prot · GT09131 · 2006-05-30 00:00:00 — Barnets rättigheter måste tillgodoses utifrån barnets egna utgångspunkter och få stort utrymme i allt beslutsfattande. I en barnvänlig värld tillgodoses barnets grundläggande behov av kärlek, mat, sömn, trygghet, utveckling, kultur och hälsa. Barn och unga ska ha möjlighet att i växande grad påverka samhället och det som sker runtomkring dem. All samhällsplanering ska utgå från barnets bästa och . Alla barn och ungdomar ska ha möjlighet till en trygg uppväxt, sin eller sina vårdnadshavares tid och ansvar och rätt till en god utbildning. Det är viktigt att man i frågor som rör umgänge och vårdnad alltid ser till barnets bästa och inte i första hand utgår från vårdnadshavarnas eller föräldrarnas rättigheter. Vid rättstvister där barn är inblandade ska barnets bästa sättas i främsta rummet och vara överordnat inblandade vuxnas intressen. Därför ska barnet oavsett ålder få ett eget ombud vid tvister som rör vårdnad, boende och umgänge. Jag yrkar härmed bifall till reservation 4. I allt väsentligt tycker jag att de förslag som presenteras i propositionen är steg i rätt riktning. Men det är inte alltid verkligheten är i enlighet med principen om barnens bästa för ögonen. Det har med tydlighet visats i ett antal aktuella fall som har engagerat hela . Det som är viktigt att ha som grund vid arbetet med barn är att barn tar tid på sig att berätta. De skannar först av om personen är förtroendeingivande och orkar lyssna till just deras berättelse samt att de inte springer i väg och gör en massa andra saker som barnet inte vill eller orkar med. Det är viktigt att barnen vet att de kan lita på vuxenvärlden. Samhället ska komma till barnen och inte tvärtom. Barnen ska inte behöva slussas runt och uppsöka den ena eller den andra samhällsfunktionen för att få hjälp och stöd. Det är samhällets skyldighet att sluta upp kring barn och unga som behöver hjälp. Kommuner bör till exempel satsa mer resurser till . Det har ju dragits ned där. De har för mycket att göra och är för få. har de i princip inte tid att agera innan det blir ett omhändertagande av barnet, och då har det gått långt. Det är viktigt att de kan ingripa redan när det kommer en anmälan och innan det blir en katastrof. Det är också viktigt att man vet att om man anmäler något till socialen tas det på allvar och det händer något. Annars kommer man inte att orka eller våga anmäla. Skolan, förskolepersonalen och BVC anmäler missförhållanden i alldeles för låg grad till socialen. De har visserligen anmälningsskyldighet, men de måste bättra sig. Det kräver också att det finns några som har tid och resurser att ingripa. Vi i de gröna vill till exempel öka antalet platser inom BUP, få en bättre elevhälsovård med god tillgång till kuratorer, psykologer, läkare och skolsköterskor och se till att det finns ungdomsmottagningar i alla kommuner som också kan plocka upp signaler och vara förtroendeingivande och lyssnande vuxna. Vi bör också möjliggöra för frivilligorganisationer och andra att starta fler särskilda stödgrupper, till exempel för barn och unga som varit utsatta för incest och sexuella övergrepp. Detta är bara några åtgärder på vägen. 66 (): I ett så viktigt ärende som att fastställa att barnets bästa ska vara avgörande för vårdnad, boende och umgänge kan jag bara inte avhålla mig från att delta lite i debatten. Jag har, som säkert utskottsledamöterna vet, erfarenhet av att ha handlagt ett stort antal skilsmässor med ett stort antal tvister om vårdnad, boende och umgänge. Låt mig inleda med lite historik, men den går inte längre tillbaka än vad jag kunnat överblicka själv under min advokattid. Så sent som hade vi en regel om otrohet som grund för äktenskapsskillnad. Låt oss tänka tillbaka lite grann på barnen när mamma och pappa processade i domstolen och förde bevisning om otrohet, vem förlorade den processen om inte barnen i den familjen. När ändrade dessa regler tog man det första steget för att förbättra barnens situation. Man tog bort