prot · GT09136 · 2006-06-07 00:00:00 — Det handlar bland annat om kartläggning och utvärdering av familjecentralsliknande verksamhet, bidrag till kommuner eller kommuner och landsting som startar verksamheter eller etablerar fast samverkan kring förebyggande arbete och tidigt stöd som riktar sig till barn och unga som lämnat förskoleåldern. Vidare att behovet av samverkan mellan , företrädare för polisen, skolan och hälso- och sjukvården ska inventeras och utvärderas . Dessa förslag har varit ute på remiss och bereds i . Min avsikt är att överlämna en nationell handlingsplan för den sociala barn- och ungdomsvården till . 197 (): Tack, herr minister, för svaret. refererar till och vad de talar om i sin rapport verktyg för föräldrar. Den har jag också läst. Det är därför jag har ställt frågan. När nu ministern har fått så bra information, först från rapport som heter Stöd i föräldraskapet och sedan väntat ända till 2005 för att få mer konkreta förslag från , undrar man vad som händer och om det händer lite snabbare. Barn kan inte vänta. Det har gått . kan mycket hända. Vi ser just nu att barn far illa mest i . Vi vet, precis som fastslogs i det förra interpellationssvaret, att ett tidigt stöd är viktigt för barn och föräldrar. Man kan säga att det är kommunernas och regionernas ansvar, men jag tror att det måste till ett startskott från statlig nivå för att det ska bli någon fart på föräldrastödet eller familjestödet, som vi i föredrar att kalla det. Vi hade och i den tvärpolitiska barngruppen här i salen. Båda visade på att föräldrastöd skulle kunna göra stor nytta för vilsna föräldrar och otrygga barn. har också talat om behovet av föräldrastöd. I rapporten från framhålls att spädbarnsdödligheten har sjunkit och att samtliga fysiska hälsoproblem, utom astma, hos barn har sjunkit även . Tendensen för barns psykiska hälsa är däremot oroande, särskilt som den psykiska ohälsan är det största enskilda hälsoproblemet i hela åldersperioden . Det är alltså i stor utsträckning både barn och föräldrar som har det jobbigt just . Flera studier visar också att psykiska problem har ökat bland barn och unga . Undersökningar i åldrarna har visat att oro, ångest och sömnsvårigheter har tredubblats . Studier av 15-åringar tyder på en ökning av symtom som huvudvärk, magvärk och nedstämdhet enligt rapporten från . Vad man säger där och vad andra undersökningar visar är att familje- eller föräldrastöd skulle kunna reducera förekomsten av psykisk ohälsa. Insatser för föräldrar erbjuder en av de främsta möjligheterna att förebygga denna typ av problem. Det finns många bra försök och undersökningar som redovisas bland annat från . Insatser för föräldrar är avgörande. I de flesta samhällen medverkar också andra vuxna och barn till att barn fungerar hyfsat. Ett afrikanskt ordspråk säger: Det krävs en hel by för att fostra ett barn. har många varit ansvariga för barnen i vårt land. Sedan har statens ansvar ökat vilket har gjort att rollen för andra som finns runt barnet har minskat. Det har gjort att familjerna har blivit mer sårbara. På det sättet har det blivit jobbigare för barnen. I står det att konventionsstaterna ska ge lämpligt bistånd till föräldrar och vårdnadshavare så att de fullgör sitt ansvar för barnets uppfostran. De ska särskilt vidta lämpliga åtgärder för att utveckla föräldrarådgivning, vidta lämpliga åtgärder för att bistå föräldrar och andra som är ansvariga för barnet att genomföra denna rätt. De ska vid behov utarbeta stödprogram. Tycker ministern att vi lever upp till i dessa frågor? 