prot · GT09104 · 2006-04-07 00:00:00 — När man granskar hanteringen av slås man kanske mest av detta, de närmast absurda reaktioner som mötte många nödställda när de nådde fram till statsförvaltningarna i de europeiska länderna. En som beskrivit just ett sådant bisarrt samtal är den förre finske presidentkandidaten . Med sin son var han på semester i . Som så många andra överlevande har han en berättelse som de flesta av oss önskar att vi bara behöver läsa om i tidningen. Han räddade sig undan flodvågen hängandes i en telefonstolpe. När väl vågen sköljt över honom och hans son och hoppet väckts för en räddning tog det timmar att hitta en fungerande telefon. När han så äntligen nådde den finländska ambassaden svarade en tjänsteman säkert att Niinistö måste ha tagit fel. I hade nämligen ingenting hänt. De döda människor han såg överallt och den dramatik han upplevt måste rimligtvis vara en produkt av hans fantasi, eller så var Niinistö någon helt annanstans än i . Ambassaden hade nämligen inte fått in några rapporter från just det semesterparadiset från andra ställen runt kusten i och för sig, men inte från . Som i , så ock i . Inte förrän den svenske ambassadören var på plats i de drabbade områdena, inte förrän statens tjänstemän såg förstörelsen, kunde man äntligen ta till sig detta på . Så hade man heller inte övat krishantering i tillräcklig grad eller byggt upp en tillräckligt väl fungerande krisorganisation. På samma sätt framstår den bristande kommunikationen mellan departementen, mellan departementstjänstemän och mellan statsråden som gammaldags. Inom det militära talas närmast föraktfullt om de brister som uppstår i en organisation där allt bygger på isolerad ordergivning uppifrån och ned, en stuprörsorganisation. Samma kritik kan tyvärr riktas mot hur regeringen skötte, och var uppbyggt för att sköta, . KU landar i sitt ställningstagande på en hård kritik mot hur regeringen fungerade i sitt krisarbete under och efter . Flera statsråd , , och får tung och allvarlig kritik. Den tyngsta och allvarligaste kritiken riktas mot statsminister och dåvarande utrikesminister , en kritik som också redovisats av de tidigare talarna i den här diskussionen. Kritiken kan inte, får inte, läggas på hyllan eller ställas åt sidan. Den måste leda till att en fungerande krishanteringsorganisation byggs upp, att krishantering börjar övas och att kulturen inom anpassas för att kunna klara av att hantera också svårbemästrade kriser. Den bristande självkritik som kännetecknat regeringsföreträdare efter måste utbytas i ett ordentligt reformarbete och seriöst ansvarstagande. UD:s nya ledning måste ta till sig kritiken och visa sig förmögen att bygga upp en fungerande krishanteringsorganisation också för större katastrofer i utlandet. Det går inte att rycka på axlarna åt KU:s kritik. Statsministern bör sova med den under huvudkudden, slå upp den när han vaknar och använda dess slutsatser i sitt värv. Detsamma gäller för utrikesministern. Den riksdagsprosa som är skriven kanske inte passar för att säljas i pocketformat, men det som är skrivet av utskottet, främst av och de andra på utskottskansliet äras de som äras bör ger en god grund för ett fortsatt sådant reformarbete. Jag kommer till kammaren med dåliga nyheter. Det kommer fler katastrofer. De kommer att bli fler, och de kommer att bli värre. Sedan har mänskligheten fått utstå jordbävningar i och och orkaner vid och Sveriges sydkuster. Just nu översvämmas stora delar av vår världsdel i en vårflod som slår alla rekord. Krisrapporterna står som spön i backen, och vid horisonten anas inget bättre. Den som reser till polerna ser att isarna smälter. var det varmaste . Regnskogarna, jordens lungor, fortsätter att skövlas. Ozonlagret tunnas ut. Naturkatastroferna blir till mänskliga katastrofer. Den indiska författarinnan uttryckte efter att det såg ut som om själva jorden talar till oss i desperation över klimatförändringar och miljöförödelse och säger att det är så här som stigande