otroheten och även en del annat och fick in en betänketid och så vidare. När vi kommer och de förändringar som då sker kommer naturligtvis det allra största genombrottet för barnen, för det var ett genombrott när vi införde gemensam vårdnad om barnen som huvudregel. Att pendeln sedan svängde lite för hårt och att vi måste vända den lite grann tillbaka är ju just anledningen till att vi har den här debatten och att vi har de här förändrade reglerna . För att visa hur svårt det kan vara i de här ärendena skulle jag vilja uppehålla mig vid ett fall som inträffade för inte så våldsamt länge sedan. Det var en mycket besvärlig och infekterad tvist mellan en mamma och en pappa. Det handlade inte bara om vårdnaden om barn. Det handlade om allt från vem som skulle ha villan till vem som skulle ha köksgardinerna. Sådana här ärenden tar när man kommer in i domstolarna. Tvisterna blev bara större mellan de här föräldrarna. Det här fallet som jag tänker på slutade med att det träffades en överenskommelse mellan föräldrarna med domstolens hjälp, kanske med advokaternas hjälp och med familjerättspersonalens hjälp. Mamman fick vårdnaden och pappan fick en mycket generös umgängesrätt med pojken som då var . Men vad hände sedan? Jag kontrollerade det. talade jag med mamman. Då hade pappan inte träffat sin son en enda gång efter det att man skrev under det här avtalet. Jag berättar det för att vi ska se vilka enorma svårigheter det finns i de här vårdnadsmålen. Förloraren i det här fallet var möjligen pappan, men framför allt barnet naturligtvis. Med min utgångspunkt från den praktiska erfarenheten är jag oerhört tillfredsställd över den proposition som ligger på bord och de förändringar som vi nu gör. Till skillnad från några andra talare här sätter jag större tilltro till verksamheten i våra domstolar och även hos våra familjerättsenheter i de olika kommunerna. Visst är det, som uttryckte sig, skiftade kvalitet, men det är ingen tvekan om att kvaliteten är på väg uppåt i mycket hög utsträckning. Om man talar med advokater som sysslar med detta får man klart besked om att antalet tvister minskar. Vad är det vi vill åstadkomma med det här nya förslaget ? Det handlar inte om att vi ska höja kompetensen hos domarna för att de ska skriva bra domar och kanske till och med så kallade barnprotokoll, som vill. Vi vill åstadkomma ett underlag som gör att vi får färre tvister i domstolarna. Där tror jag faktiskt att vi har tagit ett väldigt bra steg framåt. Jag ser inte det förslag som ligger på bord och som vi förhoppningsvis klubbar igenom om som ett litet steg framåt för barnen utan som ett mycket stort steg framåt för barnen i vårt land. 67 (): Jag vill börja med att instämma i det som sade. Tack ska du ha, ! Det var mycket bra talat. Sedan vill jag också passa på att rikta ett stort tack till regeringen och de tjänstemän i som har slitit otroligt för att få fram den här produkten. Vissa partier i lagutskottet har ofta klagat över hur beredningsarbetet i regeringen har tagit innan man lagt fram olika förslag, men det här är ett typexempel på hur bra och hur snabbt det har gått att faktiskt få de första stegen genomförda. Det var som lade fram sitt betänkande, och redan nu beslutar vi om en ny lag som träder i kraft , om drygt en månad, herr ålderspresident. Jag tycker att det här är ett oerhört gott betyg. var inne på en viktig fråga. Det gäller någonting som vi har mötts av , nämligen uppmaningen att anmäla. Så fort man misstänker att barn utsätts för någonting ska man anmäla. Så fort skolan upptäcker missförhållanden ska man anmäla. Då är det oerhört viktigt att anmälan också hanteras på ett adekvat och professionellt sätt. Jag har tagit del av alldeles för många fall där anmälningarna aldrig har blivit utredda och undersökta. Avslutningsvis är detta en lagstiftning som ger stora möjligheter. Genom den nya lagen, utskottets betänkande och alla förarbetestexterna säger vi i praktiken att praxis ska ändras. Tillämpningen ska ändras. Det är med den utgången som vi ska få en vårdnadslagstiftning som ser till barnets bästa. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 12 §.) 9 § Vissa frågor rörande Stiftelsen Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2005/06:UbU17 Vissa frågor rörande Stiftelsen (redog. 2005/06:RJ1, redog. 2005/06:RJ2 och redog. 2005/06:RRS12). Ålderpresidenten konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 12 §.) 10 § Kvalificerad yrkesutbildning som uppdragsutbildning Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2005/06:UbU20 Kvalificerad yrkesutbildning som uppdragsutbildning (prop. 2005/06:74). Ålderspresidenten konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 12 §.) 11 § Vissa frågor om vuxnas lärande, m.m. Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2005/06:UbU22 Vissa frågor om vuxnas lärande, m.m. (prop. 2005/06:148). 68 (): Det är trevligt med ett nytt ansikte här, även om det inte är något fel på de vanliga! Vi ska nu debattera propositionen Vissa frågor om vuxnas lärande, m.m. och den motion som vi i alliansen har skrivit. Mest anmärkningsvärd är naturligtvis reservation nr 4, eftersom det är Socialdemokraterna som har reserverat sig. Återigen får regeringen bakläxa av en ny majoritet i utbildningsutskottet, och är det sex partier, med andra ord även , som går emot regeringen. Vi i de sex partierna vill också att folkhögskolor ska få möjlighet att anordna sfi-undervisning, dels för att folkhögskolorna med sin speciella pedagogik är särskilt lämpade, dels för att sfi-undervisningens kvalitet måste förbättras. Språket är invandrarnas nyckel till framgång i , och vi måste tänka om och tänka nytt så att många, många fler av våra nya svenskar blir integrerade här i . Det finns en rad stora problem med dagens sfi-undervisning. I många kommuner sker utbildningen i blandade grupper. Det är långsam genomströmning och många avhopp. Sfi kan nog utan konkurrens kallas för det största utbildningspolitiska misslyckandet i . Det är ett svek mot ett stort antal människor i vårt land. Konsekvensen är en orättfärdig och meningslös utslagning av människor. För många deltagare är undervisningen svår att kombinera med andra studier eller arbete, vilket leder till att människor blir kvar i bidragsberoende helt i onödan. Skillnaderna i kvalitet och genomförande av sfi är mycket stor mellan kommunerna, och även detta är naturligtvis ett problem. Enligt vår mening måste den sfi-undervisning som erbjuds hålla hög kvalitet oavsett var eller hur den erbjuds. Precis som vi riksdagsledamöter åker på språkresa och lär oss ett språk bättre genom internatboende kan sfi på folkhögskola fungera på ett liknande sätt. Sfi-undervisningen är en viktig utmaning för det svenska utbildningsväsendet. Det måste ske en reformering som leder till en modern individanpassad utbildning som i sin tur möjliggör utveckling och ett snabbt inträde på den svenska arbetsmarknaden för dem som kommer till vårt land, oavsett om de kommer hit som flyktingar eller som arbetskraftsinvandrare. En del av förslagen i propositionen går i rätt riktning. Jag tänker till exempel på att sfi ska kunna kombineras med andra aktiviteter. För mig är det obegripligt att vuxna människor som kanske har jobbat i ett annat land år här bara förväntas studera på halvtid. Ja, halvtid det kanske inte ens en gång är det, med tanke på förslaget om att vi nu ska ha en minimitid för undervisningen. Jag tycker att det sänder helt fel signaler till de nya svenskarna, och det försenar deras möjlighet att komma in på arbetsmarknaden. Jag yrkar bifall till reservation nr 1, den viktiga reservation som allianspartierna står bakom. Vi accepterar inte sådan diskriminering av vuxna personer med utvecklingsstörning som regeringen fortsätter att bedriva. Det är för oss självklart att de ska ha en lagstadgad rätt till gymnasial utbildning. Den socialdemokratiska regeringens allt överskuggande mål har varit att få fler och fler till högskolor och universitet. Etiketten har varit viktigare än