prot · GT09127 · 2006-05-19 00:00:00 — Det är ju tyvärr så att om man har suttit i fängelse står man inte precis högst upp på någons prioriteringslista. Arbetsgivarna och hyresvärdarna står inte direkt i kö för att erbjuda sin hjälp. Vi måste, som har sagts här tidigare, lägga ett större ansvar på samhället i stort. Där har vi ett gemensamt ansvar. Även om den särskilda narkotikasatsningen har bidragit till bland annat förbättrade vårdkedjor finns det fortfarande oerhört mycket kvar att göra. Därför har kriminalvården i uppdrag att upprätta samverkansavtal med kommunerna när det gäller både kontraktsvård och placeringar på behandlingshem. Syftet är alltså att i ökad utsträckning ge intagna möjlighet till vård och behandling. En bra, human och effektiv kriminalvård betyder otroligt mycket. När det fungerar som bäst ger det en verklig chans till ett nytt liv ett liv utan brott. Därför är det otroligt viktigt hur samhället vi alla ser på de dömda. Tror vi att kriminella kan rehabiliteras är också möjligheten att åstadkomma det mycket större. Vi socialdemokrater vill förebygga brott genom en politik mot ekonomisk utslagning och socialt utanförskap. Vi vill bekämpa brott genom att arbeta för ett effektivt rättsväsende, en socialt medveten poliskår och kompetenta domstolar. Vi vill förhindra återfall i brott genom en progressiv kriminalvård som syftar till att återföra brottslingar till ett vanligt liv. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 33 () replik: I mitt anförande sade jag att jag, när jag hörde presentera den här propositionen, nästan rös över hur hårda tag det skulle bli mot dem som misskötte sig. När man skrapar lite på ytan ser både och jag vad ni är ute efter. Det handlar inte om att någon ska sitta inne längre. På s. 16 står det: Vad gäller villkorlig frigivning ska huvudregeln alltjämt vara att sådan frigivning ska ske när två tredjedelar av straffet har avtjänats. Det ska råda en stark presumtion för att så sker. De flesta intagna bör även friges . För att den villkorliga frigivningen ska skjutas upp bör det krävas att den intagne allvarligt har misskött sig. Jag sade tidigare att det också ska krävas synnerliga skäl. Både och jag vet att det är ganska mycket. Hur mycket ska man då få missköta sig och ändå få nåden och ynnesten att gå efter två tredjedelar av tiden, om man befinner sig i fängelset efter två tredjedelar, eller man kanske redan är hemma? 34 () replik: Det förslag som ligger på bord handlar om att man ska få möjlighet att under väldigt kontrollerade former komma ut tidigare. Det tror jag är oerhört viktigt. Man ska successivt släppas ut under kontrollerade former. För mig handlar det mycket om vilken människosyn man har. Såvitt jag kan bedöma skiljer sig vår syn på människan mycket åt när det gäller de här frågorna. Jag tror att de intagna har större möjlighet att komma tillbaka i samhället om de successivt släpps ut än om de tvingas sitta hela fängelsestraffet och släpps ut utan förberedelser över huvud taget. Det är där jag tror att vi misslyckas mycket . Exakt hur mycket man ska missköta sig ska inte jag bedöma. Jag tycker ändå att det är viktigt att det i det nya systemet finns en möjlighet att förlänga straffet innan man kan bli villkorligt frigiven. Det lönar sig därför att sköta sig bättre. 35 () replik: Det var som jag misstänkte. Jag misstänkte att ni inte alls hade tänkt igenom hur mycket man skulle behöva missköta sig. Det hade ju varit bra om ni hade vetat det när ni nu lägger fram ett sådant förslag. Jag tycker inte alls att ert förslag innebär att det ska löna sig att sköta sig. I stort sett alla ska släppas ut tidigare oavsett vad de hittar på där inne. Vi är överens om att det är viktigt med vårdvistelse. Det är många som behöver det. har ju suttit i tillsammans med mig bland annat. Där kom vi fram till att om man avbryter vårdvistelsen tidigare än man kommit överens om ska man inte få tillgodoräkna sig en tredjedel av tiden. Vi tycker att om man får