198 Statsrådet (): Om inte lever upp till när det gäller det här avseendet, det vill säga föräldrastöd och föräldrautbildning, undrar jag om det finns något land som gör det. Den här typen av breda satsningar och erbjudanden till föräldrar att få stöd och utbildning är väl inte unikt för , men det är inte många länder som har den typen av erbjudanden. Det ska man komma ihåg när man talar om . Jag är också en varm vän av föräldrastöd och stöd i föräldraskapet och föräldrautbildningar över huvud taget. Jag ser hur staten har tagit fram stöd och hjälp åt kommuner att jobba med det. Det gäller inte minst det som jag berättade om i interpellationssvaret som har gjort och gör. Det är det video- och dvd-baserade materialet, metodkunskap och den skrift som hänvisade till. Hur mycket ska staten göra och hur mycket ska kommunerna göra eller rättare sagt hur mycket ska staten ålägga kommunerna att göra? kanske vill att man ska ha något slags nytt kommunalt åtagande som staten ska ställa krav på. Det vet jag inte. Det låter inte så i svaret. Det vill markera är att hon tycker att det är viktigt med föräldrautbildning. Det tycker jag också. Men det är nog ändå i huvudsak på det kommunala planet som man bör ha ansvaret för detta. Det får avspegla vilka majoriteter man har i kommunerna. Jag ser att det händer ganska mycket inom kommunerna på det området. Jag har refererat till . Jag ska göra det en gång till. besökte jag stadsdelsförvaltning. De hade årliga erbjudanden till hela stadsdelen alla som bor där att delta i föräldrautbildning i cirkelform. Man gick ut med detta till alla som bor där. Det är ett mycket bra initiativ. Om man gör det så generellt pekar man inte ut vissa utan minskar risken för stigmatisering. Det tror jag är ganska viktigt. Det är på det sättet vi ska hantera relationen kommunstat. Staten redovisar att metoderna finns och tar fram uppgifter om vilka effekter det har och hur man ska göra. Sedan ser vi hur kommunerna fångar upp det och ser till att vidareutveckla det. har jag sett att man har tagit detta på stort allvar. Vi går åt rätt håll. Med det kan man vara nöjd , tycker jag. Vi får sedan utvärdera detta och se om man ska göra något mer. tycker jag att utvecklingen ser ganska bra ut. 199 (): Vi verkar vara överens om att något behöver göras. Det tycker jag är bra. Men hur och i vilken takt? Det verkar som om även detta tar evigheter. Vi pratade om barn som skadas av alkohol under graviditeten. Den frågan tog . Vi är nu inne på nionde året i denna fråga. Ska det också ta ? Barn kan inte vänta. Man kan inte bara låta det gå, utan man måste göra något. Föräldrar behöver ha någonstans att gå där de vet att de inte blir registrerade och samtalen dokumenterade och där det finns förtroende för personal av olika yrkeskategorier som har stor kunskap om barn och barns behov. Det behöver komma fram på många ställen. Jag hälsade på i . Där hade man gjort något så bra, tycker jag. Där var skolan huvudman eftersom man kände att det var för känsligt med socialen. Det kanske inte alltid är som ska hålla i verksamheten. Ministern säger att det har gått ut direktiv till om uppföljning. Det är bra, men vi har inte sett så många exempel, även om det finns enstaka. Vissa fall som täcks av anmälningsskyldigheten är mycket lindrigare och leder sällan till några avgörande insatser eller åtgärder för barnet. Därför har vi i sagt att vi vill att kommunerna ska utveckla en mer rådgivande och öppen verksamhet i samverkan med andra aktörer. Vi har valt att kalla detta för familjestödet. Man kan också kalla det för föräldrastödet. Dit ska föräldrar vända sig för att få råd och stöd utan att behöva hamna i något register eller befara tvångsåtgärder. På detta sätt skapar man också en aktör dit vården, barnomsorgen och skolan med föräldrarnas samtycke kan vända sig för att medverka till att ett barn eller en familj får stöd. När föräldrar ger sitt samtycke bryts sekretessen, och alla parter kan samverka. Tillsammans med andra aktörer kan man skapa nätverk kring ett barn mellan socialen, skolan, elevhälsan, MVC, BVC, barnhälsovården och så vidare. Familjestödet skulle kunna vara initiativtagare till debatter och föräldrasamtal. Rådgivande verksamhet finns redan i olika former ute i kommunerna. Men poängen med familjestödet är att den rådgivande funktionen skiljs från myndighetsutövningen. Tyvärr är misstänksamheten mot sociala myndigheter mycket djupt rotad hos många föräldrar, vilket togs upp i den förra interpellationsdebatten. Därför kan det vara en fördel att familjestödet drivs av en utomstående aktör med finansiering från kommunen. Är detta något som kan tänka sig att ta initiativ till och genomföra? 