prot · GT09121 · 2006-05-11 00:00:00 — I reservation 8 lyfter ihop med och fram frågan om 169. Frågan och reservationen är väl ett bevis på det som jag sade inledningsvis, att i stora stycken har man lyckats samla sig till en viss form av enighet mellan riksdagspartierna. Regeringen har ambitionen att underteckna . Vi har dock hört om den här ambitionen, och det har diskuterats hur det verkligen ska göras allvar av det. Det har ifrågasatts om de insatser som görs är tillräckliga. Därför tycker vi att det var befogat med en reservation i vilken man klargör att det måste vara så att man under nästa mandatperiod ser till att vidta de åtgärder som behövs för att 169 om ursprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder ska kunna undertecknas också i . Det är faktiskt så länge inte har undertecknat den konventionen en skamfläck på vår minoritetspolitik. Avslutningsvis, herr talman, vill jag givetvis markera att jag står bakom alla de reservationer som bär mitt namn och utskottsmajoritetens ställningstagande i övriga delar. Flera reservationer har redan diskuterats, till exempel reservation 3 som förtjänstfullt redogjorde för, och också reservation 12 har markerats tidigare. 6 (): Detta är på många sätt ett intressant betänkande. Det är en väldigt viktig fråga som behandlas, men det är också ett uttryck för ett arbetssätt som håller på att utveckla och där jag tror att vi både måste och kan bli mycket bättre, nämligen att själva utvärdera de beslut som vi fattar. Det har framgått av debatten, men jag tycker att det förtjänar att sägas några ord om den här processen som vi, liksom resten av utskotten i , nu håller på att lära oss att hantera. Det är ovanligt på det sätt att det inte direkt handlar om kontroll av särskilda eller enskilda myndigheter utan tar ett mycket större grepp och upptar ett stort politikområde. Det gjorde att vi beställde in några forskarrapporter som på ett förtjänstfullt sätt så här liksom en bit in i resan utav vad det innebär att ha nationella minoriteter, hur språkkonventioner följs upp och vad det innebär, gör ett slags avstämning. Utifrån detta tillsammans med de motioner som väckts utgör det här betänkandet en del i den här diskussionen. Vi försökte oss också på att ha ett slags öppna remisseminarier. Där tror jag att vi kan utveckla metoden mer. Vi hade lite otur i vår egen planering, för det kolliderade med en stor och intensiv arbetsbörda också av annat slag. Men själva intentionen att vi i jobbar med stor öppenhet och själva möter de minoritetsgrupper som berörs av sådan här politik samt att vi tillsammans kan föra diskussionen är bra. Sådana försök har vi gjort, och jag tror att det här arbetet kan utvecklas. diskuterade det här utifrån vad nationen betyder. Det är en ingång. Jag skulle vilja välja en annan ingång som ändå lite grann sätter detta i sitt sammanhang. Det finns ett gammalt favorituttryck som jag har stött på från en sociolog som talar om unity in diversity. Det råkar vara på engelska, och jag inser varför det är inte så lätt att hitta någon sjyst svensk översättning. Möjligen skulle man kunna vända på det och säga att vi är olika men tillsammans. Det här är på något vis en beskrivning av det önskeläge som vi skulle vilja ha, nämligen att vi är olika, vi har olika språk, vi har olika traditioner och kultur men vi är tillsammans. Då finns det kring dessa värderingar som vanligt två diken. Det ena är det gamla svenska nationalstatsbeteendet, som har gällt hos oss som i många andra sammanhang, nämligen att enheten betonas. I var den ovanligt långt gången tidigt där vi inte bara var en enhet utan också var eniga om kungen, om tron, om språket. Den politiken fick genomslag gentemot minoriteter av olika slag, men inte minst det som vi nu talar om, både våra urfolk och våra nationella minoriteter. Men det finns en annan ytterlighet, och det finns naturligtvis i begreppet diversity där själva det unika, det som särskiljer, blir så överdrivet att själva enheten försvinner. Detta