prot · GT0977 · 2006-02-22 00:00:00 — har lämnat oss efter en längre tids sjukdom. föddes i där hon också växte upp. Hon bodde sedan i olika delar av vårt land tills hon landade i . Där läste hon på och blev färdig socionom 1972. Där träffade hon även sin man som hon sedermera fick två barn med. politiska intresse väcktes . Redan när hon var gick hon med i SSU i . Hon har själv beskrivit ungdomsåren som viktiga för det politiska engagemanget. Det var där hon lärde känna socialdemokratins värderingar och folkrörelsearbetet. i blev snart kårpolitiker och fick också jobb som politisk sekreterare hos kommunalrådet. arbetade hon sedan som kommunalråd i staden och var drivande i uppbyggnaden av det moderna . Även i egenskap av ordförande för socialdemokraterna arbetade hon på olika sätt för att förbättra livsvillkoren för medborgarna i staden. var hon kommundelschef i miljonprogramsområdet Brickebacken innan hon blev riksdagsledamot 1991. var under olika perioder suppleant i flera utskott och ledamot i skatte- och utbildningsutskotten. Ledamot i utbildningsutskottet blev hon . Hon var mycket engagerad i utbildnings- och forskningsfrågorna, och hon var en synnerligen skicklig debattör, välformulerad och med respekt för motståndaren, oavsett partitillhörighet. Engagemanget omfattade inte bara de stora frågorna utan även de till synes små och vardagliga. Ingen synpunkt var för liten för för att lyssna på och ta till sig. var även aktiv inom det internationella området, bland annat som ordförande i , vår parlamentariska sammanslutning som stöttar den demokratiska utvecklingen i . Under tid som ordförande har den svenska sektionen växt och utvecklats, till exempel genom initiativet till en gång . Hon var också engagerad i IPU, den interparlamentariska unionen. Vi, hennes riksdagskolleger, kommer att sakna en fin kamrat och kollega. Det är många som vittnar om hur hennes engagemang inte bara gällde politiska frågor utan även personliga, mänskliga. Osjälviskt stöttade hon människor som av någon anledning behövde hjälp eller kommit i kläm. Hon hade alltid nära till skratt och glädje och var en stor historieberättare. Friluftslivet var en viktig del i hennes liv, och hon hämtade ny kraft under många promenader och turer i skog och mark. Våra tankar går till och hennes familj. Vi vill uttrycka vår varma medkänsla med de anhöriga, och vi lyser nu frid över hennes minne. Vi hedrar detta med en stunds tystnad tillsammans. Kammaren beslutade kl. 9.05 på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna i . Förhandlingarna återupptogs kl. 9.07. 2 § Ny riksdagsledamot Upplästes och lades till handlingarna följande från inkomna Berättelse om granskning av bevis för riksdagsledamot har från inkommit bevis om att () utsetts till ny ledamot av fr.o.m. sedan () avlidit. har denna dag granskat beviset för den nya ledamoten och därvid funnit att det blivit utfärdat i enlighet med 14 kap. 28 §. 3 § Anmälan om återtagande av plats i Talmannen meddelade att () återtagit sin plats i , varigenom uppdraget som ersättare upphört för . 4 § Anmälan om ersättare för statsråd Talmannen anmälde att () inträtt som ersättare för justitieminister tills vidare. 5 § Meddelande om information från regeringen Talmannen meddelade att skulle jordbruksminister och statsrådet lämna information om fågelinfluensan. Meddelandet hade delats ut till kammarens ledamöter. 6 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 7 § Hänvisning av ärende till utskott Föredrogs och hänvisades Motion 2005/06:A1 till arbetsmarknadsutskottet 8 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkanden /06:KU14 och KU25 betänkande 2005/06:JuU12 betänkande 2005/06:AU4 betänkande 2005/06:BoU7 9 § Utökad möjlighet för Säkerhetspolisen att inhämta information i verksamhet för personskydd Föredrogs socialutskottets betänkande 2005/06:SoU11 Utökad möjlighet för Säkerhetspolisen att inhämta information i verksamhet för personskydd (prop. 2005/06:54). 