prot · GT0997 · 2006-03-29 00:00:00 — Det handlar om människohandel trafficking. Det är den typen av brott det gäller. Det handlar inte om småbrott. Det handlar inte om ficktjuvar. Det handlar inte om människor som står på Centralen och stjäl från resenärer. Det handlar om internationella, mycket elaka brottslingar. Dem vill vi gå efter. Vi är inte passiva; vi är i allt väsentligt mycket aktiva. vill att vi ska vara passiva. Men i det här fallet ska vi inte alls vara det tvärtom. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 10 § Våldsbrott och våldsoffer Föredrogs justitieutskottets betänkande 2005/06:JuU18 Våldsbrott och våldsoffer. 122 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nr 1. Vi står givetvis bakom alla övriga 23 moderata reservationer och det särskilda yttrandet. Verklig frihet och verklig trygghet får man inte genom en avi från a-kassan, eller . Trygghet uppnår man inte genom att ta ett friår från arbetet och göra något annat. Trygghet är något helt annat, något djupare och mycket viktigare. Det finns en amerikansk psykolog, , som har lagt fram en mycket känd teori om den så kallade behovstrappan för att förklara människors behov och motivation. Den bygger på en utvecklingstrappa där det finns olika behov på varje steg. Först när behoven på ett trappsteg är uppfyllda kan man gå vidare som individ och nå högre mål och allra ytterst meningen med sitt eget liv, någon form av självförverkligande. Det första trappsteget rymmer de primära fysiska behoven som mat, värme och sömn. Om inte de behoven är uppfyllda kommer hela människans tid att tas i anspråk för att jaga efter mat och värme. När en individ har uppnått de första behoven kommer hon att gå vidare till steg nr 2 som är trygghetsbehoven. Man måste känna sig trygg och säker för att överleva. Man måste kunna skydda sig och känna sig fredad. Först när människan gör detta har hon möjlighet att gå vidare. Stenåldersmänniskorna hade aldrig överlevt om de inte hade haft förmåga att känna rädsla när de var hotade och kunnat fly eller strida. De hade inte överlevt, och då hade inte människoarten heller kunnat utvecklas. Det finns ytterligare steg i den här trappan som sociala behov, att känna gemenskap, att ha ett arbete eller att ha en familj till exempel, och att få kontroll över sitt liv och klara sin försörjning. Man kan fråga sig vad detta har med våldsbrott och brottsoffer att göra. Jo, till skillnad mot förr har samhället påtagit sig ett ansvar att skydda individen mot faror. Vi behöver inte längre fly eller kriga själva mot dem som anfaller oss. Samhället ska se till att vi inte blir utsatta för övergrepp mot vår person eller mot vår egendom. Till skillnad mot förr är det samhällets skyldighet att skipa rättvisa, att ställa brottslingar inför rätta och utdöma rättmätiga straff. Vi medborgare måste kunna känna oss trygga och förlita oss på att samhället och staten är starka och förmår skydda oss från att bli utsatta för brott. Visserligen måste vi själva också ta ett visst ansvar och inte bete oss dumdristigt, men ytterst är det faktiskt samhällets skyldighet att skydda medborgarna från brott. Där menar vi moderater att staten har misslyckats. av socialdemokratiskt styre har i stället resulterat i att våldet har ökat i samhället. Och det fortsätter att öka, och därmed antalet brottsoffer som vi ska diskutera . Människor är mer otrygga , och de får sin frihet begränsad. Det är väldigt många som inte vågar delta i nöjeslivet, i samhällslivet eller i det politiska livet och som väljer att vara hemma i stället. Framför allt vittnar många äldre om att de inte vågar gå ut när det blivit mörkt. Det tycker vi moderater inte är acceptabelt. Allra värst drabbas de med små resurser som inte har så många egna val att göra, de som saknar en gemenskap genom att de inte har ett arbete att gå till och kanske ingen familj. Funktionshindrade, ensamma, äldre, barn och unga, kvinnor och människor med annan etnisk bakgrund drabbas