prot · GT0992 · 2006-03-22 00:00:00 — Den gavs bevisligen ut i nyutgåva efter , och då med förord av en mångårig lärare i Mellanösternstudier vid armé. I boken kan man läsa sådant som att arabiska tankeprocesser är jämförelsevis mer autonoma och självständiga från verkligheten än de tankeprocesser som är typiska för den västerländska människan och därför måste den arabiska mentaliteten erkänna att väst besitter en kultur som åtminstone delvis är överlägsen den araberna har mottagit från sina förfäder och skyddat . Det ger möjligen associationer till antisemitisk propaganda från förkrigstiden eller låter som nydemokratisk argumentation på akademiskt språk, men det är litteratur som bedöms som seriös . Om vi inte kan ta itu med det i vår egen värld, om vi inte kan ta itu med islamofobin här, kommer vi aldrig att nå fram i vår strävan mot demokrati, jämställdhet och mänskliga rättigheter. är inte på något sätt befriat från islamofobi. Det är här äldsta moské har satts i brand, två gånger. Det är här de islamofobiska hatbrotten ökar. I det läget kanske det inte bara är rätt att ta ett steg tillbaka, att hamna i en ansats som åtminstone luktar vi och de utan att också börja dialogen, sätta i gång och arbeta, komma ut, möta varandra och prata. Jag tror allt att världen blir bättre om vi möter varandra och samtalar i stället för att karikera varandra. 117 () replik: Ett alldeles utmärkt tillfälle får jag nu eftersom säger att det Per skriver i sin artikel mer eller mindre är ståndpunkt. För det första är väst och den muslimska världen ett etablerat begreppspar som används i forskning och i debatt. Det är inget konstigt med det. Vi definierar att det är EU och som är väst och att den muslimska världen är närområdet. Hela Barcelonaprocessen, hela Empa, den parlamentariska församlingen för EuropaMedelhavsområdet, handlar om detta. Inget märkligt alls. Sedan anklagas vi för att det ska vara vi och de i betänkandet. Ja, om man vill läsa in detta, om man vill se det så, kan man kanske göra det. försöker i och för sig nyansera sig lite grann. Men vi har på flera punkter försökt peka på att så inte är fallet. Jag tycker att vi visar att vi ser vår egen skuld. Vi ser bjälken i vårt eget öga. Vi ser kolonialismen som förstörde demokratin. Det står tydligt i betänkandet. Men det kanske inte är läst av er. Vi ser kriget mot terrorismen och allt elände i brott mot mänskliga rättigheter som har följt av det. Läser man hela betänkandet får man vara blind om man inte ser det. Generaliseringar och specificeringar man måste generalisera för att komma fram utan att för den skull fastna i dem. menar att vi har en statspolitik gentemot den muslimska världen. Det är ju inte sant. Det vi säger är att vi ska ha ett förhållningssätt gentemot den muslimska världen där hörnstenen är en dialog präglad av ömsesidig respekt och förståelse. Utifrån denna ram ska sedan politiken anpassas efter mål, medel och mottagare. kanske inte håller med om att respekt och förståelse är en vettig utgångspunkt, men borde utifrån sina erfarenheter av veta att man kan anamma grundläggande förhållningssätt utan att detta för den skull är statspolitik. En annan reflexion är att det faktiskt är en kunskapsfientlig åsikt att man inte ska kunna kategorisera och förenkla i en diskussion. Det är nödvändigt för att komma framåt. Om kategorier exempelvis inom World Values Survey inte kan accepteras får faktiskt dödförklara statistiken som vetenskap. 