chansen att samhället satsar på vård och man får vistas utanför fängelset och få ganska dyrbar vård ska man fullfölja. Man ska inte ha det fria valet att bara sticka därefter. Hur kan det komma sig att har bytt fot från när hon satt i och i stället tycker så här: Regeringen föreslår i propositionen att tid som den intagne vistats utanför anstalt genom en utslussningsåtgärd ska räknas in i verkställighetstiden? sade, vilket jag håller med om, att kriminalvården ska individanpassas. Ni har ju haft makten . Om man ska kunna individanpassa kan man inte ha så trångt i fängelserna som vi har . Ni brukar ju vara stolta men inte nöjda och ni brukar vara på väg mot någon vision. Vilken är er vision? Hur stor beläggningsfrekvens ska vi ha i fängelset? Kan ni ge något besked om när ni når målet? 36 () replik: Det stämmer inte att man får bete sig hur som helst på anstalt. Det får man inte. Det finns bra sanktionssystem . Det kommer att finnas ytterligare sanktionssystem när det här förslaget genomförs. Jag bad i mitt anförande att vi ska vara seriösa och sakliga i den här debatten. De här frågorna är så viktiga att de kräver det. Jag hoppas att också tycker det. Vård och behandling måste påbörjas på ett mycket tidigare stadium än . Min förhoppning är naturligtvis att man ska ha fullföljt sin vård och behandling när den villkorliga frigivningen träder in. Jag håller med om att det är olyckligt att man avbryter sin behandling tidigare. Därom är vi hyfsat överens. 37 () replik: Jag har några frågor till . Om vi utgår ifrån att de som ska få utökad frigång faktiskt också har elektronisk övervakning, vilket jag hoppas att de kommer att få, skiljer det sig inte så mycket mot dagens utslussningssystem med fotboja för dem som är dömda till korta och medellånga straff. Det blir ungefär lika som man kan ha fotboja i utökad frigång som i utslussning med intensiv övervakning. Den stora skillnaden blir för dem som är dömda till riktigt långa straff för riktigt grova brott. Då pratar vi framför allt om grova narkotikabrottslingar. Det är ju de som får de längsta straffen. Det kanske i någon mån också gäller mord och dråp, om man inte är dömd till livstid för mord. Är det en medveten prioritering från Socialdemokraternas sida att man ska korta tiden för dem som är dömda till riktigt långa straff för verkligt grova brott? Det är faktiskt inte där som återfallsfrekvensen är minst, utan det är de som sitter på halvlånga straff som har störst möjlighet att komma tillbaka till samhället till ett laglydigt liv. Vore det inte bättre att sätta in prioriteringarna där i stället? 38 () replik: Nej, det handlar definitivt inte om att korta strafftiderna. Jag tror att ett system där vi låter människor sakta men säkert återanpassas till samhället i övrigt spelar en väldigt stor roll, jämfört med dagens system, där man ofta tyvärr släpps ut till ett samhälle där ingen egentligen vill ta emot en någonstans. Vi vet ju hur det ser ut för människor som släpps ut . Med de här utslussningsalternativen finns det möjligheter att jobba med den enskilde individen . Det är det jag tror att vi måste göra, även om det naturligtvis är så som sade i debatten, att det inte bara är ett ansvar för kriminalvården, utan vi måste få in hela samhället och se till att vi alla tar vårt ansvar i de frågorna. 39 () replik: Men hur man än vrider och vänder sig blir det på anstalt med de förslag ni lägger för dem med de allra grövsta brotten. Då har jag räknat på 14 års tidsbestämt fängelsestraff, som är det längsta man kan få, till exempel för grovt narkotikabrott. blir det på anstalt om man får de nya utslussningsalternativen jämfört med de alternativ som finns . Den andra frågan som jag tänkte ställa, som jag också ställde till , handlar om den kvinna som har blivit hotad och misshandlad och som får veta att förövaren ska sitta i ett halvvägshus i samma stad och inte ens ska ha elektronisk övervakning. Vore det inte lämpligare att säga att det ska vara elektronisk övervakning