prot · GT09137 · 2006-06-08 00:00:00 — Till slut: satsar enligt statistik, som är den auktoritativa här, av bnp. Detta är den senaste kända siffran. Därutöver har vi privat forskning i företag som ABB och på , vilket är mest i världen jättebra! De siffror som har cirkulerat här och ; det varierar är inte en avspegling av vad som sker på universiteten. De av forskningen som äger rum privat är det som äger rum i på och i på ABB. Det är otroligt viktig forskning för , och den är beroende av universitetsforskning för att kunna rekrytera forskare till sin mycket viktiga forskningsverksamhet. Överläggningen var härmed avslutad. 3 § Svar på interpellation 2005/06:428 om svenska som nationellt språk i 10 Utbildnings- och kulturminister (): har ställt ett antal frågor till mig om svenskan som nationellt språk i . Svenskan är det helt dominerande språket inom landets gränser och det gemensamma offentliga språket. Svenska språket är därför av största betydelse för och de människor som verkar och bor här. Regering och riksdag har manifesterat detta genom att anta nationella språkpolitiska mål, där det första målet är Svenska språket ska vara huvudspråk i . Av målen framgår vidare att svenskan ska vara ett komplett och samhällsbärande språk, att den offentliga svenskan ska vara vårdad, enkel och begriplig och att alla ska ha rätt till språk: att utveckla och tillägna sig svenska språket, att utveckla och bruka det egna modersmålet och nationella minoritetsspråk och att få möjlighet att lära sig främmande språk. Utgångspunkterna för regeringens politik är tydliga, och konkreta åtgärder för att stärka svenska språket genomförs . Språkvården, som svarar på och ger råd i språkfrågor till myndigheter, skolor och allmänhet, får en ny och förstärkt plattform när denna samlas i en myndighet, . Vidare fortsätter insatserna på litteraturområdet för att främja läsning. En ny utgivning av serien Alla Tiders Klassiker för skolbruk har redan påbörjats. har uppgiften att tillsammans med En bok för alla ytterligare främja läsning på arbetsplatserna. På utbildningsområdet vidtas en rad åtgärder för att stärka ämnet svenska och elevernas läs- och skrivutveckling. I propositionen Bästa språket bedömde regeringen att förslag till en lag om svenska språket inte kunde läggas till grund för lagstiftning. Skälet var bland annat den kritik mot lagen som flera tunga remissinstanser framförde. Exempelvis ansåg att den föreslagna lagen inte var någon ramlag och knappast en lag över huvud taget i regeringsformens mening. Kammarrätten i ifrågasatte behovet av en lag och menade att den mera hade symbolvärde än egentlig betydelse för svenska språket. ansåg att risken var uppenbar för att den föreslagna ramlagen bara blir en symbollag utan egentligt juridiskt innehåll, och Justitiekanslern ifrågasatte lagförslaget. Regeringen valde i stället att komplettera förslag om språkpolitiska mål med ett mål om att svenska språket ska vara huvudspråk i . Att styra med mål är en vedertagen politisk metod för att uppnå resultat. Det innebär också faktiska krav på åtgärder. Debatten om en språklag fortsatte efter beslut om propositionen Bästa språket. Efter att ha lyssnat på en stark opinion för en språklag tog jag initiativ till ett möte med partier för att diskutera frågan. Jag ville prova olika lagstiftningsalternativ och få till stånd en så bred samsyn som möjligt när det gäller inriktningen på det fortsatta arbetet. har Utbildnings- och kallat till tre möten med partier. Det finns således en strategi för att hantera ett fortsatt arbete med en språklag. När det gäller den viktiga frågan om att stärka svenska språkets ställning gör regeringen omfattande insatser. avsätts i kulturbudgeten för litteratur och läsning. Insatserna omfattar utgivningsstöd till förlag, verksamhets- och utvecklingsstöd till länsbibliotek, särskilda stöd till kommuner för bokinköp till folk- och skolbibliotek, stöd för att främja läsning till kommuner, skolor, bibliotek, bokhandlar och ideella