagshälsovård och motsvarande därför väldigt viktigt. Slutligen vill jag säga att vi i är förvånade över att HomO inte får utökade medel. Vi vet ju att hatbrotten mot homo-, bi- och transsexuella ökar i samhället och att det blir mer och mer av konflikter på detta område. Trots att vi har en bra lagstiftning är andelen hatbrott fortfarande stor. HomO har ändå inte fått utökade resurser, något som vi tycker vore en naturlig del framför allt när det gäller skolverksamhet etcetera. Med dessa ord avslutar jag mitt inlägg. 133 (): Efter ett val det har vi alla konstaterat är tiden för budgetarbete väldigt knapp, i synnerhet när det är byte av regering. Trots det har vår nya regering gjort något så udda i svensk politik som att faktiskt leverera en budget som innehåller förslag om det som vi talade om före valet. Vår främsta utmaning i går och är hur flera människor ska komma i arbete och få komma till sin rätt. Kort sagt: Alla som vill och kan jobba ska kunna få göra det. Det ska även löna sig att arbeta jämfört med att inte göra det. Arbetslinjen måste återupprättas. Vi kommer aldrig att vara stolta men inte nöjda så länge alltför många mot sin vilja står utan jobb. Alla kom inte med när vänsterregeringen sist körde. I fråga om oppositionens retorik påstås det nu att vi inför en politik som kommer att innebära ökade klyftor, minskad jämställdhet och en större utslagning av människor. Vi påstås, kort uttryckt, gynna de rika på de svagas bekostnad. är de i oppositionen emot en sådan politik. Men i går var det, med facit i hand, just den politik som de själva stod för. Faktum är att andelen fattiga hushåll kraftigt ökade under den förra vänsterregeringen. Enbart gruppen ensam man med barn blev lite mindre fattig. är de mot ökade klyftor. I går var det den egna politiken. Det är knappast troligt att vänsterns förslag för skulle leda till annat än en fortsatt negativ utveckling för enskilda personer. För att verkligen kunna jämföra våra olika budgetar måste det finnas förslag att jämföra med. I går hade Socialdemokraterna finansministerposten. kan de inte ens tala om hur anslagen ska fördelas. Det finns inte en enda siffra. Det är bara budgettext. När vi satsar på att göra det mer lönsamt att arbeta vill vänsteroppositionen förstärka bidragslinjen och bygga ut utanförskapet. De vill fortsätta med att satsa mer på arbetsmarknadsåtgärder men orkar inte närma sig frågan om hur nya jobb skapas. räknar de hem de samlade effekterna av regeringens jobbpolitik. Jobb är en förutsättning för att människorna ska känna en ekonomisk trygghet. Det tror jag att alla håller med om. Just därför är vår prioritering jobb. Vi anklagas av vänsteroppositionen för att värna de rika och trampa på dem som redan har det tufft, som brukar uttrycka sig.