118 () replik: försöker nyansera sig på en punkt, säger . Försöker nyansera mig från vad? Det här är mitt inlägg i debatten, och jag förde fram min åsikt. Ni hörde den förhoppningsvis allihop. Vad var det jag försökte nyansera? Det är precis så jag tycker, nyanser eller icke. Jag citerade vid namn två män, och . Jag högaktar dem båda. Jag tycker att de är mycket duktiga. Jag tycker att de behövs i debatten, även om jag inte delar alla deras åsikter. Jag försökte föra fram en ståndpunkt, att många av de goda föresatser som i sin utrikespolitik ska stödja, demokratiprocesser, feministiska rörelser, arbetet mot våld och för de mänskliga rättigheterna, riskerar att tappa i styrka om ansatsen sätter krokben. Jag sade att jag ser ett problem med ett betänkande som heter Vår relation till den muslimska världen i EU:s grannskapsområde, därför att det pekar ut ett tydligt vi och de och därför att det förefaller totalt otroligt att skulle debattera vårt förhållande till den katolska världen, vårt förhållande till den buddistiska världen eller vårt förhållande till den shintoistiska världen. Men just när det handlar om muslimer kan man gå så pass långt med generaliseringarna. Och det ville jag problematisera. Min slutsats är att i vissa delar av betänkandet borde texten vara hårdare. Där finns två reservationer som jag kommer att stödja. I andra delar är texten bra. Men om vi inte problematiserar ansatsen och tar itu med den islamofobi som ligger inom oss alla och som ligger djupt rotad i vårt samhälle kommer vi aldrig att lyckas med det som skrivs där. 119 () replik: Men, , det vi skriver i vårt betänkande handlar inte om islamofobi. Det ligger inte ens i närheten av islamofobi. Det här är ett försök av att klistra på det här betänkandet en etikett för att förstöra den här diskussionen, och det måste angripas med full kraft. Vi skulle mycket väl kunna skriva ett betänkande om andra förhållningssätt om vi tyckte det vore intressant, mot katolicismen eller mot hinduismen. Men på förekommen anledning är det ju detta debatten handlar om i hela världen . Det vore väl orimligt om vi inte skulle kunna behandla den relationen. Det vore ju oansvarigt att inte göra det. Det är faktiskt så att forskare och debattörer, men tydligen inte , gör sådana här generaliseringar. Och vi visar med och med andra källor vi har, respekterade författare och forskare, att det faktiskt finns vissa möjligheter att generalisera. Det finns vissa generella drag. Men vill inte se dem. Det är bara att beklaga. Jag tvivlar på att har läst igenom hela betänkandet. Ditt anförande är av det slaget att du mer hänvisar till Per artikel, en mycket vulgär och ovederhäftig artikel, skriven i . Om det är basen för ditt anförande står du inte på fast mark. Då måste du tåla att du blir utsatt för hård kritik. Du brukar ju inte vara den som är rädd för att deklarera dina åsikter. Du försöker hävda att det finns vissa saker som är bra i betänkandet, andra saker som är dåliga, men hela ditt angreppssätt är att såga betänkandet, att man inte kan föra den här diskussionen. Det du vill föra, om vi ska tala om den här relationen, är en skala 1:1-debatt. Vi ska diskutera med varje individ i det arabiska samhället, med varje land i det arabiska samhället. Lycka till, säger jag. 120 () replik: har uppenbarligen inget intresse av att nyansera sig. Det är också en lärdom utifrån den här debatten. Jag hoppas att läser igenom mitt anförande och funderar över om den kritik han precis framförde mot anförandet, att det skulle såga hela betänkandet och enbart vara baserat på en artikel av Per , egentligen är rimlig och stämmer. Jag har läst betänkandet, och jag har utifrån att ha läst betänkandet sagt att jag delar väldigt mycket av det kloka som står i det, men jag är kritisk till ansatsen. Om man inte ens kan föra fram den kritiken, då tror jag nog att den behöver föras fram. Om det är så viktigt att försvara ansatsen, ja, då finns det nog något problem med den. Den farligaste fördomen är den som bygger på att man tror att man inte har några fördomar. Jag har fördomar. Hela det samhälle vi lever i det var det jag försökte säga i mitt anförande är inpyrt av fördomar, varav många är de islamofobiska fördomarna. Skriver man ett betänkande om vår relation till den muslimska världen så färgas det delvis av dessa fördomar. Därför är jag rädd för generaliseringar. Och därför tycker jag att det är viktigt att delta i den här debatten för att just kritisera ansatsen men berömma stora delar av innehållet i