föreningar, stöd till En bok för alla för utgivning och läsfrämjande insatser, ett internationellt barnlitteraturpris ett stort sådant sänkt bokmoms och en bibliotekslag som garanterar fria boklån. Skolan har ett stort ansvar för det svenska språket. Det är i skolan som grunderna för goda språkkunskaper läggs. Detta avspeglas också i den starka ställning som ämnet svenska har i timplanen för och de åtgärder regeringen vidtar för att stärka elevernas läs- och skrivutveckling. har regeringen gjort omfattande satsningar på personalförstärkningar i förskola, skola och fritidshem. motsvarar insatserna sammanlagt . Dessutom avsätts särskilt och i segregerade områden för bland annat språkutvecklande insatser. Vidare har lärarutbildningens examensordning förändrats så att tydligare krav kan ställas på lärarnas kunskaper i bland annat läs- och skrivinlärning som 10 000 lärare erbjuds kompetensutveckling. I går invigdes ett nytt nationellt centrum för språk-, läs- och skrivutveckling i syfte att främja barns och ungdomars läsförmåga och höja kvaliteten i undervisningen. några ord om viktiga fråga om högskolan. Universitet och högskolor är fria att bestämma om utformningen av kurser, program och dylikt inom de ramar som utgörs av högskolelagen och högskoleförordningen. Några lärosäten har uppmärksammat att vissa studenter behöver särskilt stöd och har anordnat till exempel språkverkstäder för dessa studenter. Genom regeringens beslut om nya programmål, gemensamma ämnen och nationella inriktningar i gymnasieskolan har ämnet svenska som gemensamt ämne för alla elever på det samhällsvetenskapliga programmet ökat i omfattning från 50 till 100 gymnasiepoäng. Detta kommer att ge alla dessa elever bättre språkliga förutsättningar bland annat för fortsatta studier. 11 (): Då börjar vi på ny kula. är det språket som vi ska diskutera. Det har gått mer än sedan genom ett kvittningsfel så klantigt i kammaren vid voteringen röstade ja till regeringens språkproposition Bästa språket. har debatten om svenska språkets ställning pågått för att kulminera i den alltjämt pågående och ganska dramatiska debatten kring det som kommit att kallas för svenskan och blattesvenskan. Det nationella språket i , herr talman, är svenska. Men svenska språket åtnjuter paradoxalt nog inte något lagskydd. Det finns fem officiella och lagskyddade minoritetsspråk i vårt land men ingen lag för det svenska språket. Det enda landet i världen som har en lag för svenskan som språk är . Svenskan är vid sidan av finskan officiellt språk i och sedan vårt inträde i Europeiska unionen också officiellt språk i EU men inte i . Standardspråket, den gemensamma grunden för all kommunikation mellan alla oss som bor i , är svenska. I detta sammanhang känns det angeläget att lyfta fram att svenska språkets betydelse som brobryggare mellan svenskar är stor infödda svenskar och invandrade svenskar, norrlänningar och skåningar, kanske också göteborgare, kvinnor och män samt unga och gamla. Bara med språket som kommunikationsmedel kan vi nå varandra. Det är med språket som instrument som vi kan förstå och till äventyrs också berika varandras liv. Det är det gemensamma språket som ger oss tillträde till det offentliga rummet, som ger oss möjligheter att delta i det politiska livet och i samhällslivet och som ger oss förutsättningar att uttrycka oss på kulturlivets olika arenor. är det tyvärr så att ingenting har hänt trots att behovet av en språklag har lyfts fram av språkvårdare, historiker, litteraturvetare, lärare och många andra. Det är nu av största vikt att goda krafter samverkar för att lyfta fram betydelsen av ett nationellt gemensamt språk och verka för att svenska språket vårdas och vidmakthålls. Att lyfta fram svenskan som samhällsbärande språk är faktiskt inte detsamma som att vara mot modersmålsundervisning i andra språk. Tvärtom är flerspråkigheten en rikedom att vara rädd om. Men för att ett samhälle ska fungera bygger det på att alla medborgare har en gemensam grund i ett