är en enhet som egentligen inte bygger på att vi ska vara eniga i allt men ändå se att vi hör ihop. På det här sättet tycker jag att politiken för nationella minoriteter i och för sig inte skiljer sig så mycket ifrån det som vi annars diskuterar när vi talar om integrationspolitik. Det handlar om att hitta balanspunkterna, där vi hittar formerna för att samarbeta och integreras som ett slags dubbelriktad rörelse där alla som är indragna faktiskt berörs och förändras som vi har vår särart och vår identitet. Den främsta identitetsmarkören är naturligtvis språket. Det kan vara tron och andra saker, men språkfrågan är oerhört viktig. Att på det sättet föra samman dem som vi har gjort i den svenska politiken tycker jag är ganska rimligt även om vi inser att det finns en del olika perspektiv. Jag tycker också att det i grunden är väldigt positivt att det nästan finns en tävling om att få tillhöra en minoritetsgrupp. Jag tycker att det är ett gott tecken och på vårt samhälle att man faktiskt ser värdet av det, och det tror jag verkligen att det finns. Detta skulle vara den ram som för mig är viktig i en sådan här fråga. Sedan finns naturligtvis det mera praktiska problemet med att hantera det här som en politikfråga, och det är profileringsfrågorna. Jag tycker kanske att det riktigt sorgliga var när vi tog nästa steg i handlingsplanen om mänskliga rättigheter, där vår reservationslista var en av de längsta vi haft i ett KU-betänkande. Det kan naturligtvis ge en väldigt splittrad bild, en bild av att vi är väldigt dåligt överens om de övergripande målen. Det är olyckligt, för jag tror inte att det är sant. Vi står ganska enigt bakom den ambition och den linje som finns. Men det finns också en annan möjlig tolkning kanske snarare misstolkning av en sådan lång reservationslista, och den är att det alltid finns någon som vill vara godare än de andra, som vill mer. Jag funderade på vad det skulle innebära om man kostnadsberäknade den reservationslista som finns till det här betänkandet. Det innebär inte att jag säger att det är onödiga eller omöjliga insatser, men att nu hävda att allting kan göras, eller anlägga ett tonfall av att det borde ha gjorts för länge sedan, tycker jag är politiskt bekymmersamt. Jag tycker därför att det här tillsammans med handlingsplanen för mänskliga rättigheter, som för övrigt innehåller just en lång rad framåtsyftande, aktiva och för all del säkert kostnadskrävande förslag i den här riktningen, är goda och viktiga steg framöver. Jag förmodar att någon kommer att begära replik på mig, så därför tror jag att vi kommer tillbaka till vissa detaljfrågor. Men låt mig ändå nu säga att teckenspråksfrågan är en fråga som vi har lyft fram från KU:s sida. Som en god tanke sker just överlämnandet av betänkandet från den utredning som jobbat till socialminister , och just är ju också teckenspråkens vecka. Här finns mycket för oss att göra framöver, men att just springa iväg i enlighet med reservationerna är naturligtvis inte möjligt. Jag står bakom det här betänkandet. Jag tycker att vi skulle ha haft lite färre reservationer, men det finns ju alltid någon som är godare. Vi får väl lyssna till dem också. 7 () replik: sade i inledningen av sitt anförande att vi måste bli bättre på att utvärdera de beslut vi fattar, och vi måste bli bättre på att dra slutsatser. Därför är det särskilt bra att har tagit initiativ till en utvärdering av den nationella minoritetspolitiken. Men tanken med en omfattande utvärdering och att just dra slutsatser måste väl ändå vara att man ska peka ut något slags färdriktning . Det har ju visat sig i utskottets utvärdering att det brister på ett flertal områden, framför allt språkets område. Det räcker ju inte att bara skydda en nationell minoritet man måste ju också se till språkens överlevnad. Då handlar det dels om utbildningsfrågan, dels om informationsfrågan. När det gäller utbildning ser det väldigt olika ut om man jämför de olika minoriteterna. Samma rättigheter förekommer inte. Rätten till undervisning på minoritetsspråk är inte densamma för alla de fem olika grupperna. Jag skulle vilja höra syn på det, samt på information. Tycker verkligen att det är tillfredsställande att de nationella minoritetsspråken inte finns tillgängliga ens i information? I utskottet bemöts det inte riktigt. Det talas mer om lagförslag som översätts och så. Men det här handlar om daglig tillgång för språks överlevnad. Jag vill diskutera möjligheten för språkens överlevnad och lösningar på den problematiken, som ju har blivit så tydlig i det här betänkandet. 