prot · GU0940 · 2006-12-14 00:00:00 — Jag tycker att det är bra att vi har ett bra samarbete med och de övriga länderna runt . Självklart är det så. Men i det här fallet har man tagit pengar från biståndsbudgeten och lagt på internationella organisationer i stället. Jag tycker inte att jag fick svar på vilka organisationer som ska ha dessa extra pengar eller insatser som sker via krishanteringssystemet, både militära och civila? Är det FN eller EU? Det står lite grann om det i budgeten. Jag förstår att det var svårt att få allt att stämma. Men jag hade väldigt svårt att följa hur pengar har flyttats fram och tillbaka mellan dessa utgiftsområden. Jag är van vid den kommunala budgeten som är väldigt lätt att följa, och vi har en mycket bra budgetchef. Vi undrar varför det är så. Om ni inte kan förklara vad pengarna ska gå till egentligen, så skulle ni kunna komma tillbaka med en tilläggsbudget när man vet exakt vad det handlar om, så att vi får ta ställning till det då i stället för att man lägger över 70 miljoner rakt av från biståndet och hit. 170 Statsrådet () replik: Den budget som nu ska anta är en viljeinriktning, och det är fråga om ramar. Jag tror också att det är väldigt viktigt att ange att det är en viktig uppgift för att se till att vi kan stärka Östersjösamarbetet. Jag har själv ställts inför denna fråga. Det finns ju icke-ODA-pengar som vi har använt för östbiståndet. har vi haft ett östbistånd och ett vanligt bistånd. Vad får det för konsekvenser för vår förmåga att finansiera till exempel insatser för kärnsäkerhet i ? Hur ska vi hitta tillräckligt mycket pengar för att gemensamt rena ? Hur ska vi kunna stärka kommunalpolitiskt samarbete, till exempel i och eller , eller ta vad ni vill. Därför tror jag att det är viktigt att nu ange att vi förmodligen behöver mer pengar för gemensam samverkan i , därför att om vi lyckas lösa en del av dessa problem som är gränsöverskridande och globala det kan handla om klimatfrågor, säkerhetshot, att minska trafficking då gör vi också insatser för att motverka fattigdomsutvecklingen i världen. Det handlar då om att vi ibland stöttar ett relativt rikt land som men att vi behöver öka samarbetet just för att vi gemensamt måste lösa en del uppgifter. Och har vi kunnat använda en del av pengarna för fredsfrämjande insatser. 171 (): Världen har utvecklats i positiv riktning under . De fattigaste ländernas inkomster ökar, antalet fattiga minskar, spädbarnsdödligheten minskar, friskare barn kan leka i en bättre miljö, flera kan läsa, demokratiska val genomförs, kvinnors rättigheter stärks och fredsavtal har uppnåtts som skapar en bättre framtid. lever alltför många människor i en vardag präglad av krig, fattigdom, svält och förtryck. De teknologiska landvinningarna når inte alla, inte heller de politiska och ekonomiska. De fattiga blir ännu fattigare. Ett folkmord pågår i . Våldtäkt är en del av kriget, barn utför vuxnas arbete under oacceptabla förhållanden och människor kan inte lämna hemmet av rädsla för att dödas. Mot denna bakgrund måste den svenska utrikespolitikens uppgift vara att bidra till fortsatta framsteg och ge flera utsatta människor hopp om en bättre framtid. Inom utgiftsområdet Internationell samverkan finns ett politikområde med . Det är glädjande och viktigt att målet för politikområdet Utrikes- och säkerhetspolitik nu har fått en mer solidarisk utformning. Den gamla regeringens mål var att säkerställa intressen i förbindelserna med andra länder. har vi en ny regering med en väsentligt bättre målformulering än den tidigare. Politikområdet Utrikes- och säkerhetspolitik ska hädanefter, utöver att säkerställa intressen också främja frihet, säkerhet, demokrati och välstånd i världen. Den kompletteringen ligger i , och många andras, intresse i globaliseringens tidevarv. För oss kristdemokrater är skillnaden av stor betydelse. Låt mig helt kort beskriva syn på dessa begrepp: När det gäller frihet utgår den kristdemokratiska ideologin, vår värdegrund, från