prot · GU0918 · 2006-11-09 00:00:00 — Men en budget ska ju också gå ihop, och jag tror inte att den diskussionen är främmande för från hans tidigare position. Jag avstår alltså från att svara på frågan om motiveringen och hur siffrorna fallit i budgetpropositionen. Det får regeringens företrädare svara på själv. 140 () replik: Jag anser inte att är ansvarig, och om hon inte känner till motiveringen ska jag inte pressa henne på den punkten. Men, , du kanske ändå kan säga något om att det blivit mer än en halv miljard mindre i budgeten än vad man gick till val på. Det måste du väl ha en åsikt om när du är så insatt och engagerad i dessa frågor. Därför vill jag höra din personliga åsikt. Vad tycker du om att det blev så mycket mindre pengar för att i stället kunna finansiera bland annat stora skattesänkningar för mig och för många andra, inte minst för personer som bor i och . Hade det inte varit bättre att satsa dessa pengar på rättsväsendet och inte riskera att råka ut för löftesbrott? Det är din personliga åsikt jag är intresserad av. 141 () replik: När det gäller regeringens prioriteringar är det en viktig uppgift att minska brotten genom att minska utanförskapet i samhället. Vi anser att en betydande orsak till att vi har den brottslighet vi har är det faktum att människor inte kan försörja sig själva, inte har ett jobb att gå till. Där ligger en av regeringens viktigaste prioriteringar. Om det fanns en outtömlig sjö att ösa ur skulle jag gärna se betydligt större satsningar på det här området. Det tror jag att vi kan vara överens om. Det viktigaste är dock att människor har ett arbete att gå till för att på så sätt minska utanförskapet och brottsligheten. Det är mitt svar på frågan. 142 (): Jag ska tala om anonyma vittnen i domstolar, vilket jag motionerat om . Vid riksting bestämdes att detta nu ska vara partiets politik. Rättstryggheten kräver bland annat att vi kan lita på våra domstolar och att rättvisa domar avkunnas. Ett måls avgörande beror i hög grad på goda vittnesmål. Det förutsätter att folk vågar ställa upp och vittna i en rättegång. har rädslan för att vittna ökat. Till stor del beror det på den allt grövre organiserade brottslighetens framväxt. Den som med våld eller hot angriper någon för att denne gjort en polisanmälan eller vittnat om något, eller angriper någon som tänkt vittna, gör sig skyldig till brottet övergrepp i rättssak. Antalet dömda för övergrepp i rättssak har ökat dramatiskt. 2000 var antalet fällande domar för övergrepp i rättssak 65 till antalet. 2004 hade siffran stigit till 348 en femdubbling på endast . Den kraftiga uppgången kan med stor sannolikhet sättas i samband med att de tungt kriminella gängen i ökat mångfaldigt , från sex till 46 enligt en kartläggning redovisad i . En annan konsekvens av gängens framfart är att flera grova våldsbrott förblir ostraffade, trots att polis och åklagare anser sig veta vem den skyldige är, eller i vart fall vet vem som känner till vem som begick brottet. Men eftersom alla tiger går inget att bevisa. I har vi börjat anpassa domstolarnas lokaler på ett sådant sätt att vittnen och brottsoffer inte ska behöva konfronteras med gärningsmannen, vilket är bra. Brottsofferjourer med flera gör en fantastisk insats vad gäller vittnesstöd. Allt detta är naturligtvis bra i sig, men räcker det för att hålla uppe vittnesbenägenheten? Även de nya bestämmelserna i det av antagna betänkandet Personsäkerhet är lovvärda. Men den som allvarligt blivit skrämd och hotad känner sig nog inte speciellt lugnad av att polisen kan bedriva ett särskilt personsäkerhetsarbete i hans eller hennes fall. Hur ska man kunna öka benägenheten att vittna? En idé som förts fram är att nyckelvittnen skulle få vara anonyma, men det går inte i . Ett samhällsprogram i P 1-kanal belyste denna problematik. I programmet framkom att av alla chefsåklagare i våra tre största städer , och sade bara var fjärde nej till tanken på möjligheten att ett vittne skulle få framträda anonymt, alltså