innehållet, och de som strävat efter något annat har lämnats därhän. Därför har vi nu en situation med många svenskar som inte behärskar det svenska språket, där utvecklingsstörda inte får någon gymnasieutbildning, och där alltfler lämnar grundskola och gymnasium utan att få godkänt i ett eller flera ämnen. Utbildningssektorn är viktig, och vi moderater skjuter till mer än regeringen . Men vi gör också en viss omfördelning. När jag studerade resultaten på komvux blev jag väldigt förvånad. En femtedel är ungdomar som kompletterar eller läser om tidigare gymnasiekurser trots godkända betyg. Det handlar främst om elever från de studieförberedande programmen. Slutsatsen borde bli en höjning av utbildningsnivån, men resultaten är oerhört nedslående. Hälften fullföljer inte ens kurserna. får inte betyg eller får IG på kurserna. får inte betyg eller får IG i matematik A, som alla har läst på gymnasiet. Jag skulle kunna fortsätta rabbla fler nedslående siffror. Kostnaden för komvux är hög, dels för direkta utbildningskostnader, dels för försenat inträde på arbetsmarknaden. Frågan är: Varför går alla dessa människor på komvux, när de alldeles har läst kurserna på gymnasiet, och hur kommer det sig att resultaten är så dåliga? Ett svar är den höga ungdomsarbetslösheten. Ungdomarna får inget jobb, och därför går de på komvux och får sin försörjning. Dessutom kvalar de in till a-kassan. Återigen sänder politiken fel signaler. Den lurar människor att inte satsa fullt ut redan på gymnasiet och till att hålla sig kvar på samma nivå i utbildningssystemet än nödvändigt. Men är det det som vi ska ha komvux till? Här finns ett stort utrymme för en omfördelning till gymnasial särvux och möjlighet att ge vuxna med utvecklingsstörning en ny chans. 69 (): Det här kommer inte att bli en dramatisk, revolutionerande debatt. Vi vet alla var vi står. Det sker heller inga stora förändringar i och med att det här betänkandet går igenom. Jag ska nöja mig med att nämna några saker som kanske börjar förändras nu i och med alliansens reservationer och som vi inom borgerligheten hoppas kunna gå vidare med. Vi vill ha vuxenutbildning i samma form som vi har också andra varianter av utbildning, alltså som friskola för vuxna. Detta skulle betyda att flexibiliteten inom vuxenutbildningen, möjligheten att anpassa utbildningen till de vuxnas behov, skulle vara mycket större än vad den är . Det vuxenutbildningen behöver är både en decentralisering på anordnarnivån och en centralisering när det gäller styrningen. Vi har väldigt många myndigheter som sysslar med vuxenutbildning, och det pågår en utredning om detta just . Men det betyder att problemet med olika styrgrupper och olika inriktningar kommer att fortsätta. Vi skulle behöva en mycket snabbare möjlighet att svara upp mot arbetsmarknadens behov i olika situationer som är viktiga i utvecklingen av kunnande hos vuxna människor. Hade vi samma system för vuxenutbildningen som vi har genom införandet av friskolereformen så skulle det också finnas möjlighet till att konkurrensen mellan olika studieanordnare skulle växa. Vi vet att ett av resultaten, som absolut ingen kan förneka, av införandet av friskolereformen har varit stimulans för alla skolor, nya impulser, inspiration. Allt detta behövs inom vuxenutbildningen också. Jag kan helt enkelt hänvisa till min egen erfarenhet. När jag lärde mig svenska fanns det konkurrens mellan olika studieanordnare. Det var studieförbunden och folkhögskolorna som höll i sfi. Det var jättebra. Var man inte nöjd med en kunde man gå till en annan. Det fanns intensivkurser. Jag gick på ABF. Jag älskade ABF i fortsättningen på grund av den mycket goda utbildning jag fick då. De lärare som var mina lärare på ABF är lärare på i svenska som främmande språk. Det bevisar vilken fantastisk potential som fanns i det här systemet, med många anordnare och väldigt många olika typer och strukturer av utbildning. Det skulle vara bra för hela samhället om vi hade detta inom vuxenutbildningen. Därför är jag