prot · GU0939 · 2006-12-13 00:00:00 — kom betänkandet Tänka framåt, men göra nu så stärker vi barnkulturen. Vi har tagit intryck av utredningsresultatet och ser Aktionsgruppens förslag som konstruktiva och viktiga att ta till vara. Det syns i vårt budgetalternativ, där vi föreslår att avsätts från Svenska Spels överskott till projektet handslag för barnkulturen. Kommunerna ska få stöd för att utveckla sitt arbete för barns och ungas eget skapande samt för att utveckla samverkan med det lokala, regionala och nationella kulturlivet. Vi vill använda en del av pengarna till att införa en maxtaxa på per termin för att flera barn ska kunna delta i kultur- och musikskolor. Vi vill kombinera förslaget med att kravet på kommunerna att ha kultur- och musikskolor förs in i skollagen. Hur ser alliansen på detta förslag? 60 (): Jag hade tänkt inleda med att säga några vänliga ord till kulturministern och hälsa henne välkommen, men får jag hoppa över det stycket. Tyvärr kan jag inte heller uttala en uppskattning över den budget som vi ska diskutera. Förslagen känns i flera fall dåligt planerade och analyserade. Det presenterades ju aldrig någon riktig kulturpolitisk allians under valrörelsen, men det stod ändå klart att de nyliberala tendenserna skulle döljas eller åtminstone sopas under mattan. skrev artiklar om kulturens vikt, och den kulturintresserade väljaren kunde lätt få för sig att en borgerlig regering skulle innebära ungefär detsamma för kulturens räkning som en socialdemokratisk. Efter valet kom så utnämningen av , vilket gav helt andra signaler. En person med uttalat nyliberala värderingar skulle plötsligt få ansvaret för kulturpolitiken. Att reformen med fri entré till de statliga museerna skulle rivas upp trots massiva protester från allmänhet och museichefer var trist men väntat. Att ett beslut om avtalstiden för public service som fattats av en helt enig riksdag skulle röna samma öde var däremot chockerande. Att kulturministern fick avgå på grund av bland annat obetald tv-licens ja, av protest obetald tv-licens var en händelse som såg ut som en tanke. Statsministern utsåg en ny kulturminister en klar förbättring men behöll politiken. Det är ett faktum som bevisar att inriktningen var mer genomtänkt än vad den först syntes vara. Ordet kultur kommer av latinets cultura som i sin tur kommer av colere, som betyder odla. Att syssla med kulturpolitik kan alltså sägas handla om att odla kontakter, åtminstone att vara lyhörd. Det finns ett gott skäl till att vi människor har utrustats med två ögon och två öron men bara en mun. Vi politiker måste vara öppna och ta intryck för att kunna göra intryck eller avtryck. Som ny ledare för den socialdemokratiska gruppen i kulturutskottet tänker jag göra detta till ett riktmärke för vårt arbete i opposition. Vi kommer att ägna stor kraft och mycket tid åt att träffa och samtala med några av de människor som besitter stor kunskap om hur kulturpolitiken fungerar i verkligheten. Vi har bara prövat arbetsmodellen , men redan nu kan jag säga med eftertryck att det finns en stor oro för den kulturpolitiska utvecklingen under en borgerlig regering. Låt mig ta tre exempel på detta från den budget vi ska diskutera . För det första vill jag nämna kulturarbetarnas villkor. Vi har vid ett flertal tillfällen under den föregående mandatperioden hört representanter för regeringspartierna tala för behovet av förbättrade villkor. undrar jag bara försynt vart detta engagemang har tagit vägen. Försämringarna i a-kassan kommer att få förödande konsekvenser för landets kulturarbetare. Ändå väljer regeringen att forcera fram ett beslut utan hänsyn till hur det drabbar mer än 100 000 människor på arbetsmarknaden och hur det drabbar kulturen. Ni kan ju inte vara ovetande om detta eller? När arbetsmarknadsutskottet erbjöd kulturutskottet att yttra sig över a-kassepropositionen valde den borgerliga majoriteten att inte ens ta upp frågan. Detta föranleder mig att ställa frågan till de borgerliga företrädare som ska tala här: Varför? Bryr ni er inte om konsekvenserna? Eller är det så enkelt att ni inte har förstått dem? I så fall skulle jag föreslå att ni läser på till . Det finns fortfarande möjlighet till omprövning i denna fråga. Kulturministern däremot har erkänt att hon känner till problemet. Hon har sagt att hon ska återkomma och har i flera medier hänvisat till dagens debatt. Jag väntar med spänning på vad som komma skall, speciellt om hon komma skall. Vi socialdemokrater lovar att lyssna noga. Så här långt har det emellertid varit