prot · GU0923 · 2006-11-17 00:00:00 — Det gör vi framför allt genom sänkta arbetsgivaravgifter men också genom en lång rad andra åtgärder för att till exempel underlätta riskkapitalbildning och ta bort regelkrångel. Det handlar också om en lång rad andra åtgärder som syftar till att företagen ska våga använda högkonjunkturen till att också anställa. För det tredje ska vi se till att vi värnar arbetslinjen i arbetsmarknadspolitiken i övrigt. För mig handlar det om att se till att vi har många som finns på arbetsmarknaden men också många som söker efter att anställa. Det är det som för mig är flexibilitet på arbetsmarknaden, inte att vi ruckar på arbetsrätten så är det sagt. Om den här politiken är framgångsrik har vi också möjligheter att lägga ned mer resurser på dem som befinner sig längst bort från arbetsmarknaden, folk med invandrarbakgrund, folk med funktionshinder, folk som har varit långtidsarbetslösa och som verkligen behöver vår hjälp. I en riktig politik för arbete arbetar man med goda generella villkor för företag att anställa i kombination med åtgärder för dem som befinner sig längst bort. Den politik som vi har haft har ju visat sig totalt verkningslös när det gäller att skapa förutsättningar för nya jobb. Men man har också trängt undan resurser. Man har lagt fram Amsprogram och annat för dem som rimligen borde befinna sig närmast arbetsmarknaden, för att dölja folk i andra kolumner i statistiken, i stället för att egentligen ta itu med de verkliga problemen för dem som befinner sig längst bort från arbetsmarknaden. Jag utgår från att ambitionen från naturligtvis är väldigt god, men att lagstifta om rätt till heltid är fel väg att gå om man menar allvar med arbetslinjen. Men vi har ju sett att Socialdemokraterna inte gör det. 41 (): Först och främst vill jag rätta . Vi har inte haft någon interpellationsdebatt tidigare. Jag har ställt en fråga till dig. (Statsrådet (): Ja, det var en fråga förlåt!) Ja, du blandade kanske ihop det. Jag fick dessutom inget svar på vilken vetenskap han baserar sig på vad gäller att flera otrygga jobb leder till flera jobb. Den frågan ska jag i alla fall försöka svara på. Sedan har vi hört till leda att slår vakt om den svenska modellen på arbetsmarknaden. Men vad vi ser i praktiken när det gäller a-kasseförslagen, den här synen på tillfälliga jobb, synen på fackföreningsrörelsen, ja i stort sett allting, är ju inte att man slår vakt om den svenska modellen tvärtom. Det här är att riva upp den svenska modellen. Okej, det är kanske inte så radikalt som förr, men det sker i små steg. Och det är dit vi är på väg. De tillfälliga jobben är ett steg på vägen mot att öppna upp för otrygga anställningar. Det som ni vill göra är ytterligare ett steg på vägen mot att luckra upp arbetsrätten, som du står här och säger att du inte vill luckra upp. Nej, Littorin, det blir inte flera jobb när man öppnar upp för otrygga anställningar. Det blir inte flera jobb. Det blir otrygga jobb. Det blir inte flera jobb utan ökade klassklyftor, och det blir svårare för många som redan har det svårt . Det blir svårare för . Det blir svårare för och och alla andra som inte får en fast anställning och som dessutom tvingas leva på deltidsanställningar och timanställningar. Jag är den första att erkänna att visstidsanställningar också kommer att finnas , dels för att täcka arbetsgivarens tillfälliga behov av arbetskraft, dels som en bro in i arbetslivet, som Littorin säger. Men den utveckling som vi har haft av otrygga och tillfälliga anställningar har varit explosionsartad. Av den ökning som vi har haft i sysselsättningen har exempelvis tre fjärdedelar skett bland de tillfälliga jobben. Vi måste göra någonting för att komma åt det här problemet. De där gamla neoklassiska teorierna, som du läste om i högskolan, har stött på patrull. Verkligheten har hunnit i fatt dem. Många av de länder som har ett samhällssystem som inte kännetecknas av gamla nyliberala rekommendationer har en bättre situation på