väldigt glad över att vi har kommit överens nu och att folkhögskolorna kommer att kunna ordna sfi. Men det borde finnas på många andra områden, inte bara när det gäller svenska för invandrare, och det borde finnas en möjlighet för många olika studieanordnare. Tänk bara på en sak, att kunskapen växer lavinartat . Alla yrken påverkas av det. Men på väldigt få områden kan en vuxen yrkesarbetande människa hämta ny kunskap medan han eller hon arbetar. Detta borde också vuxenutbildningen kunna svara mot. Men då borde alla dessa konstiga gränsdragningar mellan olika nivåer i utbildningar försvinna. Då borde en mycket större flexibilitet finnas i systemet. Framför allt borde inte systemet försöka kopiera utbildningar som redan finns inom det vanliga utbildningssystemet. Just vuxenutbildningen behöver mycket större skapande kraft. Vi har inom borgerligheten pratat mycket om kompetenskontot som försvann, det kompetenskonto som skulle användas för att alla människor som arbetar själva skulle kunna finansiera sina vidare utbildningar under sitt yrkesliv. Vi hoppas att kompetenskontot kommer tillbaka. Jag ska också tala om svenska för invandrare. Detta är en lång historia. Jag har redan blivit trött på mig själv medan jag har pratat och skrivit om det här , och så lite har hänt. Vi har två reservationer som jag yrkar bifall till. Den första är reservation 3 under punkt 4 som talar om svenska för akademiker. Den andra reservationen är reservation 5 under punkt 6 som talar just om behovet av en förnyelse inom själva systemet. Där talar vi om möjligheten att införa vuxenutbildning som fri utbildning, så som vi har gjort på andra områden. När det gäller sfi, en gång till, har monopoliseringen inom sfi varit en katastrof. Jag har personligen haft möjlighet att jämföra mina studier med de studier som folk har fått bedriva efter det att det kommunala monopolsystemet infördes. Alla har förlorat på det. Alla är missnöjda, de som studerar, de som undervisar och de som sitter utanför och tittar på och inte förstår varför det går så trögt, varför det tar så och varför resultaten blir så klena. Att diskvalificera ett helt utbildningssystem, svenska för invandrare, betyder att man vållar en oerhört stor social skada. Om människorna inte tror på den utbildning de har möjlighet att följa kan de inte känna sig motiverade. Då kommer de aldrig någonsin att lära sig språket ordentligt. Sedan vill jag bara, innan jag avslutar, påminna om att i alliansens reservation om svenska för akademiker talar vi också om Internetkurser. Det naturliga skulle vara att dessa Internetkurser i skriftspråk för olika yrken skulle finnas på datortek, på centrum för flexibelt lärande och att akademikern själv skulle öva och öva och öva. Högskolorna skulle komma in och utfärda ett intyg när kursen var avslutad. 70 (): Det har blivit dags för mandatperiodens sista kammardebatt för utbildningsutskottet. Det är bra att den handlar om ett så pass framåtsyftande område som vuxenutbildning. Vuxna människors möjlighet att lära att förverkliga sina drömmar och skapa sina egna liv, att komma igen och att gå mot nya mål i livet är verkligen något framåtsyftande. Vi kristdemokrater vill ta vara på människors kreativitet och förmågor, kända som okända. Vi ser på vuxenutbildningen som något långt mer strategiskt och framåtsyftande än den röda sidan, som mest verkar ta till vuxenutbildning när det handlar om att skyla över arbetslösheten, som en Amsåtgärd bland andra. Vi kristdemokrater vill något mer. Vi ser möjligheterna och kraften i en väl fungerande vuxenutbildning, i möjligheten att hela livet få lära nytt, i det livslånga lärandet, så att ingen hålls tillbaka och hindras att förverkliga sitt inre hopp, så att ingen lämnas efter i en tillvaro där hopplösheten står för dörren. Synen på utbildning och kompetensutveckling har förändrats. förknippades utbildning ofta med en begränsad studieperiod i barndomen och . Dagens och morgondagens arbetsliv är mer föränderligt och ställer krav på