avlägga vittnesmål under sekretessbelagd identitet. Vittnet skulle inte vara anonymt för domstolen utan endast för den eller de som begått den brottsliga gärningen. Möjligheten att vittna anonymt finns redan i våra grannländer. I ändrades straffeprocessloven 2001 för att tillåta vittnesmål utan att identiteten röjdes. I ändrades retsplejeloven 2002 på samma sätt. Före lagändringen i ansåg man att de kriminellas allt grövre hot om repressalier var ett allvarligt hot mot rättssamhället, och man var bekymrad över vad för slags konsekvenser denna typ av våld och hot skulle få för straffrättsapparatens effektivitet. Det uppfattades som särskilt negativt att ju mer hänsynslös en person var, desto svårare var det att få honom fälld. På grund av detta önskade regeringen införa ett regelverk som dels skulle göra det enklare att åtala kriminella, dels skulle ta hänsyn till vittnen och andra aktörer i straffprocessen på ett mer tillfredsställande sätt. Det blev preciserat att villkoren skulle vara stränga och att det var avsett för allvarliga tillfällen. Fyra materiella huvudvillkor samt ett processuellt villkor måste vara uppfyllda för att rätten skulle kunna bestämma om anonyma vittnesmål. Jag kan nämna de fyra materiella huvudvillkoren med enbart rubrikerna. Det var för det första Måltyp, för det andra Farosituation, för det tredje Nödvändighet och för det fjärde Hänsyn till tilltalads försvar. Det processuella villkoret gick ut på att för att anonymt vittnesmål skulle kunna beslutas krävdes det att statsadvokaten ingav en begäran om det. I de fall rätten finner att samtliga villkor är uppfyllda kan rätten besluta om anonymt vittnesmål men måste inte göra det. Rätten får företa en skönsmässig värdering av om det i det konkreta fallet är ändamålsenligt att tillåta att vittnets identitet hålls dold i större eller mindre grad. Även i måste vi fundera på om detta kan vara en bland flera möjligheter för att upprätthålla vittnesbenägenheten på en hög nivå för att rättvisa domar ska kunna avkunnas och brottslingar få rättmätiga straff. 143 (): Det finns mycket kvar att göra inom rättsväsendet och inom andra myndigheter när det gäller mäns våld mot kvinnor och barn. I regeringsförklaringen finns endast några få meningar om mäns våld mot kvinnor. Stycket avslutades med en mening som löd: En handlingsplan ska utarbetas för att minska våldet mot kvinnor och barn. I budgetpropositionen nämner regeringen åter att man ska utforma en handlingsplan men utan att närmare specificera vilka eventuella åtgärder som man åsyftar med denna handlingsplan. För mig är det väldigt oroväckande att alliansen inte har kunnat lägga fram något av det som behövs i en sådan plan. Jag förutsätter att arbetet med denna handlingsplan utgår från att män som utsätter kvinnor och barn för våld förekommer i alla åldrar, i alla samhällsklasser, i alla bostadsområden och inom alla yrkesgrupper. Jag förutsätter också att regeringen i sitt arbete klart tar avstånd från de myter som finns om att våld mot kvinnor endast utövas av män från arbetarklassen, av arbetslösa män eller av män med missbruk. Till detta kommer också en myt om att män med annan etnisk bakgrund än svensk använder våld som följd av patriarkala kulturarv, eller myten att kvinnor inte vill lämna när de befinner sig i ett misshandelsförhållande, eller myten om att en kvinna som har lämnat oftast försätter sig i den situationen igen. Listan kan göras lång, men det räcker så här. En handlingsplan är oerhört viktig. Jag väntar både med spänning och med stor nyfikenhet på den kommande planen. Vi vet att frihet från könsrelaterat våld i allra högsta grad är en fråga om demokrati, jämställdhet och grundläggande mänskliga rättigheter. I förhållanden där misshandel eller våld sker finns ofta också barn med i bilden som antingen bevittnar våldet eller själva blir utsatta för våld. Det är mycket angeläget att alla barn i dessa situationer får ett barnombud. Vi får heller inte glömma det våld som förekommer i samkönade