prot · GT09121 · 2006-05-11 00:00:00 — Det handlar om lagar och förordningar, myndighetsföreskrifter, lånemöjligheter, ja allt. Det är viktigt att lyfta upp frågor om kvinnors företagande, kvinnors möjlighet att, precis som män, kunna ta lån på banken, få utbildning och kompetenshöjning och många andra sådana saker. Problemet man kan uppleva när man läser era reservationer var för sig är att ni tror att nyckeln ligger i att sälja ut den offentliga sektorn, att öppna upp, som man säger. Tanken är att det genom det privata ägandet skulle uppstå en stor lycka. Som jag sade tidigare finns det inom handelsområdet och inom hotell- och restauranganställdas område tusentals privata arbetsgivare. Har kvinnorna bättre villkor där? Har de bättre löner? Har de mer heltid? Det är sådant som vi som arbetsgivare i en kommun trots allt kan vara med och påverka. Låt mig också säga att av landets nästan 300 kommuner styr ni i en tredjedel, vi i ungefär en tredjedel och sedan är det blandat i ytterligare en tredjedel. Ni har alltså lika stort ansvar som vi att vara mönsterarbetsgivare i och offentlig sektor. 140 () replik: svarade inte på min fråga. Varför har man inte kommit längre när man haft ansvar så länge? Med alla de 330 åtgärderna borde man väl ha kunnat komma lite längre. När jag kom in i hade vi ett samarbete mellan socialdemokrater och centerpartister. Vi hade målsättningen att av företagen skulle startas av kvinnor. Tyvärr har inte uppnått det målet . Om man jämför med till exempel ligger de på . Det är alltså nästan jämställt där, och varken eller jag upplever väl det landet som något mönster av socialt företagande. Jag tycker fortfarande att den offentliga sektorn borde ha kunnat bryta , men tyvärr har det inte skett, inte ens i socialdemokratiskt styrda kommuner om vi från alliansen nu inte skulle vara så stora föregångsmän och -kvinnor. I det fallet har vi inte lyckats på någondera håll, vilket är beklagligt, och jag tycker därför inte att ska anklaga alliansen för att vara sämre än någon annan. Boendet är en annan viktig fråga. Kvinnorna behöver komma in mycket mer i planeringen än vad fallet är . Inte heller där upplever jag att man kommit särskilt långt. Det behövs mer förändringar. Till exempel behöver man bygga bort en del av det som alstrar mäns våld mot kvinnor överfall och sådant sker ju i tunnlar, mörka parker och så vidare. Den socialdemokratiska regeringen har inte lyckats uppnå de mål som vi gemensamt satte upp, för många av dessa mål är faktiskt gemensamma. Upp till bevis, ! 141 () replik: Jag vill börja med att ge en eloge till för hennes ärliga svar att man ska sänka skattetrycket i nivå med . Jag har för mig att det är ett sjuttontal länder som ingår i den beräkningen. Det är väl utifrån den summan som vi diskuterat, omkring 250 miljarder eller ej. Jag ser fram emot att höra om det finns andra beräkningsgrunder för detta. Visst, jag kom in i 1994 och var med när och Socialdemokraterna samarbetade. Vi gjorde en hel del, och en del gick bekvämt. befinner vi oss dock i en helt annan ekonomisk situation. Ni valde den borgerliga alliansen, och därför har vi samarbetat med Vänstern och . Det har varit framgångsrikt, inte minst , med reallöneutveckling och så vidare. Jag vill ge rätt i att vi också ska ställa krav på socialdemokratiskt styrda kommuner, och jag hoppas att ni är beredda att säga till er tredjedel att även de ska vara med i detta arbete. Det behövs verkligen. Jag uppskattar också att lyfter upp boendefrågorna. Det gäller att bygga bort mörka tunnlar, dåligt upplysta gångstigar och dylikt. Där kan kvinnor vara med, både som arkitekter och annat, och på olika nivåer planera det framtida boendet. Därför vill jag nämna de socialdemokratiska kvinnorna och handlingsprogrammet Kvarteret Framtiden. Det är ett exempel både ur ett svenskt och även ur ett EU-perspektiv på att frågan inte bara är nationell utan också kan vara lite större. Helt klart finns det mycket mer att göra, och det är väl det som hela det