8 () replik: Information är alltid svårt. Jag tror just därför att man ska se ett sådant här arbete som vi gjort som viktigt. Det är viktigt på väldigt många olika sätt. Vi har väl möjligen ibland i det här huset en viss övertro på att när vi har stiftat en lag så har tillvaron förändrats. Det är ett steg på vägen, men vi vet ju att det ligger ganska mycket kvar. Här ligger naturligtvis ett oerhört stort ansvar ute i kommuner i hela landet. Det väcker i sin tur helt andra frågor, nämligen till exempel den stora, klassiska frågan om det kommunala självstyret, som vi ju är väldigt noga med att försvara ibland, beroende på vilken fråga det handlar om. Handlar det om friskolor så betyder det kommunala självstyret ingenting. Det där varierar. Men det är alldeles självklart att det där finns ett stort ansvar för att den lagstiftning och de politikframflyttningar som sker faktiskt får genomslag. Att därifrån säga att alla de här minoritetsspråken ska kunna fungera på en lång rad områden vet lika väl som jag hur bekymmersamt det är. Det beror på hur stora grupper det finns och det handlar om tillgång till lärare och personal och många andra frågor. När det däremot gäller eget arbete har ju både och jag många vägar att påverka politiken. Det är ju möjligt att vi borde ha gjort mycket mer för att flytta fram de positionerna. Det var intressant att det fanns spansk text jag tror det var du som talade om det men inte finsk. Det borde ju inte vara ett bekymmer alls, eftersom det handlar om två EU-länder. Här tror jag det finns mycket vi kan göra. Jag tycker att vi ska tala med både riksdagsstyrelsen och det ledamotsnära rådet. Där måste det finnas ett ansvar i den här frågan. 9 () replik: Det är så att det går att e-prenumerera på fem olika språk men inget av de nationella minoritetsspråken, inte ens det största. Det är bekymmersamt att inte förutsättningarna för språkens överlevnad kan se likadana ut för de fem nationella minoriteterna, säger . Jag tycker också att det är bekymmersamt, och därför bör vi göra någonting åt det, framför allt när det gäller utbildningssituationen, speciellt för barn. Jag ställde en fråga om det, men har inte svarat på den delen. Den handlade om att rättigheterna till språkundervisning ser olika ut mellan de fem nationella minoriteterna. Möjligheten för undervisning på jiddisch och på finska är inte lika god som när det gäller meänkieli, samiska och chib. Jag ville ha svar på om verkligen menar att det är acceptabelt när det gäller till och med det största språket, som ju verkligen har tappat här, både när det gäller rätten till undervisning och tillgången till information på finska. Den har till och med gått ned, gått bakåt, . Är det acceptabelt, när vi nu har bestämt oss för att det är de här fem nationella minoriteterna och de fem nationella minoritetsspråken som ska skyddas? har fattat beslut om det: fem nationella minoriteter fem språk. Kan vi då anse att det är acceptabelt att situationen ser så olika ut för de nationella minoriteterna och att möjligheterna för barn se väldigt olika ut beroende på vilket språk man talar, trots att man klassas, om man får säga så, som tillhörande en nationell minoritet? 