vattenstånd i världshaven kommer att se ut, just så här kommer hela samhällen att berövas sitt ekologiska utrymme och sina möjligheter att leva i fred på planeten. Men, fru talman, jag kommer också med goda nyheter. Det går att göra mycket för att förebygga och mildra konsekvenserna av katastroferna. En mycket klok man, den tidigare generalsekreteraren i Röda Korset och kristdemokratiske EU-parlamentarikern , skriver i sin bok den onödiga tragedin: Det är en vanlig uppfattning att vi inte kan göra mycket åt naturkatastrofer. Ingenting kunde vara mer felaktigt. Att se högre makter eller naturens krafter som orsaken till att en halv miljon människor dött i jordbävningar, flodvågor och orkaner är en grov förenkling av verkligheten. Flodvågen satte fingret på allt det vi människor helst velat blunda för miljöförstöring och globala orättvisor. Men i dess spår följde också en andra flodvåg, en av mänsklig solidaritet. Bössorna klirrade i månader efter katastrofen. Röda Korset blev tvunget att avbryta sina insamlingar när de insett att de fått in bara i och räddes att möjligheter skulle saknas att använda allt. Volontärerna på plats utförde ett mycket viktigt arbete. Den brittiske liberalen och samtidshistorikern uttryckte det så: Vad terrorattackerna gjorde för kriget mot terrorn kan göra för kriget mot fattigdomen. Att trappa upp kriget mot fattigdomen som svar på en naturkatastrof är inte helt logiskt. Men det är åtminstone lika logiskt som att invadera som svar på en attack av al-Qaida-terrorister och en mycket bättre idé. Mänskligheten har, fru talman, mycket att lära av den fruktansvärda katastrof som dödade en kvarts miljon människor, varav många våra egna landsmän, . Men solidaritet och medkänsla behöver vi inte lära oss; det är vi födda med. gäller det också att det får verkligt utlopp. Det går inte att låta bli att kontrastera den mänskliga värmen och solidariteten mot ett alltför sent statligt svenskt agerande. KU:s eniga betänkande ger möjligheter för regeringen att utan partipolitiska hänsyn eller bindningar bygga upp en ny och bättre krisberedskap. Med detta, fru talman, vill jag överlämna KU:s betänkande till kammaren, till regeringen och till svenska folket. 8 (): När en så här stor tragedi som berör så väldigt många människor inträffar är det naturligt att man som KU-ledamot efteråt, när väl vår granskning är genomförd, får ett antal frågor. Jag ska nämna några sådana. En vanlig fråga har varit: Är allt verkligen utrett , efter en stor kommission och KU:s mer än årslånga beredning av detta ärende? Har sanningen kommit fram? En annan fråga är: Efter all denna starka kritik som ni har framfört, vad händer nu? Hur utkrävs ansvaret mera konkret? Jag vill till detta eniga betänkande och alla goda inlägg som gjorts här bara bidra med några små reflexioner över begreppen sanning och ansvar i vårt konstitutionella sammanhang. Det är naturligtvis så att det finns en del outredda saker, oklarheter och motstridiga uppgifter om telefonsamtal som ringdes eller inte ringdes, om statssekreterare som var eller inte var på . Det finns inget transpondersystem som säkert ger oss svar på vem som var på vilken plats ett visst klockslag. Det där är inte riktigt bra. Något utreds som bekant av ombudsmän . Dock är det i detta sammanhang viktigt att säga att för våra konstitutionella syften, som ju handlar om att granska statsråden och regeringen, har vi fått fram ett tillräckligt underlag också i detta avseende. Det finns ingen sanningsförsäkran inför KU. En sådan skulle också vara svår att tänka sig eftersom det inte finns något sanktionssystem. Däremot har man naturligtvis rätt att vänta sig att en statstjänsteman talar sanning inför KU. Ytterst ska man naturligtvis alltid tala sanning, vare sig man är statstjänsteman eller inte och även om man inte inför KU ska lämna uppgifter. Det är ett moraliskt ansvar på oss alla. I det här sammanhanget är det dock naturligtvis extra viktigt att inse att sanningen är en, och den är