betänkandet. Det var det jag försökte göra. 121 () replik: Det är intressant att lyssna till som kommer in i debatten och blir oerhört övergripande, nästan mer helig än påven. Han kritiserar ansatsen som om det skulle vara på det sättet att vi skiljer på vi och de. Det är absolut inte ansatsen. Läser man betänkandet och funderar lite grann kring vad man läser, ser man att det först och främst finns en genomgående strävan att föra fram kritik mot alla religioner. Vi ger uttryck för både vår egen historia och en global betraktelse, så det är ingen ansats till att uttrycka vi och de. Men någonstans måste man ju kunna komma in på en kritik av det som man inte tycker är rätt. Det är naturligtvis flott att stå här och säga: Vi i kammaren. Men då och då måste jag peka ut och säga att vi har en annan uppfattning än vad ni har. Då är ni de och vi är vi. Det är ett sätt att föra debatten på. Att inte låtsas att det är ett rimligt förhållande när vi vill kritisera något tycker jag är att ta bort möjligheten för en rimlig kritik. Vi står för mänskliga rättigheter. Vi står för demokrati. Vi vill arbeta för det. Vi vill också peka ut dem som är våra motståndare i detta sammanhang. Det innebär inte att vi inte skulle ha en ödmjukhet för vår egen historia. Det är inte ansatsen i det här betänkandet. 122 () replik: Jag ska inte tro mig själv om för mycket, men lite känns det som att de här replikskiftena var författade innan jag höll mitt anförande. De reflekterar inte alls över det anförande jag höll, utan de säger att det jag sade var lika heligt som om det skulle ha varit påven och att hela utskottet var islamofober som ville illa. Men jag har ju inte sagt något sådant. Jag har tvärtom berömt stora delar av betänkandet. Jag berömmer också och gärna speciellt den föresats som tar upp, nämligen att peka på hur religioner, de allra flesta och kanske till och med alla, i tider har shanghaiats av ledare och makthavare för att förtrycka människor, skuffa undan demokratiska ideal och mänskliga rättigheter. Det är en jättebra föresats. Låt inte ansatsen sätta krokben för den! I den här debatten finns ett de och ett vi, de i och vi i . Det är klart definierat. Man har gått med och löst medlemskap i partiet, och personer som jag och har röstats in i och kan ha en debatt mot varandra. Det är ju inte så det ser ut i det här betänkandet. Där är vi , väst, lite oklart kanske EU. Det är väldigt oklart både vem som är medborgare och vad som skulle följa av medborgarskapet. Och de är den muslimska världen. Om de är de som bekänner sig till islam både här och i länderna runtomkring eller den geografiska enheten nära EU som har islamska kopplingar eller om det är den kulturkrets som är islamsk är faktiskt oklart för mig som har läst betänkandet minst två gånger. Begreppen blandas nämligen och därmed faller den tydlighet som försökte visa i sin replik till mig när han sade att vi och de är som mot . Vi och de är här otydligt. 123 () replik: Jag ska fatta mig väldigt kort och bara säga att jag beklagar att gärna vill skilja ut sig här. Ni skulle ha kunnat ställa er bakom betänkandet i stället för att angripa det. Vi har försökt att nå enighet över alla partigränser. Syftet är inte vi och de, utan syftet är en självrannsakan, ett utpekande av de fenomen som vi inte tycker om i riksdag. Det handlar om kända begrepp som demokrati och mänskliga rättigheter, som vi väl alla arbetar för. Varför inte ställa upp på detta i stället för att gå ut och säga att ansatsen är någonting som vi aldrig har diskuterat att den ska vara och heller inte behöver läsas in i sammanhanget, om man inte vill obstruera mot den? Det beklagar jag. 124 () replik: Som svar på det vill jag bara säga två korta saker. Det ena är att jag helt instämmer i önskan tidigare. Betänkandet skulle gärna fått ha mer delar där man kritiserade vi de delar där vi faktiskt har varit skuld till att det i det som kallas för den muslimska världen har växt fram annat än demokrati och mänskliga