i de här fallen, bara för att kvinnan, brottsoffret, ska kunna uppleva att det åtminstone finns en viss kontroll? Det gäller även den upplevda tryggheten. Även om bedömningen är att den här mannen inte kommer att begå några nya brott är den upplevda tryggheten viktig. Jag skulle också vilja höra något ord om förändringen från risk till beaktansvärd risk. Som jag har förstått det satt i , där man lade fram förslaget att det inte ska finnas någon risk för återfall i brott för att man ska få de nya möjligheterna med halvvägshus och utökad frigång. Men när förslaget kom till regeringen ändrade man det till att det inte ska finnas någon beaktansvärd risk. Vad är det som har gjort att och nu accepterar att det finns en viss risk för återfall i brott? 40 () replik: Det går inte att fullständigt utesluta risker. Vi måste naturligtvis minimera dem, men att utesluta dem helt tror jag är omöjligt. Där det finns behov av elektronisk övervakning även i halvvägshus ska det finnas. Man måste lita till de bedömningar som görs. Vi utgår från att de som får möjligheten att komma ut i halvvägshus också har en vilja att komma tillbaka till samhället. Det är det som är utgångspunkten för mig. Jag har en fråga: Vilka människor vill vi egentligen möta på gatan när vi är ute och går? Vill vi möta en människa som efter fängelsestraffet har fått möjligheten att på ett så bra sätt som möjligt återanpassas? Var vi än befinner oss i landet ska vi ju möta de här människorna. Det är ju så med alla straff att vi inte låser in människor och kastar bort nyckeln, utan ska de finnas bland oss ute i samhället igen. Hur vill vi då att de ska se ut? Det är där jag sätter min utgångspunkt, och jag tror på ett system där man sakta men säkert slussas ut i samhället igen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 14 §.) 10 § Barn som bevittnat våld Föredrogs justitieutskottets betänkande 2005/06:JuU19 Barn som bevittnat våld (prop. 2005/06:166). 41 (): har vi viktiga frågor att diskutera, framtidsfrågor, och jag tycker att det är väldigt synd att majoriteten inte representeras av ett statsråd. Jag tycker att justitieministern borde ha varit här och försvarat sina tre propositioner. Det verkar inte som om han kommer varken till denna viktiga debatt eller till nästa. Jag vill börja med att citera ur Rädda Barnens skrift Därför Barnahus, ett uttalande av en pojke som tagits emot på Rädda Barnens och ungdomar i kris. Det lyder så här: är och berättar om en uppväxt där pappa misshandlat mamma. Han säger att han också blivit slagen. Inga polisanmälningar har lett till åtal. är rasande över att ingen lyssnar på honom. Han vet ju vad som hände. Varför kan inte han få berätta för polisen? Jag har tagit med mig fråga hit till kammaren och till majoritetens företrädare i detta betänkande JuU19. Varför kan inte få berätta för polisen om det brott som har begåtts mot honom? Han har utsatts för ett brott. Han har lidit skada när han har tvingats åse den misshandel som hans mamma blivit utsatt för. Enligt uppfattning är han målsägande. Vi tycker att vi kunde ha stöd för detta i vår lagstiftning. Målsägande är den juridiska termen för den som blivit utsatt för brott. Enligt lagen är målsägande den som endera blivit utsatt för brott eller den som blivit förnärmad eller lidit skada av brott. Enligt min uppfattning är det angeläget att barn skall betraktas som målsägande och att den nuvarande lagstiftningen förtydligas annars kommer barnen fortsatt att hamna mellan stolarna. Det är inte få barn det handlar om. Uppskattningar som har gjorts tyder på att det är 100 000 barn som utsätts för detta. Att bevittna våld mellan de personer som barnet är mest beroende av kan vara svårare än att själv bli misshandlad, eftersom barnet inte kan förstå det som händer, ofta känner svår ångest för att det inte kan stoppa våldet och känner att det har skuld i att våldet började. Barnet blir offer, på ett värre sätt än den som fick ta emot slagen. Ett barn i en familj där