inte förhandlingsbar. När det gäller begreppet ansvar gör kommissionen en intressant analys. De skriver mycket om ansvarsbegreppet. De reder ut vilket privat ansvar man alltid har som resenär, vilket ansvar ett resebolag har och vilket ansvar staten har. I en bilaga finns en lite mer filosofisk analys av ansvarsbegreppet, som jag också tyckte var givande, där man skiljer på olika sorters ansvar och där underlåtenhet, passivitet och annat också är en del av ansvarsbegreppet. Då är frågan: Hur förhåller sig KU:s ansvarsbegrepp till detta? Vår granskning skiljer sig ju på väsentliga punkter, som har påpekats här, från kommissionens, nämligen såtillvida att föremålet för vår granskning är annorlunda. Det är ju statsråden och regeringen som helhet som vi granskar. Grunden är rättsligt konstitutionell. Det är intressant att påpeka. Men när det kommer till kritan är det nog ungefär samma ansvarsbegrepp det handlar om i bägge fallen. Det är bara det att KU:s argumentation och utgångspunkt för resonemangen blir annorlunda också språkligt, som har påpekats här, allt beroende på den rättsligt konstitutionella utgångspunkten. De slutsatser vi kommer fram till är inte så olika, mutatis mutandis, de som kommissionen kommer fram till. Jag ska bara citera några saker i ansvarsfrågan ur det som kallas Utskottets bedömning. Av det anförda följer att regeringen är ansvarig för genomförandet av det allmännas åtagande försåvitt inte detta uttryckligen tillkommer , kommunerna, domstolarna eller någon annan myndighet. I regeringens styrfunktion måste anses ingå uppgiften att hantera konsekvenserna av en stor katastrof som drabbar riket och dess befolkning Till syvende och sist är det regeringen inte förvaltningsmyndigheterna som i enlighet med RF inför ansvarar för hur krisen hanteras. Även ett sådant begrepp som berättigade förväntningar som lanserades av kommissionen kommer faktiskt fram i vår granskning också. Så skillnaden är inte så stor. Det är naturligtvis lite svårt att svara på frågan vad som händer i ansvarsfrågan , när vi är färdiga med vår granskning. Det är ju så att KU levererar ord. Vi levererar ett granskningsbetänkande som överlämnas till . Sedan är vår uppgift slut. De här orden kan få konsekvenser, ibland redan innan de är avlevererade. Det kan hända att ett statsråd avgår. Det har hänt förr i KU:s moderna historia. Men KU:s egentliga uppgift är slut i och med att betänkandet överlämnas. Är det någon som vill utkräva ytterligare ansvar är det någon annan än KU som får göra det. Naturligtvis är det något mystiskt med begreppet politiskt ansvar, som man ofta ser. Jag tar mitt ansvar, sade kommunalrådet, jag sitter kvar. Tolka det, den som kan! Jag tar mitt fulla ansvar, säger statsministern. Förtydliga det, den som kan! Det är möjligt att det är som det sades tidigare här, att vi är dåliga på att utkräva ansvar i . KU har i varje fall gjort sin insats. Ska det utkrävas ytterligare ansvar får det alltså göras av någon annan, ytterst naturligtvis av medborgarna själva. Låt mig, för att inte falla ur ramen, också avslutningsvis tacka det förträffliga kansliet och likaså kollegerna i utskottet för ett konstruktivt samarbete mellan alla partier. Det har varit intressant för oss som lämnar och att ha fått vara med om ett sådant här, visserligen mycket arbetsamt men mycket givande, ärende. Det enda är förstås att bakgrunden är så tragisk, och det har möjligen något dämpat våra motsättningar och gjort oss mer benägna att försöka hitta en sann, relevant och bra beskrivning av detta ärende. 