rättigheter. Man hade också på ett tydligare sätt kunnat ta ställning till brister i det som kan kallas för vår kultur eller vår kulturkrets. I betänkandet är det i huvudsak på ett ställe som man reflekterar över den islamska kritiken mot oss. Man gör inte något ställningstagande där man verkligen kan göra det, nämligen till den kultur som vi lever och verkar i. Hur oklart det än är, hoppas jag att man inte ser vi som företrädare och de som motståndare. I den första repliken lät det som att man ville peka ut dem som är våra motståndare i det här sammanhanget. Så ska det faktiskt inte vara. Jag tror verkligen på det som jag började mitt anförande med, att det inte finns vi och de, utan att det bara finns ett vi. Sedan behövs självklart generaliseringar, diskussioner, jämförelser och jämförande analyser, men de måste göras på ett sådant sätt att de inte kan uppfattas som kränkande av dem man faktiskt vill nå. Risken blir att de kan göra det när betänkandets ansats tyvärr lyser av ett så tydligt vi och de, även om väldigt mycket av det som står i betänkandet är både bra och klokt. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 11 §.) 7 § Internationell terrorism Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2005/06:UU9 Internationell terrorism. 125 (): Terrorism är ett område som många människor talar om och oroar sig över. Men det finns inte särskilt många tydliga politiska beslut inom det här området . Sanningen är tyvärr den att klarar inte ett större terroristangrepp. Det slogs fast i en nyligen publicerad rapport från FOI. Sedan terrorattackerna har flera utredningar utmynnat i rekommendationer om hur olika myndigheter och organisationer skulle kunna samarbeta för ett effektivt försvar mot internationell terrorism och hur de ska kunna bli verklighet. I äger en myndighet respektive fråga, och det saknas tydliga kommunikationsvägar mellan myndigheterna. Det kunde vi tydligt se i fördröjningen av insatserna efter flodvågskatastrofen i , vilken inte berodde på bristande resurser utan på oklarheter i ansvarsfördelningen mellan försvaret, och . Den här bristen försvårar utvecklingen av ett nytt försvar anpassat efter nya hot från omvärlden. har inga konkreta förslag presenterats som har blivit relevanta i verkligheten, tyvärr ett stort tyvärr, eftersom det berör oss alla och vår egen säkerhet. Vi berörs alla av den internationella terrorismen i vår nära omvärld. Terrordåden hotar den öppenhet som vi ofta tar för given, nämligen att vi ska kunna röra oss och uttrycka oss fritt. Vi ska slippa känna oro för egen eller närståendes säkerhet. Det handlar också om att vi behöver försvara våra grundläggande värderingar och vår samhällsmodell. Därför måste den internationella terrorismen bekämpas. som eller andra bärs upp underifrån av en förtryckt befolkning och av resursstarka och målmedvetna finansiärer som får de här nätverken att fungera. profiterar organisationerna på människors utsatthet. De rekryterar också människor uppvuxna både i och . Vi ska aldrig underskatta kraften i det ideologiskt grundade hatet mot frihet, demokrati, sexuell frigörelse, mäns och kvinnors lika rättigheter och möjligheter samt respekten för alla människors lika värde. Vårt samhälle måste hålla högsta möjliga beredskap för att kunna avvärja eller minska effekten av ett terrorangrepp. Det handlar bland annat om effektiva räddningsinsatser. Det handlar också om att anpassa vår lagstiftning och öppna för att militärens resurser ska kunna användas vid svåra terrorhot mot vårt land. Det gäller också att komma ihåg att det är en felaktig uppfattning att tro att internationell terrorism kan bekämpas med enbart militära medel. För att se långsiktiga resultat måste vi angripa roten till internationell terrorism. För terroristerna är och förblir demokratin den största fienden och de skyr inga medel för att nå sina mål. Vårt svar på hotet måste vara att värna gemensamma värderingar kring demokrati, frihet och respekt för mänskliga rättigheter