här arbetet och debatten syftar till. Vi har kommit långt. Vi är otåliga. Det är viktigt att analysera det, och det är viktigt att inom 48 politikområden säga: Så här mycket är det, och så ska vi göra! 142 (): Propositionen Makt att forma samhället och sitt eget liv nya mål i jämställdhetspolitiken har utarbetats av regeringen, och Vänstern tillsammans. Jag har därför inga reservationer utan yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet i dess helhet och därmed avslag på samtliga reservationer. Propositionen är en målproposition och tar bland annat upp styrning och organisering av jämställdhetspolitiken samt en uppföljning av skrivelsen Jämt och ständigt som vi behandlade i . Det är ett omfattande arbete som skett , och i och med denna proposition går jämställdhetspolitiken in på en ny växel. En framgångsrik jämställdhetspolitik ska vara integrerad i all politik och forma samhället och människors vardag. Det gäller allt från ekonomisk politik till arbetsmarknadspolitik och utbildningspolitik. Jag kan i mitt inlägg omöjligt gå in på alla de områden som tas upp utan vill endast lyfta fram några viktiga områden. Vi föreslår ett nytt övergripande mål för jämställdhetspolitiken. Kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Det torde vara en självklarhet, men så är det tyvärr inte . Trots av aktivt jämställdhetsarbete präglas vårt samhälle fortfarande av en skev könsmaktsordning. Det är mannens behov, perspektiv och värderingar som alltjämt sätter dagordningen och är styrande i samhället. Arbetet måste därför ges en mer feministisk inriktning. Det innebär att vi måste göras medvetna om att det alltjämt råder en könsmaktsordning där mannen är norm. Samhället är organiserat utifrån föreställningen att den medborgare som världen ska anpassas efter är man, heterosexuell, vit och medelålders. Sanningen är förstås att denna grupp utgör en ganska liten del av befolkningen och att majoriteten därigenom definieras som avvikande och i och med det på olika sätt tvingas arbeta mot strukturer som missgynnar dem. Denna orättvisa är ett allvarligt demokratiskt problem som innebär att grundläggande mänskliga rättigheter åsidosätts. Det är dessutom ett oerhört slöseri med resurser och positiva krafter. I ett jämställt samhälle ska män och kvinnor i första hand ses som människor och i den meningen vara lika inför varandra. anser att både kvinnor och män tjänar på ökad jämställdhet och att bristen på jämställdhet är ett resultat av den patriarkala struktur som formar samhället. Den omfattande lagstiftningen om jämställdhet i kan ge sken av att det patriarkala förtrycket är borta. Så är det tyvärr inte. Trots många bra lagar påverkar fortfarande könstillhörigheten våra möjligheter och val och det bemötande vi får i samhället. Arbetsmarknaden och lönesättningen är bra exempel på detta. Trots att kvinnor gått om män i utbildningsnivå kvarstår löneskillnaden mellan könen. Fler kvinnor än män har otrygga anställningsförhållanden, är deltidsarbetslösa och sjukskrivna. Det finns således skäl att skärpa målen på detta område. Det är därför glädjande att det kommer en handlingsplan för jämställda löner från oss i den rödgröna majoriteten. För oss i är det självklart att det krävs ett handslag för jämställda löner mellan arbetsmarknadens parter och staten, framför allt när det gäller den offentliga sektorn, där vi har ett särskilt ansvar som beslutsfattare. Vi kan inte fortsätta acceptera den ordning som finns . I dagens betänkande slår vi i den rödgröna majoriteten fast att ett stort problem är den dolda strukturella diskriminering som bland annat värdediskrimineringen utgör. Värdediskrimineringen innebär att yrken där kvinnor är i majoritet har sämre villkor i fråga om löner och anställningsförhållanden än yrken där män är i majoritet. Jag ser redan fram emot debatt om den snart kommande handlingsplanen för jämställda löner, även om det kommer att bli under nästa mandatperiod. Det är viktigt för mig och att jämställdhetsarbetet förs