9 (): När man som jag kommer upp som nr 9 i debatten kan man förstås fråga sig om det finns så mycket kvar att säga. Min reaktion är närmast att det skulle kännas mycket märkligt att inte säga någonting efter att ha varit med under granskning. I och med dagens debatt kommer vi att sätta punkt för granskning av regeringens krisberedskap och hantering av den situation som uppstod efter det att en enorm flodvåg sköljt in över bland annat . Jag tycker att det känns bra att utskottet enats om ett gemensamt ställningstagande, dels därför att det visar drabbade och anhöriga att vi inte ser granskningen som ett sätt att förstärka partipolitiska positioneringar, dels därför att det förhoppningsvis ger större tyngd åt framtida ställningstaganden för en bättre krisberedskap. Vi lever i en globaliserad värld. Gränser suddas ut alltmer. Människor och kulturer närmar sig varandra. Vi reser och rör oss på ett friare sätt. I de allra flesta fall reser vi ut och hem igen utan att det lämnar annat än vanliga semesterminnen efter sig. Men så inträffar det där som ingen kunde föreställa sig, en allvarlig kris på andra sidan jordklotet. De svenskar som drabbats av krisen befann sig på många, många timmars flygresa hemifrån. Mitt i kaoset ringde de hem till anhöriga. Många var de som ringde till UD för att berätta vad de upplevt. Andra hörde av sig för att berätta om saknade anhöriga. Det mest frustrerande som kan inträffa i en sådan situation är förstås för det första att inte komma fram och för det andra att den information som lämnas inte tas emot på ett professionellt sätt. Många har därför beskrivit den frustration som de kände över detta. Hade det funnits en god krisberedskap hade det förstås fungerat bättre även i växeln på UD. En kris i krisen hade inte behövt inträffa. Det dröjde dessutom innan hjälpen från nådde fram till de överbelastade turistmålen i . Medan finansieringen av och andras insatser diskuterades här hemma rullade tiden på för dem som drabbats på olika sätt i . Många andra före mig har här i talarstolen talat om krisberedskap, om bristen på övningar, sjukvårdande insatser, snabba finansiella beslut etcetera. Jag ska därför inte upprepa det här. Andra har också sagt att vi granskar med facit i hand. Jag kan bara konstatera att det gör man ju alltid efter en kris. Men viktigt är förstås att beredskapen är så god att närmast reflexmässiga reaktioner löses ut när krisen inträffar. Det ska förstås inte vara beroende av om krisen inträffar på en vardag eller, som den här gången, under en julhelg. Det som inträffade i det här fallet var i stället att det uppstod osäkerhet och förvirring. I framgår att människor har uppgivit att deras bild av har förändrats efter den här katastrofen. Några har uttryckt att de skäms över att vara svenskar. Tilltron till myndigheternas förmåga att hantera kriser har körts i botten. Det grundläggande för människors trygghet är att de kan känna tillit till att stödet finns där när krisen är ett faktum. måste därför tilltron till samhällets förmåga att hantera kriser återupprättas. Därför känns det så bra att utskottet på ett så tydligt sätt markerat vad som gick fel, att det framkommit vad som behöver förbättras och vilka åtgärder som behöver vidtas. Min partikollega har tidigare också talat om ansvar. Med detta, fru talman, vill jag också avsluta mitt anförande med att rikta ett tack till utskottskolleger och kansli. I detta anförande instämde och (båda fp). 10 (): Möjligen är det så att åtminstone huvuddelen av debatterna och diskussionerna efter tsunamikatastrofen och den svenska statens förhållande till detta nu är avslutad. För alla dem som på ett eller annat sätt drabbats av katastrofen förhåller det sig något annorlunda. När någon vän eller släkting kanske har omkommit eller blivit skadad kan , kanske innan man har kommit över all den sorg och saknad och andra följder som katastrofen har medfört. Vi kan inte göra mycket åt det. Men vi kan beklaga och känna medkänsla med dem som drabbats. behandlar vi utskottets eniga betänkande. Kanske ligger det inte så mycket i enigheten som sådan. Det förekommer hastiga kompromisser som betecknar enighet och vars värde är av mycket kortsiktig karaktär. Men det här utlåtandet har minsann inte någon kortvarighetskaraktär och är inte någon hastig kompromisslösning. Här har både utskottet och det tidigare ärade kansliet jobbat hårt för att försöka finna utskottets gemensamma syn