relationer. Kvinno- och tjejjourerna runtom i landet står i stor utsträckning för de praktiska insatserna för flickor, kvinnor och barn. Och landets kvinnojourer gör ett mycket bra arbete. Det tror jag att vi alla kan skriva under. Men en ensidig fokusering på kvinnojourerna osynliggör kommunens grundläggande ansvar för brott mot kvinnor. Kommunerna får inte lägga över ansvaret på frivilliga krafter. har under flertalet år motionerat om en ändring i socialtjänstlagen, en ändring av ordet bör mot ordet skall i socialtjänstlagens 5 kap. 11 §. lämnade under förra mandatperioden ett tillkännagivande till regeringen med den innebörden. En utredning är nu klar som heter Att ta ansvar för sina insatser stöd till våldsutsatta kvinnor. Utredningen drar slutsatsen att den nuvarande ordalydelsen i just 5 kap. 11 §, som jag tog upp, inte tillräckligt tydliggör kommunernas ansvar för våldsutsatta kvinnor. Paragrafen bör ändras för att klarlägga att kommunernas ansvar inte är något frivilligt. Hur den borgerliga regeringen kommer att agera är oklart. Arbetet för att stoppa våld mot kvinnor måste ske utifrån insikten att det handlar om makt. Det handlar om kontroll och en rådande samhällsstruktur, där män är överordnade och kvinnor underordnade. Ett helhetsgrepp måste på allvar tas på ett samhällsproblem som växer. har förslag på åtgärder som innebär en helhetslösning. Det är min förhoppning att regeringen i det fortsatta arbetet med handlingsplanen tar till sig det vi i tar upp i vår budget för åtgärder mot mäns våld mot kvinnor och deras barn. Åtgärderna är vidareutbildning inom rättsväsendet när det gäller kunskap om sexualiserat våld, kompetensutveckling av kring mäns våld mot kvinnor, inrättande av en som ska utreda de fall då kvinnor mördas av närstående män, tillgång till skyddat boende och stöd för särskilt utsatta kvinnor, inrättande av resursjourer för missbrukande kvinnor och för fysiskt och psykiskt funktionshindrade kvinnor, stöd till kvinnojourernas arbete med att tillgänglighetsanpassa deras lokaler, behandlingsprogram för kriminalvården när det gäller dömda sexualbrottslingar och män som slår kvinnor och barn och förstärkning av åklagarmyndigheten på områden där mäns våld mot kvinnor även innefattar fortsatt utveckling av familjevårdsenheterna. Till detta erbjuder jag regeringen att ta del av så kallade skyddspaket, där vi tar upp förslag på vad vi som ett feministiskt parti ska åtgärda i fråga om att bekämpa mäns våld mot kvinnor. I detta anförande instämde (). 144 () replik: Jag kan försäkra att regeringens åtgärder mot kvinnovåld inte bygger på myter. De bygger synnerligen på fakta. Det är därför jag med glädje kan konstatera att vi äntligen, äntligen kommer att få en nationell handlingsplan mot våld mot kvinnor. Det togs också upp i regeringsförklaringen att det här var ett väldigt viktigt område. Jag hoppas att kan vara nöjd med det. Mytbildningen har ju funnits tidigare. 145 () replik: Det är glädjande att tar upp att jag inte behöver vara rädd för mytbildningen och att det ska vara fakta som gäller. Men min kritik är att ingen i regeringen har kunnat svara på vad som kommer att stå i handlingsplanen. Det är det som är min stora fråga i mitt anförande. En kamrat till mig hade en interpellationsdebatt med jämställdhetsministern, som inte heller kunde svara på något om vad som skulle kunna komma att gälla i handlingsplanen. Till detta kommer, , att ni har redovisat endast 50 miljoner av de avsatta pengarna. 146 () replik: Om man i dagens läge hade kunnat redovisa vad planen skulle innehålla hade ju planen varit färdig. Då hade vi inte behövt göra någon. Vänsterkartellen åstadkom aldrig någon plan. har vi sagt att vi ska göra den här planen. 