10 () replik: Jag tror inte att vi ska tala om att det är så olyckligt att det är så olika. Det kommer det alltid att vara, därför att förutsättningarna är så olika, inte minst skillnaden mellan de språk som är geografiskt ganska väl samlade och de som är spridda. Dessutom är språken i sig väldigt olika. I något fall är det ett tämligen enhetligt språk, men i andra fall är det nästan inte ens ett språk, utan varianterna av det är så enormt olika. Vi får inte bortse från verkligheten. Här finns problem. Den geografiska spridningen är ett, utvecklingen av språken kan vara ett annat och tillgången till lärare ett tredje, men ambitionen är ju klar och gemensam. Vi ska flytta fram positionerna. Men att stå här och liksom klaga över att så litet eller, som det låter, nästan inget har gjorts tycker jag är orättvist. Men visst finns det fler erövringar att göra på det här området. 11 () replik: Jag begärde replik när var uppe och talade för att få klarhet i hur ser på ramkonventionen. Det låter, herr talman, som om tolkar den som om ramkonventionen vore identisk med språkkonventionen. I språkkonventionen är det alldeles uppenbart att språket är identitetsgivande, men i ramkonventionen, som vi ju också de facto har undertecknat i denna kammare, herr talman, ingår frågor om religiös, språklig, traditionell eller kulturell tillhörighet som en grund. Mot den bakgrunden skulle jag vilja veta varför och inte vill omfatta sverigefinländarna som en grupp, som en nationell minoritet. Vad är det för skäl som anförs, utifrån ramkonventionens tolkning, till att dela den sverigefinländska gruppen i två delar och ge den ena status av nationell minoritet? 12 () replik: Jag blir delvis svaret skyldig när det gäller vårt sätt att hantera detta. Vi har så att säga samsett de två konventionerna, vilket det ju finns rätt goda skäl för. Jag talar om identitet i allmänhet. Den kan innehålla olika saker, men språket är kanske den tydligaste markören. Man kan närma sig den frågan med samma inställning som nu har beträffande teckenspråket, men då från ett helt annat håll, nämligen att det är språket som är överordnat. Jag vill därför inte alls utesluta att vi behöver nyansera detta och låta konventionerna stå för sig. Mitt minne säger mig dock att vi valde att samse dem, och i det läget är ju inte någon som talar svenska föremål för besluten. Om det sedan är djupt olyckligt eller inte kan man möjligen diskutera. Jag tror nämligen inte att det är de med svenska som modersmål, även om det är en finlandssvensk version, som är de stora förlorarna, utan vi har rätt mycket att göra på de områden vi slagit in på. Men om konventionerna ska läsas var för sig ligger det naturligtvis ganska mycket i invändningarna. 13 () replik: Det blev i alla fall en liten bild. Jag trodde måhända att hade gjort en kostnadsberäkning och av det skälet kommit fram till att det inte var möjligt. Det som då är spännande, herr talman, det är att och väljer att underteckna en konvention, ramkonventionen, men inte att låta den verka. När en del av en grupp i , som skulle kunna klassificeras enligt ramkonventionen som en nationell minoritet, själva identifierar sig på ett sätt väljer och en majoritet i denna kammare att utan något egentligt skäl bortse från det och konstaterar bara att de tolkat det på det sättet. Det tycker jag strider mot den signal och det budskap som ramkonventionen de facto har, nämligen att självidentifikation är ett centralt inslag. Om den sverigefinländska gruppen, oavsett språk, betraktar sig som en enhet som vill bli sedd, vill få möjlighet att se sig som en enhet, vore det rimligt om vi inte vill bygga från ovan, vilket tidigare försökte ge bilden av att ställa upp på den reservation som vi yrkat bifall till. 14 () replik: Det låter som om jag är ensam ansvarig för detta elände, och om det inte räcker så är det Socialdemokraterna. Mot slutet av repliken, där talade om en majoritet i denna kammare, blev det lite rimligare. Det finns rätt mycket som talar för att man samser dessa frågor, men onekligen väcker såväl teckenspråket som sverigefinländarna frågor om hur konventionerna ska hanteras. Jag tycker dock att sätt att argumentera kring dessa frågor blir lite väl demagogiskt. 