200 Statsrådet (): Det är klart att jag kan göra det. När jag ser att en kommun agerar på det sättet och ser att det är bra och fungerar, så är det klart att jag kan stötta det. Men gör egentligen ett stort misstag i denna debatt. Detta är nämligen en debatt som egentligen ska föras i hennes kommun eller i hennes landsting, men framför allt i kommunen. Det är ju där som dessa initiativ ska tas, och det är också där som frågan finns. Om vill att staten ska lägga detta på kommunerna med något slags tvingande åtagande, då blir det en riksdagsfråga. Jag for efter detta tidigare i min fråga till . Men som det är nu är det faktiskt en fråga. Det är inte första gången som man ser denna sammanblandning av roller i riksdagsdebatter, det vill säga riksdagsledamöter som vill nagla fast mig vid saker som kommunerna egentligen har hand om. Återigen: Staten kan gärna försöka stimulera detta på olika sätt. Man kan utvärdera, ta fram stöd, försöka se till att kommunerna kan lära sig av varandra och så vidare. Men så länge som vi inte vill gå in och styra upp kommunerna mer än vi vill i detta avseende är detta i huvudsak faktiskt kommunala frågor. Då kan man gärna jobba på det sättet, nämligen hänvisa till kommuner som gör ett bra jobb. gör kanske det. Jag hänvisade till . Och det finns kanske många fler socialdemokratiskt styrda kommuner som gör ett bra jobb när det gäller detta. Det finns kanske till och med en och annan borgerlig kommun som gör det. Då får man hänvisa till de kommuner som gör ett bra jobb. Men gör inte en debatt av en riksdagsdebatt. Det är faktiskt detta forum som vi talar om, och det är egentligen statens ansvar. Jag vill ställa en rak motfråga till . Tycker att staten ska lägga ökade åligganden på kommunerna i detta avseende, det vill säga skriva in i socialtjänstlagen, i skollagen eller någon annanstans att kommunerna ska genomföra detta? Har hon i så fall bakom sig i fråga om den linjen? 201 (): Det är lätt att säga att detta är kommunala frågor och att vi ska strunta i det. Jag vet mycket väl att detta sköts i kommunerna. Jag har varit kommunalråd , så jag vet vad som ligger på kommunerna. Men jag vet också hur svårt det är för kommunerna att prioritera. Och just när det gäller barnfrågor är det inte enkelt att komma fram i kommunerna heller. Därför tror jag att det är viktigt att staten går in med ett startskott så att säga. Och jag tycker att det finns bra initiativ från socialtjänstministern i denna fråga. Men det behövs snabbare och tydligare. Jag tror inte att man bara kan ge ett direktiv till och sedan luta sig tillbaka och tro att fungerar. Det gör det inte. Jag tror att det snabbare behövs mer tydlig handling för att det ska ske på ett bättre sätt. Barn väntar inte, vilket jag har sagt , tror jag. Vi måste vara lite mer offensiva. Är man socialtjänstminister har man ett övergripande ansvar. Och även som folkhälsominister har många tunga bitar på sina axlar. Jag förstår att det inte kan vara enkelt. Men om vi hjälps ska vi se att det blir bra. Jag tror att vi måste skynda oss. Och vi måste ha lite mer framförhållning och lite mer ork och våga därför att barnen inte far särskilt väl i vårt samhälle. Och den psykiska ohälsan bland barn och även bland föräldrar ökar dramatiskt just . Det har utvecklats väldigt snabbt som jag har suttit i . Därför tycker jag faktiskt att det är bråttom. 