2 (): Enligt förslagen i propositionen, som tillstyrks i sin helhet av utskottsmajoriteten, ska Säkerhetspolisen, , ges utökade möjligheter att inhämta information för personskyddet av den centrala statsledningen. Hälso- och sjukvårdspersonal i allmän och enskild tjänst ska vara skyldig att lämna ut vissa uppgifter efter begäran från . inser och bejakar behovet av åtgärder för att stärka personskyddet. Däremot är vi inte nöjda med det förslag som föreligger. Vi begär att regeringen ska återkomma med ett reviderat förslag som ytterligare begränsar det integritetsintrång som den enskilde onekligen drabbas av genom förslaget. Jag och har i reservation nr 1, som jag yrkar bifall till, utvecklat invändningar och förslag. Jag har redovisat den intressekonflikt som råder, att å ena sidan rädda och skydda liv och å andra sidan ge förutsättningar för en effektiv psykiatrisk vård och ett värnande av den personliga integriteten. har i annat sammanhang lagt fram förslag om att beslut som inverkar på den personliga integriteten eller innebär inskränkningar av individens fri- och rättigheter ska föregås av en integritetskonsekvensbeskrivning. Det aktuella lagförslaget är ett exempel där en sådan konsekvensbeskrivning skulle ha behövts. Enligt vår mening måste risken för att känslig information av personlig karaktär kommer på avvägar eller att oskyldiga på annat sätt skadas minimeras. Här behövs det enligt vår mening en bättre precision. Härtill kommer att det finns en risk att patienternas förtroende för hälso- och sjukvården påverkas negativt om uppgiftsskyldigheten är alltför långtgående. I vissa fall kan vårdbehövande helt avstå från att söka eller undandra sig vård. Detta har också påtalats av bland annat RSMH och . I regel torde Säkerhetspolisen för personskyddet endast ha behov av information om personer som är svårt psykiskt sjuka och endast sådan information som har direkt relevans för riskbedömningen. Det borde dessutom enligt vår uppfattning vara möjligt att inskränka uppgiftsskyldigheten till just personal inom den psykiatriska vården. Förslaget behöver justeras, och det är vad kommer att rösta för. 3 (): Herr talman, ledamöter och åhörare! Vi lever inte längre i någon sörgårdsidyll. Kanske har vi heller aldrig gjort det. Kanske är det bara det att jag börjar bli gammal, kanske är det bara åldrande och begynnande demens, men jag minns väldigt tydligt hur det var av mitt liv. Jag kommer ihåg en verklighet då man hängde nyckeln på en spik på dörrfodret utanför dörren när man gick hemifrån och hade låst. Jag tycker att det är märkligt att det har hänt så mycket på så i vårt samhälle. Jag minns att det var okej att gå in i stugan och sitta där och vänta på dem som ägde huset när de kom hem. bodde jag i ett hyreshus med trapphus, och där kommer jag ihåg att nyckeln låg under dörrmattan till nästan varenda lägenhet. Det var liksom ingen som gick in utan anledning. visste man vem som var vem. Ingen var anonym eller okänd, och dök det upp någon utifrån spred sig genast ryktet. Vi var inte så mobila i vårt samhälle . Det var säkert inget paradis. Även om jag som liten inte uppfattade det förekom det säkert både brott och överfall, kanske till och med ibland med dödlig utgång. Så var det säkert även . Jag påstår alltså inte alls att det var bättre förr; jag vill bara på något sätt börja med att försöka påminna om att samhället har förändrats väldigt fort. Vissa händelser sätter någon sorts historiskt avtryck. De betyder något för utvecklingen. För mig och för många var det säkert oerhört avgörande första gången man såg ett fotografi av vår jord taget från månen. Man fick en väldigt tydlig känsla av att det är där vi ska leva tillsammans, överleva och utvecklas. För vårt land var säkert mordet på en sådan historisk milstolpe. Vi var säkert väldigt många som oskyldigt trodde att man kunde gå säker på våra gator i våra svenska städer , oavsett om man var skolgrabb eller statsminister. Sedan har vi sett hur den organiserade kriminaliteten har brett ut sig i samhället, hur