hårdast av Socialdemokraternas totala misslyckande när det gäller att förhindra brott och framför allt våldsbrott. Socialdemokraterna har i stället för att leverera trygghet och säkerhet erbjudit ett fortsatt utanförskap och åtgärder som friår och bidrag. Det tycker inte vi är rimligt. Det är inte heller rimligt om man ställer det i relation till den här trygghetstrappan. Först när man har uppnått de grundläggande behoven kan man klättra vidare. Vi menar att det finns väldigt mycket att göra. Jag tänkte ta upp några frågor i det här betänkandet där vi moderater vill mer än Socialdemokraterna. Jag tänkte fokusera på barn som brottsoffer. De är allra mest sårbara och mest utsatta. Det är barnen vi ska skydda från brott. Ingen i den här kammaren, och ingen över huvud taget, vill att barn någonsin ska bli svikna av en vuxen och utsatta för övergrepp. När det ändå sker är utomordentligt viktigt att allt som kan göras görs för att minimera skadorna hos det drabbade barnet. Därför vill vi moderater ge barnen vårt reservationslösa stöd. Vi menar att brott mot barn ska utredas vid specialistenheter som ska finnas i hela , så kallade barnrättscentrum eller barnahus. Där ska det finnas samlad expertis från , polisen, rättsläkare, åklagare och så vidare för att barnet ska få bästa möjliga stöd och rehabilitering samt för att säkerställa att den som har gjort det här brottet mot barnet verkligen ska bli ställd inför rätta. Det är också viktigt att barnet omfattas av de regler som gäller skadestånd. Man ska kunna få skadestånd från den gärningsman som har utsatt barnet för ett brott. När en domstol utdömer ett faktiskt skadestånd ska brottsoffret också få detta, och det ska inte minskas genom ett beslut av en myndighet som ofta sker av . Vi vill också att handläggningstiderna hos polis och åklagare ska kortas väsentligt, särskilt när det gäller barnärenden. finns det en regel i förundersökningskungörelsen § 2 a. Den beskriver att det ska ske en särskilt skyndsam utredning när det gäller barn som är utsatta för brott om det är ett brott mot barnets liv, hälsa, frihet eller frid och om brottet har mer än sex månaders fängelse i straffskalan. Då ska förundersökningen vara avslutad så snabbt det bara går och maximalt . Dessvärre hålls inte den regeln av en mängd olika skäl. Vi menar att man måste ta itu med det. Man räknar också de här tre månaderna från det att polisen har en skäligen misstänkt person. Anmälan kan ligga i polisen korgar eller högar ett bra tag innan man delger skälig misstanke till någon. I själva verket kan det röra sig om eller . Vi menar att det är viktigt att det går snabbt från det att anmälan görs. Först när barnet har kommit ur den processen kan man ta itu med rehabilitering och vård så att man minimerar skadorna så mycket som möjligt. Även kvinnor som har utsatts för våld och hot av någon som de har haft eller har en relation med är en särskilt utsatt grupp brottsoffer. Det beror på att kvinnan i det här fallet har blivit utsatt för brott i sitt eget hem av en person som hon har litat på och haft förtroende för. För att förebygga att det ska behöva fortsätta ske i den omfattning som sker är det viktigt att veta mer om brottets orsaker och vad det är som har drivit gärningsmannen att begå våld mot en kvinna som han kanske har älskat . Därför vill vi moderater satsa mer på forskning. Vi vill också utvärdera kvinnofridsreformen. Vi är mycket missnöjda med att den som är dömd för våld mot kvinnor kan få ett straff i frihet. Vi vill att grundregeln ska vara att om man har gjort sig skyldig till våld mot en kvinna eller grov kvinnofridskränkning ska fängelse vara den naturliga påföljden. Det är inte rimligt att man får villkorlig dom och samhällstjänst om man har misshandlat någon eller upprepade gånger utsatt någon för hot. Man får kanske kratta löv eller jobba inom Röda Korset. Vad är det för straff för den typen av brott? Vi moderater har också sagt tidigare att vi vill att hela