av både män och kvinnor. Under jämställdhetsfrågornas hela historia har kampen nästan uteslutande förts av kvinnor. Männens deltagande i jämställdhetsarbetet har varit undantaget snarare än regeln. Ofta är det kvinnor som med oerhörd kraft har reagerat mot det tydliga uttryck för könsförtryck som sexhandel, kvinnomisshandel och ojämställda löner utgör. Men exempelvis mäns våld mot kvinnor är inte enbart en kvinnofråga utan i högsta grad en mansfråga. Det räcker därför inte med att kvinnor diskuterar jämställdhet och könsroller när det är mansrollen och dess schabloner som faktiskt är det största problemet. Självfallet måste utgångspunkten för en debatt om mansrollen vara att vi alla är individer, men vi är alla påverkade av schabloner allt från att yngre pojkar får en bild av den manliga rollen genom att bland annat kolla på Internets allt grövre sexsidor där kvinnan är till för att köpas och förnedras, över lumpartidens machojargong till den manliga vuxenvärldens acceptans, tystnad eller till och med medlöperi. Män liksom kvinnor underställs föreskrivna normer för hur de ska bete sig som man respektive kvinna. I det betänkande som diskuterades i jämställdhetsdebatten 2003 skrev jag ett särskilt yttrande över behovet av att en tvärpolitisk utredning tillsätts för att analysera en ny mansroll och hur detta arbete ska föras ut till allmänheten. har vi i lyckats göra också de två röda partierna uppmärksamma på detta behov, och i propositionen slås fast att en arbetsgrupp ska inrättas för att se över mansrollen, män och jämställdhet. Arbetsgruppen ska utgöra ett forum för frågor som kan leda till konkreta förslag om hur förändringar bland män och pojkar kan åstadkommas i syfte att öka jämställdheten. Jag är ledsen över att från Vänstern har reserverat sig i denna fråga det är reservation 32 med motiveringen att män som grupp inte tjänar på ökad jämställdhet. Det tycker jag är helt fel. Därmed säger man ju också att det kvinnan gör värderas lägre än männens makt. Jag tycker att det är fel. Vi män måste lära oss att se en annan bild än den vi är uppvuxna med. Det är det viktiga i detta arbete. Som män borde vi lära oss mer om att ta hand om barn, om omsorg och den sociala biten. Det är sådant som vi män generellt är sämre på. Det är det viktiga, och därför är jag ledsen för att reserverar sig. En stor grön framgång i samarbetet med regeringen och Vänstern är också den skarpa skrivningen om att det ska ställas krav på att ett jämställdhetsperspektiv ska ställas som villkor för statligt organisationsstöd till ideella organisationer. Folkrörelserna i är starka och viktiga. Det är egentligen konstigt att jämställdhetsperspektivet inte har uppmärksammats och funnits med i dessa diskussioner tidigare. Staten ger ju ganska mycket bidrag till ideella organisationer och till folkrörelserna. ska dock detta arbete äntligen påbörjas, och jag är mycket nöjd med det. I propositionen och betänkandet tas också upp hur staten själv ska organisera sitt arbete när det gäller jämställdhetspolitiken. Vi i anser att det är viktigt att det finns en samordning och ett effektivt främjandearbete och jämställdhetsarbete. Det är därför naturligt att vi skapar en myndighet som bland annat har till uppgift att bidra till utvecklande av en effektiv jämställdhetsmyndighet. Det är dock viktigt att inte göra något förhastat. Vi vet ju alla att har lagt fram ett förslag som just nu är ute på remissbehandling. Vi ska därför avvakta remissbehandlingen innan vi tar ställning. lyfte fram alliansens reservation om detta. I reservationen står ungefär det som också är vår politik: Vi ska avvakta betänkande och se om vi kan hitta en helhetssyn. Det är ju precis detta som står i propositionen! Därför står det inte att en jämställdhetsmyndighet ska inrättas vi ska nämligen beakta vad kommittén föreslår. , är det bara antalet myndigheter som är bekymret här vi vill inrätta en myndighet, och det tycker ni inte är bra så kan vi väl lägga ned någon annan myndighet som har