människor tystnar och avstår från att vittna och hur hot blir allt vanligare. Jag minns till exempel attentatet mot en journalist som vågade skriva om den här utvecklingen. Vi har fått ett samhälle med många fler rädda människor. Dagens betänkande över regeringens proposition 2005/06:54 har sitt ursprung i ett annat mord, mordet på utrikesminister . Just under den tiden kom på grund av många andra händelser just detta med våld i samhället utövat av människor med psykiska problem i fokus. Visst är det länge sedan mordet på , men ändå har fokus hamnat också på risken för vår statsledning och centrala personer i vårt land. Jag är lika orolig som majoriteten i utskottet för den utveckling som har pågått. Jag vill att alla ska kunna känna sig säkra och trygga, inte bara vår kung och vår statsminister, när de promenerar omkring i vårt samhälle. Jag vill kunna gå hem från en sommarnatt utan att känna mig osäker på om det finns några faror som hotar bakom en husknut eller i en portgång. Självklart är det inte mindre viktigt att personer i statsledningen inte hotas. är jag också oroad för den utveckling som har skett när det gäller hur samhället reagerar, det ökade repressiva och kontrollerande sätt som man börjar betrakta medborgarna på. Naturligtvis är det ett misslyckande om vår kungafamilj inte kan flanera på stadens gator utan livvakter, och det är ett problem för vår demokrati om inte de förtroendevalda på höga poster i vårt samhälle kan vistas bland medborgarna. I den reservation som jag har i betänkandet föreslår jag att propositionen ska avslås i sin helhet. Det beror inte på att jag inte skulle förstå Säkerhetspolisens behov av information för att kunna utföra sitt arbete att skydda statsledning och andra centrala personer, utan det beror på att jag tror att regeringens förslag motverkar sitt syfte. På samma sätt som våld föder våld, föder kontroll osäkra människor. När integritet inte kan garanteras väljer många att vända samhället ryggen. Det har blivit mycket fokus på människor som är psykiskt instabila. finns det 40 000 människor med olika former av psykiska funktionshinder i vårt land. Den här lagstiftningen hävdar jag är ett hot mot de här människornas möjligheter till vård och hälsa. Även om lagstiftningsförslaget ger Säkerhetspolisen en väldigt allmän rätt till information från personal inom hälso- och sjukvården framgår det väldigt tydligt i motivtexten att man i första hand avser patienter inom den psykiatriska vården. Men det kan faktiskt vara så att man vill inhämta information även om patienter på andra områden inom hälso- och sjukvården om man finner anledning till det. Jag ser det som en uppenbar risk att människor som förstår att de är i behov av vård på grund av sitt eventuellt aggressiva och farliga beteende eller sin läggning inte kommer att våga söka vård när de vet att sjukvårdspersonalen kommer att informera Säkerhetspolisen om deras drömmar och eventuella raseriutbrott som de aktivt försöker se till sker under kontrollerade former inom vården. Att bli stämplad som en presumtiv brottsling på grund av en sjukdom har jag väldigt svårt att förstå hur man får att gå ihop med respekt för människan. Alla sjuka människor som är rädda för att hamna i polisens register, oavsett vilken sorts sjukdom de har, kanske i ökad utsträckning väljer att inte uppsöka sjukvården när de borde göra det. Blir det ett säkrare samhälle? Jag undrar om det underlättar för Säkerhetspolisen om alltfler av dem som man kanske borde ha information om väljer att i ännu större utsträckning gömma sig. Sedan ska man inte se det här lagförslaget isolerat. Det ingår i en lång rad förskjutningar som har skett när det gäller kontroll av medborgarna i vårt land. Under hänvisning till väldigt goda avsikter att skydda människor kränker man alltmer integriteten och gör den allt smalare. Privatlivet är snart inte möjligt längre: övervakningskameror överallt, telefonsamtal sparas, data lagras om patienter och alltfler poliser arbetar förklädda, i