straffskalan ska utnyttjas så att ett brott av normalgraden ska ge ett straff i mitten av straffskalan. När det gäller grov kvinnofridskränkning skulle det innebära att i stället för som , att man kan vara ute i samhället och avtjäna straffet, kan man faktiskt få maximalt upp till fängelse för det brottet. Då är det inte rimligt att påföljden blir villkorlig dom. De som är utsatta för våldsbrott behöver mycket mer stöd och hjälp. Därför föreslår vi att dessa brottsoffer får ett eget juridiskt stöd i form av ett målsägarbiträde och att det finns en brottsofferhandläggare dygnet runt hos polisen i hela . De ideella föreningarna gör ett väldigt bra arbete, men kvinnojourer och brottsoffersjourer varken ska eller kan ersätta stödet från samhället. Särskilt utsatta brottsoffer som barn, funktionshindrade och kvinnor kan ibland ha svårt att få sina behov tillgodosedda. Det gäller särskilt dem som lider av en psykisk sjukdom och kanske också är missbrukare. De har väldigt svårt att få stöd av kvinnojourer till exempel. Vi vill alltså att vi ska förebygga våldsbrott genom mer kunskap och forskning. Vi ska fokusera mer på brottsoffer och ge offer för våldsbrott ett eget målsägarbiträde. Vi ska satsa runt hos polisen. Vi ska sätta kvinnomisshandlare i fängelse och kombinera besöksförbud med fotboja. Vi vill att fler kvinnofridsbrott ska gå till åtal. Vi vill särskilt se till barnen som brottsoffer genom att ge dem mer stöd och genom att det ska gå snabbare i processen. Vi vill att unga brottsoffer får bättre stöd genom att man inrättar stödcentrum på fler platser i . Polisen måste också bli bättre på att göra hot- och riskbedömningar så att man kan minimera och förebygga brott. När det händer som inte fick hända, det värsta scenariot, när en kvinna blir dödad av sin man eller sambo, är det ofta ett led i en lång serie av trakasserier, hot och misshandel som kan ha pågått . Ändå slutade det med den yttersta kränkningen av dem alla. Då menar vi tillsammans med alliansen att samhället måste göra en haveriutredning och gemensamt ta reda på: Vad var det som gick snett? Hur kunde det ske? Hur kan vi förebygga genom att arbeta tillsammans? Vem hade kunnat göra vad? Vi vill, till skillnad mot majoriteten, att fall av dödligt kvinnovåld från en närstående ska följas upp i en . Först när vi lär oss av det som har gått fel kan vi förändra och förbättra oss. Först då kanske myndigheterna genom samarbete kan förebygga fall av onödigt och tragiskt våld. Slutligen: Det femte och sista steget i den behovstrappa jag nämnde i början brukar man benämna självförverkligande. Först när de grundläggande behoven är tillfredsställda kan vi rikta in oss på att tillvarata våra egna förmågor och drömmar, vår egen mening med vårt eget liv, att göra det man längtat efter och försöka skapa ett så bra och värdefullt liv som möjligt. 123 (): har vi en debatt om brottsoffer och våldsbrott, och det är en fråga som handlar om liv och död, om sorg och om smärta. , som är jag har statistik för, avled över 150 personer på grund av brott. Många överlever våld, men de får tydliga fysiska skador. De fysiska skadorna klarar sjukvården ofta rätt bra, och de lindras . Men psykiska problem och den rädsla som uppkommer av att ha blivit utsatt dröjer sig ofta kvar mycket längre och kan fullständigt förändra personers liv. Alla våldsbrott är allvarliga. De ökar i antal, och den utvecklingen måste vi sätta stopp för. tänkte jag särskilt fokusera på brott där offren haft en nära relation, och det handlar främst om brott mot kvinnor och barn. Men mycket av det jag kommer att säga gäller förstås för alla typer av brott. Det viktigaste som vi har att göra är att se till att fler anmälda brott leder till fällande domar. Det är på det sättet som samhället sätter gränser och tydligt visar vad som är rätt och fel. För att lyckas med detta krävs ett antal saker. Det är att rättsprocessen har gått snabbt, att rättsväsendet har kapacitet och kunskap att ta