på händelserna. Genom hårt arbete för både förtroendevalda och tjänstemän har man lyckats redovisa den gemensamma synen och manifestera den i detta utlåtande. Jag ska inte gå in så mycket på vad det konkreta resultatet av granskningen har inneburit, men jag måste med tanke på min kommunala bakgrund ändå förvånas över den relativt låga krisberedskap som fanns i och den brist på övningar som har framkommit. I de flesta större företag och i stora kommuner, till exempel , övas relativt ofta, under mycket illusoriska former, krissituationer. Men så sker inte i regeringen. En annan sak som väcker förvåning är bristen på nyfikenhetssökande som flera av de berörda statsråden visar. Aktiva politiker brukar vara de mest nyfikna personer man kan träffa, men så är det inte i det här fallet. Utskottet har granskat regeringens handlande och sökt efter ansvaret för att insatserna inte blev så effektiva och snabba som de borde bli. Det är klart att det ligger i KU-uppdragets karaktär att syssla mycket med ansvarsbegreppet, men ansvar är ett mångtydigt begrepp och inte så lättdefinierat. Jag ska inte belasta utskottet med olika former av ansvarsbegrepp, men låt mig kommentera några. Å ena sidan är det funktionellt av värde att efter exempelvis någon olycka inträffar söka efter vad som har gått fel och vem som är ansvarig för detta för att kunna bestämma vilket beteende som behöver förändras eller om vederbörande behöver bytas ut för att verksamheten ska förbättras. Domstolar å andra sidan söker efter ansvariga för att bestraffa, men det är knappast fråga om skuld eller bestraffning när en nytillträdande vd eller generaldirektör säger sig ta ansvar för företaget eller det statliga verket. Nej, det är detsamma som att uttrycka: Jag tar befälet över organisationen. Statsministern har från denna talarstol meddelat att han tar ansvaret för regeringens handlande i anledning av tsunamikatastrofen. Jag vet inte vilket innehåll han då gav åt ansvarsbegreppet. Det kanske inte heller spelar så stor roll. I utskottets eniga betänkande beskrivs ingående de olika regeringsledamöternas försummelser och oförmågor inför tsunamikatastrofen. För den intresserade finns ansvaret klart och entydigt beskrivet i utlåtandet. 11 (): KU:s granskning av regeringens handlande i samband med tsunamikatastrofen är möjligen över, men inte ansvaret för konsekvenserna. Jag skulle vilja ägna det några ord. Försvarsberedningen, som har till uppgift att ge underlag för regeringens propositioner på försvars- och säkerhetspolitikens område, fick utsträckt tid för sin senaste rapport, framför allt för att kunna följa arbete och för att kunna samråda med och stämma av mot kommissionen. Beredningens direktiv var visserligen betydligt vidare och handlade kort uttryckt om att formulera en säkerhetsstrategi för , men självfallet måste ett sådant underlag ha sin grund i all den samlade erfarenheten. Beredningens rapport lämnades till regeringen , och går motionstiden ut för propositionen Samverkan vid kris för ett säkrare samhälle. som gått har åtgärder redan vidtagits av regeringen. redogjorde för flertalet av dem i sitt inledningsanförande. Det har varit åtgärder som man har bedömt inte kunde eller ens behövde invänta resultatet av KU:s granskning. Det handlar, som ni vet, om nya uppgifter, om förstärkningarna på UD och om uppdragen till att utreda möjligheterna för katastrofmedicinsk hjälp i utlandet. Propositionen, som ska presentera en samlad strategi för säkerhet, bygger naturligtvis på att vår syn på säkerhet har förändrats på ett genomgripande sätt . Förslaget innebär att vi försöker omsätta den synen i praktiken. Det handlar om ett vidgat säkerhetsbegrepp där den tidigare helt dominerande militära dimensionen numera är en av många nödvändiga dimensioner. Säkerhet är något annat än frånvaron av militära hot. Propositionens förslag syftar till en samlad krishanteringsförmåga där regeringen trycker på behovet av både helhetssyn och processtänkande. Man kunde också