språk som talas och förstås av oss alla. Jag har fått ett svar som jag vill tacka för. Det var ett trevligt och bra svar från kulturministern. Det är många saker i svaret som jag tycker riktigt mycket om, till exempel att man har antagit nationella språkpolitiska mål. Det är mycket bra att språkvården får en förstärkt plattform när den samlas i en myndighet, . Alla Tiders Klassiker är väldigt bra, liksom att främja läsning på arbetsplatserna. Ja, utbildnings- och kulturministern, det är underbart! Det är också väldigt bra att man på utbildningsområdet vidtar ett antal åtgärder. Allt det här är bra och ska göras, men sedan ger sig ministern in på ett juridiskt resonemang. Det är lite mindre bra, för argumenten håller inte riktigt. Min huvudfråga är: Bör svenskan lagfästas som officiellt och nationellt språk i ? Jag har också ställt ett par följdfrågor, men låt oss fokusera på min huvudfråga. Utredningen med betänkandet Mål i mun ansåg att så måste ske. Lagförslaget löd: 1 § Det svenska språket är huvudspråk i och officiella språk i internationella sammanhang. 2 § Den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen skall i sin verksamhet använda klar och begriplig svenska. Detta säger alltså utredningen i sitt betänkande Mål i mun, men i propositionen lägger man inte fram något förslag i enlighet med detta. Kultur- och utbildningsministern åberopar i sitt svar till mig skäl som förklarar varför det blev på det här sättet. I nästa inlägg vill jag lyfta fram detta. Jag ser att talartiden går, men vi kan ju fortsätta till. Vi har trots allt på oss. 12 Utbildnings- och kulturminister (): Mitt svar på frågan är att jag också tycker att det vore bra om vi fick en sådan här lag. Det problem som jag som ansvarig minister haft är att det förslag till lag som läste upp och som kom från den kommitté som den socialdemokratiska regeringen tillsatt just för att man skulle fundera på den här frågan blev mycket hårt sågat av mycket tunga remissinstanser. Jag kan inte föreställa mig att anser att man ska ignorera vad Justitiekanslern, eller andra tungt vägande juridiska expertorgan tycker. Om jag hade valt att ignorera detta och att lägga fram detta som ett lagförslag till skulle jag ha varit tvungen att gå till Lagrådet. Då hade förslaget så att säga förlorat och blivit underkänt där. Jag gjorde bedömningen att övriga delar av utredningens alla viktiga förslag inte skulle tjäna på att bli fördröjda genom att utarbetandet av ett nytt lagförslag inväntades. Lagen, som ju ni här i har beslutat, föreskriver att om jag ska lägga fram ett lagförslag ska det ha föregåtts av en remissbehandling. Det ska då utarbetas ett nytt förslag. Vi gick således fram till utan lagförslaget. Direkt efter beslutet bjöd jag in partier för att diskutera hur vi i samsyn kan gå vidare och göra det arbete som vi inte hunnit göra. Då är det viktigt för mig att från andra partier få höra hur vi kommer runt de problem som Justitiekanslern, och andra pekat på. Vilka mål vill vi nå? Till min överraskning fann jag att inget annat partis företrädare hade läst remissvaren. Ingen av de andra partiernas företrädare hade en genomtänkt syn på vad man ville åstadkomma, så vi tvingades kalla till fler möten. Vi ska ses igen . Vi börjar nu närma oss en situation där vi ser ungefär vilken typ av utredningsuppdrag det här handlar om och kommer mycket snabbt att sjösätta det där; det kan jag försäkra, . Jag tror, inte minst efter det inlägg som jag nu hörde här redovisa, att detta är något som vi kan hantera i god sämja. Jag har varit öppen för att göra en allmänt hållen portalskrivning om svenska språkets ställning i som en grundlagsfråga där den typen av fastslåenden lämpligen kan ske. Men det var en samlad opinion från andra partier som menade att det skulle ta . I stället förordar man en mer preciserad lagstiftning i vanlig lag. Men då ställer det andra krav på hur en sådan ska förberedas och vilken sorts utredningsarbete som bör föregå. Det överlägger vi just nu om. Jag