över hela världen. Det gör vi bäst genom ett utökat och stärkt internationellt samarbete. Terrorismen i sig blir internationell när dådet utförs utanför de gränser som definierar en specifik grupps eller individs ursprungsland eller när medborgare från samma ursprungsland utgör mål för terrorn och dådet utförs i ett tredje land. Terrorism är inte något nytt fenomen i historia. kunde vi se en anarkistisk våldsvåg. Skillnaden är att terrorismen är mer utbredd och verkar mer globalt. Dessutom fokuserar omvärlden nu på fanatisk terrorism av mer religiös natur. I dagens debatt frågar vi hur, när svaret på frågan varför saknas. Vilka slutsatser kan man dra av tillvägagångssättet? Finns det historiska paralleller? Vilka åtgärder är förnuftiga att vidta? Det som vi inte får glömma bland alla förslag på åtgärder mot dagens internationella terrorism är att vi skulle behöva fokusera mer på hur vi utrotar morgondagens terrorism. Bombdåden i har visat en sak mycket tydligt. Av vilken orsak som terroristerna än utför sina dåd kommer de inte från fattiga underutvecklade samhällen i muslimska länder där de indoktrineras att hata väst. De terrorister som bombade har återigen bekräftat en bild som började växa fram redan efter terrordådet i . Många av terroristerna hade både arbetat och studerat i väst, en del av dem hela livet. Trots det kan fortfarande ideologiska motiv och resurser komma från annat håll utanför . Idén om jihad och drömmen om det exklusiva islamistiska samhället är slutmålet för terroristernas syn på världsbilden. Anklagelserna mot det globaliserade väst är bara en del i de extrema islamisternas taktik. Deras flesta terroroffer är fortfarande icke rättrogna muslimer så kallade avfällingar i , och vi ser det i och i . Vad vi ser är ett asymmetriskt krig där reislamisering av den muslimska världen ska resultera i ett islamistiskt världskalifat. Det är oerhört viktigt att göra skillnad på extrem islamism som utövas av ett fåtal muslimer och annan islam som praktiseras generellt i samhället. Det är det vi har talat om tidigare här . Det är inte som är grundproblemet. Det är snarare sociala, kulturella, politiska och ekonomiska faktorer tillsammans med extrema tolkningar av islam. Vi behöver vara mycket mer observanta på hur utanförskapet och missnöjet med en normaliserad religion som av terrorister anses vara en vek form av islam skapar konflikter i vårt samhälle. Vi kan vara alldeles övertygade om att terroristnätverken kommer att hitta fler rekryter så länge utanförskapet existerar. Det är intressant att terroristerna vill förgöra sin egen värdorganism globaliseringen i sig som de är beroende av den för att överleva och sprida sina budskap. Det är precis som ett virus är beroende av sin värd, som jag som virusforskare tycker om att säga. De makthavare som inte behandlar extrem islamism som en totalitär rörelse blir indirekt medskyldiga. Överallt i , från norr till söder, från väst till öst, kan vi hitta grenar av extrem islamism. Medierna fokuserar oftast på och vid terrordåden. Al-Qaida är bara ett, om än viktigt, nätverk bland många andra. Den islamistiska terrorismen i sin slutliga länk kommer oftast från och när det gäller själva finansieringen. Inget av de länderna är extremt fattigt. Däremot karaktäriseras de av stor kontroll. Det är auktoritära regimer där medborgarna lever under hårt förtryck. Centralisering och total statlig kontroll gör att oliktänkande självständiga människors röster kvävs. De hindras också att genomföra nya idéer och reformer. Det viktigaste instrumentet för att motverka kraften i extrema rörelsers ideologi, som i värsta fall kan resultera i internationell terrorism, är att skapa frihet och demokrati. Om de komponenterna finns ökar förutsättningarna för en positiv utveckling och vi kan underminera grogrunden och rötterna till terrorism. Större respekt krävs för yttrandefriheten och för vars och ens övertygelse att leva som man vill utan att skada andra. Religion ska aldrig