prot · GT09137 · 2006-06-08 00:00:00 — Jag tycker att det här har varit en klargörande debatt. Jag frågade ministern på vägen upp om hon hade möjlighet att vara med den sista fredagen när vi debatterar ett antal jordbruks- och miljöfrågor. Eftersom svaret var att det inte var riktigt säkert, vill jag ta tillfället i akt, eftersom jag lämnar efter den här mandatperioden, att tacka ministern för de här åren. Jag tycker att ministern på ett tydligt sätt har visat respekt för , ofta deltagit i våra debatter och varit en god och intressant debattpartner. Tack så mycket! Överläggningen var härmed avslutad. 20 § Svar på interpellation 2005/06:400 om eftersökande av skadade djur 160 Jordbruksminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta dels för att samhället ska få en effektivare eftersöksorganisation, dels för att underlätta för eftersökspatrullen att korsa markgränser med vapen och hund samt dels för att öka tydligheten och kraven på vad en eftersökshund och dess förare ska ha för färdigheter och kunskaper. Det finns närmare 280 000 jägare i . Intresset för jakt är således mycket stort. Vi ställer stora krav på jägarna för att de ska få bära vapen. Jägarexamen med både teoretisk och praktisk utbildning är obligatorisk. Tyvärr inträffar det ändå att djur blir skadeskjutna. Vilda djur skadas även i trafiken. Det sker närmare 28 000 kollisioner med rådjur och drygt 4 000 med älg. Oavsett om ett vilt djur skadats vid jakt eller i trafiken är det synnerligen angeläget att djurets lidande förkortas så långt det går. Vi har därför regler om eftersök av skadade vilda däggdjur och fåglar. Reglerna är lite olika beroende på om skadan uppstått vid jakt eller i trafiken. När det först gäller djur som skadats vid jakt finns i 28 § jaktlagen (1987:259) en ovillkorlig skyldighet för jägaren att vidta de åtgärder som behövs för att djuret ska kunna spåras upp och avlivas. Den som söker efter det skadade djuret har både rätt och skyldighet att följa djuret även in på annans jaktområde med vapen och hund. Hjälpmedel som annars inte är tillåtna vid jakt, som motorfordon och lampor, får användas för att få tag i det skadeskjutna djuret. När det sedan gäller vilt som skadas i trafiken gäller lite andra regler. Det har inte ansetts möjligt att ålägga en fordonsförare skyldighet att spåra och avliva trafikskadat vilt. I stället finns det i 40 § jaktförordningen (1987:905) en skyldighet för fordonsförare att till polisen anmäla kollision med vissa större djur och att märka ut olycksplatsen. Eftersök av trafikskadat vilt sker i en väletablerad struktur där en rad myndigheter och organisationer gått samman i ett nätverk, SES-gruppen, där SES står för trafiksäkerhet och eftersök i samverkan. Syftet är att åstadkomma en effektiv eftersöksorganisation som snabbt och skonsamt ska förkorta lidandet för skadat vilt. Inom ramen för Svenska Jägareförbundets allmänna uppdrag ska förbundet tillhandahålla kompetenta jägare som ska hjälpa polis och övriga myndigheter i arbetet med eftersök av trafikskadat vilt. Omfattande utbildningsinsatser har tidigare gjorts vad gäller eftersök på björn och vildsvin. Förbundet startade en ny ledarutbildning för eftersöksjägare som ska utbilda instruktörer på lokal nivå som i sin tur genomför verksamheten. Det finns 5 0006 000 personer engagerade i verksamheten. Jakthundsklubbarna i arrangerar viltspårskurser för utbildning av eftersökshundar med anlagsprov och viltspårsprov. Det handlar här om kvalificerade kurser och prov enligt fastställda bestämmelser som bedöms av särskilt förordnande domare. Det avläggs åtskilliga tusen prov i den verksamheten. Jag anser mot denna bakgrund att utbildningen av såväl eftersöksjägare som viltspårhundar uppfyller högt ställda krav, men i departementet tittar vi ändå på om det liksom i kan finnas behov av någon form av auktorisation för eftersöksjägare och hundar. Den i jaktlagstiftningen reglerade rätten att bedriva eftersök utan markägarens eller jakträttshavarens samtycke gäller enligt ordalydelsen endast skadeskjutet vilt. SES-gruppen har påtalat att bestämmelsen kan försena eftersök av trafikskadat vilt. Självfallet ska trafikskadat vilt inte lida i onödan. Jag är därför beredd att verka för en ändring av jaktlagstiftningen om vi i departementets fortsatta arbete med eftersöksorganisationen finner att det behövs en ändring. Sammanfattningsvis så arbetar vi i i nära samarbete med övriga berörda departement med att få en redan nu väl fungerade och effektiv eftersöksverksamhet av trafikskadade vilda djur ännu bättre. 