är övertygad om att det här arbetet kommer att gå framåt med bra hastighet när vi väl bestämt våra gemensamma utgångspunkter. Sammanfattningsvis är svaret på frågan: Visst, det är önskvärt med en lag. Det förslag som hade utarbetats hade inte kunnat genomföras. gör vi ett nytt försök för att den här gången ha större möjligheter att gå mot mål, och det kan vi göra tillsammans. Jag har inbjudit, och jag inbjuder gärna igen, till gemensamma ansträngningar för detta viktiga ändamål. Jag delar i övrigt alla uttalanden som gjorde om betydelsen av ett starkt språk, goda språkkunskaper och språkets starka ställning i . Jag har ingen annan åsikt på någon punkt än de som gav uttryck för. 13 (): Det här tycker jag känns som en väldigt trevlig och bra debatt där vi faktiskt ser problemet på gemensamt sätt: Det här är ett problem som vi ska lösa och vi ska göra det tillsammans, för det är bäst för oss alla. Jag har läst propositionen noga, och jag har, utbildningsministern, läst remissvaren. Jag har också tittat på lagstiftningen, så jag har gjort min hemläxa inför den här debatten. Propositionen innehåller inget förslag i linje med de båda paragraferna i utredningen med betänkandet Måli mun. har kultur- och utbildningsministern sagt att han inte har några principiella problem med en lagstiftning. Han har också sagt någonting väldigt bra i medierna: Jag vill vara mycket tydlig på den punkten. Vad gäller de lagtekniska problemen hänvisar ministern till JK:s yttrande. Och dennes kommentar, har jag tagit reda på, hänför sig till 2 § i förslaget och inte till 1 §, alltså att det svenska språket är huvudspråk i och offentliga språk i internationella sammanhang. JK argumenterade därvidlag för att 2 § borde skrivas om så att den innebar ett åläggande för myndighetschefer. JK:s kritik tycks mig vara befogad. Men detta för mig till mitt konkreta förslag, herr talman, nämligen att språklagen tillförs en portalparagraf med den lydelse som föreslogs i utredningens 1 §: Det svenska språket är huvudspråk i och officiella språk i internationella sammanhang. Däremot kan man i vart fall , menar jag, avstå från den i utredningen föreslagna 2 §. Jag ser inga skäl till att detta ska behöva utredas vidare. Inte heller kan jag finna att paragrafen skulle behöva ha grundlagsstatus. Vad vinner man då med att göra som jag har föreslagit? Jo, man får bort den anomali som ligger i att vi har en välmotiverad lagstiftning om minoritetsspråk men ingen motsvarighet vad gäller huvudspråk. Vårt språk behöver också ett skydd med hänsyn till att engelskan börjat erövra hegemoni i delar av vetenskapssamhället och i delar av vårt näringsliv. Jag vill här peka på statsrådets egen tanke att engelskspråkiga avhandlingar ska ha en svensk sammanfattning. Detta är mycket klokt, och jag ber att helt få instämma i detta. En bedömare som anlägger ett snävt juridiskt tekniskt synsätt efterlyser måhända regler för vilka påföljder som ska kunna drabba den som inte respekterar svenskans ställning som huvudspråk. Jag vill då svara att sådana sanktionsregler inte är nödvändiga. Symbolfunktionen bär i tillräcklig omfattning upp mitt förslag. Jag tror att jag kan avstå från nästa inlägg om jag bara får säga det som jag älskar att säga, att språket och litteraturen är ett konstverk. Litteraturen är den språkliga berättelsen om oss människor och vårt samhälle, om vår historia och vår framtid, vår verklighet och våra drömmar. Låt oss tillsammans göra allt för att bevara svenskan som språk och skydda det . är detta den sista debatten för den här mandatperioden. Det kanske är min allra sista debatt, vem vet? Det är upp till väljarna i höstens val. Men jag skulle som avslutning och som ett tack för samarbetet och för den här debatten vilja överlämna två av mina böcker till utbildnings- och kulturministern. Det kommer faktiskt en tredje från tryckeriet. Den ena boken handlar om design och arkitektur. Den vet jag intresserar. Den andra kan man behöva när man är ledare. Den heter När livet går sönder en bok om kriser och hur vi möter dem. Jag hoppas att sommaren ska innebära mycket kultur, många bra böcker, vila, avkoppling och ny inspiration. 