gjort sitt. behöver vi faktiskt en myndighet som tar upp bland annat jämställdhetsfrågorna och kan hjälpa till att driva dem. Det finns säkert massor av myndigheter som ni i alliansen vill lägga ned. Gör det då, men se till att det skapas en ny myndighet som arbetar med främjandefrågorna när det gäller diskriminering. Mäns våld mot kvinnor är ett fruktansvärt stort problem. I propositionen tar vi främst upp vad som gjorts , men också vad som är på gång. Vi har till exempel dubblerat medlen till kvinnojourerna, vilket är ett viktigt stöd. Tyvärr noterar jag att den borgerliga alliansen vill skära ned på detta. Vi har bildat ett nationellt och så vidare. Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi i propositionen också tar upp behandlingsverksamheten för män samt metodutveckling för att synliggöra det våld som annars är svårt för myndigheterna att upptäcka. Det är ett problem att vi i så liten mån tar upp våld i samkönade relationer, men det kommer ett annat arbete om detta längre fram, och vi har därför valt att inte ta upp det mer i denna jämställdhetsproposition. Vi avvaktar ett större arbete som är på gång inom . Jag tror att det är vettigt att vi gör så. Annars kan jag givetvis instämma i motioner om att detta är en viktig fråga som vi måste uppmärksamma. Det är också viktigt att vi betonar vikten av lokalt och regionalt jämställdhetsarbete och att de övergripande nya jämställdhetsmålen ska användas på både lokal och regional nivå. Länsstyrelserna ska få i uppdrag att i samverkan med lokala och regionala aktörer utarbeta mål som tar sin utgångspunkt i de nationella målen, så att vi för ned jämställdhetsarbetet på regional nivå. Det tror jag är väldigt viktigt. Slutligen, herr talman, vill jag lyfta upp kvoteringen, som jag ser som ett bra medel för att nå ett mål, men kvotering är inget mål i sig. Om det nu skulle vara så självklart att män och kvinnor har samma förutsättningar undrar jag: Varför består då bolagsstyrelserna till av män? Om det vore så skulle denna skevhet inte finnas. Då skulle det vara mycket mer jämnt fördelat. Utvecklingen går sakta. Den går alltför sakta. Vi måste faktiskt hjälpa näringslivet med detta. Jag tror att det är väldigt viktigt att vi faktiskt får till en kvotering av det underrepresenterade könet till bolagsstyrelserna för att på det sättet fördela makten bättre. 143 () replik: tog upp diskussionen om mäns roll i jämställdhetsarbetet. Det har också varit uppe tidigare i debatten. Alla har ansvar för att jobba med jämställdhetsfrågor, och i någon mån visst är det så tjänar alla på jämställdhet. Men det är inte riktigt så enkelt. Det handlar om att män måste släppa på sin överordning. Ska kvinnor få mera makt ska män ha mindre makt. Ska kvinnor ha mera resurser måste män träda tillbaka. Det som reservationen handlar om är vikten av att män, när de organiserar sig för jämställdhetsarbetet, gör det med ett feministiskt perspektiv. Männen måste alltså organisera sig och ingå i en feministisk strategi, vilket betyder att de ska vara beredda att avstå makt, avstå inflytande och lyfta fram kvinnorna. Om läser vår reservation kan han nog rösta för den. 144 () replik: Jag kan dela en del av resonemanget, men det står ju faktiskt: Däremot tjänar inte män som grupp på ökad jämställdhet när detta innebär att de tvingas dela med sig av makt eller andra resurser. Då definierar du makt som någonting mycket bättre än annat, och jag förstår inte det. Jag tycker att det är lika viktigt att vi delar upp allting och att vi delar med oss. Vi tjänar på det. Vi tjänar på att vara mer hemma med barn. Vi tjänar på att vara mer hemma och ta det stora ansvar som många kvinnor tar när det gäller att vårda äldre. Det skulle vi män tjäna på. Vi skulle inte tjäna på det rent ekonomiskt, men som individer skulle vi tjäna på det. Det är det som är det viktiga. Jag tycker att det är felaktigt att säga att män förlorar på jämställdhet. Män vinner på jämställdhet. Vi vinner inte pengar, men pengar är inte allt i livet. 