uppenbart att andra saker varit viktigare än att genomföra dessa försämringar på ett sådant sätt att de inte dessutom drabbar kulturen. Ett utarmat kulturliv är tydligen ett pris som regeringspartierna är villiga att betala för att få loss pengar till sina jättelika skattesänkningar. Det är både oroväckande och skamligt. För det andra vill jag lyfta fram regeringens ovilja att tänka om när det gäller den fria entrén till de statliga museerna. Visserligen har de borgerliga partierna varit emot reformen, men det är trist att man inte är beredd att lyssna på synpunkter från en samlad museivärld och ta intryck. Det har vi gjort. Vi har träffat ledningen för samtliga statliga museer. De vill ha kvar reformen. 28 383 personer har skrivit på ABF:s upprop för fri entré. Vi kan bara instämma i deras synpunkter. Jag tänker inte gå in på själva sakfrågan. Det allvarliga i denna sak är nämligen signalen att ni om igen väljer att inte lyssna, att inte ta intryck. Här har vi ett succéprojekt, en reform som är så mycket större än att bara handla om kronor och ören. Vi har fått allmänheten att strömma till museerna, och vi har fått museerna att arbeta för att ta emot allmänheten på bästa sätt. Den här reformen har gjort det möjligt för museerna att frigöra resurser till just pedagogiska insatser. Då väljer kulturministern, regeringen och den borgerliga majoriteten i kulturutskottet att inte lyssna på kritiken. I stället river man upp reformen och drar in 54,9 miljoner till sina skattesänkningar. Ännu värre är att man tvingar tillbaka museipedagogerna till kassorna. De ska ta betalt i stället för att visa samlingarna. Man byter helt enkelt ut besöksmål mot intäktsmål, som en museichef uttryckte saken. Samlingarna ska vårdas i stället för att visas. Vad har vi för nytta av vårdade samlingar om ingen ser på dem? För det tredje, herr talman, vill jag ta upp den frågan som väcker den största oron. Utan att ha andats ett ord om detta under valrörelsen bryter plötsligt samtliga borgerliga partier upp ett beslut för att halvera avtalsperioden för public service-bolagen. Varför detta sker får vi inga klara besked om. Ministern säger här i talarstolen att det handlar om rena teknikaliteter, att beslutet är närmast odramatiskt. får vi helt andra signaler om att det egentligen handlar om att regeringen vill göra detta avbrott för att de borgerliga partierna ska kunna sätta sin egen politiska prägel på avtalet. Vilken denna prägel kan tänkas bli får vi däremot inte veta. Regeringspartierna har nämligen inte pratat sig samman om den saken . Vi vet alltså inte vad som kommer att hända med public service. Vi vet bara att något händer, annars skulle inte regeringen bemöda sig om den korta avtalsperioden. Vi vet att ingen väljare fått chansen att ta ställning till ett samlat borgerligt förslag på detta område. Något sådant förslag har nämligen aldrig funnits. Faktum är att ingen vet om det finns nu heller. Eller kanske får vi veta av kulturministern vad det är som döljer sig bakom tankarna om en ny statstelevision. Kan vi vänta oss en presentation här ? har ju uttalat sig kritiskt om sportsändningar i SVT. Ministern har haft synpunkter på både musikutbud och lyssnande åldersgrupper i radion. Vår moderata kulturminister tillhör ju ett parti med en lång tradition och tydlig ambition på detta område. Det är en ambition som påminner om modellagenturernas uppmaning till tonårsflickorna: Minska ned, smalna av! Jag undrar nu hur smalt det ska bli. Att döma av det visade intresset för att betala sin tv-avgift är jag rädd att vi närmar oss en bantningshysteri utan sjukdomsinsikt som väl närmast är att kalla anorexi. Vad ska egentligen bli kvar av SVT i ett borgerligt ? Vem ska egentligen få bestämma vad som ska få sändas? Jag är rädd för att vi är på väg mot en statstelevision där regeringen använder sina sammanträden för att gå igenom tv-bilagorna för att på så sätt avgöra vad som egentligen behöver sändas över huvud taget. Vi har kunnat ta del av diverse uttalanden och motioner i detta ämne. Vad jag kunnat förstå handlar det bara om att SVT ska visa sådant som de andra kanalerna inte visar. Det visar i sin tur på en inställning från regeringspartiernas sida där public service bara ska vara ett komplement till reklamkanalerna, inte tvärtom. Jag tror att ni har fel. Vi socialdemokrater tror nämligen att svenska folket, licensbetalarna, ser precis tvärtom på denna fråga. Jag och vi tror att de anser att det är just public service som är basen och att reklamkanalerna är ett komplement. Kanske vore det värt att tänka om även i denna fråga, speciellt för de partier som står för det största sveket när vi går till beslut i denna fråga, och . Socialdemokraterna har bifogat ett särskilt yttrande där vi redogör för delar av vår politik. Vi har en utgiftsram som är 261 miljoner högre än regeringens. kommer senare att utveckla några av våra idéer. Avslutningsvis ber jag att få yrka bifall till reservation nr 2, 3 och 7. Sedan vill jag naturligtvis hälsa kulturministern varmt välkommen till kammaren. Jag fick hoppa över detta avsnitt förut, men jag uppskattar mycket ditt deltagande här . I detta anförande instämde i , , , , i och (alla s). 