202 Statsrådet (): Jag ställde en rak och enkel fråga, nämligen om och vill att det ska tas något särskilt statligt initiativ i fråga om detta, det vill säga någon lagstiftning som ska tas fram och någonting som ökar åtagandet från kommunerna. Jag tycker inte att jag fick något svar på det. Det jag fick höra är att detta är en viktig verksamhet. Ja, det är klart att det är en viktig verksamhet. Men det är kanske ett kommunalt åtagande. Och det är kanske kommunerna som har det grundläggande ansvaret. Om man inte har fler instrument med sig, mer pengar med sig från till exempel budgetförslag eller mer inriktning när det gäller vad man egentligen vill, då ska man nog tala med lite mindre bokstäver i debatten. Jag vill gärna försöka medverka till att staten kan hjälpa kommuner att komma i gång. Man kan hänvisa till vilka metoder som fungerar. Och det är precis på det sättet som vi faktiskt jobbar. Men när man säger från oppositionens sida att vi måste göra någonting mer och snabbare, då undrar jag vad man menar rent konkret. Och jag har inte fått några riktigt tillfredsställande svar på det i denna diskussion. Men det får jag kanske vid nästa tillfälle, vad vet jag. Överläggningen var härmed avslutad. 37 § Svar på interpellation 2005/06:450 om vaccination mot pneumokocker 203 Statsrådet (): har frågat mig om jag avser att verka för ett införande av vaccination mot pneumokockinfektion i det svenska vaccinationsprogrammet. Pneumokocker är en bakterie som är mycket vanligt förekommande hos små barn. Uppskattningsvis hälften av alla barn som vistas i förskola är bärare av pneumokocker. Vanligast är att bakterierna finns i näsan utan att ge några symtom. I sällsynta fall kan dock pneumokocker ge upphov till allvarliga symtom hos små barn. Pneumokocker förekommer i ett 90-tal olika typer. Ett tiotal av dessa är dominerande hos småbarn. Det vaccin som finns tillgängligt är dock enbart effektivt när det gäller knappt hälften av dessa undertyper. finns det förhoppningar om att det ska introduceras nya vacciner mot pneumokocker som förhoppningsvis kommer att vara effektiva mot fler av de undertyper som förekommer hos barn. Enligt smittskyddslagen har ett bemyndigande att meddela föreskrifter om vilka vaccinationer som ska ingå i det allmänna vaccinationsprogrammet. utövar även tillsynen över vaccinationsverksamheten i landet. I dessa funktioner följer kontinuerligt utvecklingen i fråga om vilka vaccin som ska ingå i de nationella vaccinationsprogrammen. Vid bedömningen av om nya vaccin ska introduceras i de nationella vaccinationsprogrammen krävs en ingående analys av bland annat hur vanligt förekommande sjukdomen är, hur ofta den ger upphov till allvarliga symtom, hur effektiva tillgängliga vaccin är samt hur kostnadseffektivt det skulle vara att införa ytterligare vaccin i de nationella vaccinationsprogrammen. Jag har inhämtat information från om att man tillsatt en särskild arbetsgrupp för att analysera dessa frågeställningar när det gäller vaccination mot pneumokocker. avvaktar jag arbetet i denna arbetsgrupp. 204 (): Tack för svaret på min interpellation. blev jag kontaktad av . Hon är ordförande i , en organisation för döva barn med så kallade cochleaimplantat. Några av barnen har blivit döva som en komplikation efter så kallad invasiv pneumokockinfektion, meningit. När jag träffade fick jag möjlighet att se det implantat som likt ett tekniskt mästerverk nästan ger de drabbade barnen hörseln tillbaka. Ett cochleaimplantat kostar att sätta in och underhålla, beroende på om barnet får ett eller två implantat. Därtill kommer ökade kostnader för barnets skolutbildning som måste innehålla mer av specialundervisning och assistans. Många föräldrar begär vårdnadsbidrag för att kunna hjälpa sina barn i den uppkomna situationen. Det handlar om för de omkring 350 barn som opererats. Även om implantatet är ett mycket betydelsefullt hjälpmedel är det viktigt att minnas att skadorna som uppkommer kommer i då barnet just utvecklar sitt hörande och sitt tal. Det innebär att de på ett sätt får börja om på nytt. När det så visar sig att dövheten och de neurologiska skador som också kan bli konsekvensen av en pneumokockinfektion kan förhindras genom vaccination är de detta skulle kosta en ringa utgift. Detta till trots är det begripligt att flera landsting tvekar att erbjuda vaccination. I likhet med ministern vill de ha klarhet i riskerna, om vaccinationer kan