lönndom. Vilket är nästa steg och vilken är nästa grupp som ska övervakas? Jag tror att vi går fel väg. Vi och de, kontroll och övervakning, och det är inga små resurser som läggs ned på att säkra risker och hålla koll på potentiella hotobjekt. Jag tror på ett samhälle som ser människor, som bryr sig om, som tar hand om och vårdar, som vårdar det goda i stället för att stöta bort det okända. Jag tror inte att man skapar ett tryggt samhälle genom att vända ryggen till hoten. Det är fel väg att gå. Det är fel sätt att använda våra gemensamma resurser på. borde inte bidra till att skapa ytterligare polariseringar i samhället. uppgift borde vara att överbrygga klyftor och spänningar och att lägga grunden för trygghet. Än en gång yrkar jag avslag på propositionen. 4 (): Jag vill börja med att yrka bifall till förslagen i detta betänkande och avslag på reservationerna. Skyddet av de uppgifter som sjukvården har om oss som patienter är självfallet oerhört viktigt. Som patient ska man veta att de uppgifter som sjukvården måste samla in om oss som patienter för att vi ska få bästa möjliga vård ska användas för patientens bästa. Ett starkt sekretesskydd kring alla patientuppgifter är viktigt. Att göra undantag från denna huvudregel kräver mycket starka skäl. Det ärende vi nu behandlar innehåller förslag om undantag från det som ska vara huvudregeln. Tyvärr är utvecklingen sådan att vi inte kan utesluta reella hot mot statsledning och demokrati i vårt land. Vi har i vårt land tyvärr tragiska händelser bakom oss som visar att detta hot kan bli reellt. Regeringen har utformat ett förslag som försöker gå balansgång mellan kravet på stark patientsekretess och ändå ge möjligheter för samhället att skydda sig mot de hot som finns mot statsledning och demokrati. Utskottsmajoriteten tycker att regeringen har lyckats med att göra ett förslag som är väl avvägt mellan de här egentligen oförenliga ståndpunkterna. har yttrat sig över förslaget och skriver bland annat att sättet som man organiserar informationsinhämtningen på gör att man från justitieutskottets sida känner sig trygg. Jag vill instämma i den bedömningen. De uppgifter som Säkerhetspolisen kan få från sjukvården ska självfallet omfattas av sekretess. Det är det viktigt att påminna om, tycker jag. Sedan känner jag mig också trygg i att har sagt att Säkerhetspolisen ska få i uppdrag att återrapportera statistiska uppgifter rörande tillämpningen av den nya lagstiftningen. Det måste ändå vara på det sättet att om vi antar förslaget till beslut är det en möjlighet som öppnar som ska användas med oerhört stor försiktighet och som ska vara ett yttersta instrument för att faktiskt skydda demokratin i landet. Jag tycker att man på sätt och vis kan beklaga att vi ska behöva ta upp ett sådant här ärende. Ändå måste vi se den realitet vi har omkring oss och göra detta undantag från huvudregeln. Jag tycker att det undantaget från huvudregeln ändå omgärdas med så pass mycket skyddsnät att det är möjligt att bifalla regeringens proposition i detta avseende. 5 (): Hur kunde det ske? Det är frågan som alla egentligen har ställt sig vid två nationella trauman i vårt land. Vi ställde oss den i samband med katastrofer, vi ställde oss den i samband med mordet på utrikesminister . Det riktigt tråkiga med betänkandet i kammaren är egentligen bakgrunden till att vi står här, mordet på utrikesminister . Det jag tycker känns ganska bra är att det har gått det skedde tills vi fattar det här beslutet i . Precis när saker sker blir det väldigt mycket skyddsaspekter som man betonar. Precis efter mordet var det klart att alla svenskar kände att vi ska ta till varje enskild möjlighet och åtgärd för att detta inte ska ske igen. Men det är, precis som ett par talare har varit inne på, bland annat , en avvägning vi måste fundera över. Det är en avvägning mellan skydd för samhället och den enskildes integritet. Det som föreslås är uppenbarligen en ganska allvarlig inskränkning av den enskildes integritet, i den meningen