prot · GT09133 · 2006-06-01 00:00:00 — (Beslut fattades under 13 §.) Föredrogs betänkande 2005/06:KU35 Sekretessfrågor (prop. 2005/06:129 delvis, prop. 2005/06:133 delvis, prop. 2005/06:138 delvis, prop. 2005/06:149 delvis, prop. 2005/06:156 och prop. 2005/06:161). 60 (): Eftersom den tidigare debatten dragit ut ska jag försöka vara väldigt kortfattad. Sekretesslagstiftningen är egentligen en undantagslagstiftning. Huvudregeln är öppenhet och offentlighet. Under mina år i och i utskottet måste jag säga att sekretessfrågorna visat sig vara ett av de svåraste områden man kan tänka sig. Mitt parti har inga invändningar mot huvuddelen av de förslag som lagts fram av regeringen. Vi har dock på en punkt en reservation, som jag dock inte kommer att yrka bifall till, för tids vinnande. Jag vill bara nämna den som hastigast. Det är den så kallade tvåårsregeln som gäller sekretess för hälso- och sjukvårdssidan och socialtjänstsidan. Man får alltså inte lämna ut uppgifter till brottsutredande myndigheter om det inte finns en stipulerad strafftid i fängelse . Den föreslår regeringen ska ändras till , men vi tycker inte att regeringen går tillräckligt långt på den punkten. Det som ligger bakom vårt motionskrav är en händelse, så kallad personförföljelse, där man har haft problem att komma till rätta med den som ägnar sig åt denna förföljelse just på grund av den här regeln. Vi tycker att det hade räckt att det hade funnits misstanke om brott som skulle kunna leda till fängelse över huvud taget. Det skulle vara tillräckligt för den här regeln. Men jag tänker som sagt var inte yrka bifall till reservationen. 61 (): Det är helt riktigt som sade att frågorna om sekretess är tämligen komplicerade, inte minst lagtekniskt komplicerade. Det blir inte enklare när vi nu i ett betänkande sammanför ett ganska stort antal förändringar i sekretesslagen, varav flera handlar om samma paragraf. Be mig inte förklara hur det här beslutet rent lagtekniskt går till. Det kommer bara att avslöja att jag inte riktigt begriper detta vad gäller den lagtekniska delen. Däremot tror jag mig begripa innehållet i de beslut vi nu ska fatta. Vi har en reservation från tillsammans med i det här betänkandet. Det är en konsekvens av ett ställningstagande i ett annat ärende i ett annat betänkande, från justitieutskottet, som så att säga får sin följdverkan vad gäller sekretesslagen här. Jag yrkar dock inte bifall till den reservationen. Jag tänkte säga något om förslagen vad gäller förändringar i 14 kap. 2 § sekretesslagen, samma fråga som föregående talare berörde, nämligen sekretessen inom sjukvården och när man får reda på omständigheter som gör att man kan misstänka att brott har begåtts och om det ska vara möjligt att bryta sekretessen och lämna uppgifter till polis och åklagare. Det är inte en helt enkel fråga. Det framgår på sätt och vis också av att min partigrupp inte är fullständigt enig i denna fråga. Det finns en motion från och om detta som går emot förslaget på denna punkt. kommer väl senare att redogöra för argumenten för detta. Vi menar dock att förslagen här är väl avvägda och väl motiverade. Det är inte någon principiell förändring som vi nu genomför. Det är möjligt att under vissa omständigheter bryta sekretessen när man får kännedom om omständigheter som gör att man kan misstänka brott. Den begränsning som gäller är den så kallade tvåårsregeln, att det ska gälla brott för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse . Detta föreslås nu ändras till . Att det här ändå är en komplicerad fråga har naturligtvis att göra med vikten av att alla känner förtroende för sjukvården och . Man ska utan rädsla kunna lämna uppgifter också om mycket känsliga saker till personalen utan att vara rädd för att dessa uppgifter sprids vidare. Det är skälet till att vi har en sjukvårdssekretess. Det är viktigt. Därför kan man inte behandla det här lättvindigt på något sätt. finns det vissa fall där det är nödvändigt att ha en undantagsbestämmelse. Skälet till att