få negativa konsekvenser. Analyserna från den arbetsgrupp ministern hänvisar till i sitt svar är efterlängtade; men många anser också att det redan borde stå klart. Av de 13 landsting som svarat på en undersökning av Barnplantorna svarar 3 att alla barn bör vaccineras mot pneumokocker, medan 4 är emot. Enkätsvaren visar dock att landstingen har olika syn på vilka högriskgrupper som bör vaccineras. Flera länder har också tvekat inför vaccinationstanken, men är en omsvängning på väg. Möjligheten att förhindra att barn drabbas av dövhet vid unga år, ställt mot den relativt låga kostnaden i kombination med att det nu finns ett lämpligt vaccin, har lett till att både och svängt i frågan, och är även på väg att göra detsamma. Jag vill verka för att denna omsvängning ska ske även i . Om en småbarnsförälder ska resa med familjen till exempelvis får de själva ta ställning till om barnet ska vaccineras mot rabies. När vi nu närmar oss sommar och bad får många föräldrar avgöra om de ska bekosta barnens TBE-vaccinering före resan till skärgården. och har konstaterat att vissa barn löper större risk att få dessa pneumokockinfektioner, dels de som är mer mottagliga, dels de som vistas på dagis . När ett barn som i regelbundet besöker BVC ska börja i förskolan sker dock ingen information om möjligheten att själv bekosta en vaccination mot pneumokocker. fick jag höra om ett barn som blev döv efter en pneumokockinfektion och var mycket nära att förlora livet. är pojken nyopererad med ett cochleaimplantat, men för övrigt som en baby på nytt då även hans balanssinne slagits ut efter sjukdomen. Det är en mycket vanlig komplikation. får han lära sig att gå på nytt. I avvaktan på en omsvängning i inställningen till en allmän vaccination vill jag fråga om ministerns inställning till att informera föräldrar som ska lämna sina barn på dagis om att de själva kan bekosta barnens pneumokockvaccinering. 205 Statsrådet (): Det sista tycker jag att man absolut borde kunna lämna mer information om. Jag tror faktiskt att det är ganska okänt att den möjligheten finns. I fråga om en allmän vaccination är det svårare än man i förstone kan tro. Då man gör bedömningar över huvud taget av vaccinationer måste man väga förekomsten av sjukdomen och allvaret i sjukdomen i ena vågskålen och i andra vågskålen riskerna med vaccineringen. I de flesta fall kan vaccineringar hos en del känsliga individer innebära att man också får en reaktion på själva vaccinationen. Så är fallet vid många vaccinationer. I en befolkning på kanske en miljon människor finns ett antal hundra som får väldigt kraftiga biverkningar. De ska vägas mot varandra. Om det inte är ett antal hundra som riskerar att bli sjuka av den sjukdom som man vaccinerar mot kanske man inte ska vaccinera över huvud taget. Det är så den avvägningen ser ut. Sedan ska man också göra en annan avvägning, nämligen om det finns ett verksamt vaccin, det vill säga något som faktiskt fungerar. När det gäller pneumokockinfektioner finns det , som det bedöms, ett verksamt vaccin för vuxna. Det klarar av 23 pneumokocktyper. Det finns ett stort antal pneumokocker. Jag tror att det är ett 90-tal pneumokocktyper. Det vaccin som finns för vuxna klarar 23 pneumokocktyper. För barn finns det ett vaccin som bara klarar sex typer. Det är mot den bakgrunden man har sagt att vi nog måste avvakta så att det finns ett vaccin som är bättre än detta. Signalerna nu säger att det är ett vaccin på väg fram som täcker fler av pneumokocktyperna. Då hamnar också diskussionen i ett lite annat läge, som expertmyndigheterna har bedömt det. Den referensgrupp för vaccinationsfrågor som finns på hade frågan uppe . De ska diskutera den igen på sitt möte för att se om det har kommit fram ny information som gör att man vill göra en omvärdering i sin rekommendation till statsmakterna kring detta. har också bildat sin arbetsgrupp och jobbar vidare med det här. Jag vill säga att jag inte alls är främmande för att gå fram med en allmän vaccination mot pneumokocker. Men då måste jag ju veta att det vaccin som vi går fram med verkligen fungerar, att det är förhållandevis heltäckande och har effekt, liksom att biverkningarna inte är så stora att man löper stora risker på den kanten. Det är därför som jag har lämnat det svar som jag gjort till . Jag avvaktar just nu och arbete . Men jag är som sagt inte främmande för att vi, om de kommer fram till att detta är någonting som vi bör genomföra i det allmänna vaccinationsprogrammet, naturligtvis ska göra det också. 