hand om ärendena på bästa sätt och att brottsoffren känner sig trygga under hela processen. finns det brister på alla dessa tre områden. Först är det att rättsprocesser måste gå snabbt, och snabbare än . Rättsprocessen är en mycket farlig tid för en person som utsatts för brott av en närstående. Vi vet att polisanmälan kan innebära en tydligt ökad risk. Därför vill vi i att just handläggningstider för ärenden som gäller våld i nära relationer ska kortas. När det gäller barn är det viktigt med en snabb process, eftersom vi vet att ett utdraget förlopp kan vara mycket skadligt för deras utveckling. Jag kan bara instämma i det sade, att har vi en gräns för hur förundersökningarna ska få ta, men hela handläggningen från anmälan till det att åtal väcks kan ta betydligt . Dessutom borde det införas en gräns för hur det får ta innan domstolarna tar upp ett mål. Den andra saken är att det krävs kunskap och kompetens i de rättsliga myndigheterna. Jag vill ge några uppgifter som visar att situationen inte är tillfredsställande. polisanmälde över 2 000 kvinnor att de blivit utsatta för grov kvinnofridskränkning. Det ledde till att 800 personer blev misstänkta, och 269 fall gick till lagföring. Det betyder att av anmälningarna gick till rättegång. Lagföringen för mål där barn blivit utsatta för misshandel och sexualbrott ligger också på . Den låga graden beror på okunskap, bland annat. Det finns tydliga skillnader i lagföring mellan åklagare och mellan distrikt. För att göra någonting åt det här kom åklagarna till vårt utskott och bad att få ökade resurser för att genomföra utbildning, men de fick nej från majoriteten. För att brottsoffer ska kunna känna sig trygga måste polisen arbeta mycket mer strukturerat än den gör . Jag har varit i kontakt med polisen i län, där de jobbar med en riskbedömningsmodell som heter . Den här modellen har varit mycket framgångsrik och bör spridas i hela landet. Det handlar om att polisen i samband med en polisanmälan gör en riskbedömning byggd på vetenskaplig grund. Utifrån den riskbild som man får fram sätter man in de skyddsåtgärder som verkligen behövs. Hur gör man då den här riskbedömningen? Ja, det är egentligen inte så krångligt. Polisen håller ett förhör som vanligt, men inte enbart efter egen erfarenhet och fantasi, utan förhöret ska bestå av ett antal fastställda frågor som ger svar som visat sig vara mycket viktiga för det fortsatta arbetet. talade jag med . Han är professor i tillämpad kriminologi och forskningschef vid Rättspsykiatriska regionkliniken i . Det är han som har importerat det här riskbedömningsinstrumentet från . berättade att han hade studerat polisförhör gjorda utan det här instrumentet. Han sade att polisförhören ofta var långa, men alla hade någon brist för att kunna utgöra en bra grund för riskbedömningar. Han menade att fördelen med SARA-instrumentet var att polisen kunde gå rakt på sak och sedan själv slippa fundera på om de hade gjort arbetet bra eller dåligt. Om de följde checklistan kan man säga att polisen objektivt sett har gjort ett bra arbete, och resultatet beror inte i så hög grad på vem det är som gör förhöret. När riskbedömningen är klar vet polisen om brottsoffret måste omlokaliseras till ett skyddat boende eller om det behövs en omedelbar kontakt med åklagare för utfärdande av besöksförbud. Man får också fram mönster för om det behövs andra skyddsåtgärder, som till exempel larmpaket, skyddade uppgifter och eventuellt stöd av hundförare. En ordentlig riskbedömning är inte enbart polisen till hjälp, utan den skulle också vara till hjälp för åklagare som behöver bedöma behov av besöksförbud. Även domstolen, som ska välja påföljd, får hjälp av den och kriminalvården, som ska göra bedömningar av utevistelse. Vi vet att många som blir våldsdödade eller grovt misshandlade har varit utsatta för hot och våld och i samband med detta kontaktat myndigheter. Det är inte acceptabelt att rättsväsendet inte lyckas fånga upp dessa individer. Det