man har den undantagsbestämmelsen är naturligtvis i det här fallet patientens eller klientens intresse. Det är viktigt att hålla i minnet för det första att detta är en undantagsbestämmelse. Det är inte så att sjukvårdspersonal fritt ska lämna uppgifter om det ena och det andra till polisen, inte ens när man kan göra det enligt lagen. Det är en undantagsbestämmelse. För det andra är det alltid något som ska göras i patientens eller klientens intresse. Det ska inte göras mot patientens intresse. Och för det tredje ersätter det inte på något sätt stöd till patienten eller klienten, som kanske har blivit misshandlad, att själv göra en anmälan eller att ge stöd på annat sätt. Självfallet inte, det ska göras. Kring allt detta menar jag att det finns mycket tydliga skrivningar i propositionen och även i betänkandet. Lagstiftningen är också utformad på ett sådant sätt att vi inte behöver vara rädda för att det förtroende som alla har rätt att känna för sjukvården och kommer att skadas. Det är väl på det sättet också när det gäller att lämna uppgifter vidare till polisen om misstänkta brott och sådana saker. De som känner till saken bättre än jag brukar säga att det inte är fråga om att det anmäls för mycket inom socialtjänst och sjukvård. Snarare är problemet att alltför få sådana fall kommer till polismyndigheters och åklagares kännedom. Jag tror inte att vi behöver vara rädda heller ur den aspekten för att detta på något sätt kommer att missbrukas eller användas på ett sådant sätt att människor kommer till skada. Mot den bakgrunden har vi efter noggranna överväganden och ganska ingående diskussioner ändå kommit fram till att detta är ett väl avvägt förslag. Jag ska också säga att förslagen har remissbehandlats och har då tillstyrkts av en bred remissopinion. I det här fallet är det särskilt viktigt vad de organisationer som stöder brottsoffer, kvinnojourer och så vidare, säger. Även därifrån finns det stöd för den här förändringen. Därmed kan jag tryggt yrka bifall till utskottets förslag i denna del. 62 (): När betänkande om sekretessfrågor diskuterades i kammaren konstaterades att det var mycket på gång kring just sekretessfrågorna. Det finns ingen anledning att konstatera något annat det här året. Då handlade det om att regeringen beredde förslagen från Offentlighets- och sekretesskommittén. finns det flera förslag på bord, en del efterlängtade av nästan alla, en del mer kontroversiella och omdebatterade. Att det förs en rejäl debatt kring sekretessfrågor är viktigt eftersom sekretessen på ett sätt är baksidan av tryck- och yttrandefriheten samt offentlighetsprincipen. Grunden för sekretess är med andra ord offentlighet. Allt är offentligt om sekretessen inte särskilt motiveras. Sådana motiv är i och för sig inte svåra att finna. Det kan handla om sådant som rör rikets säkerhet eller uppgifter om djupt personliga förhållanden utan allmänt intresse, till exempel anteckningar i sjukhusjournaler. Men det måste ske en avvägning. En av de avvägningspunkterna är behovet av en effektiv brottsbekämpning kontra allas rätt till sjukvård. Självklart ska alla brott bekämpas, men lika självklart är att ingen ska undvika att söka sjukvård på grund av avsaknad av sekretess inom vården. I de här mycket svåra avvägningarna finns det ytterlighetsståndpunkter där antingen brottsbekämpningen eller rätten till sjukvård i alla lägen ska ha företräde. Vi vet att frågan inte löses så enkelt och kategoriskt. Här behövs inte dogmatiska inställningar utan en dynamisk gränsdragning där en levande debatt kring den för dagen mest lämpade skärningspunkten förs. Mot bakgrund av denna debatt görs nu justeringar så att till exempel könsstympning aldrig kan ske i skyddet av sekretesslagstiftningen. För den som vill röja uppgifter kring enskildas hälsa och sexualliv som till exempel finns i olika register gäller meddelarfriheten. Även här finns det anledning att mot bakgrund av debatten kring den enskildes rätt till integritet och rätt till privatliv ändra på detta förhållande så att sekretessen har företräde framför meddelarfriheten. För ett fåtal enskilda kan skyddat boende och hemliga adressuppgifter vara den enda möjligheten till ett någorlunda normalt liv. För de här personerna förstärker vi nu sekretesskyddet mellan myndigheter. Personliga uppgifter som är skyddade hos en myndighet blir det med automatik hos en annan myndighet med den nya lagen. Det har ingen större betydelse för det stora flertalet men kan vara skillnaden mellan ett liv i skräck och på flykt och ett liv i relativ trygghet för dem som drabbats av förföljelse av exempelvis en före detta make eller sambo. Varje åtgärd för att skydda dessa personer är värdefull, och det känns bra att även vi i kan bidra till att stärka detta skydd. Med det, fru talman, vill jag yrka bifall till förslaget i betänkande 35. Även om ingen än så länge har yrkat bifall till reservationerna yrkar jag för säkerhets skull också avslag på samtliga reservationer. 63 (m): I årets KU-betänkande angående sekretessfrågor tar utskottet upp ett antal propositioner som regeringen lagt fram inför i syfte att förstärka sekretesskyddet för enskilda beträffande känsliga uppgifter. Sådana uppgifter kan röra hälsa och sexualliv, adress och telefonnummer med flera uppgifter angående personliga förhållanden. Vi skulle kunna kalla det för ett slags minisekretesskydd som man föreslår att individen ska erhålla eller åtnjuta hos alla myndigheter. Dock ska det ges ett slags företräde för ett starkare sekretesskydd om ett sådant skydd finns i en uttrycklig bestämmelse hos myndigheten i fråga. Tystnadsplikt föreslås alltså i vissa sammanhang få ett starkare företräde framför meddelarfrihet. Generellt sett menar vi moderater att förslagen i allt väsentligt är välkomna, just för att tydliggöra den grannlaga avvägningen mellan den enskildes intresse av att åtnjuta sekretess för känsliga uppgifter i hälso-, sjukvårds- och socialtjänstssammanhang å ena sidan och å andra sidan samhällets behov och intresse av att vid brottsmisstanke kunna överlämna vissa annars sekretesskyddade uppgifter till företrädesvis polisen som underlag för fortsatt utredning av misstänkta kriminella handlingar. I fråga om uppgifter som rör misstankar om exempelvis könsstympningsbrott mot underårig föreslås i en proposition att sådana uppgifter utan sekretesshinder ska kunna vidarelämnas till brottsutredare alldeles oberoende av det misstänkta brottets svårighetsgrad. Det menar vi är en välkommen förstärkning. I en annan proposition tydliggörs att uppgifter som förs in i det av administrerade donationsregistret i sekretesshänseende ska jämställas med vad som gäller för uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretessen. Det är också ett fall framåt. Man kan i och för sig ha lite olika meningar om när det till exempel gäller misstanke om brott eller försök till brott vid vilka olika brottstyper och straffvärden som till exempel sjukhussekretessen för en enskild persons känsliga uppgifter ska kunna brytas och uppgifterna lämnas ut till exempelvis polisen som underlag i en brottsutredning. Vi menar dock vid en samlad bedömning att en skälig och rimlig avvägning här har gjorts av regeringen mellan två motstående intressen. Erfarenheten får väl sedan, menar vi, visa i vad mån framtida justeringar kan bli nödvändiga. Det förtjänar också att nämnas, fru talman, att de av Offentlighets- och sekretesskommitténs förslag som inte behandlas i regeringens proposition 161 bereds inom . Det finns därför inte heller något skäl att nu röra i de frågorna, utan vi vill avvakta vad som kan komma ut av det fortsatta beredningsarbetet i . Sammantaget, fru talman, kan vi notera att vissa förbättringar nu föreslås men att det ännu återstår en del att göra för att tydliggöra rågången mellan den enskildes rätt till skydd för vissa känsliga uppgifter rörande personliga förhållanden och samhällets intresse av att till exempel kunna beivra brott utan oöverstigliga hinder i form av sekretess. Med dessa noteringar är vi moderater böjda att yrka bifall till utskottets förslag. 64 (): Min partikamrat och jag väckte en motion med anledning av regeringens proposition Sekretessfrågor Skyddade adresser, m.m. med en förhoppning om en lite mer välvillig behandling i . avstyrks vår motion i betänkandet, så jag vill börja med att yrka bifall till motion K24 under punkt 1. Min andre partikamrat argumenterade vältaligt för förslaget i betänkandet och kom också med förklaringen att det är i undantagsfall detta ska gälla som bestämmelse. Ändå beklagar vi att nu går på regeringens linje och avskaffar den så kallade tvåårsregeln. Vi menar att det som avhandlas i relation mellan vårdare och patient ofta är av integritetskänslig art och bygger på ömsesidigt förtroende och tillit. Sekretesslagen har en stor betydelse för att patienten ska känna sig trygg att i förtroende kunna ta upp olika uppgifter om sig och sitt liv. Varje inskränkning av sekretesslagen inom hälso- och sjukvården och inom kan därför försämra och förhindra en förtroendefull relation mellan vårdtagare och vårdgivare. Patienten kanske till och med låter bli att söka nödvändig vård på grund av rädsla för att känsliga uppgifter kommer att röjas. Här tänker jag speciellt på personer med psykisk ohälsa. Det är inte bara ur patientperspektivet som inskränkningar i sekretesslagen kan få negativa konsekvenser utan också ur hälso- och sjukvårdspersonalens perspektiv. En otydlig och alltför uppluckrad sekretesslagstiftning kan för vårdpersonalen innebära orimliga ställningstaganden och dilemman som är svåra att hantera. Vi anser att det är av stor vikt att enskilda kan känna förtroende för att uppgifter om personliga förhållanden inte kan lämnas vidare utan den enskildes samtycke. finns den möjligheten endast för de allra grövsta brotten men inte för försök till dessa brott. Regeringen motiverar förslaget till ändring i sekretesslagen med att den nu öppnar en möjlighet för vårdpersonalen att göra en anmälan om man misstänker att en kvinna utsatts för misshandel men själv av olika skäl inte har förmåga att göra en anmälan. Det kan verka positivt, men det kan också betyda att kvinnan utsätts för risker för att anmälan görs mot hennes vilja. Det är även nödvändigt att det finns ett skydd för den utsatta kvinnan i samband med anmälan. I stället för denna förändring i lagen menar vi att det ska finnas resurser som stärker kvinnan så att hon själv ska kunna göra anmälan. Avslutningsvis, fru talman, vill jag påpeka att ett stort antal tunga remissinstanser haft invändningar mot förslaget, till exempel , Mental Hälsa, Handikappförbundens samarbetsorgan och ombudsmän. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 7 § Förstärkt meddelarskydd för anställda i kommunala företag Föredrogs betänkande 2005/06:KU36 Förstärkt meddelarskydd för anställda i kommunala företag (prop. 2005/06:162). 65 (): Meddelarfriheten ska motverka oönskade effekter av reglerna om sekretess. Meddelarfrihetens betydelse för yttrande- och informationsfrihet är odiskutabel. Det är en del av det pussel som finns för att vi ska kunna säkerställa ett allsidigt underlag för offentlig debatt och demokratisk kontroll av myndigheternas arbete. Den kan inskränkas, vilket också framgår av vår lagstiftning och av tidigare ärende. Offentlighetsprincipen är basen i detta, och dess tillämpning utanför myndighetsområdet har diskuterats . Offentlighetsprincipen hör tydligt hemma inom den offentliga sektorn och inom myndighetsområdet. När den diskuterats har det främst handlat om hur man ska hantera den utveckling som vi kunnat se med alltfler statliga och kommunalt dominerade privaträttsliga subjekt, alltså bolag som följer aktiebolagslagen. Därmed är de inte myndigheter och sålunda inte heller en del av offentligheten. Vi har sett en växande flora, främst inom den kommunala sektorn, av bolagiseringar. Det har skett utan att man privatiserat. Det har drivits fram en utveckling som börjar likna aktiebolag och ska verka under samma regelverk, men beroende på vem som är ägare ska de ha olika relationer. De ska alltså på något sätt vara offentliga myndigheter trots att de är bolag. Det har gjort att vi tillfört de kommunala bolagen offentlighetsprincipen, att de ska verka utifrån den. Allmänna handlingar i kommunala bolag ska naturligtvis vara offentliga. De statliga bolagen lever inte efter samma regelverk när det gäller den delen, och naturligtvis inte de privatägda. Jag har hört företrädare, och även andra, säga i kammaren att de egentligen vill utsträcka den principen till att gälla hela fältet av verksamheter, att det inte ska finnas någon begränsning till enbart den offentliga sektorn och myndigheterna. Det handlar om att kunna granska hela den delen. Vi ser det förslag som ligger på bord som ett steg som förmodligen kommer att hälsas välkommet av företrädare för och även av en del andra. Det är ett steg på vägen för att återigen blanda korten mellan offentligt och privat. Vi noterar att steget tas i den kommunala sektorn men inte i den statliga. De statliga bolagen lever fortfarande kvar i en annan värld, i den privata. Man skulle kanske kunna säga att det känns något förvånande att man inte börjar på hemmaplan utan i den kommunala sfären. Måhända beror det på att det hänt mycket på det kommunala området när det gäller bolagisering. Men då borde man ju titta på den frågan. Om man så att säga vill hålla verksamheten under offentliga ögon borde man också försöka pröva de frågorna och inte gå den andra vägen och därmed dra in offentlighetsprincipen i aktiebolagslagen och i den verksamheten. Vi har accepterat offentlighetsprincipen inom kommunala bolag, men tycker vi att det finns skäl att ta en paus och verkligen fundera över om det är den vägen vi ska gå styckevis och delt in i en modell som innebär att vi för in offentlighetsprincipen i aktiebolagslagens värld, in i den privata sfären, och bort från det som handlar om myndighetsutövning och som varit skälet till och grunden för att vi ska kunna hävda den i alla sammanhang. Mot den bakgrunden har vi, fru talman, väckt en motion i detta ärende, och det är också mot den bakgrunden jag har en reservation till betänkandet. I det här skedet yrkar jag bifall till den, men jag utesluter inte att jag låter den passera om vi för tids vinnande skulle behöva göra det. 66 (): Om vi debatterade ett betänkande som var mycket brett, det handlade om i modern tid med allt vad det innebär, så behandlar vi nu ett betänkande som är väldigt smalt. Att stå i talarstolen och tala om vikten av ett demokratiskt samhälle känns på något vis lite onödigt, och därför blir man också lite förvånad att det finns motioner och reservationer som handlar om att inskränka möjligheten till ett demokratiskt samhälle. I motionerna och reservationerna sägs att det ska finnas meddelarfrihet och frihet för anställda att tala, att det ska vara självklart. Men detta med meddelarfrihet handlar också om vilka arbetsredskap man vill ge demokratin. För att en demokrati över huvud taget ska kunna verka krävs att det finns en öppenhet, en insynsmöjlighet, och, inte minst, människor som vågar och ges förutsättningar att utnyttja dessa möjligheter. Det är viktigt eftersom människor måste kunna utkräva ansvar av dem som utövar makten. Annars fungerar inte demokratin som den ska. Den här debatten handlar lite grann om vilka redskap och förutsättningar som ges. Det är ju det som egentligen är meddelarfriheten och meddelarskyddet. Meddelarfriheten är en viktig del av offentlighetsprincipen. Den garanterar att medborgarna kan få insyn i den offentliga verksamheten. Alltfler kommuner väljer , vilket var inne på, att av olika anledningar driva sina verksamheter i bolagsform. Det innebär, som också sade, att de går från den offentliga till den privaträttsliga sfären. Men det sker bara till en del eftersom medborgarna fortfarande har rätt att kräva insyn i och ansvar av dessa bolag. I och med att de kommunala bolagen nu kommer att omfattas av reglerna om handlingsoffentlighet och sekretess är det naturligt att meddelarfriheten utökas till att också gälla anställda i de bolagen. I grund och botten handlar förslaget om den demokratiska öppenheten. I takt med att det blivit allt vanligare att offentlig verksamhet bedrivs av privata intressenter har även behovet av insyn ökat. Det är inte acceptabelt att medborgarnas möjlighet till insyn och deltagande i den kommunala demokratin ska vara beroende av i vilken form kommunen väljer att bedriva sin verksamhet. Självklart ska det råda insyn i all offentlig verksamhet. Det finns ändå vissa inskränkningar i öppenheten. Vi är fullt medvetna om att ett bolag kan gå över till att bli ett privaträttsligt organ, och det innebär att den fullkomliga öppenheten kan skada bolagets möjligheter att verka på en konkurrensutsatt marknad. Därför finns det sekretessregler till skydd för företagens affärsverksamhet och avtal, och dessutom är bolagets vd och styrelsens representanter också skyldiga att följa aktiebolagens regler om lojalitet mot bolaget. Det utökade meddelarskyddet kommer inte att gälla de personerna. Vi tror självklart inte att en utökad meddelarfrihet kommer att skapa ett flöde av hemliga uppgifter som lämnas ut till medierna. Det finns ingen anledning att anta att anställda i ett kommunalt bolag skulle vara mindre lojala mot sin verksamhet än privatanställda eller myndighetsanställda. Syftet är självklart att vidga samhällsdebatten och att skapa människor som vågar prata och berätta om vad som händer i verksamheterna. Meddelarfriheten garanterar att personer med störst kunskap om den offentliga verksamheten har möjligheten att påpeka missförhållanden. Eftersom anställda har förståelsen och kunskapen om bolagens verksamheter är det viktigt att just dessa känner tryggheten att rapportera missförhållanden utan rädsla för repressalier. Därför är meddelarskyddet nödvändigt för att debatter om viktig verksamhet verkligen blir av. Låt mig föregripa att kommer att prata om att utöka detta. Det är ett synsätt som jag har större förståelse för än som kanske vill inskränka den formen av rättigheter för anställda. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkande KU36 och avslag på alla motioner och eventuella reservationer som hör till betänkandet. 67 () replik: Det är spännande att höra företrädare för Socialdemokraterna tala om att det är viktigt att ha meddelarfrihet så att man utan rädsla för repressalier ska kunna berätta vad som händer i verksamheter. Syftet är att berätta om sådana saker i verksamheten som man annars egentligen inte ska berätta om. Annars finns yttrandefrihet. Den möjligheten finns. Men det här är ett sätt att komma vidare på områden där man egentligen inte ska berätta. Det är uppenbarligen fråga om en vilja att gå vidare på flera områden. Jag har tagit del av exempel från inte helt obekant, måhända där den socialdemokratiska majoriteten skriver avtal med lojalitetsklausuler. De jobbar för att försöka begränsa möjligheterna för medarbetare på och andra ställen att hävda sin mening. Man blir tagen i hampan och utsatt för repressalier. Vore det inte mer spännande, herr talman, att börja jobba på det område där meddelarfriheten ska verka, där vi har den offentliga verksamheten, där vi har myndighetsutövning? Vore det inte bättre att jobba för att den ska fungera där i stället för att den ska verka där den inte syftar till att granska myndighetsutövning, nämligen inom aktiebolagslagens sfär den privata sfären? 68 () replik: Självklart ska man titta på dessa saker om de missbrukas, . Men det är inte det som betänkandet handlar om. Det handlar om att utöka anställdas möjligheter att våga lite mer. Du var inne på att det naturligtvis bildas en gråzon när offentliga verksamheter går över i den privaträttsliga sfären. Då kan jag inte förstå varför man ska sätta en snävare ram i stället för att utöka ramen för människors yttrandefrihet och möjligheter att prata. Jag har lite svårt att förstå varför man ska snäva in.