15 (): KU har i sitt betänkande redogjort för minoritetsfrågorna på ett mycket seriöst och genomlysande sätt, vilket jag tackar för. Jag tycker att utskottets uppföljnings- och utvärderingsinitiativ, som resulterat i tre rapporter, är intressant. Utskottet har avstyrkt en del motioner som jag står bakom. Jag ska i mitt anförande lämna några synpunkter på utskottets svar på dessa. och jag har skrivit en gemensam motion där vi föreslår att regeringen utreder om den officiellt erkända ursprungliga inhemska minoriteten tornedalingar/kväner också kan erkännas som en urbefolkning. Vi föreslår att utredningen görs i samarbete med och eftersom det finns samma önskemål i norra och i . Jag vill göra en koppling till motionsyrkande om att möjliggöra en ratificering av 169 och även till det som sägs i reservation nr 8 om denna ratificering, nämligen att det saknas engagemang från regeringens sida för att skapa det samförstånd mellan olika intressenter i norra som behövs för att möjliggöra en ratificering. Denna uppfattning delas också av . De skriver om behovet av en balanserad lösning och en förbättring av den rättsliga säkerheten i fråga om markrättigheterna i områden som traditionellt bebos av samerna, i syfte att säkra harmoni mellan de etniska grupperna i regionen och skydda urbefolkningens kultur och identitet. Jag menar att en del i att skapa dessa förutsättningar är att bland annat klarlägga huruvida tornedalingar/kväner är en urbefolkning eller inte. Svaret som utskottet ger tar sitt ursprung i vad skriver om kväner och vad anförde om tornedalingar 1997. Slutsatsen blir att utskottet anser att det nu inte finns tillräckliga skäl för att förorda en utredning. Jag yrkar bifall till motion 2005/06:K359 att-satserna 1 och 2. Jag läste med stort intresse bilaga 2 från minoritetsspråksseminariet , som KU hade anordnat. Det var glädjande att ta del av det stora engagemanget som minoritetsrepresentanterna redovisade. Det finns på många håll upparbetade internationella nätverk mellan nationella minoriteter i framför allt de europeiska länderna, ett utbyte som kan ge oss viktiga erfarenheter i det fortsatta arbetet med att utveckla den samlade minoritetspolitiken. I motion 2003/04:K380, som bland andra jag står bakom och som heter Ökat samråd m.m. för de nationella minoriteterna, redovisar vi det som också finns att läsa i betänkandet. Vi har i fattat positiva beslut för att stärka våra nationella minoriteter, men det stora problemet är att besluten inte förverkligas på nivå och landstingsnivå. Det framkommer också i en delrapport av och . Många frågor som rör till exempel kultur, utbildning, förskola, vård och äldre handläggs på och regional nivå. Vi saknar former för hur de nationella minoriteternas samråd och inflytande på dessa nivåer ska utformas. I betänkandet framgår att de kommuner som finns inom de så kallade förvaltningsområdena håller på att utarbeta handlingsplaner för minoritetspolitiken. Detta skriver regeringen i sin andra rapport till . Tyvärr är det inte tillräckligt. Det som behövs är fastare och tydligare strukturer för de nationella minoriteternas inflytande och samråd i kommuner och landsting inom förvaltningsområdena. I rapporten om hur uppfyller språkstadgan, som lämnade , prioriteras fyra frågor. Den första prioriteringen handlar om omedelbara åtgärder för att göra undervisning i landsdels- eller minoritetsspråk mer lättillgänglig, ta fram läromedel och förbättra lärarutbildning på alla nivåer. Vid minoritetsseminariet framkom att det inte finns tillräckligt engagemang från regeringens sida, och då handlar det om att det behövs mer nationella öronmärkta pengar för att klara dessa åtgärder. Den andra prioriteringen handlar om stöd för användningen av samiska, finska och meänkieli i kontakten med rättsväsen och offentliga myndigheter i de definierade delarna av . Jag tror att orsaken till att denna punkt inte blivit genomförd är bristande kunskap och intresse från rättsväsende och myndigheter. Den tredje prioriteringen