hot och våld när som helst kan förekomma lever i ett ständigt krigstillstånd. Hemmet som ska ge trygghet blir i stället en plats som skapar ångest och upprätthåller rädslan för vad som kan hända. Detta anser majoriteten inte är en uppgift för rättsstaten att beivra och hantera. För mig är det helt oförståeligt. Jag upprepar min inledande fråga: Varför får inte berätta för polisen? Polisen har skyldighet att rapportera närvaro av barn vid brottsplatser. Det finns i lagstiftningen, så att man kan säga att det redan är omhändertaget. Men har kartlagt hur mycket detta förekommer och redovisade i sin undersökning att endast 20 av 72 barn kom till kännedom. Mer än två tredjedelar av barnen rapporterades alltså aldrig av polisen till ! Det räcker inte att peka finger och säga att rutiner måste skärpas upp utan vi måste göra fler och bättre saker. Vi måste göra bättre saker för barnen som lever mitt i våldet. Socialdemokraternas förslag i denna proposition duger inte. Det måste till mer. Barnens situation vid familjevåld måste uppmärksammas bättre, och inte på det sätt som sker i det här betänkandet och de här förslagen, där Socialdemokraterna vill frikänna förövaren och låta staten stå för ersättningen för den kränkning och det brott som barnet har utsatts för. Vi tycker att detta är oacceptabelt, att den som har begått ett brott varken ska betala skadestånd eller bli dömd utan frikännas från både brottet och den ekonomiska skulden. Blir barnet målsägande så blir också barnet en tydlig part i rättsprocessen med rätt till skadestånd, brottsskadeersättning och upprättelse från förövaren. Då kan vi garantera att barnen får den uppmärksamhet som deras situation kräver och förtjänar. , herr talman: för brotten mot barn och kvinnor måste bli strängare genom att man använder hela den straffskala som finns att tillgå. hamnar generellt straffen på den nedre delen av skalan. Normalfallet borde ju vara att majoriteten av straffen befinner sig i mitten av skalan för att ge utrymme för att straffa lindrigare eller hårdare beroende på om brottet anses som grovt eller som lindrigare. Fängelsestraff borde vara det lägsta straffet för grov misshandel, inte minst med tanke på möjligheten att åstadkomma en effektiv rehabilitering. Samhället måste ge tydliga signaler om att våld inte accepteras! Mycket mer finns att säga om detta, men jag stannar här med att åter yrka bifall till reservation 1 under punkten 1. 42 (): Våld mot kvinnor var en gång något som det talades tyst om. debatteras och uppmärksammas det problemet. Våld mot barn är i mångt och mycket fortfarande ett dolt problem. Barn som utsätts för våld vänder sig i stor utsträckning till sina kompisar. Varför de inte vänder sig till vuxenvärlden är värt att fundera över. Tycker de inte att det är någon idé eller är de rent av rädda för att allt ska bli värre? genomfördes en Temoundersökning av anmälningsbenägenheten bland vuxna som misstänker att barn utsätts för våld. Av de ungefär 1 000 personer som svarade hade en av fem haft en misstanke, men bara hälften av dem gjorde en anmälan. Av dem som gjort en anmälan var det som sade att den som hanterade anmälan gjort ett bra jobb. Anmälningsbenägenheten måste så klart öka, och det bästa sättet att göra detta på tror jag är att se till att man vet anmälan leder till något bra. har det landat ett förslag i kammaren om barn som bevittnar våld. Det är bra att frågan kommer upp. Som jag sade diskuteras våld mot kvinnor i hemmet alltmer. Men barnen har inte synts särskilt väl trots att de finns med i dessa sammanhang. beräknar att mellan 100 000 och 200 000 barn lever i miljöer där närstående utsätts för våld. Genom propositionen får dessa barn lite ljus på sig. Men nog kunde regeringen, när den ändå var inne på ämnet, ha agerat kraftfullare? Propositionen innebär att om man kan konstatera att barn bevittnat våld ska de kunna få ersättning från Brottsofferfonden. Det är förvisso bra att de får ett konkret bevis på att de har blivit utsatta