att Säkerhetspolisen i ett enskilt fall av personskydd kan få ut uppgifter om en person som är under vård. Det är ett allvarligt ingrepp i den enskildes integritet. Men finns det rätt mycket hängslen, livremmar och skydd i betänkandet. Det är inte så att alla som söker vård, psykiatrisk vård, tvångsvårdas eller alla i någon mening alls kommer att rapporteras till . Det är inte det det handlar om. Det handlar om att i ett läge där det finns information om en konkret hotbild mot en konkret person eller personer i rikets ledning kan begära ut uppgifter från sjukvården. Är det rimligt att ska få ut de uppgifterna eller inte? Förhoppningsvis kommer vi inte att hamna i en situation där vi återigen ställer oss frågan: Hur kunde det ske? Då kommer de flesta att säga att det var rimligt att få ut uppgifterna om vi visste att det hade kunnat förhindra något. Förhoppningsvis kommer det i några fall att leda till att skyddet förbättras. Det är inte bara så att det ska handla om ett enskilt konkret fall. Det är också fråga om hur det hela har byggts upp i propositionen och betänkandet. Det är en till knuten psykiatriker eller legitimerad psykolog som i dialog med behandlande läkare ska föra samtal om vilka uppgifter som ska lämnas ut. Det är också bakgrunden till att majoriteten säger att det här ger ett bra integritetsskydd. Förhoppningsvis kommer man i den dialogen att se till att få bort exempelvis överflödig information. Precis som var inne på råder det sekretess för uppgifterna. Det ska ske en uppföljning, granskning och återrapportering från om hur många fall och vilken statistik som finns på hur man behöver använda detta. Precis som vi ska hålla lite sans och balans i debatten direkt efter att ett trauma har skett är det också viktigt att hålla lite sans och balans i diskussionen om vad som sker. Det är ett enstaka undantag i ett läge då det finns ett konkret hot mot en person. Det är inte orimligt att vi i det fallet faktiskt ska ha ett sekretessgenombrott. Med det sagt vill jag också understryka något som är viktigt i diskussionen. Den absoluta majoriteten av de psykiskt sjuka det är precis som ett par talare har varit inne på, nämligen att det framför allt handlar om psykiskt sjuka som är farliga för sin omgivning är inte farliga för sin omgivning. Men det finns personer som är det. Det finns personer som i ett visst läge kan begå fruktansvärda brott under influenser av sin sjukdom. Det vi diskuterar är om vi ska se till att ha ett lite bättre skydd mot att de människorna ska hamna i en situation där de begår ett fruktansvärt brott mot en annan människa. Jag tror, herr talman, att vi har landat rätt. Mot den bakgrunden står bakom förslaget i betänkandet. 6 (): och har redan talat utifrån ett majoritetsperspektiv när det gäller det här betänkandet. Jag ska försöka fatta mig kort. Det förtjänar att understryka att frågan om att bryta sekretess är allvarlig. Det handlar om både människors rätt till integritet och människors förtroende för olika myndigheter i det här fallet sjukvården. Därför är också sjukvården, precis som tidigare talare har sagt, omhuldad av en rad sekretessregler. Men det finns möjligheter att bryta den sekretessen . Om någon har begått ett brott som har en straffskala längre än kan det ske ett sekretessgenombrott. Men då handlar det om redan begångna brott. Kan och när ska sekretess brytas i förebyggande syfte för att förhindra brott? I har vi varit ganska tveksamma till att i förväg ha ett antagande. Men så kom, som någon har sagt, mordet på . Med det mordet kom en ökad insikt om att det finns en grupp människor som lever i offentlighet, ständigt exponeras i medierna och som ibland väcker starka känslor och reaktioner. Det handlar framför allt om dem som tillhör samhällets demokratiapparat, det vill säga riksdagsmän, regering, statssekreterare och även kungahuset. Det är också den personkrets som det gäller, det vill säga när hot riktas mot dem ska det gå att få sekretessgenombrottet. Dessa personer lever ofta