145 () replik: Vi vänder oss mot att man över huvud taget ställer frågan på det sättet, att någon vinner eller någon förlorar. Men man måste vara väl medveten om att det finns ett konfliktperspektiv. Det är inte bara gulligt med jämställdhetsarbete. Ska kvinnor kunna öka sina löner måste man ta av löneutrymmet. Då måste män stå tillbaka. Ska män vara hemma med barn kommer det att betyda att män förlorar i ekonomi. Det är alltså en rad sådana punkter där det finns konflikter. Sedan håller jag med om att alla, sett i ett större perspektiv, självklart tjänar på rättvisa, jämställdhet och jämlikhet. Men när män organiserar sig beskrivs de som handlingskraftiga, initiativrika. När kvinnor organiserar sig ses det med misstänksamhet. Det är radikalt. Det är kanske extremt. Man uppfattar alltså kvinnors organisering och mäns organisering på olika sätt. Därför måste man vara väldigt noga, menar jag, med att män, när de går in i jämställdhetsarbetet, ska göra det utifrån ett feministiskt perspektiv. Det är det som den här motionen handlar om, att mäns deltagande i jämställdhetsarbetet ska bli en del i en feministisk strategi. 146 () replik: Jämställdhet är en winwin-situation för män och kvinnor. Det är det som är det övergripande och viktigaste och som vi måste intala ett flertal män som är rädda för jämställdhetsdiskussionen därför att de tror att de förlorar. Jag tycker att det är olyckligt att vi säger: Ni kommer att förlora thats it. Vem går med på att man ska förlora? Vi måste lära oss att män vinner på jämställdheten men kanske inte i ekonomiska termer, det som vi traditionellt räknar allting i och som även Vänstern nu gör mycket. Ja, kvinnors organisering är viktig. Det är därför våra partier har kommit överens om att mångdubbla stödet till kvinnors organisering. Det behövs nämligen ett starkare stöd där. 147 () replik: Jag tycker att det är bra att vi har myndigheter här i , men jag vill veta vad myndigheterna ska göra och innehållet i deras verksamhet. Jag kan inte se att det finns något bra förslag till den här nya jämställdhetsmyndigheten. Dessutom säger själv att den inte ska inrättas förrän när vi har sett vad man kommer fram till i de olika förslagen. Varför då inte avvakta tills vi ser det? Dessutom uppfattar jag det som väldigt viktigt att alla myndigheter i har med det här med jämställdhet som en viktig del av sin verksamhet. Jag kan inte förstå att vi behöver ha en ny myndighet. Vi behöver lägga ned en himla massa andra myndigheter för att de har gjort sitt, precis som säger, men inte starta en ny jämställdhetsmyndighet. Jag tycker alltså att uppdraget ska ges till alla myndigheter att ta det här ansvaret. Det här är inte en specifik fråga som djurskydd eller polisväsende eller någonting annat. Det här är någonting som ska genomsyra alla myndigheter. Därför kan jag inte förstå varför man ska ha en ny myndighet och varför man ska instifta den innan man har klart för sig vad man ska använda den till. 148 () replik: Det står väldigt tydligt, till och med på första sidan, i sammanfattningen: förslag ska beaktas. Det finns heller inget skarpt beslut om att en myndighet ska inrättas. Dessutom står det att vi ska ha en myndighet som bland annat ansvarar för jämställdhetsfrågorna. Jag har aldrig sagt att det ska vara en jämställdhetsmyndighet. Det är jag och vårt parti helt emot. Vi tycker inte att vi ska ha det som en särskild punkt, utan då måste man ta ett större grepp och se på samtliga diskrimineringsgrunder. Och det är också den diskussion som förs när det gäller förslag, att man ska ta ett samlat grepp. Då måste vi vänta in remissbehandlingen och förslagen. Sedan får vi ta det i ett större sammanhang. Det är möjligt att nästa regering under nästa mandatperiod kommer fram till att det ska bli en jämställdhetsmyndighet. Det är möjligt, men det blir inte med mitt stöd i alla fall. 149 Statsrådet (): intervjuades jag av en kvinnlig journalist från . Hon började med att säga: Det måste väl vara underbart att vara