skulle göra stor skillnad om polisen började använda ett vetenskapligt baserat riskbedömningsinstrument. Kan man inom polisen initiera mängdbrottssatsningar tycker jag att man också ska kunna initiera brottsoffersatsningar. Polis och åklagare bör alltså få bättre kunskaper och metoder att bestämma risk, men för att brottsoffer verkligen ska vara trygga behövs det också bättre skyddsåtgärder. Jag vill understryka de stora problem som finns vad gäller att upprätthålla besöksförbud. Vid den senaste kontakten jag hade med Brottsofferjouren hemma fick jag höra talas om en kvinna som just nu skulle skyddas av ett besöksförbud. Men mannen hade följt efter henne i bil, hade stått utanför hennes bostad och hade ringt en hel natt. Hon hade anmält överträdelse över tio gånger, men ingenting hade hänt. Sedan, i ett samtal med ordföranden för Riksforum för anhöriga till våldsdödade, fick jag höra att polisen och andra myndigheter tar alldeles för lätt på överträdelser. Så har ett antal reservationer, eller åtminstone två, som tydligt gäller besöksförbud och att vi måste skärpa straffet för överträdelser. Vi vill också möjliggöra elektronisk övervakning av den gärningsman som inte respekterar förbudet. Det är gärningsmannen som måste begränsas, inte brottsoffret. Jag yrkar därmed bifall till reservation 34. Jag inledde det här anförandet med att säga att fler polisanmälningar måste leda till fällande dom. Avslutningsvis vill jag säga något om tiden efter en fällande dom. Målet måste ju vara att brottsoffren ska kunna lägga händelsen bakom sig, men tyvärr är det inte alltid så . Ett problem är att skadeståndssystemet håller offret kvar vid gärningsmannen och att det i många fall är svårt att få ut ett skadestånd som i vissa fall behövs för rehabilitering. Det här systemfelet vill vi i ändra på. Därutöver känner många brottsoffer att den dömde inte befinner sig i trygga händer i kriminalvården. De är, med rätta skulle jag vilja säga, rädda för att den intagne inte får den behandling som krävs för att han eller hon ska vara mindre farlig vid frigivning. Flera brottsoffer är också mycket oroliga inför den intagnes permissioner. Även om brottsoffret anmält att han eller hon vill bli underrättad inför permissioner och förflyttningar sker inte alltid detta. Vi i har länge krävt att regeringen ska ta tag i det här problemet, men ingenting händer. Efter det att jag nu personligen har fått ett antal rapporter om uteblivna och sena underrättelser har jag tagit upp problemet med och sagt att jag tycker att de ska göra en ordentlig utvärdering av systemet och se till att det förbättras. Jag hoppas att jag på det sättet kan gå en annan väg än genom de folkvalda och regeringen för att få en lösning på just det här problemet. Det är uppenbart för mig att det inte längre går att förvänta sig att Socialdemokraterna och stödpartierna ska ta några krafttag för brottsoffer. 124 (): De närvarande här! De frånvarande på sina rum! Om justitieministern hade varit här hade jag hälsat honom välkommen också i dessa våra viktiga debatter här i . Jag yrkar, fru talman, bifall till reservation nr 36 under punkt 38. I det här betänkandet finns det ett 90-tal motionsyrkanden. Hur många av dessa tror ni att majoriteten kommer att avslå? Det är dagens fråga. Det är ingen tiotusenkronorsfråga, för den är ganska enkel. Man avslår allesammans. Då kan man undra vad jag gör här, fru talman, som står här med majoriteten som en kompakt mur framför mig. Jag hoppas på att förnuftet ska segra och att någon ska förstå att de förslag som vi har är vettiga och bra. Rubriken är Våldsbrott och brottsoffer. Det är rätt otäcka saker egentligen. Vid varje våldsbrott finns det minst ett brottsoffer. Känn på den! Vid varje våldsbrott finns det minst ett brottsoffer. För dem som inte ännu har varit ett brottsoffer kan jag, som själv varit det, säga det har snart alla lyckats med eller känner i varje fall någon som har varit ett brottsoffer att detta är