att människan är ett mål i sig. Varje människa har ett unikt värde. Därför får ingen människa kränkas ingen. Människovärdet är knutet till existensen och behöver inte förvärvas eller förtjänas. Varje människa som lever i ofrihet är kränkt, en situation som måste bekämpas av svensk politik. Säkerhet och trygghet är en förutsättning för en god utveckling. Säkerhet byggs i allt väsentligt med civila medel. Men de som kategoriskt avvisar militära medel som ett instrument för att skapa fred och säkerhet spelar ett högt spel. pågår ett folkmord i i en extrem form av osäkerhet. Alla tillgängliga civila påtryckningsmedel har använts för att förmå regimen i att släppa in internationella fredsstyrkor, utan att lyckas. har flera hundratusen människor dödats, och flera miljoner människor är på flykt. FN:s utsände beskriver situationen som värre . Omvärlden blundar inför det grövsta av alla brott. Civila och militära medel måste få engageras av FN. bör kunna bidra till säkerhet och utveckling i . Omvärlden har en skyldighet att ingripa för att skydda. Demokratin är historiskt sett den bästa styrelseformen för att bygga ett fredligt och välmående samhälle. Den utgår från och värnar principen om alla människors lika värde. Demokratier för inte krig mot varandra. Etablering av flera demokratier är helt nödvändigt. Det finns inget skäl att undanhålla människor i till exempel den muslimska världen det demokratiska systemets omistliga fördelar. Svenskt bistånd ligger oss kristdemokrater varmt om hjärtat. Biståndet är en viktig del av svensk utrikespolitik. För oss kristdemokrater byggs internationella solidaritet av en sammanhållen utrikespolitik fast förankrad i respekten för mänskliga rättigheter och det okränkbara människovärdet. En öppen och ärlig dialog är A och O i all framgångsrik utrikespolitik. Men dialogen tappar sin trovärdighet om den inte bygger på ett glasklart signalspråk med krav på respekt för mänskliga rättigheter. Den svenska utrikespolitikens kvalitet och inflytande ökar ju mer kontaktpunkter vi har i världen. Den gamla regeringen stängde flera viktiga utlandsrepresentationer. bör öppna representationen i och utveckla en svensk officiell närvaro i . är en naturlig knytpunkt. Vi gläds över beskedet att regeringen avser att utöka den svenska närvaron i . Med dessa ord yrkar jag bifall till regeringens förslag och politik i utrikesutskottets betänkande 1. I detta anförande instämde () och (). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 12 § Internationellt bistånd Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2006/07:UU2 Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd (prop. 2006/07:1 delvis). 172 (): Jag ska göra några reflexioner, inte en hel genomgång av vår politik på det här området. Jag kan peka på att senare i debatten kommer att hålla ett anförande för Socialdemokraternas del. Men lite längre fram i mandatperioden vill jag nog återkomma med en mer genomgående analys. vill jag, som sagt, göra några reflexioner och även en kommentar till instämmandet här . Jag blev lite förvånad när jag hörde instämmandet i detta med att återigen inrätta en representation i . Det finns nog det som är viktigare och som, trodde jag nog, också skulle prioritera. Jag ska säga några ord om . är en världsdel som utgör jordens näst största kontinent vad gäller såväl area som folkmängd. av ytan finns i tropikerna, vilket gör den afrikanska kontinenten till världens varmaste kontinent. En global uppvärmning med aldrig så små temperaturhöjningar påverkar snabbt livsvillkoren i . Mer än 900 miljoner människor en sjundedel av jordens befolkning bär på samma drömmar och samma visioner som vi. Vi vet att denna kontinent är väldigt hårt drabbad av aids. Och vi vet att det finns möjligheter och förutsättningar och också mycket som vi tillsammans har anledning att arbeta kring. Man framställer det i debatten som hade man en lösning på problem, på denna kontinents frågor. Så är det inte, utan det handlar om en samsyn, om