arbetsmarknaden än de länder som valt ett mer marknadsliberalt samhällssystem. publicerade en omfattande rapport , som för övrigt har uppdaterats. I den konstaterar man att det går att välja olika vägar för att nå samma mål, hög sysselsättning och låg arbetslöshet. Det är en ödmjuk reträtt av en organisation som tidigare gått i bräschen för nyliberalismen. Därefter har och en rad amerikanska forskare, ledda av , hängt på. Denne konstaterar för övrigt i sin forskning att tryggheten i anställningen inte har visat sig ha något inflytande alls på den nationella arbetslösheten. Dessutom, Littorin, tar dessa teorier som ni baserar er syn på och de ekvationer som ni räknar med inte hänsyn till magont, oro och rädsla. De tar inte hänsyn till det magont som massor av människor känner när de inte vet hur länge de får behålla jobbet eller till den oro som finns när man undrar om lönen och de timmar som man får just den månaden ska räcka för att betala den månadens räkningar. De tar inte hänsyn till den rädsla som finns i och med att man har en annan position, ställning, på arbetsmarknaden med en tillfällig anställning och inte kan säga ifrån. Arbetsgivaren kanske från till en annan säger: Nej, då får du gå vidare. Är det inte dags för att inse att ökad otrygghet på arbetsmarkanden bara leder till ökade klyftor och inte till flera jobb? 42 Statsrådet (): Jag ber om ursäkt. Det var en frågestund och inte en interpellationsdebatt. Jag håller helt med. Men jag tycker att det är väldigt trevligt att få debattera, inte minst med , som verkligen brinner för frågeställningen. Och jag tror att vi faktiskt kan hitta någon gemensam beröringspunkt i att vi faktiskt vill skapa förutsättningar både för trygga anställningar och för flera anställningar. Jag tror ingenting annat om eller ens om socialdemokratin i stort. Men problemet, som jag ser det, var ju att systemskiftet i den svenska politiken kom när Socialdemokraterna övergav arbetslinjen, när man accepterade utanförskapet på de nivåer som det är . säger, herr talman, att det inte blir flera jobb genom otryggare anställningar eller flera deltidsanställningar. Låt oss vara säkra på en sak! Och det är att det blir färre jobb med lag om heltid. Det är ju det remissinstanserna säger. Det är också det som landets företagare säger, och det är de som anställer. Och, som jag sade i mitt förra inlägg, om man lagstiftar om rätt till heltid är problemet att det varken blir heltid eller deltid, utan det blir nolltid. Sedan tar upp en viktig aspekt, tycker jag. Det handlar just om den oro och det magont som man har när man befinner sig i utanförskapet. Det är helt korrekt. Jag delar den bilden till fullo. Koppla gärna det till studie, att det finns olika vägar att gå, precis som nämner! Ja, den väg vi har prövat i har lett till det utanförskap som vi nu ser. Den vägen, Socialdemokraternas väg, är prövad och funnen misslyckad. Varför skulle mer av samma ekonomiska politik leda till ett bättre resultat när den redan har visat sig misslyckad? Lag om heltid är fel väg att gå. Vi ska se till att ha goda förutsättningar för många i arbete, många företag som anställer och goda ekonomiska villkor för dem som finns på arbetsmarknaden. Det är genom att ha ett arbete som man har trygghet och inte ont i magen. Det får man inte genom att lagstifta fram en modell som leder till färre jobb. 43 (): Littorin nämnde i sitt förra inlägg att vi har haft tolv förlorade år och att den väg som socialdemokratin har prövat har misslyckats. Jag delar inte den uppfattningen fullt ut. senast fick vi höra att vi har 146 000 nya jobb, bara det här året. Littorin kan ju inte stå här och påstå att det är en borgerlig regering som har lett till att det nu går så bra för sysselsättningen, att exporten går som tåget och att den inhemska konsumtionen fungerar. Grunden är ju satt av en god hushållning och en god regering som fört en långsiktig ekonomisk politik som varit bra för landet. Med detta sagt är det absolut så att alldeles för