med ständigt livvaktsskydd då och då av starka hotbilder. Ska det då finnas ett tillräckligt skydd och säkra skyddet öppnar det här betänkandet för att Säkerhetspolisen ska få ut vissa uppgifter från hälso- och sjukvården. Men det förtjänar att understryka att det ska handla om en hotbild mot någon individ i den begränsade gruppen. För har det varit viktigt med vissa saker i betänkandet, som vi har varit med och förhandlat fram och ställt oss bakom. Det handlar bland annat om att det ska vara en legitimerad psykolog som hämtar ut uppgifterna. Det ska vara kompetens som talar med kompetens när man diskuterar om sjukbilden kan utgöra ett hot. Det andra som har varit viktigt är att när en uppgift lämnas ut ska det noteras i journalen. Om jag har varit sjuk och jag tror att någon talar om mig, kan jag hämta ut min egen journal och se om uppgifter har lämnats ut. Vi har försökt kringgärda den personliga integriteten med ett skydd och att det ska gå att veta om uppgifter har lämnats ut. Jag vill också understryka det sade. Vi vet alla som sitter i den här salen att de flesta psykiskt sjuka inte är farliga. Om någon är farlig vid psykisk sjukdom är det i regel för sig själv. Därför ska vi erbjuda god vård. Men det finns enstaka undantag. Tyvärr har vi facit på det också. Därför har det varit nödvändigt med den begränsade öppningen med sekretessen i sjukvård. Trots allt önskar jag att verkligheten inte är sådan att vi behöver lägga fram det här betänkandet, liksom, herr talman, jag önskar att det inte hade varit nödvändigt att behöva begränsa allmänhetens tillgång till . Det är tråkigt ur demokratisynpunkt. Men när verkligheten säger att vi måste fundera över hur vi kan säkra både en långtgående sekretess och en långtgående säkerhet, anser jag att vi i det här betänkandet har hamnat relativt väl. Med de hårda begränsningar som vi har kringgärdat lagförslaget är det möjligt att stå bakom förslaget. Det är också min bedömning att det är ett nödvändigt förslag. Därför, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 7 (): Jag hörde berätta om hur det såg ut , och därför ska jag berätta en kort anekdot. Varje söndagsmorgon gick far och jag ut och gick Strandvägsallén mot . Där mötte vi var och varannan söndag kronprinsen och kronprinsessan på sin promenad mot . Pappa lyfte på hatten. Det gjorde kronprinsen också. Jag bockade djupt. Sedan vände vi vid och gick tillbaka. Och av en händelse lyckades vi träffa kronprinsparet en gång till, och ceremonin upprepade sig helt utan skydd! gjorde samma sak. gick han ut mot och och gick tillbaka. Då gick han in på och bad ta fram bilen och köra upp honom till . Det hade kommit lite mycket folk på . Så fungerade det . I den världen växte jag upp. Men tyvärr ser inte världen ut så. Redan då fanns det människor som begick hemskheter, dock inte mot några så framstående personer som de vi har sett exempel . Psykiskt sjuka människor kan vara oberäkneliga. Men vem är bäst att bedöma den saken, den vårdande läkaren eller polisen, , som finns någon annanstans? finns det möjligheter för läkare att rapportera och anmäla vid tillfällen då de anser att man behöver bryta sekretessen för säkerhetsskydd. De har möjlighet att framföra de synpunkterna till andra myndigheter. vill vi vända på den här steken. Vi ska göra det med försiktighet. Det här är, precis som säger, ett undantag i regelvärlden. Tyvärr har undantag en tendens att bli regel , och det är med det i siktet som jag är lite oroad för den här typen av lagstiftning. ska få rätt att begära ut, och sedan ska detta behandlas av psykologer inom . Men jag tror att det är den behandlande läkaren som ska ha rätten att göra den bedömningen, för jag tror att han har den bästa insikten. Visserligen fanns det väldigt mycket i det som sades om att kompetens måste möta kompetens, och jag delar den uppfattningen. Det är väldigt viktigt. Jag ser ju att behovet av uppgifterna finns, men jag tycker att den form som finns i propositionen inte är tillräckligt bra.