hur man kan samverka mellan olika politikerområden. Regeringen har sagt att man ska fokusera på . Det tycker jag är positivt, även om man menar att någonting annat inte ska exkluderas. Jag är dock lite fundersam och undrar vad man menar med den här ambitionen. Det som , inte minst från sida, hävdades var att man skulle vara mer närvarande på den afrikanska kontinenten. ser jag tvärtom att neddragningar på ambassaden i står för dörren, och ambassaderna i , , och i ska helt stängas. Det har vi fått besked om men inte på det sätt i en dialog som utskottet har velat, utan när man ställer en fråga får man det bara bekräftat. Här har man alltså från regeringens sida på så sätt brutit det arbetssätt som vi tillsammans arbetat fram. Jag menar att det utan närvaro i form av ambassad eller representation i är väldigt svårt att ha den andra målsättningen att det ska fokuseras på de afrikanska länderna och på ett samarbete mellan och . När jag ställer frågor om detta pekas det på att man känner att det är en ansträngd ekonomi. Men budgeten är ingen naturlag, utan regeringen har gjort de här prioriteringarna. Man prioriterar bort en närvaro i , och man prioriterar bort att stödja de insatser som vi gör på genom att koppla på andra ekonomisk-administrativa resurser som gör att det blir mer slagkraft i det väldigt goda arbete som, skulle jag vilja säga, många medarbetare inte minst på UD gör på . Det blir alltså ingen ökad representation i Somaliland. Det blir inte den kraftansträngning i som vi kanske skulle ha önskat detta utifrån den information vi fått här. Jag menar att vi nu så att säga ser ett nytt geopolitiskt spel spelas upp på den afrikanska kontinenten. Det handlar om makt över kontinenten, och det handlar om råvarorna. riskerar och afrikanerna att få stå tillbaka när det gäller utvecklingen av mänskliga rättigheter och demokrati därför att det geopolitiska spelet kommer att lägga en våt filt över det som vi vill bidra till. Det här leder till att vi måste tänka efter. Var det någonting vi inte gjorde tillräckligt bra förra gången när det huvudsakligen var och som stod mot varandra och som vi inte behöver upprepa? Och vad behöver vi göra för att inte trängas tillbaka i våra ambitioner när det gäller att stödja människors rätt till att leva i en demokrati och till att få sina mänskliga rättigheter tillgodosedda? Jag är bekymrad om vi inte har en ansats till den här tydliga politiken och inte heller till att vara närvarande i den utsträckning vi behöver på den afrikanska kontinenten. Då hänger det här inte ihop med vad vi hört regeringsföreträdare säga och med vad vi kunnat läsa i regeringsdeklarationen. Efter denna korta antydning om vad jag kommer att vilja följa upp och fördjupa mig i lite längre fram ska jag springa till ett tåg så jag tackar så mycket och önskar er lycka till med den fortsatta debatten. 173 HANS (): Jag vill inleda mitt anförande i den här debatten med att lyfta fram reservation 4 från . ser vi hur sexualkonservativa krafter världen över bygger allianser inom och mellan länder för att kunna flytta fram sina positioner. Deras måltavla är tydlig: kvinnors rätt till sina kroppar och allas vår rätt till vår egen sexualitet. De här krafterna attackerar HBT-personers rättigheter och kvinnors rätt till abort och tillgång till preventivmedel. Vi har sett dessa krafter i och när de attackerat HBT-personer och deras rättigheter. Vi såg dem tidigare i de tre baltiska staterna när kastades ut från de tre länderna. Vi såg dem när de drev igenom abortförbud i och . Effekterna är tydliga. Mödradödligheten har inte nämnvärt minskat . 70 000 kvinnor dör på grund av farliga aborter. 137 miljoner kvinnor saknar tillgång till preventivmedel. 