många har levt i utanförskap och saknat jobb, inte minst i den stad som jag kommer från, . Det är alldeles för många som har saknat jobb. Men den väg Littorin är på väg att ta sig in på har ju prövats. Då måste Littorin svara: Hur kommer det sig att arbetskraftsdeltagandet är högre i än i länder som och som har det mer flexibla system som är ute efter? Hur kommer det sig att sysselsättningsgraden är högre i än i länder som och ? Och hur kommer det sig att den breda arbetslösheten, eller som ni kallar det, utanförskapet på arbetsmarknaden, är lägre i än i och ? Dit banar ni ju vägen med alla de olika förslagen tillsammans. Om man lägger ihop pusslet av a-kassa, att jaga ut sjuka och arbetslösa och de attacker mot fackföreningsrörelsen som ni gör indirekt genom höjda medlemsavgifter är det ett faktum att den modell ni vill införa på svensk arbetsmarknad är sämre och därutöver leder till ökade klyftor och otrygghet. Inte minst gäller det er syn på tillfälliga jobb, magont, rädsla och otrygghet. 44 Statsrådet (): och jag har nog något gemensamt i alla fall. Det är när vi konstaterar att det har blivit alldeles för få nya jobb i det här landet. 146 000 är naturligtvis bra, men vi står i mitten av en högkonjunktur. Det borde ha bubblat av åter och åter hundratusentals nya jobb för att lösa problematiken. Hur ska det annars se ut när vi går ned i lågkonjunktur nästa gång? Det kommer ju oavsett vilken regering som sitter. Det kan vi bara konstatera. Jag hade tillfälle att träffa , som var ordförande för president ekonomiska råd, och diskutera och prata om en del saker. En del av de råd som han gav återfanns i som publicerades . Där pekar han just på höga marginaleffekter, höga skattekilar på arbete, som en av orsakerna till att det inte har blivit fullt så många nya jobb i det här landet som vi borde ha haft möjlighet att ha om vi hade haft en annan ekonomisk politik. Jag tyckte att det var en intressant och värdefull studie. Mycket av det vi försöker göra i regeringens ekonomiska politik är just att sänka de här skattekilarna. Vi lägger ju skatt på sprit för att folk inte ska supa så mycket och skatt på tobak för att folk inte ska röka så mycket. Hög skatt på arbete leder naturligtvis till någonting, nämligen att det blir färre jobb. En del kanske inte tycker att president är den politiskt korrekta förebilden för en regering av vår kulör, men det är en god erfarenhet att ta med sig. Det viktigaste är att vi nu måste se till och återgå till interpellationens egentliga innehåll om en lagstiftad rätt till heltid är rätt väg att gå för att uppnå detta stora mål. Jag säger som majoriteten av remissinstanserna: Nej, det är fel väg att gå. Det blir färre jobb. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2006/07:34 om nedläggning av 45 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkra att svensk arbetsmiljöforskning efter nedläggningen av kan bevara sin starka nationella och internationella ställning och även i fortsättningen bidra, dels till god produktivitetsutveckling och långsiktig effektivitet i näringslivet, dels till att skapa utvecklande arbeten för individen samt att förebygga ohälsa i samhället och återföra arbetsskadade till arbetslivet. Regeringen genomför nu en politik som syftar till flera jobb. Det innebär att nya jobb måste skapas och att ett omfattande utanförskap omvandlas till en arbetsmarknad där alla kan vara med och bidra efter sin förmåga. Jag delar helt uppfattning att en fortsatt kunskapsutveckling inom området arbetsliv har en viktig roll i att detta kan uppnås. Forskning har en mycket betydelsefull roll för utvecklingen av näringsliv och samhälle. Regeringen har därför i den budgetpolitiska propositionen aviserat en stor forskningssatsning som fram kommer att höja nivån på forskningsanslagen med . Det är regeringens mening att forskarna i högre grad ska ges utrymme att själva besluta om forskningens innehåll och inriktning. Kvaliteten ska säkerställas genom att finansiering söks i