147 () replik: Det är för mig ett konstigt svar, . I andra områden inom rättsväsendet, till exempel ungdomsbrottslighet, tar ni i budgetpropositionen upp många klara och tydliga planer. Ni gör likadant med till exempel frågan om att bekämpa terrorism. Men det finns inte ett enda ord om hur ni tänker bekämpa våld mot kvinnor och barn. 148 () replik: Frågan om kommunernas skyldigheter enligt socialtjänstlagen var uppe för behandling i . Om då hade stött alliansen hade det varit lag om att kommunerna har en skyldighet att stötta brottsoffer skall. Men där valde en annan linje. Då får ni redovisa den. tog upp de delar i planen som gäller vidareutbildning, kompetensutveckling, skyddat boende och kvinnojourer. Vi är helt överens om att de utgör en del av åtgärderna. Det främsta problemet i misslyckandet är att det har varit olika runtom i . Det har spelat en roll var man har bott någonstans. Utifrån det har man fått olika former av skydd, hjälp och stöd i rättsväsendet. Vi vill att kvinnor ska ha samma hjälp och stöd oavsett var i landet de bor. Där kunde möjligtvis ha gjort betydligt mer när ni gav den förra regeringen stöd. Jag är förhoppningsfull och håller med om att det finns mycket positivt som kommer att ändras med den nya planen i hela för alla kvinnor. I detta anförande instämde (). 149 () replik: Enligt sociallagen 8a § har kommunerna det yttersta ansvaret för just de grupper vi har tagit upp i debatten. Men det har också visat sig, sedan har tittat över detta, att det brister i hantering av just våldsutsatta kvinnor. Det har också brustit därför att man har lutat sig mot den paragraf jag tog upp, 5 kap. 11 §. Där står det bör. Utredningen tar också upp detta. Hanteringen måste ses över, till exempel vem som har det yttersta ansvaret enligt socialtjänstlagen. Du sade vad vi hade kunnat göra mer. Jag har också erfarenhet från borgerliga kommuner. Det är klart att detta ska finnas i alla kommuner. Men i borgerliga kommuner är man inte beredd att genomföra några handlingsprogram. 150 () replik: Först och främst stämmer inte det säger. Jag har själv varit ordförande i en kvinnojour i en borgerlig kommun, och kommunens allianspartier har givit ett stort och starkt stöd. Det är en myt som jag vill slå hål på. Jag återkommer till socialtjänstlagen. Kan förklara varför inte stödde alliansen när frågan om ett skall behandlades, det vill säga att kommunen skall vara skyldig att stötta våldsutsatta kvinnor. Varför valde ni en annan linje om du menar att det var så pass viktigt? Vi menar att det borde ha stått skall . Så hade det blivit om hade haft en enad linje. 151 () replik: Vi har drivit den frågan . Frågan är då varför ni inte har stött den tidigare. Vi har motionerat i denna fråga än ni har haft den uppe. Du säger att det är en myt att borgerliga kommuner vägrar sätta upp handlingsplaner för kvinnor. I kommun, en av rikaste kommuner, finns ingen handlingsplan för våldsutsatta kvinnor. Den moderate ledaren, , anser inte att det finns några kvinnor som har blivit våldsutsatta i kommunen. Han tycker att om det mot förmodan skulle ske räcker det att betala till kommun. 152 () replik: Man kan inte påstå att något är en myt utan tillräckliga fakta. Hur något förhållande ser ut kan man anta utifrån vad som är känt. I annat fall besitter man en djupare sanning som inte är synlig för andra. Det skulle vara intressant att höra på vilken faktagrund det är en myt att män begår mer våld mot kvinnor i patriarkala miljöer och på vilken faktagrund det är en myt att samma kvinnor hamnar i liknande situationer upprepade gånger. 153 () replik: Det är precis som jag sade i mitt anförande. Vi kan när det gäller kvinnorna börja där du slutade. Det är en myt att kvinnor som har befunnit sig i misshandelsförhållanden och dragit sig ur dem går in i samma sak i nästa förhållande. Det är en stor myt. Likadant gäller att många personer, både i det offentliga rummet liksom inom myndigheterna, anser att kvinnorna får skylla sig själva. Det är en myt. Kvinnor är inte benägna att gå tillbaka till ett misshandelsförhållande igen. 154 () replik: kommer du möjligen in på vad som är skälet till att du påstår detta, nämligen att kvinnor får skylla sig själva. Det är möjligen inte det som är grunden för att ett faktaförhållande