161 (): Jag vill först tacka jordbruksministern för svaret. Det här är viktiga frågor, inte minst därför att vi alla vill minska lidandet för trafikskadade djur eller djur som har skadeskjutits under jakt. Men för mig känns lagstiftningen ålderdomlig och svårtolkad. Jag är säker på att lagstiftningen kring eftersök behöver en grundlig revidering och översyn. Mycket verkar omodernt. Det finns viktiga skillnader mellan viltolycka och skadeskjutning under jakt. Viltolyckor är underställda polisen, och där finns den omnämnda organisationen, SES-gruppen, som till sin struktur är rätt utformad, men den saknar den kvalitetssäkring som säkerställer att det påkörda viltet eftersöks med effektiva hundar. Polisen har ansvaret men har lagt över genomförandet på ideellt arbetande jägare som inte har några riktigt formella krav på sig att vara helt effektiva. Jag måste säga att många av dessa eftersöksjägare gör ett mycket bra och engagerat jobb, men det finns egentligen ingen kontroll av hur det här fungerar. De som kan dessa frågor betydligt bättre än jag upplever i sin tur en resursbrist och ibland ett ointresse hos polisen. Man har inte möjlighet att jobba så mycket med de här frågorna. Jag ska återkomma till SES-gruppens viktiga arbete i debatten. Det är ännu sämre ställt när det gäller jakten. Det finns ingen sådan organisation att tillgå. Polisens organisation är inte till för det vilt som har skadeskjutits under jakt. Här är det helt upp till den enskilda jägaren eller jaktlaget att lösa situationen. Lagen säger att det ska finnas en för uppgiften särskilt tränad hund på plats senast efter påskjutningen. Det är en totalt uddlös lagstiftning. Vad är till exempel en särskilt tränad hund. Det finns inga formella krav, utan det är först vid ett rättsfall som denna diskussion blir aktuell. Det är återigen upp till den enskilda jägarens eller jaktlagets kompetens och engagemang hur väl genomfört eftersöket blir. Förlorarna tror jag är viltet. Vi kan naturligtvis vältra oss i floskler om hur duktig den svenska jägarkåren är på eftersök, men så länge det inte finns en tydlig och modern lagstiftning med tydliga krav och en bra backup i form av professionella eftersöksjägare tycker jag att det är svårt för att slå sig för bröstet och påstå att vi är en föregångare när det gäller den här typen av djurskydd. Här är betydligt bättre, och vi bör dra lärdomar av deras eftersöksorganisation. Där har man certifierade eftersöksjägare som är välutbildade, har tystnadsplikt samt är försedda med legitimation som ger dem rätt att korsa markgränser med vapen och hund. Dessutom säger dansk lagstiftning att om skytten inte funnit det skadade viltet efter senast sex timmars dagsljus är han skyldig att kontakta en av dessa eftersöksjägare. Jag tror att med en sådan eftersöksorganisation av dansk modell, som också finns i flera länder på kontinenten, så hade troligen många vildsvin och annat klövvilt sluppit lida i onödan. Vad vill jordbruksministern göra konkret här? Är det inte dags att utreda om det danska systemet är något för ? Lagstiftningen är inte uppdaterad till dagens tidsanda. Är det inte dags för en översyn? Jag skulle gärna vilja ha svar på det här. Jag tycker det är viktiga frågor. Varför behöver man inte enligt lagen meddela polis och grannar om ett vildsvin eller en björn, potentiellt farliga djur, korsar gränsen till en granne? Det här tycker jag kan få konsekvenser i förlängningen. 162 Jordbruksminister (): och jag är överens om att vi ska ha ett gott djurskydd. Vi har en djurskyddslagstiftning som också lägger ribban högt. Det finns som sagt två delar i det här. Den ena är vilda djur som skadas i kollision med fordon. Där arbetar vi i departementet med en fungerande modell, både när det gäller regelverket och när det gäller resursfrågan. sade att han tänkte återkomma till den frågan, så jag avvaktar med ytterligare kommentarer. När det gäller vilt som skadas vid jakt står jag fast vid att vi har ett bra system när det gäller att utbilda jägare och även när det gäller att utbilda våra hundar, med anlagsprov och viltspårsprov. Jag har inte hört någon kritik mot dessa jaktekipage. Det är en nyhet för mig om kan redovisa konkreta problem på området. Men som jag säger i mitt svar ska man aldrig slå sig till ro och säga att nu är det här tillräckligt bra. Jag har sagt i mitt svar att jag är beredd att verka för en förbättring av regelverket. Givetvis ska vi ta del av erfarenheter från andra länder och titta på den danska modellen. Det som har sagts mig om den danska modellen är att den är mer byråkratisk än den ordning som vi har i , och då tycker jag att vi ska vara lite försiktiga och inte rakt av säga att den danska modellen är bättre. Men givetvis ska vi titta på erfarenheterna. 163 (): Jag tycker att det är bra att jordbruksministern säger att vi ska titta på den danska modellen och att vi också ska se över regelverket. Det tror jag är bra. Jag har inte sagt att den danska modellen är den allra bästa. Jag tror att det är bra att vi tittar på den, och det är bra att det kom fram att den kanske är väldigt byråkratisk. Det är sådant man måste titta på. Den kanske inte passar för . Men det finns också andra erfarenheter från kontinenten. Från intresserade medlemmar som också är jägare har jag fått en del synpunkter. Det är därför jag har den här interpellationsdebatten. Jag tycker att det är viktigt, därför att vi har inte haft så många debatter om eftersök. Jag vet också att det råder resursbrist och att det finns mycket att göra. Jordbruksministern skriver i svaret att när det gäller djur som skadas vid jakt finns i 28 § jaktlagen en ovillkorlig skyldighet för jägaren att vidta de åtgärder som behövs för att djuret ska kunna spåras upp och avlivas. Den som söker efter det skadade djuret, skriver jordbruksministern, har både rätt och skyldighet att följa djuret även in på annans jaktområde med vapen och hund. Hjälpmedel som annars inte är tillåtna vid jakt, som motorfordon och lampor, får användas för att få tag i det skadskjutna djuret. Men jag har lite andra uppgifter. Jag måste framhålla att jag själv inte är någon expert på det här området, utan jag har bara haft kontakter med dem som ser på det här lite annorlunda. Jag kontaktade , som är mycket kunnig på det här området. En del jägare säger att han är en av de ledande på eftersöksområdet. Han berättade för mig att jurister rekommenderar att man aldrig ska gå över gränsen till annans mark. Markägare eller jakträttsinnehavare ska kontaktas, för de kan själva vilja göra eftersöket. Så länge man har tillåtelse av markägare kan man gå in på jaktområdet. Annars ska man plundra vapnet, ta bort slutstycket och visa att man inte är ute i ogjort väder. Det här gäller någon typ av etik. Vi har tyvärr lite tjuvjakt. Man är försiktig med det här. Rent praktiskt håller inte jordbruksministerns svar. Verkligheten är annorlunda, och på grund av detta behövs en översyn av lagstiftningen. Jag tror att de flesta jägare är försiktiga. Man går bara inte in på gränsen till någon annans mark. Det kan också göra det här lite byråkratiskt. Det har talats om att man vid eftersök har fått ta kontakt med ett flertal markägare och jakträttsinnehavare. , när det sker , är det svårt att komma åt att göra det, och på det sättet kan djuren lida onödigt mycket. Därför tycker jag att man borde ha en certifiering, som man har i . Då tror jag att det blir lite bättre. Man har en legitimation, och man har en kontroll över de jägare som är ute kanske också lite bättre utbildning. Med det menar jag inte att den svenska jägarutbildningen är dålig. Den är bra. Vi har många duktiga jägare här som gör ett fantastiskt arbete. De hundkurser som finns är också bra. De ges i regel, vad jag vet, . kan det vara sju åtta gånger halvdagsvis och så. Men när det gäller praktiken kan det också vara så att en hund till exempel har svårt att spåra vildsvin. Det finns alltså rent praktiska problem. Jag tror att det finns mycket att göra här. Jag har haft många kontakter med SES-gruppen, och jag hoppas att ministern kan ge lite mer information om vad som händer i den här verkligt viktiga gruppens arbete och om den långsiktigt kan få resurser. 164 Jordbruksminister (): Det här med vad 28 § jaktlagen innebär kräver nog några ytterligare kommentarer. Det är ju så att eftersökstanken går först. Det är djurskyddet och att minska lidandet för djuren som då går först. Där kan jag lugna . Det är alltså en ovillkorlig skyldighet för jägare att vidta åtgärder. Skyldigheten att göra eftersök vid jakt gäller alla vilda djur och fåglar, oavsett ägogränser. Däremot har man skyldighet att anmäla eftersök till markägare när det gäller älg, hjort och rådjur, även om det alltid är lämpligt att kontakta markägaren. Det är ju ur säkerhetssynpunkt som man bör kontakta markägaren. Men skyldigheten att anmäla eftersök till markägaren för de stora djuren älg, hjort och rådjur handlar också om köttvärdet. Det finns alltså två delar i det här: både djurskyddsaspekten och köttvärdet. Det finns 6 000 eftersöksjägare i , så det är ganska många vi talar om. När vi eventuellt ska revidera vårt system måste vi hitta ett system som fungerar i hela och som inte är byråkratiskt. Men som jag sade tidigare är vi beredda att titta närmare på den danska modellen och höra efter vad de har för erfarenheter. 165 (): Naturligtvis gäller detsamma för mig, att minska djurs lidande måste gå före allt annat. Det tror jag att vi kan göra genom att få en effektivare organisation. Jag tycker att de 6 000 eftersöksjägarna gör ett fantastiskt jobb. I många fall kanske de väcks och ska ut och göra ett eftersök. Men jag tror att samhället bör satsa på de ideellt arbetande eftersöksjägarna på ett bättre sätt. De behöver ytterligare utbildning. Vi behöver titta på och analysera hur det sköts. Allting kan bli bättre. På det sättet kan vi också minska lidandet för djuren. Jag har varit väldigt orolig för den lilla duktiga SES-gruppen. De har själva känt stor oro för att tvingas lägga ned sin fina verksamhet. och polisen tog bort sina anslag, och det har varit svårt med finansieringen av deras verksamhet. När jag tidigare pratade med gruppens ansvarige berättade han att det fanns ekonomiska resurser året ut men att han hoppades på en långsiktig lösning för sin fina grupp. Han har varit orolig i . Jag hoppas verkligen att regeringen hittar en lösning. Jag tycker inte att det är fråga om så mycket pengar, några miljoner. Det är viktigt för gruppen och för dess arbete att det kan hålla på långsiktigt. De har haft sin verksamhet i gång . Där är mycket att göra. Jag hoppas att jordbruksministern kan ge oss lite mer information om det. Jag tror också att det skulle vara bra om vi kunde driva på och kanske få vissa direktiv om kvaliteten på de eftersökspatruller som polisen skickar ut. Det jag efterlyser är att man ger dessa idealister en bättre utbildning och verktyg för att ställa högre krav. Jag tror att det är bra. 166 Jordbruksminister (): Jag vill avslutningsvis erinra om det som jag sade i mitt svar när det gäller kvaliteten på våra eftersökshundar i . Vi har anlagsprov och vi har viltspårsprov. Det handlar om kvalificerade kurser, där vi också har prov enligt fastställda bestämmelser och som bedöms av särskilt förordnade domare. Det är inte så att vi inte har någonting. Vi har ett väldigt bra system. I har man ett annat system och man använder ordet auktorisation. Men det är inte så att inte vi har några prov och att inte vi har en bedömning av våra eftersöksekipage. Men vi är beredda att titta närmare på det här för att se om det finns någonting som vi kan göra för att ytterligare förbättra vårt system. Eftersök av trafikskadat vilt är ett väldigt angeläget uppdrag. Vi har mycket vilt i , och vi har en vildsvinsstam som också växer. Det utgör ett problem i trafiken. Jag kan lova, , att vi utifrån det utredningsarbete som vi har gjort i departementet tämligen snart kommer att kunna presentera en fungerande organisation med en långsiktig finansiering. Överläggningen var härmed avslutad. 21 § Svar på interpellation 2005/06:430 om ansvaret för rovdjuren 167 Jordbruksminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta, utöver de förslag som ligger, för att ge människor ökad trygghet i rovdjurstäta områden. Jag vill börja med att säga att rovdjurspolitiken, givetvis utan att äventyra det långsiktiga bevarandet av våra rovdjur, ska utformas med respekt för människorna som lever i rovdjurens närhet. Hänsyn måste alltså tas till såväl tamdjursägare och jägare som till bevarandet av de rovdjursarter som förekommer i . Det är viktigt att de som bor och arbetar i de områden där de stora rovdjuren finns kan känna sig trygga. För att förbättra samexistensen mellan människor och stora rovdjur har regeringen ändrat jaktförordningen så att det numera är tillåtet att döda rovdjur inom inhägnat område om det finns skälig anledning att befara att rovdjuret angriper tamdjuren. I det rovdjurspaket som regeringen presenterade i vårpropositionen satsas på olika åtgärder som ska öka tryggheten för dem som bor i rovdjurstäta områden. Ett av förslagen i paketet är den försöksverksamhet som inrättas i och med rovdjursakutgrupper på länsstyrelserna som snabbt ska kunna rycka ut vid rovdjursangrepp eller vid problem med rovdjur som uppehåller sig nära tamdjur eller människors hus. Regeringen avser vidare att ge Viltskadecenter i uppdrag att genom ett treårigt program intensifiera insatserna för att utveckla skadeförebyggande åtgärder med syfte att hindra oönskade möten mellan rovdjur och tamdjur. Det kan exempelvis gälla att utveckla GPS-sändare till tamdjur, stödja och utveckla användandet av boskapsvallande herdehundar. I Viltskadecenters uppdrag ingår även att fortsätta arbetet med att göra jakthundar vargrena. Hundbjällrorna, som skriver så nedsättande om i interpellationen, är utformade i med syfte att på ett effektivt sätt förebygga vargangrepp på jakthundar. Metoden är billig och enkel att använda och kommer att få effekt i . Med växande stammar av rovdjur har länsstyrelsernas arbete med rovdjursadministration blivit alltmer omfattande. Regeringen förstärker med anledning av detta länsstyrelsernas anslag med i de rovdjurstäta länen. Det är möjligt att erhålla bidrag av för att uppföra nattfållor som skydd för annars frigående tamdjur. För att ytterligare förbättra säkerheten för dessa djur avser regeringen att inom ramen för det kommande landsbygdsprogrammet införa en möjlighet till ersättning för ökad bevakning av fäboddjur. Regeringen har således vidtagit ett antal viktiga åtgärder för att öka tryggheten för människor och tamdjur i rovdjursområden. Tillsammans skapar de här åtgärderna förbättrade förutsättningar för samexistens mellan rovdjur och människor. Det kan dock finnas fler goda lösningar för att ytterligare anpassa rovdjurspolitiken till rådande förhållanden. Av den anledningen har regeringen tillsatt en utredare för att analysera effekterna av rovdjurens utbredning. Problemet med möten mellan tamdjur och rovdjur kommer att vara en mycket viktig uppgift för utredningen. Då , som framställt interpellationen, anmält att han var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav tredje vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 168 (): Som seden bjuder får jag börja med att tacka för svaret. Det är väl inte ett utförligt svar på den fråga som interpellationen handlar om, nämligen vilka åtgärder utöver det förslag som föreligger som ministern ämnar vidta för att ge människor ökad trygghet i rovdjurstäta områden. Det kanske vore bra att vara lite mer framsynt än att bara stanna vid en redovisning av vad som redan i många fall har beslutats. Att frågan är besvärlig för regeringen är en sak. Det är väl därför svaret i vanlig ordning går ut på att det har gjorts lite, att en utredning är tillsatt och att vi får vänta på vad den kommer fram till. Det är en sak. Det är en helt annan sak att människor i områden där varg etablerar sig känner oro, frustration, ja, rentav rädsla. Deras situation förtjänar att tas på allvar och ska inte avfärdas med det vanliga svaret från regeringsföreträdare: Det har tillsatts en utredning. Vargfrågan framstår för dem som bor i de områden där det finns varg som en vi-och-de-fråga, där vi är de som bor i vargområden. Det är familjer som vill bo nära naturen. Det är glesbygdsboende småbrukare, jägare, skogsägare, människor med och utan djur. De står för boende utanför vargområden, byråkrater, akademiker från storstäderna, tyckare som lever långt ifrån den vardag som boende i vargområden vistas i. Det är uppfattningen bland dem som bor i rovdjurstäta områden. Jag tycker att det är fel att avfärda deras oro med förslag om att sätta pinglor på hunden eller, som en socialdemokratisk riksdagsledamot föreslog, att man skulle importera 3040 nya vargar från . Förslag av det här slaget bekräftar den bild av vargfrågan som jag har beskrivit och som finns bland de boende i dessa områden. Apropå förslaget om pingla på hunden kommer jag att tänka på den ryske vetenskapsmannen . I en studie om betingade reflexer provade han att som hundarna skulle matas pingla i en klocka. vande sig hundarna vid den rutinen. kunde sedan konstatera att hundarna började dregla som pinglan pinglade, oavsett om de fick mat eller inte. Det finns nog en risk för att vargen kommer att lära sig att pingelutrustade hundar är detsamma som att maten är serverad, men det återstår att se. Den oro människor känner ska tas på allvar. Det vi har sett har inte varit tillräckligt. Bland annat behöver vi utöka rätten att försvara sina tamdjur, ge bättre ekonomisk ersättning om varg slår tamdjur, ändra reglerna för skyddsjakt och se till att besluten ska tas på lokal nivå. Vi måste också, och det är det viktigaste, lyssna och låta dem som bor med varg inpå knutarna vara med och påverka besluten. Först då tror jag att förtroendet för beslutsfattarna i med omnejd kan återställas bland dem som bor i områden där varg har etablerat sig. 169 Jordbruksminister (): Det är uppenbart att fullföljer raljerande med förebyggande åtgärder. Det är ett bra besked från om att ni inte är intresserade av att förebygga skador och undvika att tamdjur och rovdjuren möts. I de åtgärder som ska kunna initieras med bland annat de pengar som Viltskadecenter får i det rovdjurspaket som regeringen presenterade i vårbudgeten ingår för att man ska kunna arbeta med att utveckla vargtelefon, att göra hundar vargrena så att man inte får ett möte mellan hund och varg och att hunden därigenom skadas, att ta fram olika typer av sändare på tamdjur, att använda boskapshundar och att arbeta med sambete. Man vet ju att om man har flera olika sorters djur i en hage kan man minska risken för angrepp av varg. Så har vi frågan om bjällrorna. talade om och de betingade reflexerna. Jag skulle i stället vilja referera till , som har provat bjällror på sin hund, och han är mycket nöjd. Han kan också referera till att man i samband med att man har använt den typen av hjälpmedel inte har haft några hundar som blivit rivna av varg. Seriöst kommer Viltskadecenter att pröva denna metod för att se om den kan användas som en mer omfattande förebyggande åtgärd i . Jag tycker att det är sorgligt att ni raljerar om de förebyggande åtgärderna. Regeringen tar människors oro på största allvar. Vi vill inte ställa befolkningsgrupper mot varandra och prata om akademiker i städer kontra dem som bor i de här delarna av landet.