konkurrens. Den tidigare regeringens modell med en hög grad av politisk detaljstyrning måste minska. avveckling är en självklar följd av dessa principer. Jag vill därmed poängtera att nedläggningen av inte sker utifrån någon bedömning om att arbetsmiljöforskningen eller andra delar av arbetslivsforskningen bedöms som mindre viktiga. En stark forskning behövs inom detta område likaväl som inom andra områden. Den svenska arbetsmiljöforskningen håller en erkänt hög kvalitet, och inom vissa områden är vi världsledande. Det är min och regeringens ambition att de förändringar som vidtas ska leda till att kvaliteten på svensk arbetsmiljöforskning ytterligare höjs. Det finns utöver starka forskningsmiljöer inom universitet och högskolor där forskning inom arbetslivsområdet bedrivs. Forskare från med hög kompetens bör vara attraktiva resurser i dessa miljöer. När det gäller frågan om hur vissa delar av verksamhet kan omhändertas avser regeringen att återkomma. 46 (): Jag vill tacka ministern för svaret. Littorin säger att de förändringar som vidtas leder till kvalitetshöjningar inom arbetslivsforskningen samt att politiken syftar till flera jobb. Det är omvänd logik. Arbetslivsforskningen får alltså en kvalitetshöjning genom att ca 300 forskares pågående arbete om bättre arbetsmiljö för massvis, miljontals löntagare avbryts abrupt. Sammanlagt rör det sig om 400 personer som hänvisas till arbetslöshet i stället för ett angeläget arbete mot ohälsa i arbetslivet. Så var det med jobbpolitiken. Vi, Littorin och jag, är helt överens om vikten och betydelsen av forskning och dess arbete. Vi är också överens om att den ligger i framkant i världen, och vi är överens om att den ständigt ger nya verktyg till näringslivet och offentlig verksamhet som i sin tur leder till ökad produktivitet, bättre arbetsorganisation med mera. Varför vill då regeringen och Littorin helt brutalt lägga ned ? Vi tittar i budgetpropositionen och letar efter argumenten. Vad hittar vi där? Jo, forskningen är byråkratisk, enligt regeringen. Jag måste ställa frågan: Vilken byråkrati menar ? i interpellationssvaret tillför ministern ytterligare ett skäl, nämligen att den politiska detaljstyrningen måste minska. Då blir jag jättenyfiken på vad som menas. Det här måste ansvarigt statsråd kunna ge exempel på. Vilken detaljstyrning måste upphöra? Borgerliga opinionsbildare har ju påstått att rapporter har haft en tydlig ideologisk slagsida som ofta gått ut på att beskriva de anställda som viljelösa offer för tidens krav. Man har skrivit på ledarsidan att institutets analyser har liknat politiska beställningsjobb. Låt mig få provocera statsrådet! Men förmodligen instämmer Littorin i dessa uttalanden. Regeringen driver ett cyniskt spel där uteblivna inspektioner och ödelagd forskning kommer att leda till sämre arbetsmiljö med flera olyckor, mer ensamarbete, flera belastningsskador, sämre möjligheter till arbetsanpassning och rehabilitering och sämre arbetsorganisationer. kommer vi att se det resultatet. Därför frågar jag återigen: Vad menar ministern och regeringen med sin skrivning i budgetpropositionen att byråkratin ska minska? Man lägger abrupt ned en forskning som är världsledande. Man får höra kolleger inom forskningen från och säga: Varför detta? Ni är faktiskt ledande. Varför ska ni förstöra detta? Vad är det då för byråkrati som ska bort, ? Dessutom: Ge oss exempel på den forskning som har blivit politiskt detaljstyrd inom ! 