handlar om att stödja framtagandet av eller utvecklingen av minst en dagstidning på samiska och en på meänkieli. lyckades inte riktigt skapa ett sådant stödsystem utan man blir hänvisad till att söka pengar från . Däremot finns det förslag på särreglering för dagstidningar att de inte förlorar sitt stöd om prenumeranterna finns utanför landets gränser, att det egna redaktionella innehållet till är skrivet på samiska eller meänkieli och att tidningen har sin huvudredaktion i . var jag med om att skriva en motion om att man skulle inrätta ett särskilt stöd för dagstidningar som hade en sida på ett nationellt minoritetsspråk. Det borde kunna få dagstidningar att bli mer intresserade. Det handlar ju om demokrati. Jag prenumererar på en tidning som kommer ut och som till viss del har material på meänkieli. Den heter MET-aviisi. har till viss del material på finska. Den brukar också ha en krönika på meänkieli. Det återstår mycket att göra. Det finns tyvärr inget liknande för det samiska språket. Tänk om man kunde ha en sida på samiska, meänkieli och finska i tidningarna i ett län som , som har sju kommuner som omfattas av den nationella minoritetslagstiftningen: NSD, och Piteå-Tidningen. Jag vet att tidningen i redan regelbundet har en finskspråkig nyhetssida. Detta borde den tidningen och alla andra tidningar få särskilt presstöd för. har jag kommit till den fjärde prioriteringen, om att förbättra situationen för det finska språket utanför det finska administrativa området i den offentliga förvaltningen och i synnerhet i fråga om utbildning. När det gäller denna punkt hoppas jag mycket på beredningen av betänkandet Rätten till mitt språk förstärkt minoritetsskydd. I detta sammanhang skulle det också vara en framgång för sydsamiskan om förslagen i Att återta mitt språk åtgärder för att stärka det samiska språket blir förverkligade. Avslutningsvis vill jag särskilt beröra motionerna av med flera om att hemsida ska innehålla texter även på de nationella minoritetsspråken. I betänkandet står att det pågår ett arbete med att utveckla webbsidas information på de nationella minoritetsspråken. Avsikten är att den skulle innehålla grundläggande information på de nationella minoritetsspråken, men det har man ännu inte hunnit med. Det är bra att detta har påbörjats med finska, men det är inte tillräckligt. Det är viktigt av demokratiska skäl, men det har också ett mycket stort symbolvärde. I detta anförande instämde (). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 16 §.) 8 § Allmänna helgdagar, m.m. Föredrogs betänkande 2005/06:KU24 Allmänna helgdagar, m.m. 16 (): Det är lite märkligt att tänka sig att jag i ett anförande om högst ska kunna ha synpunkter på det som har varit en bas i uppbyggnaden av hela vår mänskliga kultur och civilisation, nämligen tideräkningen. Tideräkningen har ju byggts upp av en viss kultur, och den kulturens värden har färgat almanackan. Almanackan har sedan format vår vardag. Det finns alltså ett stort historiskt sammanhang. Förändringar i almanackan och förändringar i tideräkningen har hängt samman med stora samhälleliga omsvängningar, paradigmskiften eller andra stora kulturella förändringar. När vi började odla fick solen och tideräkningen en synnerligen stor betydelse. Det formade de första almanackorna och reste de första obeliskerna. Sådana här kulturella sidoblickar kan kanske vara lite roliga, men kommer jag till det som är allvarligt. Kopplingen mellan vardagens almanacka och tideräkning är starkt kulturbärande. Så var det redan med jordbrukssamhällets uppfinning av almanackan. Den tideräkning vi använder i samhället har, frånsett några smärre justeringar, varit oförändrad sedan den infördes när de första munkarna kom hit. De hade dessutom med sig ett nytt rättssystem, den romerska rätten. Allt detta betydde en väldig förändring av samhället. gjordes en justering då vi övergick från den julianska kalendern till den gregorianska. Men det är en liten detalj. Det finns två tideräkningar i .