för något som är fel. Men ersättning från staten är en lite märklig konstruktion. Det borde tydligare framgå att det är en gärningsman som ställs till svars för att han har begått ett brott mot ett barn. I socialtjänstlagen ska det fastställas att barn är offer för brott om de bevittnar våld, och detta ska lägga grunden för att barnen ska kunna få en summa pengar av brottsskadeersättningen utifrån graden av det våld de bevittnat. Men juridiskt sett får inte barnen status som brottsoffer. Propositionen ger dem inte status som målsägande, och åklagaren kan inte heller föra skadeståndsanspråkstalan. I det skadestånd som gärningsmannen ska räkna ihop, och däri finns troligen skadeståndet till mamman, finns det inga siffror som visar att han faktiskt också har begått ett brott mot barnet som upplevde våldet. Det är i stället staten som betalar, och staten kan inte senare kräva den som har gett upphov till skadan på de pengar som har betalats ut. Vi i tycker att barnet borde få både skadestånd från gärningsmannen och skydd, stöd och hjälp från staten. Vi tycker att det borde införas en ny bestämmelse i som visar att barn som bevittnat våld inom familjen utsatts för psykisk misshandel. Detta skulle göra att barnet kan bli målsägande och därmed få skadestånd. Gör man så visar man tydligt vem det var som hade rätt och vem som gjorde fel. Vi tycker också att socialtjänstlagen måste ändras så att det blir tydligt att kommunernas socialnämnder ska verka för att den som utsatts för ett brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp. är det bestämt att det ska vara bör verka i stället för ska verka. är det alltså en åsikt som uttrycks, att socialnämnden bör hjälpa den som utsatts för brott. Det är vi i som har det yttersta ansvaret. Varför ska vi lämna sådana luckor? Anser vi att brottsoffer och deras anhöriga ska få hjälp? Då är det ska som gäller. Regeringen och majoriteten vill dock fortsätta utreda, trots att minst två offentliga utredningar, liksom många insatta organisationer, föreslår ett ska i skrivningen. Vi folkpartister sätter ned foten. Därmed yrkar jag bifall till reservation 1 med innebörden att bör ska ersättas med ska. Förutom att måste bli bättre på att hantera barn som direkt eller indirekt blir utsatta för våld måste också en bättre samverkan myndigheter emellan komma till. Barnahus är bra, och jag ser fram emot en utbyggnad. Men alla barn som far illa passar inte i barnahusverksamheten. Samverkan mellan myndigheter måste därför fungera i andra former. Om barn- och ungdomspsykiatrin vill jag säga några ord. Varje gång som jag får höra talas om tragiska fall där barn som utsatts för mycket svåra händelser ställs i lång kö till BUP blir jag ledsen. Det är tråkigt att höra om barn som är utsatta för hemska händelser, men att samhället sviker en gång till genom att dessa barn inte får professionell hjälp, det är faktiskt ännu värre. Det borde aldrig vara mer än en månads väntetid till BUP. Därför satsar vi i alliansen mer än regeringen på psykiatrin. Det kommer många barn att må bättre av. En annan sak som regeringen passar på att lägga fram förslag om i detta sammanhang är att målsäganden bland annat i samband med den dömdes utevistelse och frigivning från fängelse ska kunna få information om vad som gäller för beslut om besöksförbud. Detta är ett välkommet förslag. Det är bra med en lagstadgad rätt till information för brottsoffer eftersom informationen om deras rättigheter inte fungerar så bra. Vad som föreslås är rätt till information om besöksförbud. Men i förlängningen finns det en hel del att ta tag i på detta område. I samma paragraf som det nu görs ett tillägg i står det att målsäganden ska få underrättelse om den dömde flyttas, om han är på permission, när han ska friges med mera. Men det är minsann inte alltid som underrättelse skickas ut, framför allt inte . Och det är mycket allvarligt. Jag har sagt det förr, men jag passar på att säga det igen eftersom det passar i detta sammanhang