61 (): Kultur ger glädje, kultur ger livskraft och kultur ger tillväxt. Den ger inte bara ekonomisk tillväxt utan mänsklig och andlig. och världen står inför stora förändringar där kommersialism och ekonomiska intressen går före mänskliga värden. Inom litteraturen, musiken, bildkonsten och teatern formas våra tankar, och därför är det ur ett demokratiskt perspektiv nödvändigt att alla deltar. Kultur måste därför ses som en del av välfärdssamhället. anser därför att den offentliga sektorn måste ta ett ansvar för att alla har tillgång till kultur, oavsett ålder, ekonomi och utbildningsnivå. Många ledamöter här i kammaren instämmer kanske i det jag säger, men tyvärr gör man det bara i retoriken. För visst finns det skillnad mellan en grön kulturpolitik och en konservativ kulturpolitik, som alliansen står för. Jag misstänker att det är en politik som vi får se mer och mer av . Det är en politik som innebär att det bara är den kultur som bär sig själv som kan överleva och att det bara är den som har råd som kan uppleva den. Låt mig ta ett exempel på detta, något som vi ser i årets budgetförslag. Det gäller frågan om fri entré till statens museer. Det är en reform som genomförde tillsammans med den förra regeringen. Det är en reform som till en början inte upplevdes som positiv av alla men som blev en stor succé. Många nya och ovana besökare har börjat söka sig dit. Vi har fått många nya museivärdar i stället för väktare. Vi har lyckats skapa en mötesplats med låga trösklar och trivsam atmosfär. Denna mycket lyckade satsning vill nu alliansen avbryta. I debatten lyfts frågan fram som en plånboksfråga, och så är det naturligtvis. Det är mycket pengar för många människor. Många kommer att tvingas prioritera bort museibesöken. Men det finns också ett annat hinder, nämligen det mentala. Det finns naturligtvis inget självändamål i att samla prylar på hyllor. Museer finns för människor och fyller en viktig funktion i deras liv och vardag. Människor måste få känna att föremålen och utställningarna är en del av det egna och det allmänna. Därför bör trösklarna in vara låga. Jag skulle vilja göra en jämförelse med allemansrätten, någonting som är en unik företeelse här i . Vi kan vistas i naturen utan att fundera över om man kan gå dit, vems mark det är och hur länge man kan vara där. Det är en frihet som innebär att vi har ett öppet förhållningssätt till naturvistelser. Ett sådant öppet förhållningssätt har vi lyckats skapa till våra museer, men det tänker alliansen ändra på. Att kulturen är skevt fördelad vet vi alla. Vissa får inte tillgång till kulturella upplevelser på grund av ekonomiska faktorer. För många är avgifterna helt enkelt för höga. Andra har inte tillräckligt att välja mellan eller ingen tillgång alls till kulturen därför att utbudet i vissa regioner eller kommuner har prioriterats bort. Väldigt många välutbildade kulturarbetare är arbetslösa, och andra har svårt att livnära sig på sitt arbete och måste därför jobba med annat som man inte är utbildad till. Detta är naturligtvis resursslöseri. Det behövs nytänk inom kulturpolitiken. har flera förslag som skulle innebära bättre lösningar både för kulturarbetarna och för att ge flera människor möjlighet att ta del av eller medverka i kulturen utifrån sina preferenser och förutsättningar. Ett nytt förslag som har är regionala kulturfonder. Syftet med fonderna är att finansiera nya kulturprojekt, få ett jämnare utbud av kulturen i landet och förbättra arbetsvillkoren för kulturarbetarna. Fonderna ska administreras av länsstyrelserna, som också tillsätter kommittéer som fördelar medel. Projekten ska vara regionalt förankrade och skapa mervärde till den befintliga kulturen. Tanken är att befintliga organisationer, privata kulturarbetare och offentliga kulturinstitutioner ska kunna söka medel därifrån. , herr talman! Att kultur har både förebyggande och läkande effekter visar många studier, och därför vill göra en särskild satsning på hälsofrämjande kultur inom vården och skolan. Vi har därför anslagit 25 miljoner för detta. Tråkigt nog yrkar inte alliansen bifall till vårt förslag trots att delar av den ofta talar om hälsofrämjande kultur. Men retorik och verklighet går inte alltid hand i hand, som sagt. Självklart står jag bakom alla reservationer, men för att vinna tid yrkar jag bifall till reservation 4. 