kunna skapa legitimitet för våld och förtryck. Den sidan av terrorbekämpningen utgörs inte minst av att vi i högre utsträckning inriktar svenskt bistånd på insatser som syftar till att förebygga terroristhot. måste vi vara oerhört tydliga med att aldrig ge bistånd till organisationer som är terrorklassificerade. Vi måste i stället tydligare prioritera stöd för demokrati och mänskliga rättigheter i och . I partnerskap med den muslimska världen kan vi mycket bättre förebygga och hindra att kriser eller konflikter skapar grogrund för extremrörelser. får aldrig fungera som för terrorister. Svenska myndigheter måste få mycket bättre förmåga att avslöja personer som bedöms vara på väg eller i färd med att begå brott. Det kräver ett fungerande polis- och rättsväsende tillsammans med ett mer effektivt underrättelsearbete med andra länder. Militär personal och militära resurser måste kunna användas under polisbefäl både i terrorbekämpning och vid andra allvarliga kriser. Tyvärr ser vi fortfarande en hel del politiskt styrd forskning inom det här området i enlighet med äldre säkerhetspolitiskt tänkande, det så kallade strategi. I stället behöver vi se mer forskning inom säkerhetsområdet utan politisk inblandning. De åtgärderna kan komma att ge tydliga kortsiktiga resultat. Det är av ännu större vikt att en sådan förändring också kan ge långsiktiga resultat. Det är av stor betydelse för att motverka framtida terrordåd. Ett mycket oroande hot i det här sammanhanget är att länder och möjligen terrorister söker innehav av massförstörelsevapen. Därför är det av yttersta vikt att deltar fullt ut och verkligen tillhör den inre kärnan i Initiative, PSI, i syfte att stärka samarbetet kring icke-spridning. deltar vi bara i delar av det arbetet. Vi anser att bör delta i den Natoledda övningen Operation Endeavour i . Det är en övning som syftar till att förhindra smuggling av massförstörelsevapen. Vidare behöver den informera medborgarna om hotet från internationell terrorism och vilka åtgärder som vidtas i FN, EU och nationellt. Slutligen, fru talman, vill jag yrka bifall till den gemensamma alliansreservationen nr 1. 126 (): Jag vill inleda med att yrka bifall till den borgerliga alliansens reservation nr 1 om internationell terrorism. Den går ut på att utöka underrättelsesamarbetet mellan länder, stärka svenska myndigheters kompetens på fältet, involvera försvaret i kampen mot terrorism och att fullt ut måste delta i Initiative. Jag vill också yrka bifall till reservation nr 3 från liberalerna om att ska utbilda irakiska soldater och tillsammans med och andra länder skapa en gemensam demokratiplan för . Det är rusningstrafik mitt i . Överraskande sprider sig en söt doft av sarin. Paniken sprider sig. Tolv människor dör av gasen, och över 1 000 individer skadas. Den japanska domedagssekten har slagit till igen. Det är en vacker junikväll . Hundratals förväntansfulla ungdomar, många med rysk bakgrund, står i diskotekskön i israeliska . Plötsligt smäller det. Över 20 ungdomar mister livet i sprängdådet. Hamas visar åter sitt sanna ansikte. Klockan är 8.46.40 . Tusentals personer har satt sig till rätta vid sina skrivbord för att börja dagens arbete. Plötsligt hörs en smäll denna dag när kraschar rakt in i World Trade Centers norra torn. 2 986 människor dödas i attackerna iscensatta av terrornätverk . Även och svenskar drabbas av terrorattacker världen över. dödades två svenska soldater av en fjärrutlöst bomb i . upptäckte en bomb på svensk mark i en vallokal i . Det var en påstådd al-Qaidacell som med en brandbomb ville attackera det irakiska valet. Terrorismen har många ansikten, skepnader och namn. Hamas, Baader-Meinhofligan, , ETA, , eller för den delen alla de regimer i världen som stöder terrorismen finansiellt, som religiösa och grymma fundamentaliststater som och eller militärdiktaturens brutala . Den nationella terrorismen uppstår oftast på grund av sociala och politiska konflikter, och den verkar inom nationella gränser.