47 (): Det är samma tema, men det är möjligen lite andra strängar. Den ena oron delar jag. Vi har i vårt arbetsliv en obalans. Vi har en miljon människor i arbetsför ålder som inte har ett jobb att gå till. Somliga är alldeles för sjuka för att kunna arbeta. Andra kan arbeta och vill arbeta men får inte arbeta. De mår inte bra av detta förhållande. Ungefär två miljoner har alldeles för mycket att göra, och de mår inte bra av det förhållandet. Båda förhållandena kan skada hälsan. Vi har dessutom drygt 550 000 förtidspensionärer. Många av dem är och ser fram emot en lång sammanhängande period av fortsatt utanförskap. Förutom allt annat kostar detta enorma belopp. har räknat ut att från det att de blir förtidspensionärer fram till det att de blir ålderspensionärer, om förhållandet inte bryts, kostar det samhället ett fullständigt svindlande belopp! Detta bör ställas mot de vinster man kan göra genom olika åtgärder. Det jag nu säger är oroande, men det finns också gnistor av hopp. Jag har förstått att regeringen tycker att forskning och utbildning inom arbetslivet är fortsatt viktigt, och det har klart markerats av arbetsmarknadsministern att han avser att stödja detta även fortsättningsvis men i andra former. Jag har också under hand erfarit att den utbildning, den unika biblioteksverksamhet och det gränsvärdesarbete som sker vid med hög sannolikhet kommer att överföras till andra huvudmän. Det är också bra. Detta läggs alltså inte i en papperskorg utan kommer att leva vidare. Men sedan finns det ett par komponenter där vi har mindre information. Den ena komponenten är det kortsiktiga hanterandet av forskningen. Jag har förstått att har en summa pengar kvar i årets budget. Om den användes rätt skulle överförandet till andra huvudmän underlättas. En intressant fråga är då: Bidrar arbetsmarknadsministern till att så sker? Den andra är den mer långsiktiga frågan: Vad händer och framöver? Vem ska betala arbetslivsforskningen som vi ser framför oss? Då är den logiska finansiären , men Fas kan inte trycka pengar. Fas måste få pengar. Rätt mycket av de pengarna måste gälla tvärvetenskaplig forskning, och tvärvetenskap är inte något som prioriteras i dagens samhälle. Det talas om det, men det satsas inte på det. Det rör sig om i storleksordningen 200 miljoner för att arbetslivsforskningen ska kunna leva vidare. Jag väntar med stort intresse på arbetsmarknadsministerns synpunkter på vad jag nu har framfört. 48 Statsrådet (): Låt mig börja med att konstatera, vilket jag har varit väldigt tydlig med hela vägen, att det inte finns någon ideologisk överprövning eller övermössa över resultatet i forskningen. Det är jag väldigt tydlig med. Det gör att jag distanserar mig från en del av de ledarartiklar som nämner. Min utgångspunkt är: Ska forskning ske i myndighetsregi? Är det rätt famn? Den byråkrati vi skriver om och som jag vill avskaffa är min egen. Jag tycker nämligen inte att det är rätt och rimligt att vi som regering eller vi som Arbetsmarknadsdepartement sitter och gör prioriteringar om hur forskningen ska bedrivas. Det är ju det vi gör genom de regleringsbrev som vi skriver . Där har vi den politisering av forskningen som jag vänder mig emot. Jag tycker inte att det är orimligt att den forskning som bedrivs på hittar en ny famn och genomgår låt oss kalla det en nystart, det vill säga att vi hittar de forskningsmiljöer i vilka man på ett bättre sätt tar hand om, bedriver och utvecklar forskningen. Låt mig påminna om att bara knappt en femtedel av de årsarbetstillfällen som ägnas åt arbetslivsforskning organiseras genom . De andra fyra femtedelarna finns på universitet och högskolor landet runt. En klar majoritet av forskningen sker alltså redan med andra huvudmän. Vi menar att hela den forskningen ska ske just genom universitetssystemet. ska verksamheten som sagt hitta nya famnar. Vi har en tjänsteman från departementet som tillsammans med ledning går igenom verksamheten och tittar på de olika delarna för att se hur vi kan underlätta övergången. Vi har till exempel , som är ett av och kanske världens främsta. Det ska naturligtvis leva kvar. Vi ägnar oss inte åt att bränna böcker, utan här ska vi se till att det får en ny huvudman. Vi har kriterieforskningen. Vi har företagshälsovårdsutbildningen, och där har jag varit väldigt tydlig med att konstatera att vi faktiskt lägger mer resurser på företagshälsovården i vår budget än vad som funnits i tidigare socialdemokratiska. Den ska naturligtvis hitta sin huvudman. Världsledande forskare har en plats och