och eftersom förslaget finns med, nämligen att det krävs ett kvalitetssäkrat system för uppföljning av att dessa underrättelser, och framöver också denna information om besöksförbud, verkligen går ut. Att besöksförbuden behöver vara mer verkningsfulla är en debatt som vi får ta vid ett annat tillfälle. Avslutningsvis: Enligt är det mer än 100 000 barn som tvingas utstå våld mot en anhörig. Regeringen har beräknat att 100 av dem kan få en ersättning från . Visst är propositionen ett steg framåt. Men man behöver inte vara en stor visionär för att kunna tänka sig ett förslag som hade varit lite tjockare och lite kraftfullare för att man skulle göra någonting också för de 99 900 barn som inte får någon ersättning. 43 (): De mest skyddsbehövande och sårbara i samhället och de som vi har störst ansvar för att skydda är våra barn. Barn ska prioriteras högst i rättsväsendet. I propositionen finns flera förslag som jag kan stämma in i. Det gäller till exempel besöksförbud och lagreglering av informationsskyldighet till målsägande. Det gäller tydliggörandet av att barn som bevittnat våld är offer för brott och kan vara i behov av stöd och hjälp. Det är bra att det görs klart att ett barn som blir inblandat i och bevittnar våld själv därigenom drabbas av brott. Förslaget om att barn som bevittnat våld ska ges rätt till brottsskadestånd från staten är också exempel på ett framsteg. Mot den bakgrunden är proposition 166 Barn som bevittnat våld högst välkommen. Men vill gå ett steg längre och menar att ett sådant barn inte bara av utan också av rättsapparaten ska ses och behandlas som ett brottsoffer. Socialtjänstlagen föreskriver att socialnämnden bör verka för att den som drabbats av brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp och särskilt bör beakta att kvinnor som varit utsatta för våld kan vara i behov av stöd. Detta bör också gälla barn som bevittnat våld. Som företrädare för medborgarna i , inte minst barnen, ser jag ingen anledning att i detta sammanhang explicit uttrycka en begränsad ambition för genom att skriva bör. För och övriga allianspartier är det angeläget och naturligt att tydligt ange samhällets höga ambitionsnivå för drabbade barn, och då duger bara ska. På samma tydliga sätt vill vi kristdemokrater entydigt markera avståndstagande från misshandel av barn och tydligt inskärpa att samhället aldrig kan acceptera ett sådant beteende. Vi har sett exempel på fall där vuxna misshandlat små barn, ibland så allvarligt att barnet dött av skadorna. Domstolen har i många fall valt att enbart använda den nedre delen av straffskalan. Ett höjt minimistraff skulle tydliggöra samhällets inställning till misshandel av barn. Om domstolarna vanemässigt väljer att använda den nedre delen av straffskalan är det domstolens sak. Men det är sak att ange straffskalan, och det är rimligt att höja straffminimum för grov misshandel av barn till fängelse. Detta skulle dessutom enligt min bedömning leda till bättre överensstämmelse med det allmänna rättsmedvetandet. brukar normalt inte kräva straffskärpningar utan ser mestadels andra mer effektiva vägar till rehabilitering och brottsprevention. Grov misshandel av barn motiverar ett undantag och ett avsteg från denna vana. I likhet med föregående talare har också jag noterat Rädda Barnens uppskattning att det handlar om uppemot 200 000 barn i som bevittnar våld inom familjen. Tilläggsreflexionen kring det skulle kunna vara att det möjligen är beklämmande att alla vi tre talare på rad hänvisar till en frivilligorganisations siffror som en av våra grundläggande faktakällor. Även här har naturligtvis samhällets företrädare ett ansvar att bredda kunskapsunderlaget som ska utgöra grund för riksdagsdebatter. Att vi hänvisas till frivilliga krafter är tänkvärt. Polisen har skyldighet att anmäla till när barn far illa. Som också har sagts har , återigen en frivilligorganisation, tagit ansvar och visat att av antalet barn som upplevt våld i familjen har kommit till kännedom.