jämställdhetsminister i världens mest jämställda land? Jag sade: Jag är stolt, men jag är inte nöjd. Och jag sade att det finns två problem. Det ena problemet är att det finns förslag som hotar jämställdheten. En del av dem har vi hört debatteras i kammaren . Det andra är att jag hellre vill leva i en annan värld, i en värld där kvinnor inte är rädda för att de är kvinnor, i en värld där kvinnor inte har lägre lön eller lägre pensioner för att de är kvinnor och så vidare. Att sträva mot jämställdhet är att sträva mot frihet. Jämställdhetspolitiken bärs av en frihetsidé, befrielse från underordning, befrielse från diskriminering, befrielse från våld. Det är en befrielse som gäller både män och kvinnor, en befrielse från stereotypa könsroller, inskränkande och begränsande förväntningar. Jag skulle ändå vilja säga att utvecklingen går i rätt riktning. har jämställdheten mellan kvinnor och män, som grupp, ökat. Kvinnor har ökat sitt betalda arbete. Skillnaden i disponibel inkomst har minskat. Kvinnor har minskat sitt obetalda arbete. Andelen kvinnor i politiska beslutsfattande funktioner har ökat. Mäns uttag av föräldrapenningen har ökat, men det går långsamt. Det går också lite långsamt framåt när det gäller kvinnor på ledande positioner i näringslivet, men alldeles för långsamt. Därför återstår stora utmaningar. Det vi diskuterar här är målen för jämställdhetspolitiken och hur jämställdhetspolitiken ska organiseras för att nå dessa mål. Vi har även gått in på en hel del särskilda problem, som jag också tar tillfället i akt att här nämna en del om. Mäns våld mot kvinnor är ett sådant problem. Det är inte värdigt ett demokratiskt välfärdssamhälle. Det är inte värdigt att kvinnor lever i skräck för att han ska slå. Det är inte värdigt att barn inte kan koncentrera sig i skolan därför att mamma kanske blir slagen. Barn har bilder och ljud i huvudet om hur det är när pappa slår. Det är inte värdigt ett civiliserat samhälle att flickor och kvinnor inte törs ta vissa vägar i staden eller på landet. Jag kan också känna som pappa till tre döttrar att det är en stor välfärdsförlust att oroas när de inte är hemma. Men det är också en stor välfärdsförlust att så många kvinnor är rädda för att vara just i sitt eget hem. När det gäller våld mot kvinnor redovisas i propositionen olika åtgärder som planeras, pågår och har genomförts. Det gäller lagstiftning, satsning på utbildning i myndigheter, samordning av myndigheter, resurstillskott till kvinnojourer och kunskaps- och metodutveckling. Men att skärpa lagen, att förbättra rättsprocessen och omhändertagandet räcker inte för att förhindra. Vi måste också se till den könsmaktsordning som bildar grunden för ojämställdhet och inte minst mäns våld mot kvinnor. Vi måste se de strukturerna. En del partier har vittnat om de strukturerna, och också en del partier i den borgerliga alliansen, men inte alla. Där kanske ett samtal dem emellan kan öka kunskaperna. Vi måste gå vidare. Jag var också stolt när jag var på en konferens i går i som handlade om behandling av våldsutövande män. Det fanns inte längre kvar en konflikt i att man tog resurser från kvinnor. Där såg inte minst halva publiken av kvinnor från kvinnojourer och universitet att behandling av våldsutövande män också är ett skydd för kvinnor och barn. Det diskuterade vi. Det krävs också fortsatt diskussion om hur barn i mycket större utsträckning måste uppmärksammas. Det gäller barn som upplever våld i nära relationer. Jag är också glad över den arbetsgrupp som nämnde här. Vi kan ta strid sedan om vems idé det var. Det är viktigt att vi arbetar för att bryta reproduceringen av mansrollens negativa effekter. Jag ska i slutet av mitt anförande komma tillbaka till frågan huruvida män tjänar på jämställdhet eller inte. Det gäller själva grunden för jämställdhetspolitiken. Den polska journalisten frågade också hur vi har nått så här långt. Jag tänkte spara en del av svaret. Men själva fundamentet är en gemensamt finansierad offentlig sektor.