ser ut på ett visst sätt. Jag har praktisk erfarenhet av att det tyvärr är så att är det samma kvinnor som återkommer i sådana situationer. Det är möjligen något som i stället skulle leda till att dessa kvinnor behöver stöd. Det har ingenting att göra med skuldförhållandet i sig. 155 () replik: Det är lite intressant att du har erfarenhet. Det har jag också arbete med våldsutsatta kvinnor. Jag vet att det inte är så. Om kompetensen finns finns stödet. Då är dessa kvinnor inte benägna att gå tillbaka. Du har erfarenhet av att de gör det. Jag säger till dig nu: Det är en myt! 156 (): Jag ska tala också på temat misshandel av kvinnor. Hur är det möjligt att detta kan ske år , inte bara i utan ute i hela världen? Min sorgliga erfarenhet är att varhelst politiskt intresserade kvinnor träffas i världen har de en gemensam fråga att diskutera, nämligen våldet mot kvinnor. Om vi håller oss till tycks situationen se ungefär likadan ut som den gjorde när diskussionen tog fart och kvinnojourerna startade. Omfattningen av våldet tycks inte minska, och antalet kvinnor som dör på grund av mäns våld mot kvinnor är ungefär detsamma. Vad vi ser är det civiliserade samhällets absoluta misslyckande. Jag ska under mina korta minuter uppehålla mig kring två aspekter på mäns våld mot kvinnor som jag tycker behandlas lite styvmoderligt i diskussionerna. Dels ska jag ta upp de inblandade barnens situation, dels ska jag ta upp situationen för den kvinna, den familj, som tvingas fly, flytta och leva under skyddad identitet. Låt mig ta barnens situationen först. Det sägs ofta att de allra flesta som slår själva har varit utsatta för våld och andra kränkningar som barn. Inte sällan har han vuxit upp med en alkoholiserad pappa som i barnens åsyn har misshandlat mamman och kanske också barnen. Men självklart får inte förövarnas svåra barndom hindra att han ställs till svars för sina handlingar och tar ansvar för sina gärningar. Men sedan är det lika nödvändigt, menar jag, att den misshandlande mannen också får behandling så att han inte ska återgå till sitt förkastliga beteende. Om en kvinnomisshandlare lämnas utan behandling tycks det vara alltför vanligt att han uppsöker och skapar nya offer. finns behandlingsprogram för män, men de används enligt min mening alltför sällan eller i alltför liten omfattning. Lika viktigt som det är att behandla gärningsmannen är att barn som har varit åsyna vittnen till misshandel får behandling så att de inte ärver sin pappas beteende. Forskning har visat att det är skadligt för barn och det är väl egentligen inte överraskande att se på när den ena föräldern gravt förnedrar den andra. Sådana upplevelser kan alltså skapa nya förövare, och vi får en våldsspiral utan slut. Det första jag vill ta upp är alltså att ett samhälle som inte klarar att skydda sina medborgare måste ställa upp med stöd, hjälp och behandling till den misshandlade kvinnan men också, och det är nog så viktigt, till barnen. Den andra aspekten som jag vill lyfta fram handlar om den familj som utsätts för upprepat våld och där samhällets tillkortakommande till slut får resultatet att kvinnan och eventuella barn måste flytta, få skyddad identitet och skapa ett nytt liv något annanstans. Det är svårt att till fullo förstå vilka effekter det får att flytta långt bort, att inte ha kontakt med familj, släkt eller vänner och att bryta alla band totalt. Det handlar om att försöka att skaffa ett nytt jobb. Barnen ska ha nya dagis och nya skolor, och man ska ha en ny bostad. Listan kan göras mycket lång. Den skyddade identiteten ger naturligtvis en frist. Men det skapar också problem i vardagslivet. Den listan kan också göras lång. Det kan handla om sådana relativt enkla saker som att skaffa ett kort på eller i badhuset. Men det kan också vara betydligt värre problem med hyreskontrakt och bankkontakter, för att ta några exempel. Det finns många möjligheter där skyddade uppgifter kan läcka ut omedvetet, av slarv eller på grund av otillräcklig