ständig kunskapsinhämtning, kompetensutveckling och rörlighet. Nytt lärande sker och behöver ske ständigt och livet igenom både i formella studiesituationer och genom vardagens lärande. Behovet av kunskap ställer nya krav. Då är flexibilitet och personlig anpassning i vuxenutbildningen viktigare . har vuxna som saknar utbildning på grundskolenivå laglig rätt att komplettera sin utbildning i vuxen ålder. Det är bra, men det är inte tillräckligt. Rätten till utbildning för vuxna bör utsträckas och gälla inte bara grundläggande utbildning utan även utbildning motsvarande gymnasienivå. Rätten till utbildning borde också gälla dem som lämnat gymnasiet och som behöver komplettera för att få rätt behörighet för vidare studier. har länge drivit frågan om att utveckla ett väl fungerande system för validering. Det behövs både för personer med låg formell utbildning och en hög grad av erfarenhetsbaserad kunskap och för personer som har genomgått utbildning i otraditionella former, här i eller i andra länder. För att utarbeta en ny strategi för vuxenutbildningen bör en parlamentarisk utredning för vuxenutbildning tillsättas. En del av vuxenutbildningen bör enligt oss kristdemokrater bli en ny form av utbildning, en yrkeshögskola, som tar vara på kvalificerade yrkeskunskaper och främjar dessa, precis som det görs i vårt grannland med stor framgång. Den skepsis som framför allt Socialdemokraterna har mot yrkesutbildning måste få ett slut. Vuxna med en utvecklingsstörning som gått i särskola har inte samma rätt till grundläggande utbildning som andra vuxna. Detta har velat ändra på. Även utvecklingsstörda som vill och kan ska ha rätt till vuxenutbildning. Det är bra att regeringen nu hörsammat detta. Men det är inte nog att som i propositionen tala om särskola på grundskolenivå. Också gymnasial särvux bör vara en rättighet. Varför finns det ett så hårdnackat motstånd från den socialdemokratiska sidan i den frågan? Det kan också vara svårt för studerande med olika typer av funktionshinder att få en utbildningssituation som är anpassad efter deras behov. Människor med funktionshinder av olika slag ska ha likvärdiga möjligheter och samma rätt till en högkvalitativ utbildning som övriga medborgare. har de alternativa utbildningsanordnare som driver utbildning på grundskole- eller gymnasienivå inte rätt att sätta betyg på sina elever, utan betygen måste sättas av en komvuxrektor. Eftersom regeringen misslycktas med att presentera en ny skollag för föreslås i propositionen en försöksverksamhet med statlig tillståndsgivning avseende så kallad betygsrätt. Det är ett steg åt rätt håll, men det är inte tillräckligt. Det är orimligt att inte de utbildningsanordnare som planerar och genomför undervisningen också ges rätten att utdela betyg. För att öppna möjligheten för alternativa utbildningsanordnare att få betygsätta sina elever vill vi och övriga i se ett utökat antal fristående skolor även inom vuxenutbildningen. är det naturligt att sammanfatta den sittande regeringens arbete på det här området. Det är fort gjort. Det har pratats mycket men inte blivit så mycket. Det lär, har jag hört, finnas en särskild minister för vuxnas lärande men inte har det märkts. Snarare är det nog så att i sökandet efter en röd tråd i vuxenutbildningspolitiken hamnar sökarljuset mest på en stelbenthet, inte minst när det gäller nya svenskar. Låt mig ge två exempel det finns många, men låt mig ge två. Vid ett besök jag gjorde på svenska för invandrare mötte jag en man som kom fram till mig. Han kom väldigt nära mig. Han var mycket stor. När han kommit riktigt nära mig spände han ögonen i mig, slog ut sina händer de var ganska stora de också och sade: Varför får inte jag arbeta? Jag kan arbeta! Den här mannen kunde inte läsa och skriva. Det behövde han naturligtvis lära sig. Men han längtade också efter att få användning för de kunskaper han hade, sina yrkeskunskaper, i arbetslivet. Hans behov och inre möjligheter blev inte tillgodosedda i den verksamhet där han befann sig.