14 Utbildnings- och kulturminister (): Jag vill tacka för de fina bokgåvorna och också tacka för en trevlig avslutande debatt för den här mandatperioden. Jag tycker att det är roligt att kunna avsluta med en debatt där vi faktiskt är överens om tagen. Mycket av det politiska debatterandet går ju ut på att identifiera skillnader och redovisa olikheter inför väljarna. Jag tycker att det är viktigt att vi ibland också markerar att vi ser saker på samma sätt och att vi kan diskutera hur vi ska gå vidare framåt. Jag vill då bara upprepa det jag har sagt, att har vi ett nytt möte med partierna. Jag har goda förhoppningar om att det blir det sista mötet och att vi då kommer fram till en gemensam syn på det här och kan gå vidare. Jag åtar mig då att med stor kraft se till att det vi då enas om kan rulla framåt i god fart. När det gäller förslaget om att ta bort 2 § och nöja sig med bara 1 § i det här förslaget räknar jag med att det kommer att ingå i övervägandena. Jag är inte jurist nog att säga om det är en bra eller dålig idé, om de hänger så tätt ihop att 1 § blir meningsfull utan 2 § eller tvärtom. Men det ska vi absolut titta på. Låt mig också säga vad gäller EU och svenska språkets ställning att för mig är det självklart att alltid tala svenska i EU när det finns tolkning. På de formella rådsmötena talar jag alltid svenska. Den tolkning som erbjuds på de informella mötena, lunchmöten och annat, är mer begränsad. Där samtalen har mer informell karaktär är det annorlunda. Men på de formella mötena utnyttjar jag den tolktjänst som erbjuds och talar alltid mitt modersmål, som gör att jag, som andra delegater, kan känna mig trygg i vad jag säger och hävda svenska språkets rätt till en stark ställning också i EU. Därmed vill jag också tacka. Jag beklagar att jag inte hade förberett med någon egen gåva. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2005/06:439 om universiteten och arbetsmarknadsbehovet 15 Utbildnings- och kulturminister (): har frågat mig vilka förändringar i resurstilldelningssystemet och vilka resurser för universitetens och högskolornas analys av arbetsmarknadsläget som jag tänker föreslå samt om jag kommer att föreslå ytterligare nationell styrning av utbildningsutbudet. Som mål för politikområdet Utbildningspolitik har regering och riksdag fastställt att ska vara en ledande kunskapsnation som präglas av utbildning av hög kvalitet och livslångt lärande för tillväxt och rättvisa. Som övergripande mål för verksamhetsområdet har regeringen fastställt att kvaliteten och den internationella konkurrenskraften ska öka inom högre utbildning och forskning samt att den högre utbildningen ska svara mot såväl arbetsmarknadens behov som studenternas efterfrågan. Såväl universitetens och högskolornas verksamhet som och andra myndigheters verksamhet ska bidra till detta mål. Jag kan hålla med om att det är svårt att förutse arbetsmarknadens behov, särskilt inom områden som kräver långa högskoleutbildningar. Detta bör dock inte tas till intäkt för att man centralt ska avstå från att göra bedömningar av det framtida arbetsmarknadsläget när det är motiverat. Kännetecknande för nuvarande styrning av utbildningsutbudet är en långt driven decentralisering som genomfördes och kring vilken det i stort sett har rått politisk enighet. Universiteten och högskolorna beslutar själva om sitt utbildningsutbud, och styrningen från regeringens sida avser mål för antalet yrkesexamina endast inom ett fåtal utbildningar, nämligen för civilingenjörs- och arkitektexamina, sjuksköterske- och röntgensjuksköterskeexamina samt lärarexamina med inriktning mot tidigare och senare år. För lärare med inriktning mot finns ett särskilt mål för antalet examina med inriktning mot förskola och förskoleklass. Läkarutbildningen och tandläkarutbildningen är andra utbildningar där dimensioneringen