uttrycka det så här: Många fler människor, på många fler nivåer, inom många fler områden, måste vara inblandade. I förlängningen måste säkerhetsarbetet bli en naturlig del av nästan all verksamhet, och kriskunskap måste bli var mans egendom. Utbildning och övning är därför viktiga inslag i den samlade säkerhetsstrategin. Det finns förslag i propositionen om en bred satsning på skolan liksom på att dra in andra organisationer i krishanterings- och förberedelsearbetet. Det behövs en bred informationssatsning som riktar sig mot alla medborgare därför att vi alla behöver ett förstärkt kriskunskaps- och krisberedskapsmedvetande. Behovet av forskning tas upp. och får viktiga roller att kartlägga, följa och i vissa fall beställa relevant forskning. Varningssystem nämns också. Till det som redan har gjorts i , där man undersöker möjligheten att använda den moderna tekniken, framkommer i propositionen behovet av att hitta alternativ när den nya moderna tekniken är utslagen, vilket händer vid elavbrott. Risk- och sårbarhetsanalyser vill man ha på central myndighetsnivå men också på kommunnivå. Vi är medvetna om att många kommuner gör bra ifrån sig. Men det kommer krav på att en sårbarhetsanalys ska finnas i varje kommun. Beredningen har fört ett mycket ingående resonemang om hur man vill ha det organiserat under en kris. Man föreslår inrättandet av en central krisledande myndighet. Den myndigheten ska möta den redan inrättade beredskaps- och analysenheten i . Det mötet är kanske det centrala och det riktigt nya förslaget i den proposition som har lagts på bord. Överläggningen var härmed avslutad. KU8 Regeringens krisberedskap och krishantering i samband med flodvågskatastrofen 2004 Kammaren godkände utskottets anmälan. Utskottets anmälan lades till handlingarna. 3 § Jakt och viltvård särskild ordning Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2005/06:MJU6 Jakt och viltvård särskild ordning. Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. MJU6 Jakt och viltvård särskild ordning Kammaren biföll utskottets förslag. 4 § Djurskydd m.m. särskild ordning Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2005/06:MJU9 Djurskydd m.m. särskild ordning. Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. MJU9 Djurskydd m.m. särskild ordning Kammaren biföll utskottets förslag. Anmäldes och bordlades Motioner med anledning av prop. 2005/06:115 Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre 2005/06:So35 av () 2005/06:So36 av m.fl. (m, fp, kd, c) 2005/06:So37 av m.fl. (c, m, fp, kd, mp) 2005/06:So38 av m.fl. (fp) 2005/06:So39 av m.fl. (kd) 2005/06:So40 av m.fl. (m) 2005/06:So41 av m.fl. (c) med anledning av prop. 2005/06:127 Forskning och ny teknik för framtidens energisystem 2005/06:N20 av Per m.fl. (m) 2005/06:N21 av m.fl. (kd) 2005/06:N22 av m.fl. (fp) med anledning av prop. 2005/06:132 Renovering och modifiering av artillerisystemet Haubits 77B 2005/06:Fö5 av m.fl. (fp) med anledning av prop. 2005/06:133 Samverkan vid kris för ett säkrare samhälle 2005/06:Fö6 av m.fl. (s) 2005/06:Fö7 av m.fl. (c, m, fp, kd) med anledning av prop. 2005/06:142 Höjt inkomsttak vid beräkning av sjukpenninggrundande inkomst och höjd lägstanivå för hel föräldrapenning 2005/06:Sf30 av Per m.fl. (m) 2005/06:Sf31 av m.fl. (kd) 2005/06:Sf32 av m.fl. (fp) med anledning av prop. 2005/06:143 Miljövänlig el med vindkraft åtgärder för ett livskraftigt vindbruk 2005/06:N23 av och () 2005/06:N24 av Per m.fl. (m) 2005/06:N25 av m.fl. (fp) med anledning av prop. 2005/06:145 Nationellt program för energieffektivisering och energismart byggande /06:Bo15 av de m.fl. (m) 2005/06:Bo16 av m.fl. (c) 2005/06:Bo17 av m.fl. (kd) 2005/06:Bo18 av m.fl. (mp) 2005/06:Bo19 av m.fl. (fp) med anledning av prop. 2005/06:155 Makt att forma samhället och sitt eget liv nya mål i jämställdhetspolitiken 2005/06:A2 av m.fl. (v) 2005/06:A3 av m.fl. (kd) 2005/06:A4 av m.fl. (m) 2005/06:A5 av (-) 2005/06:A6 av m.fl. (c) 2005/06:A7 av m.fl. (fp) med anledning av prop.