206 (): Tack igen, ministern, och tack för möjligheten att få diskutera de här frågorna. Jag får säga att jag känner mig oerhört mycket som en novis utöver de vaccinationer man själv har utstått och varit med om att barnet har fått. Det skulle naturligtvis vara väldigt förmätet av mig att ge mig in i någon diskussion om vilket av olika vaccin som ska användas eller inte. Jag tror att jag i likhet med många andra föräldrar och medborgare tycker att det är en riktig och korrekt väg att se till att man först finner rätt medel för att göra en insats. Jag gläds också åt att ministern pekar på att är det så att ett sådant medel finns ska vi naturligtvis också göra övervägandena. Sedan kan jag inte låta bli, eftersom har varit uppe när det gäller synen på gravida missbrukare, att säga att jag tycker att det finns skäl att också fundera över den diskussion som man har haft i grannlandet när det gäller de här frågorna. Som jag har förstått det har man där närmast sett problemen med att konsekvenserna av pneumokockinfektionerna på de små barnen blir så oerhört allvarliga. Jag tycker att just det gör att det känns angeläget att titta närmare på vad man kan göra. Jag ser det också som betydelsefullt att kunna finna ut vad det är för riskgrupper som finns. Organisationen , som jag nämnde tidigare, har gjort en undersökning av vad som är landstingens inställning till vaccinationer. Av de 13 som har svarat kan man klart se att det inte finns någon enhetlig bild av vilka som löper stor risk att drabbas av infektion. Det där tycker jag vore väldigt bra om ministern också kunde ta till sig i de fortsatta diskussionerna med , för det känns angeläget att den myndighet som har ansvaret för de här frågorna känner till att man inte har en enhetlig bild. Det skulle jag önska att landstingen hade. Jag försökte få fram i mitt tidigare inlägg att det är viktigt att göra dessa överväganden, nämligen vilka risker som finns och vad som är bra med en vaccination. Om man kan finna ut vilka riskgrupperna är blir det möjligt för föräldrar att göra ett övervägande: Vilken risk ställs mitt barn inför i den här situationen, och vad innebär det om jag eller vi i familjen säger ja till en vaccination? Jag vill tacka för det positiva bemötandet av frågan om information. Jag tror att det skulle vara bra att föräldrar som regelbundet går till barnavårdscentralen också får information i frågorna så att de i avvaktan på och ställningstaganden själva kan göra sina överväganden. 207 Statsrådet (): Vi har en allmän vaccination som rekommenderas mot åtta sjukdomar, nämligen difteri, stelkramp, kikhosta, polio, haemophilus influenzae, mässling, påssjuka och röda hund. Dessutom när det gäller särskilda riskgrupper bland barn rekommenderas också vaccination mot ytterligare två sjukdomar, nämligen hepatit B och tuberkulos. Det är så vårt barnvaccinationsprogram ser ut. Om man lyckas få fram ett vaccin som har låg risk för bieffekt, täcker flera av pneumokocktyperna som finns, finns det tungt vägande skäl för att lyfta in det vaccinet i det allmänna vaccinationsprogrammet. Precis som säger är det en allvarlig fråga. Bakterien är vanligt förekommande, men den leder inte fram till sjukdom i alla fall. Däremot kan smittspridning finnas i botten. Jag följer noggrant det jobb som och gör. Jag kommer återigen inte att vara främmande för att införa förändringar i barnvaccinationsprogrammet om förutsättningarna föreligger. Vi ska också göra en insats i informationsfrågan för föräldrar .