kommer att finna en plats inom det svenska utbildnings- och forskningsväsendet. Som sagt finns fyra femtedelar där. Vi har täta kontakter med ledning och kommer att fortsätta att ha det för att se till att detta går så bra som möjligt. tar upp en mycket intressant aspekt där forskning är en del av en större helhet, och det handlar om tvärvetenskaplig forskning i . Där finns det nog all anledning att återkomma. Vi har till att börja med lagt mer resurser också på forskningen totalt sett i regeringens budget, men just tvärvetenskaplig forskning har delvis andra förutsättningar än den mer stuprörsmässiga forskningen. Där finns det säkert all anledning att återkomma i andra sammanhang. 49 () replik: Littorin säger att forskningen ska överföras i andra famnar. ska vara kvar, det är alldeles för viktigt, här bränner vi inte böcker, säger han. Det låter precis som om allting ska vara kvar, men det ska vara i ny tappning, och det ska bli en nystart. innebär det att man slår sönder det som har byggts upp ända och som är känt över hela jordklotet som en jätteviktig forskning där vi ligger i spets. Den ska vi nu plottra sönder i småbitar, och så ska vi kalla det nystart och kvalitetshöjningar. Det är fantastiskt att höra. största värde ligger inom områden som kräver en långsiktig uppbyggnad av kunskaper. Det kan gälla ändrade förutsättningar för arbetet, internationell konkurrens inför globaliseringen och den diskussion som finns där, nya miljörisker med mera. Staten som myndighet gör det möjligt att samordna flera vetenskaper i analyser av problem och att bygga upp material och kunskaper över flera årtionden. Sjukfrånvaron kan beskrivas från ett medicinskt perspektiv men också från ett ekonomiskt och ett arbetsmarknadsmässigt perspektiv vilket kan ge tillförlitlig statistik på området. har även en central roll vid internationella kontakter. Det här är komplexa områden, och det borde en arbetsmarknadsminister förstå fullt ut. Ett exempel är samspelet mellan förändrad arbetsmarknad, förändrad hälsa, utnyttjande av socialförsäkringar och så vidare. Vi har också de frågor som ledamot på ett föredömligt sätt tog upp här, om vad som händer med människor som hamnar i svårigheter i arbetslivet. Dessa frågor är ofta komplexa. Med en bredd i kunskaperna finns det dock en möjlighet att hantera det här. Därför låter ju nystart lite konstigt. Vi lägger ju ned. Vi ska plocka sönder delar och lägga ut. Hur är det då med resurserna där ute? Det finns utmärkta forskningsmiljöer; det gör det. Men var då? Jo, vi har i . Där finns det åtta forskare. Vi har tre vid , två i , två i , två i , en i och en vid . Jämför det med vad som händer när du, förlåt, när ministern låter högermännen krossa . Då är det återigen det här: Det är en kvalitetsförstärkning jättebra. Det låter jättebra. Det är omvänd retorik. Vad händer med de här människorna nu? Jo, de kan naturligtvis gå ut på marknaden; de är ju attraktiva där eftersom de bedriver en så viktig verksamhet och har kunskaper inom så viktiga verksamhetsområden. Ändå säger arbetsmarknadsminister: Ni får gå. Vi lägger ned den här forskningen som är vår möjlighet att kunna bygga upp kunskaperna långsiktigt. Hörde arbetsmarknadsministern vad sade när det gäller kostnaderna, när det gäller de stora bekymmer som många människor har i arbetslivet? Framför allt är det här en möjlighet för oss att kunna skärpa oss när det gäller konkurrensen internationellt, för det är ett samspel mellan människor i produktionen, ett samspel mellan människor i organisationer. Varför göra detta Alexanderhugg? 50 (): Det finns flera än ett sätt att organisera forskning. Det finns flera än ett sätt att organisera utbildning. Man kan om den tidigare prövade vägen säga att den har fungerat bra forskningsmässigt. Däremot har kanske steget över till tillämpning lämnat en del övrigt att önska. Är det min uppfattning? Nej, också en av utvärderarna, nämligen tidigare arbetsmarknadsministern och finansministern , gjorde den bedömningen.