62 (): Först vill jag säga att jag är väldigt glad för den arkitektoniska förändringen av vår plenisal. Det är verkligen en kulturell upphöjning, och jag tycker att den ser fantastisk ut. Det är jätteroligt att stå här i den nybyggda talarstolen som är så vacker. Jag vill välkomna , kulturministern, men också den före detta kulturministern, , som var här alldeles . Jag hoppas att han inte har tröttnat på debatten utan återkommer. Jag vill också tacka , och är inte här för ett jättegott samarbete med framtagandet av det här betänkandet. Denna första gemensamma budget från regeringens sida har tagits fram med en oerhört kort tidshorisont, och mycket bra har gjorts. Men för att , andra socialdemokrater och övriga i oppositionen inte ska vara tveksamma om det kan jag säga att det kommer mycket mer. Det återstår så mycket mer att göra. Vi står bakom samtliga förslag som finns i budgeten angående utgiftsområde 17. Endast på en punkt, som poängterade, har vi gjort ett tillägg när det gäller målsättningen för textning under den innevarande tillståndsperioden. Jag yrkar dessutom bifall till proposition 16 om överlåtelse av rättigheter till offentligt framförande av radio- och tv-sändningar. Även hos oppositionen finns det oerhört mycket kvar att göra. Jag förstår att omställningen har varit svår. Men när det gäller Socialdemokraternas budget kan man, för att använda en idrottsterm, nästan säga att det är walkover. Vi har ingen möjlighet att ta ställning till annat än klumpsummor. Vi vet inte vilka detaljer man vill se och inriktningen av viljan. Jag ska dock försöka att i mitt anförande kommentera en del av förslagen. De andra oppositionspartierna, och Vänstern, har gjort ett verkligt bra budgetalternativ, och jag tycker att det är roligt och förtjänar en eloge. När man vet argumenten är det enklare att debattera. Men då vi inte delar uppfattningen i flertalet av dessa och det också kommer förslag framöver yrkar jag avslag på samtliga motioner. Jag ska inleda med frågan om de fria entréerna, där alla i oppositionen har varit oerhört upprörda. Men det är ju ingen nyhet, utan det här har funnits som förslag . släpper vi bojorna, för museerna tvingas inte ta ut några entréer. får museerna göra som de vill. De får själva bestämma vilka prioriteringar de vill göra. Dessutom har inte Socialdemokraterna, tidigare kompenserat för de fria entréerna för barn. Det gör vi . Museerna får möjlighet att göra prioriteringar, och också prioritera för barnen. ställde en fråga om arbetsvillkoren för konstnärer, och det är ett uppenbart problem att det inte är ett arbete från kl. 7 till 16 eller kl. 8 till 17. De arbetar på helt andra tider och under andra förutsättningar. Inte heller kan de arbeta fram till . Det här är ett problem som kräver en lösning. Den nya regeringen har skrivit i propositionen att man ser allvarligt både på detta med pensioner och på problemen med a-kassan. Det förvånar mig att uttrycker sig som hon gör, för vi har i utskottet haft besök både från fackhåll och från arbetsgivarhåll som har gett oss information om hur man ser på den här frågan. Den nya regeringen kommer att bearbeta de eventuella problem som uppkommer och följa frågan noga. Det finns en lång rad frågor, men den viktigaste frågan är kulturen som en del i utvecklingen för barn och ungdomar. Jag tror att alla har tagit upp den, och jag hörde en viss kritik mot att vi inte var benägna att satsa lika mycket. Men jag tror att ni kommer att bli nöjda framöver. Den nya alliansregeringen är helt överens om att vi på kulturområdet ska prioritera barns och ungdomars möjligheter att ta del av kulturen för att det ska kunna bli en ingång till ett rikare liv, både för barn och för vuxna. Jag vill inte föregripa kulturministerns anförande, men jag vill påpeka eftersom jag inte tror att någon av er i oppositionen tog upp det att kulturområdet som vi ser det ska genomsyras av långsiktighet och goda utvecklingsförutsättningar. En utgångspunkt för arbetet är att ersätta kortsiktiga projekt med kontinuitet i arbetsförutsättningarna. Detta är väldigt viktigt. