prot · GT09111 · 2006-04-26 00:00:00 — Kontraktsvård som genomförs inom frivården kan vara ett mycket effektivt sätt att behandla missbruk. är det effektivare än om samma behandling skulle ske i anstalt. Men då är det viktigt att vi tar tag i frågan om att domstolar ibland anser sig tvingade att döma till fängelse just därför att kommunerna inte har pengar att satsa på kriminalvård. Frivården är hårt ansträngd, och den kommer att bli ännu mer tyngd med intagna som tillåts omvandla sina fängelsestraff till fotboja och andra påföljder. Detta för mig in på frågan om förmånssystem i anstalt. har presenterat ett system för att belöna skötsamhet respektive bestraffa misskötsamhet i anstalt. har regeringen lyft ut den allra största belöningen som kommittén föreslog, nämligen att intagna som skött sig exemplariskt i anstalt ska få vistas helt utanför anstalten efter halva tiden. Frivården ska få ta ansvaret också för de här personerna. Nästa debatt som vi ska ha om kriminalvården kommer att handla om regeringens förslag, som jag pratade om. Om det förslaget finns det mycket att säga, men jag tänkte inte föregripa den debatten . En sak vill jag dock ha sagt, som är särskilt relevant för den här debatten. Det är att det är beklagligt att regeringen inte lyckats lägga fram ett förslag som ger intagna möjlighet att få belöningar och också bestraffningar efter ett beteende, och att denna konsekvens också kan komma i anstalt. Mindre belöningar i som har hållit sig fria från droger skulle definitivt ge drivkrafter att hålla sig borta från narkotika. En vägran att följa behandlingsplan eller avge urinprov borde också snabbt följas av tydliga konsekvenser. I det här sammanhanget vill jag också säga att det för oss folkpartister är självklart att vägran att lämna ett urinprov ska likställas med att ha lämnat ett positivt sådant. Slutligen vill jag understryka vikten av att motverka att narkotika kommer in på anstalter. Det mesta av narkotikan kommer in besöksvägen. För att stoppa den finns det inget mer effektivt än att köpa in narkotikahundar och satsa på personal. Personalen är kriminalvårdens allra viktigaste resurs. Ska vi lyckas med visionen om en kriminalvård som lyckas göra avtryck i både missbrukarstatistiken och i brottsåterfallsstatistiken behöver vi personal som är välutbildad i säkerhet och behandlingsmetoder och som också tillåts jobba förebyggande och uppbyggande genom att ha god kontakt med de intagna. Svensk kriminalvård måste bli något annat än en förvaringsplats för missbrukande människor och andra dömda. 102 (): Den nationella handlingsplanen för att minska missbruket av alkohol och narkotika var välkommen. Den kraftigt ökade alkoholkonsumtionen är ett mycket stort hot mot folkhälsan, och missbruket av narkotika ökar stadigt. Antalet missbrukare av tung narkotika omfattar uppskattningsvis 30 000 individer, och samhällets kapacitet för att förebygga missbruk och behandla missbrukare av alkohol och narkotika är faktiskt under all kritik. Den här propositionen var en besvikelse för oss kristdemokrater. Den erbjuder inga bättre utsikter för missbrukarna enligt vad vi tycker inte heller för deras anhöriga eller andra som drabbas av missbrukets konsekvenser. Inte heller kommer handlingsplanen att i någon större utsträckning förebygga missbruk av alkohol och narkotika. Den socialdemokratiska regeringen med stöd av och har släppt ifrån sig en proposition som i mycket stor utsträckning saknar konkreta förslag och åtgärder, och det är på den punkten vi är kritiska. Det är mest en upprepning av tidigare väl kända ståndpunkter och nya utredningsuppdrag till myndigheter. Det beklagar vi kraftfullt. Det saknas också en konkretisering av vad en mätbar måluppfyllelse i praktiken innebär, och därför verkar det som om den här propositionen mest är visioner. Jag ska beröra några punkter för att ägna den största delen av min tid åt sprututbytesfrågan. Jag vill inleda med att vi på alla sätt är tvungna att se till att vi förebygger missbruk. Personligen tror jag att den så kallade sekundärpreventionen, när man ingriper mot personer som bedöms förknippade med särskild risk, har kommit i skymundan när det gäller narkotikaprevention. Främst tror jag att det rör sig om ungdomar som experimenterar med narkotika men ännu inte har hunnit utveckla något reellt missbruk. Därför måste arbetet mot missbruk bland unga ske gemensamt med ideella organisationer. Idrottsrörelsen är en sådan. Det finns andra ideella organisationer, men i idrottsrörelsen har vi jättemånga ungdomar som ofta möts . Vi måste också ha föräldragrupper, skolor och andra aktörer som når ut och som finns där ungdomarna är. Föräldraansvaret kan vi kristdemokrater inte nog poängtera som en oerhört viktig resurs för våra barn på alla sätt. Ju mer man är med sina barn, desto större är möjligheten att få kunskap om var barnen är och vad barnen gör. I den relationen kan inte vi politiker besluta, men vi kan göra allt för att underlätta för föräldrarna att få mer tid med barnen. Här har många bra förslag, som vi återkommer till i annat sammanhang. är det för mig som gammal sjuksköterska självklart att personer med missbruk också ska få rätt till behandling med vetenskap och belagd effekt. Inom andra områden inom sjukvården är vetenskap och beprövad erfarenhet principer som aldrig får tummas på, men inom den här verksamheten har vi inte ställt tydliga mål på hur behandlingen ska ske. Som kristdemokrat säger jag också att alla ska ha rätt under livsfärden att komma igen. Det är aldrig för sent att komma igen när man har misslyckats, och det måste vi ge optimala förutsättningar för. Jag går därmed över till sprututbytesfrågan. Jag ska gärna erkänna, både för och er andra, att det här har varit en besvärlig resa inom parti, och jag säger det med stor ödmjukhet. Vi har haft rikstingsbeslut på att säga ja till det här, och det senaste rikstingsbeslutet är att säga nej till det. Våndan har legat precis i de frågor som rör just smittskyddsfrågan. Kan vi hjälpa någon extra att slippa bli smittad med både hepatit och hiv är det ju oerhört behjärtansvärt. Det här är ju kontroversiellt. Det finns få i som inte är intresserade och för vilka det inte spelar någon roll. Antingen tycker man att det här är bra, eller också säger man nej till det. I alla partier finns båda uppfattningarna. Men jag vill också säga en sak med anledning av det replikskifte som ägde rum här och gällde den långa försöksverksamheten, . Jag har haft förmånen att arbeta i socialutskottet . , vågar jag säga, sedan åtminstone 1994 har vi upprepat att vi vill ha en utvärdering av . Inget parti har haft en avvikande åsikt. Det är bara det att med de premisser som det här försöksprojektet har gjorts på så har det varit svårt att utvärdera. Jag beklagar verkligen att det ska ta att få ett försöksprojekt, men : Om man har startat ett försök är man ju tvungen att se till att det också utvärderas på ett tydligt sätt! Jag tycker att det finns all anledning till detta. Jag delar inte uppfattning att det finns vetenskapliga bevis för att det här är ett bra projekt. Det är inte bara jag som tycker så, utan det är många andra som gör det. , som är socialutskottets ordförande och som jag i sak har stor respekt för, vet ju inte heller att det finns. Det kanske ni, och hon, skulle ha kommit överens om när ni förhandlade om propositionen. I det informationsflöde som jag fått mig till del finns inte vetenskapliga bevis vare sig för att det är farligt eller för att det är bra. Den realismen måste vi väl alla ha. Då är frågan vad man lutar sig mot, var man tror att det är bäst. Jag har fått kontakt med som varit socialläkare i , den siste innehavaren av en socialläkartjänst, och även jobbat som psykiatrikerkonsult vid Skarpnäcksgårdens boendeinstitution för hemlösa med psykiska störningar. Han har utvärderat projektet, haft jättemånga kontakter i och tycker inte att sprututbytet är bra. Sjuksköterskorna på infektionsmottagningarna i , där av de hivinfekterade narkomanerna vistas, smittspårningskuratorerna på infektionsmottagningarna, stadsepidemiologerna , internationella epidemiologer, smittskyddsläkarna i , professorn i infektionssjukdomar vid , flertalet narkomanöverläkare i och så vidare säger alla nej till detta. Vän av ordning måste väl fråga sig var kompetensen finns om inte där. De har gjort en professionell bedömning av projektet, och jag sätter mig inte över all den kunskap och kompetens som de har. Jag har blivit mycket illa berörd när uppvaktat mig och mitt parti. har jag haft kontakt med dem. De är föräldrar till barn som är missbrukare, narkomaner. De vet vad det handlar om, och varje gång jag talat med dem har jag tänkt: Tänk om jag som mamma till fyra barn hade suttit och kämpat för något av mina barn. Dessa föräldrar, som känner sina barn bättre än både , och , säger nej till detta. Det är klart att man kan ställa sig upp här och säga att föräldrarna inte begriper någonting. Men det gör inte jag. Jag tror nämligen att alla föräldrar vill sina barns bästa, och dessa föräldrar har genomlidit många nätter i skräck, kaos och förtvivlan över att deras barn missbrukar och de inte vet hur det kommer att gå. Det har jag verkligen tagit ad notam. Jag ska avsluta med att läsa ur ett brev som vi fick, fru talman; jag vet att min talartid egentligen är slut. Brevet är daterat i går, , och det börjar: Rösta efter ditt samvete i sprutfrågan. Vi anser att narkotikamissbrukarna i stället för sprutor borde få hjälp att sluta missbruka narkotika. Det är undertecknat av Invandrare Mot Narkotika, , Kriminellas Revansch i Samhället , alkohol- och narkotikapolitiskt ansvarig i , , , , , och samorganisation i . Alla dessa organisationer har enats om att säga nej till sprututbytet. Det gör också. Jag yrkar bifall till reservation nr 19. 103 Statsrådet () replik: Jag erkänner gärna att det här är en svår fråga. Det vittnar inte minst den långa handläggningstiden om. vill ha en ny utvärdering, en ny utredning. har gjort fyra utvärderingar. Att begära nya utvärderingar, nya utredningar, är ett sätt för oss politiker att ibland skjuta svåra frågor framför oss. Det går att göra , och kanske till och med , men när det börjar bli fungerar det inte längre. Då tappar man ledarskapet helt. Därför måste man förr eller senare komma fram till vad man egentligen ska tycka. Det låter nästan på som att vi vill införa sprututbyte över hela landet. Det är inte det lagregleringen handlar om, utan det handlar om att lagreglera en verksamhet som funnits i vårt land samt om att ställa högre krav på verksamheten. Därmed avgör vi också att staten inte kommer att tvinga att stänga. Min raka fråga till är: Vill att ska tvingas stänga? Är det själva grundbulten? I så fall tycker jag nog att hon borde prata med sina kristdemokratiska kolleger i , för där har man en helt annan uppfattning. säger att hon tagit del av utvärderingar av verksamheten. Ja, genom att fråga läkare och sjuksköterskor i . Varför frågar hon inte dem som i jobbat med detta år? Varför behöver hon söka sig till för att göra det? Är det inte lättare att helt enkelt gå till dem som har förstahandsinformation i stället för att gå över ån efter vatten? Sedan finns det olika syn när det gäller både frivilligorganisationerna och föräldraorganisationerna. Jag har träffat föräldrar som säger att deras flicka är prostituerad. Hon går på heroin. Hon kan sluta med heroinet. Hon kan sluta med prostitutionen. Men om hon får hiv kan hon aldrig sluta med det. Det är också en syn på denna fråga. 104 () replik: Jag ska säga vad syn är. Vi avstyrker regeringens förslag i den delen och anser att regeringen ska kunna återkomma. Vi har i vår motion inte sagt att MalmöLund ska stängas. Det har vi inte gjort. Även om det kan kännas inkonsekvent tycker vi att de har en upparbetad verksamhet, även om det säkert behöver resoneras om den ytterligare. De har patienter i verksamhet och det ena med det andra. Men om man inte kunnat bevisa att ett projekt, som pågått , har någon effekt är frågan om man då ska införa det i hela landet. Jag har fått rapporter om att man i och har uppsökande verksamhet där man nått jättelångt när det gäller att hitta dessa ungdomar, även dem under , för att kunna ge dem hjälp och möjligheter till rehabilitering. Beträffande vem i professionen man ska fråga vill jag säga att jag inte är särskilt förvånad över att de som jobbat i ett projekt tycker att det är bra. Annars hade de ju inte jobbat kvar. Därför tycker jag att det är klokare att se sig omkring lite grann så att man inte så att säga utvärderar sig själv. Jag vill emellertid fråga : Vad säger till de föräldrar som har missbrukande barn och som är oerhört kritiska till detta? Vad säger till alla de ideella organisationer som jobbar med dessa frågor? Och vad säger till den läkare i som jobbat med detta och som är helt emot sprutprojektet? Jag vet att det finns socialdemokratiska partidistrikt som är lika kritiska. 105 Statsrådet () replik: Det är just därför som vi löser frågan på det sätt som vi gör. Det är landstingen som ska få bestämma om de vill ha detta eller inte. Vill man ha det i ska man få ha det, men då måste man också leva upp till vissa krav. Vill man ha det i ska man få ha det, men med samma krav. Vill man inte ha det så slipper man. Det är så vi löser frågan just för att vi vet att synen, och kanske också behoven, kan vara olika i skilda delar av landet. I kan det vara speciellt inte minst eftersom där finns en gemensam narkotikamarknad och gemensamma narkotikaproblem med och . Det kan ge speciella effekter just där. ser vi att i fråga om smittspridning och hiv står för den absoluta merparten och har gjort det . Återigen: 15 fall , 14 av dem i och inget i . Det är så det ser ut. Sedan gällde det de ideella organisationerna. Ja, det beror ju på vem man frågar. Man kan fråga de organisationer som jobbar med hiv, varav många också inriktar sig just på dem som har det största problemet med missbruk. Ta bara Röda Korset, Noaks Ark! Man kan även ta dem som jobbar med de hemlösa, i till exempel. Man har en helt annan bild där. Där ser man det på ett annat sätt. Och man ska nog göra den nyanseringen. Organisationer som jobbar mot hiv är mangrant, skulle jag vilja säga, för sprututbytesverksamheten därför att de helt enkelt ser att den kan ha effekt. Men från statens sida säger vi egentligen bara att landstingen själva bör få avgöra denna fråga. På det sättet skiljer sig staten från frågan, men vi skärper då också kraven bland annat när det gäller vilken typ av missbrukarvård som ska gälla för respektive område. 106 () replik: Det är vällovligt att använda sig av det kommunala självstyret i olika frågor, men jag tycker att det här är en fråga om ett signalsystem ut till landet. Vi är överens om ett narkotikafritt samhälle. Men jag är övertygad om att den här signalen, som det kommer att fattas beslut om här i riksdag , är ett helt nytt avsteg från principen om ett narkotikafritt samhälle. Föräldrarna skriver också att man ju inte gör det lättare för de knarkande ungdomarna att sluta, utan de får i princip veta att det inte är olagligt att knarka bara de använder sprutor, som någon förälder uttryckte det. Jag tror att det här, på det viset, är en allvarlig situation. Jag ser det här som en signal mot det som vi är överens om, ett narkotikafritt samhälle. Har fått den reaktionen av någon annan? 107 (): Först vill jag understryka och instämma i tidigare anförande. Jag konstaterar att den här debatten enligt betänkandet ska behandla svensk narkotikapolitik. Jag tänkte hålla mig till det. Något avsnitt om buggning finns inte i det här betänkandet. Det finns inte heller i propositionerna, som har behandlats. Och några reservationer eller särskilda yttranden i den riktningen har jag inte lyckats upptäcka. Däremot vet jag bestämt att vi ska ha en debatt om just buggning i den här kammaren. I den debatten ska jag delta det lovar jag med liv och lust. Jag ska nu gå över till dagens egentliga ämne. För är det grundläggande att söka förena en restriktiv och solidarisk narkotika- och drogpolitik. Vi menar att en framgångsrik narkotikapolitik måste vara oupplösligt förenad och integrerad med en aktiv social välfärdspolitik, en politik som jag håller med tydligt vill åtgärda de faktiska klass- och könsklyftorna. Ensidiga repressiva förslag är inte ägnade att i grunden framgångsrikt motverka narkotikamissbruket och uppnå det övergripande målet, ett narkotikafritt samhälle. Det krävs samlade insatser på flera områden. Det handlar om att arbeta förebyggande och minska nyrekryteringen. Det handlar om att erbjuda bra behandling och vård för missbrukare, och det handlar om att minska tillgången på narkotika. De mål som har satts i handlingsplanen är formulerade utifrån denna insikt. Där framhålls också att vård och behandling och andra rehabiliteringsinsatser utgör grunden när det gäller att hjälpa personer med missbruksproblem att komma från sitt beroende. Jag ska därför ägna mitt anförande åt aspekter inom detta centrala område av narkotikapolitiken, vård och behandling. har också i två särskilda yttranden lagt några för oss viktiga synpunkter på vård- och behandlingsarbete som vi förutsätter kommer att beaktas i det kommande arbetet. skedde en tydlig ökning av drogmissbruket som tillgången på narkotika ökade i . Parallellt med denna utveckling skedde på väldigt många håll runtom i en nedrustning av missbrukarvården, till följd av den dåliga ekonomin under en stor del av 90-talet. Denna samtidiga utveckling ledde till att många människor for rejält illa, och en hel del människor som aktivt efterfrågade behandlingsinsatser hade svårt att få gehör för sin begäran. Det utgjorde bakgrunden när den förra handlingsplanen för åren 20022005 förbereddes och beslutades och där också medel avsattes. har faktiskt situationen förbättrats i flera viktiga avseenden. Det görs samordnade satsningar i de allra flesta kommuner. Ett brett opinionsarbete har bedrivits, och glädjande nog visar ett flertal mätningar bland ungdomar att andelen som provat narkotika nu tenderar att sjunka. Det är bra, men vi kan självklart inte nöja oss med detta. Arbetet måste fortsätta. Vi kan identifiera många kvarstående brister. Därför är handlingsplanen, innefattande fortsatta satsningar, som presenteras i betänkandet alldeles nödvändig att fullfölja. Men det är också viktigt att peka på de positiva tecknen och inte bara peka på de mörka sidorna. Det här visar just att uthålliga satsningar på en restriktiv och solidarisk narkotikapolitik ger resultat. Det är också en utveckling som mycket aktivt bör presenteras för omvärlden, inte för att vi ska skryta utan för att vi ska hävda att samordnade satsningar på en restriktiv och solidarisk politik ger resultat. Den bör aktivt visas upp för att motverka den uppgivna låt-gå-politik som tyvärr är ett faktum på en hel del håll i . Ansvaret för vård och behandling av personer med missbruksproblem ligger på flera huvudmän. ska svara för den långsiktiga planeringen och rehabiliteringen, medan hälso- och sjukvården svarar för avgiftning, psykiska komplikationer och eventuell substitutionsbehandling. En fungerande samverkan mellan huvudmännen är en nyckeluppgift. Här har det brustit i alltför många fall. finns möjligheter att inrätta gemensamma nämnder med samverkande personal inom vård- och omsorgsområdet mellan huvudmännen. Det är en möjlighet. En fungerande samverkan kommer också framgent att vara en nyckeluppgift. Missbrukarvård får inte fungera som svartepetter. Det handlar om människor som vi har skyldighet att erbjuda god vård. I det sammanhanget är det också viktigt att påminna om att betänkandet innehåller ett tillkännagivande, att regeringen i samtal med sjukvårdshuvudmännen ska tillse att det runtom i landet finns ett tillräckligt antal särskilda avgiftningsplatser för kvinnor. Detta är ett mycket viktigt förslag som jag utgår från att vi alla ställer oss bakom. har majoriteten i beslutat om en satsning för att stärka missbrukarvården. Den här satsningen kallas Ett kontrakt för livet och omfattar 820 miljoner, varav 120 till kriminalvården. I denna satsning finns också riktade medel för kommunerna när det gäller att nå de allra mest utsatta missbrukarna. Det handlar om de hemlösa. Det handlar om prostituerade kvinnor med missbruk. Det handlar om injektionsmissbrukarna. Det handlar också om personer med så kallad dubbel diagnos, det vill säga personer med såväl missbruk som psykisk sjukdom. Som påpekar i reservation 15 är det av synnerlig vikt att använda möjligheterna till förstärkt samarbete mellan huvudmännen för att förbättra situationen för dessa de allra mest utsatta. Ett viktigt område i handlingsplanen är arbetet mot narkotikamissbruk inom kriminalvården. Det redovisas att andelen intagna som hade missbruksproblem när de togs in var strax . Det är självklart en mycket hög siffra, och den visar på att det är utomordentligt viktigt med motivations- och behandlingsinsatser för att åstadkomma bestående förändringar under verkställigheten. Därvid är det givetvis avgörande att komma i kontakt med och utreda personer med missbruksproblem. Det uppsökande arbete som bedrivs på landets häkten är strategiskt viktigt att utveckla. Likaså är satsningen på differentierade platser beroende på motivationsgraden en positiv utveckling liksom att man inrättar särskilda platser för personer som inte har missbruksproblem. Även när det gäller de dömda som har missbruksproblem finns det anledning att se över samverkan mellan kriminalvård, socialtjänst, psykiatri och behandlingsinstitutioner. Det finns väldigt mycket mer att åstadkomma i dessa gränslinjer. Det finns det gott om vittnesmål om. Vi har mycket snart anledning att återkomma också i de här frågorna. ska vi nämligen i kammaren debattera och fatta beslut om en ny kriminalvårdslag. Regeringen, och har gemensamt lagt fram propositionen En modernare kriminalvårdslag. Den handlar till stor del om förbättrade insatser och förberedelser för utslussning och frigivning. Där lanseras en del nya begrepp och tankar som vårdvistelse, halvvägshus och utökad frigång. Naturligtvis är dessa åtgärder i viktiga avseenden anpassade för de intagna som har missbruksproblem och som vill ändra på detta. De ska ges bättre förutsättningar. Men vi ska inte heller i detta fall gå händelsen i förväg. Vi återkommer snart till den diskussionen. Jag yrkar bifall till reservation 4. 108 (): En lång dags debatt börjar nu lida mot sitt slut, men än är vi några talare kvar. Dagens debatt handlar om svensk narkotikapolitik. Det är ett ämne som rör, berör och engagerar många människor i vårt samhälle. Åsikterna är många och i allra högsta grad skiftande. Jag är övertygad om, vilket också debatten här vittnat om, att vi som finns här i kammaren har ett stort och äkta engagemang och en gemensam grundsyn när det gäller den restriktiva narkotikapolitiken. Vi är i mångt och mycket överens om målen. Men vägen dit skiljer sig dock en hel del åt. För mig är det viktigt att se narkotikapolitiken ur ett bredare perspektiv. Vi måste våga höja blicken och se till hela samhället i stort. Ingen kedja är starkare än dess svagaste länk, brukar man säga. Det gäller även här. Vi måste ha ett samhälle där alla får plats. Våra barn måste få växa upp i trygghet. Därför är vår välfärd så viktig och har sin givna plats även i dagens debatt. Att vård, behandling och andra rehabiliteringsåtgärder utgör grunden för att förmå missbrukare att komma ifrån sitt beroende är för mig fullständigt självklart. Det handlar likaså om kunskaper om missbrukets omfattning, vilka vårdbehov som finns och inte minst om vilken kvalitet vården faktiskt har och vilka effekter de olika insatser som görs har. Här spelar arbete med nationella riktlinjer för missbrukarvården samt utveckling av kvalitetskriterier en central roll. Även och föreskrifter för behandling med narkotikaklassificerade läkemedel vid opiatmissbruk är av stor betydelse.