något av det mest kränkande man kan vara utsatt för. Därför är det naturligt att vi ställer upp för brottsoffren. Bara för att jag ska slippa höra från Socialdemokraterna att jag svartmålar ska jag säga: Det har gjorts saker. Och de saker som är gjorda är bra. Det är bara det att det går för långsamt, och det är för få åtgärder. Men om ni känner er styrkta av detta vill jag gärna bjuda på det. Det finns förändringar som har gjorts som är bra, men vi i alliansen, och övriga partier, har mer bråttom. Vi har större otålighet. Vi vill få i sjön de förslag vi har, eftersom vi tror på dem. Vi ser ju här att våra förslag ändå kommer som regeringens förslag med lite eftersläpning. Det är väl bra, men det är synd att det ska dröja två innan de kommer. Vi vill ha dem . Jag ska inte gå igenom alla. Jag tror att är med på 18 reservationer. Jag tänker inte gå igenom allesammans. Jag ska plocka några stycken som för mig betyder väldigt mycket, som jag känner stark empati för. Jag ska börja lite allmänt om reservation nr 1 som alla i alliansen är med på som heter Allmänt om våldsbrott och brottsoffer och som pekar på behovet av snabba åtgärder, bättre åtgärder och ett bredare åtgärdspaket. Vi måste stötta brottsoffren. Det gör vi bäst genom samhällets ingripande när det gäller att utreda brottet, gripa en gärningsman och lagföra gärningsmannen för att på det sättet upprätta någon form av heder hos brottsoffret igen. Vi har många förslag på förbättringar där som majoriteten ännu inte har accepterat. Jag hoppas att det kommer. Ett annat förslag som jag tycker är viktigt med utgångspunkt från brottsoffren är att i stort sett varje brottsoffer borde ha ett målsägandebiträde det har blivit bättre. Det handlar om någon som kan stötta, någon som kan hjälpa till i processen, någon som kan förklara allt som händer. Vi har ett förslag att gå ytterligare ett steg, att närstående till ett brottsoffer som har blivit utsatt för allvarlig brottslighet också borde kunna få ett målsägandebiträde. Det utreds , om jag har förstått det rätt. Det tuggas lite, man trampar lite vatten, det händer ingenting. Jag tror att det hade varit ett mycket starkt stöd för de nära anhöriga, de som står ett brottsoffer nära. Även om de närstående inte direkt är brottsoffer är de indirekt brottsoffer. Det här är en viktig sak för oss kristdemokrater, och jag hoppas att även den tillfälliga majoriteten här nu ska ta till sig det och landa på samma ställe som vi. En annan sak som jag ska peka på och som ligger mig väldigt nära hjärtat är hur vi ska minimera smärtan och skadan för ett brottsoffer. Vi kan inte göra det fullt ut, men man kan genom ekonomiskt skadestånd lindra smärtan och de psykiska skadorna lite. I den uppföljningsgrupp som finns i justitieutskottet gjorde vi en liten kontroll för att se om det när det finns ett sakprövat skadestånd i en domstol innebär att brottsoffret, målsäganden, får det skadeståndet. Jag blev lite förvånad att det var så mycket, att i vart femte fall ändrade domen i skadeståndsdelen. sänkte man naturligtvis. Det här tycker jag är en fullständigt obegriplig historia. När brottsoffret har fått ett skadestånd utdömt, när det är sakprövat i domstolen, tycker jag att det är lite märkligt, för att inte säga svårt att acceptera att han eller hon inte kan vara säker på att få det beloppet. Det vill vi ändra på. Så majoriteten, om ni vill stå på brottsoffrens sida, kom till oss och ställ er bakom detta! Slutligen handlar det om något som också har bäring på detta, nämligen hur snabbt brottsoffret ska få ersättningen. Vi har i reservation 37 tillsammans med delar av alliansen föreslagit att man ska kunna förskottera beloppet. Ingen ska behöva gå och vänta på att man ska försöka utmäta det hos gärningsmannen. I stället ska samhället, staten, förskottera beloppet, och sedan får staten gå på gärningsmannen. Detta var några av våra 18 punkter för att stärka brottsoffrens ställning som jag tyckte att jag ville peka på.