lagstiftning. Den lilla familjen kan då igen tvingas att flytta med alla de problem som följer med. För att hjälpa och stödja dessa familjer menar jag att dessa kvinnor behöver en funktion liknande den vårdguide som vi nu diskuterar inom vården. Jag är medveten om att det finns handläggare inom som går in initialt. Men den stödfunktion som jag efterlyser är mer omfattande och kanske framför allt mer långvarig. En viktig bieffekt, om man tillsätter det som jag här kallar för vårdguide, är att den personen kan vara kunnig på området inte bara när det gäller att stödja och hjälpa den misshandlade kvinnan. Den personen kan också vara kunnig på området skyddad identitet. En sådan person med kunskap och erfarenheter kan minimera risken att skyddet brister kring kvinnan. Sammanfattningsvis efterlyser jag stöd och behandling för barn i familjer där en kvinna har misshandlats, och jag efterlyser en vårdguide som stöd för den misshandlande kvinnan och hennes familj. I detta anförande instämde , , , och (alla m). 157 () replik: I detta anförande gör på samma sätt som en helt riktig problembeskrivning. Men ni måste ställa er nästa fråga: Vad kostar det för samhället och kommunen att stå för det stödet? Det krävs enorma satsningar på den generella välfärden för att ha stödet till barnen, de utsatta kvinnorna, brottsoffren och till männen, som är i övervikt när det gäller att begå brotten, i deras rehabilitering. Det behövs satsningar för den förebyggande verksamheten ute i kommunerna, för möjligheterna för dömda att få sin revansch i samhället. Det behövs satsningar för att arbeta preventivt, förebyggande, och också för att upprätthålla den restriktiva drog- och alkoholpolitiken. Hur kan du då medverka till de enorma skattesänkningar som kommer att äventyra stödet som just de grupper som du tar upp måste ha? I detta anförande instämde (). 158 () replik: Jag ska hålla mig till det som mitt anförande handlade om. Det handlade om misshandlade kvinnor och barn som också lever i en misshandelssituation. Det har kommit siffror på vad detta kostar den inblandade familjen men också vad det kostar samhället. Jag är ledsen att jag inte har de siffrorna med mig. Om man läser de rapporter som har kommit är det uppseendeväckande höga siffror det rör sig om. Min tro är att om vi får friska, glada familjer som lever i harmoni med varandra är det en pluspost för ett samhälle. 159 () replik: Jag instämmer än en gång i din problembeskrivning. Vi vet och här håller jag håller med som talade här förut att det finns ett ointresse och ett dåligt intresse framför allt hos många företrädare för den borgerliga majoriteten att satsa medel till det förebyggande stödet. Det gäller också stödet till utsatta barn och utsatta kvinnor via kvinnojourerna och sådana saker. Det är en ständig kamp för att få de resurser som är nödvändiga. Det handlar också mycket om: Hur ska man förändra problembilden och göra den till en annan bild, som både du och jag kan vara överens om att vi vill ha? Vilka satsningar gör den nuvarande regeringen för att ändra situationen? Jo, man drar ned den generella välfärden. Det gör att stödet minskar och att det blir fler utsatta människor. Vad har ni som regeringsföreträdare för lösning på detta? 160 () replik: Vi kan ta det allmänpolitiska stuket på din och min frågestund här. Du vet mycket väl att ett samhälle som har den arbetslöshet, den sjukfrånvaro och över huvud taget det utanförskap i samhället som vi har aldrig kommer att klara att stötta och hjälpa dem som verkligen behöver stöd och hjälp. Det är därför som alliansen lägger fram förslag för att få fler i arbete och därmed mer pengar att satsa på dem som verkligen behöver vårt stöd och vår hjälp. har inte frågeställaren någon repliktid kvar. Jag skulle ändå vilja skicka med uppmaningen: Tala med det egna partiet om de här frågorna, så kanske vi kan bli överens. De här frågorna har såvitt jag vet inte varit uppe till diskussion under den senaste socialdemokratiska regeringsperioden.