5 miljoner människor smittas av hiv. Den utveckling vi ser på det sexualpolitiska området innebär att den globala könsmaktsordningen förstärkts en maktordning mellan män och kvinnor som präglar politik och samhällsliv världen över. Det gäller allt från global ekonomi till de mest intima relationer människor emellan. Uttrycken för och graden av kvinnoförtryck varierar mellan olika samhällen och , men maktordningens logik existerar. Detta problem måste långsiktigt bemötas med kamp för kvinnors rätt att själva bestämma över sina kroppar och sin sexualitet. Det handlar om allt från kamp mot könsstympning och tvångsäktenskap till rätten till preventivmedel och säkra aborter. Den nya regeringen borde i all internationell politik med kraft försvara kvinnors rätt till sina egna kroppar. anser att i FN, EU och andra internationella organ måste motverka de konservativa krafter som vinner mark och som hotar att minska kvinnors rätt att bestämma över sina egna liv. Det svenska biståndet måste ytterligare fokuseras på att främja sexuell och reproduktiv hälsa. med sin historia av att vara pådrivande land för kvinnors rättigheter har en skyldighet att ligga i täten i arbetet med sexuell och reproduktiv hälsa och konfrontera de mörkerkrafter som andas morgonluft. Ett led i det arbetet borde vara att av biståndet går till sexuell och reproduktiv hälsa. Det skulle vara ett sätt för att göra en tydlig markering och att vara förebild för andra länder. Det skulle vara att konfrontera de sexualkonservativa krafterna i världen. Visst finns det bra skrivningar i den här budgeten om de här frågorna, men vi saknar konkreta förslag om att förstärka arbetet. Jag beklagar därför att utskottet har valt att avstyrka vår motion på detta område. Ett annat område där har en skyldighet att spela en avgörande roll är när det gäller arbetet för att stärka HBT-personers rättigheter världen över. behöver i den bilaterala dialogen i utvecklingssamarbetet ta upp diskussionen med berörda länder kring mänskliga rättigheter, vilket innefattar HBT-personers grundläggande mänskliga rättigheter och deras möjligheter att organisera sig. Om ska vara en kraft som agerar för HBT-personers rättigheter behöver det finnas kunskap på Sida om HBT-personers livssituation och de problem de möter för att man ska kunna identifiera problemen, för att man ska kunna formulera framgångsrika strategier. Med Sidas nya handlingsplan har ett kompetenshöjande arbete inletts. Men det är ett arbete som går alldeles för sakta. Därför behöver Sidas regleringsbrev skärpas så att arbetet intensifieras. Jag vill nu gå över till att lyfta fram den fråga som kanske är den viktigaste vi diskuterar , nämligen biståndsbudgeten och de skuldavskrivningar som regeringen har beslutat ska ligga inom biståndsramen. Varför är det så att bedriver utvecklingssamarbete? Det är en berättigad fråga att ställa sig och som jag vill lyfta fram, för jag tror att i den här debatten är det stor risk att vi fastnar i sifferexercis och diskussioner om hur internationella regler ska tolkas. Svensk biståndspolitik regleras i politik för global utveckling, PGU. Där är det fastslaget att bistånd ska gå till fattigdomsbekämpning och ha ett rättighetsperspektiv. Allt svenskt bistånd ska bidra till att minska fattigdomen i mottagarländerna och stärka rättigheterna för medborgarna. Denna inriktning innebär att vi också definierar vad bistånd inte är. Bistånd är inte ett sätt att ge svenska företag marknadsandelar. Bistånd är inte någonting vi ger för att uppfylla och Dacs riktlinjer. Biståndsmedel är inte något man under falska förespeglingar kunde låta ligga kvar i den svenska statskassan för framtida utgifter. När vi nåddes av beskedet att regeringen avsåg att uppfylla enprocentsmålet blev jag personligen väldigt glad. Uppenbarligen hade biståndsskepsis fått ge vika. Men under den här processen, som ska avslutas här i kammaren, har den glädjen försvunnit. Den här budgeten innebär inte en ökning av det reella utvecklingssamarbetet. Det innebär en tydlig urholkning. I den här processen har det blivit tydligt att det inte är som har vikt sig, utan snarare är det som har gått segrande ur de interna diskussionerna. och har sålt ut världens fattiga och svikit sina vallöften. I den här budgeten har 1,5 miljarder avsatts för skuldavskrivningar. Vi i har länge bedrivit ett aktivt arbete i och utanför för en total skuldavskrivning. Jag var själv aktiv i Jubel 2000-rörelsen som drev just det kravet. Då var det som utgjorde de tydligaste motståndarna mot våra krav på total avskrivning, eftersom då betraktade skuldavskrivningarna som kontraproduktiva. Om man ska vara lite optimistisk och försöka se någonting positivt med den här budgeten är det väl att så tydligt ändrat uppfattning när det kommer till skuldavskrivningar. Vi ser att skuldkrisen i de fattiga länderna utgör ett konkret hinder för utveckling och innebär en tydlig maktförskjutning från regeringar och ledare i syd till långivare och internationella finansinstitut i nord. Lika tydligt och starkt som vi i har krävt skuldavskrivningar har vi motsatt oss att skuldavskrivningar ska inräknas i biståndet. Det är orimligt att världens fattiga ska stå tillbaka och indirekt själva betala sina skulder genom uteblivet bistånd. Genom att använda biståndsmedel till skuldavskrivningar förskjuter vi ansvaret för skuldavsättningen till befolkningen i de fattiga länderna. I stället för att använda de tillgängliga resurserna för att stötta återuppbyggnaden av eller att ge stöd till den nyvaknade demokratin i använder regeringen biståndsmedel till att skriva av skulder som befolkningar i och aldrig beslutat om. Det kan knappast vara syftet med svensk biståndspolitik. anser att det borde vara precis tvärtom. Vi borde bära ansvaret för att vi på lösa grunder lånade ut pengar till genomkorrumperade och odemokratiska regimer. De skulder och exportkrediter vi diskuterar utgör skolboksexempel på att vi som långivare inte tagit vårt ansvar och att skulderna är illegitima. Därför är det att vi tar vårt ansvar och skriver av de här skulderna utanför biståndsramen. Jag måste säga att jag tycker att regeringen gömmer sig bakom och Dacs regelverk som visserligen tillåter att skuldavskrivningar räknas som bistånd. Men man nämner inte med ett enda ord i sitt betänkande de utfästelser som den förra regeringen gjorde i om att inte använda biståndsmedel till just skuldavskrivningar. PGU ser ut att vara bortglömd av regeringen. Inte med ett ord diskuterar man PGU i betänkandet när man diskuterar skuldavskrivningar. Det är inte så konstigt. Det skulle till ett stort mått av politisk fantasi och politisk fingerfärdighet för att man skulle få in de här skuldavskrivningarna under PGU:s riktlinjer. talade tidigare här om den goda samförståndsanda som finns i i utrikespolitiken. Men det har blivit allt tydligare med det här budgetförslaget att den goda samförståndsandan nu är bruten och att det är som har brutit mot den genom att tydligt lägga om kursen i svensk biståndspolitik. De här skuldavskrivningarna innebär avskrivna och gamla exportkrediter, utfärdade av med syfte att gynna svenska företag. EKN:s verksamhet handlar över huvud taget inte om fattigdomsbekämpning och saknar ett rättighetsperspektiv. EKN har inga sådana mål, och affärerna utvärderas inte gentemot dessa mål. Det handlar helt enkelt om att stödja svensk export. Det här är dessutom första gången i historia som vi använder biståndsmedel för att direkt gå in och stötta EKN. Dessutom är EKN väldigt tydligt med att man inte är intresserad av de här pengarna. EKN går finansiellt väldigt bra. Man är inte intresserad av att biståndspengar ska gå till dess verksamhet. Det är väl där som de tydliga omläggningarna och den nya kursen i svensk biståndspolitik ligger. har gång på gång lyft fram frågan om biståndets effektivitet. Plötsligt har den frågan fallit, och det kanske inte är så konstigt. Det är svårt att hävda att den här biståndsbudgeten ökar effektiviteten i svenskt bistånd och ha hedern i behåll. Den här budgeten innebär att biståndet urholkas och att utvecklingssamarbetets andel av biståndet minskar. Det här är en budget som ökar ineffektiviteten i svensk biståndspolitik. Under behandlingens gång har det blivit tydligt att situationen är värre än så. De exportkrediter som avses har, sedan de utfärdades , successivt skrivits ned. skulder som på papperet uppgår till 1,2 miljarder uppgår i stället i realiteten till 60 miljoner enligt EKN. Vart lejonparten av de här pengarna ska gå är oklart. Trots en lång och omfattande behandling i utskottet har vi inte kunnat få några som helst svar från de borgerliga ledamöterna om vart pengarna ska gå. När vi står här i kammaren för att diskutera svenskt bistånd vet vi fortfarande inte vad minst 1,14 miljarder ska användas till. Det är oacceptabelt. En handläggare på sade i att pengarna kommer att ligga kvar i statskassan för att fritt kunna användas till andra saker i kommande budgetar, till exempel till skattesänkningar i . Det är fortfarande någonting som regeringen inte har dementerat. Då pratar vi inte längre om att biståndsmedel används till fel saker. Då pratar vi om att den här regeringen vilseleder och vilseleder svenska folket när det gäller biståndspolitiken. Då pratar vi om att den här regeringen har passerat hederlighetens gränser. Därför yrkar vi i bifall till våra reservationer 1 och 2 om att skuldavskrivningar, flyktingmottagande och EKN:s exportkrediter inte får räknas in i biståndsramen. 174 (): Under måndagens migrationsdebatt talade vi om att världen inte är rättvis. Men inte heller biståndet är rättvist, tyvärr. När katastrofer inträffar, som eller orkanen , och människor som vi kan identifiera oss med drabbas, svenskar på semester eller människor i är det lätt att öppna plånboken och hjälpa till. När vi matas i medierna med information om ett visst område där någonting har hänt får vi en förståelse för situationen och hjälper till. Stater, organisationer, migranter och enskilda personer är alla delar av biståndet, och ju mer publicitet, desto mer pengar strömmar till från alla håll. I morse hölls ett seminarium, som jag tyvärr inte kunde gå på, om just den här frågan. När en katastrof kommer smygande, som hungersnöd på grund av matbrist som särskilt länder i drabbas av på grund av torkan klimatpåverkan, ni vet då vet den stora massan inget om den förrän människor flyr i massor och det uppstår ett problem med att ta hand om dem någonstans i världen, som medierna då rapporterar om. Men vem skickar då pengar? Enligt var den bäst finansierade katastrofinsatsen någonsin med per mottagare. Däremot fick de katastrofdrabbade i , , , och i snitt bara per person. Men vi har ju inte lika många kopplingar dit. Vi känner inte till de platserna. De är inga semesterparadis som vi brukar åka till, som vi har minnen ifrån. Är det rättvist? Det är det knappast. Fattigdomsbekämpning borde vara en av de allra mest prioriterade frågorna för världens länder i stället för att man i alla sammanhang bara talar om ekonomisk tillväxt. Fattigdomsbekämpning är ekonomisk tillväxt eller utveckling, som vi i föredrar att kalla det för. Det är ekonomisk utveckling för individer och därmed också en förutsättning för utveckling i de fattiga länderna. Och ekonomisk utveckling i fattiga länder leder inte, som vi vet, med automatik till färre fattiga. Fattigdomsbekämpning däremot leder med automatik till ekonomisk utveckling i de länderna. Det är också en förutsättning för en rättvis handel på lika villkor. Ju färre fattiga, desto bättre fungerar samhället och desto bättre förutsättningar finns det för ett land att utvecklas. Ju färre fattiga, desto färre tvingas lämna hus och hem för att söka en dräglig tillvaro i andra delar av världen. Fattigdomsbekämpningen är en förutsättning för en hållbar utveckling i världen, och det är den som våra biståndsmedel ska gå till. Med detta sagt vill jag övergå till själva budgetpropositionen. Som jag tidigare nämnde var det inte lätt att förstå sig på budgeten. När jag jämför fjolårets budget och den nuvarande ser jag att pengar har flyttats från olika poster, från biståndsbudgeten till internationell samverkan, med grund att det inte är bistånd enligt Dacs regler.