styrs av statsmakterna. De utbildningar för vilka mål ställts upp har inte valts slumpmässigt utan är utbildningar för vilka den offentliga sektorn kan sägas ha ett särskilt ansvar att tillgodose arbetsmarknadens och medborgarnas behov. För läkarutbildningen och tandläkarutbildningen tillkommer att dimensioneringen fastställs i avtal mellan staten och de landsting som medverkar i utbildningen. Just därför att bedömningarna är svåra anser jag att det finns behov av information och styrning. Om inga bedömningar görs av det framtida arbetsmarknadsbehovet är det risk att dagens situation blir alltför styrande för den dimensionering vars effekter man kan se först , då de som börjar utbildningarna kommer ut på arbetsmarknaden. Det är mot den bakgrunden man ska se kravet på universiteten och högskolorna att samverka med det omgivande samhället och informera om sin verksamhet. Vid dimensionering av utbildningar, och särskilt utbildningar med lokal rekrytering, förutsätts universitet och högskolor göra en analys av det regionala behovet. För utbildningar, för vilka regeringen sätter mål för antalet examina, ges universiteten och högskolorna tillfälle att yttra sig över målen. Vid beslut om utbudet ska lärosätena ta ställning till såväl studenternas efterfrågan som arbetsmarknadens behov. I detta sammanhang vill jag också framhålla högskoleförordningens krav på att studenterna ska ges tillgång till studievägledning och yrkesorientering. Vidare har regeringens uppdrag att lämna underlag för planering av den grundläggande högskoleutbildningens dimensionering i relation till arbetsmarknadens behov. Detta underlag bör vara en viktig utgångspunkt för lärosätenas beslut om dimensionering. Frågan om förändringar i resurstilldelningssystemet har utretts och presenterats i delbetänkandet Ett utvecklat resurstilldelningssystem för högskolans grundutbildning (SOU 2005:48). Förslaget har remitterats och frågan bereds nu inom . Vad gäller frågan om ytterligare nationell styrning av utbildningsutbudet är det omöjligt att ge något entydigt svar. Det beror på behovet. I grunden tycker jag dock att det finns skäl för en fortsatt hög grad av decentralisering av beslut om dimensionering av den högre utbildningen. 16 (): Jag ska erkänna att den här interpellationen kanske i huvudsak skrevs för att jag inte ville lämna utan att ta tillfället i akt att en sista gång få diskutera utbildningspolitik. Jag ställde interpellationen för att jag tycker att det finns en viktig principiell diskussion kring detta med arbetsmarknaden och universitetens roll. När universiteten tar emot fler och fler studenter, när vi går från att ha ett universitet för en liten elit till ett universitet för kanske, som socialdemokratin säger, men säg i alla fall en stor ungdomsgrupp, blir det ofta mer och mer fokus på det här med arbetsmarknad. Det är självklart att när av ungdomskullarna studerar är det viktigt att den utbildning vi ger dem också innebär att de kan få jobb . Men det finns en risk när man fokuserar för mycket på arbetsmarknaden. Det är att man tappar bort alla andra viktiga värden när det gäller studier. Studier är ett sätt att ge unga människor plattformar för framtiden. Det är att ge vingar åt deras drömmar. Om vi får en debatt som alltför mycket handlar om arbetsmarknaden och tillfälliga fluktueringar på arbetsmarknaden tappar man bort detta. För mig är det oerhört viktigt att vi har ett fokus på kvalitet och inte på de här kringfrågorna när det gäller studier. Om vi har det får vi också ett fokus på det som ger stabilitet för de här studenterna så att de kan komma ut och ha ett tryggt arbetsliv . Jag möter ständigt studenter som frågar mig just det: , om jag nu läser vidare, ska jag läsa den eller den kursen? Hur tror du då att mina chanser på arbetsmarknaden ser ut? Och jag kan med trygghet säga till dem: Läs det du tycker är roligt, för i vår utbildning har vi gett dig en så bra bas att du kan stå trygg inför vad framtidens arbetsmarknad kräver av dig.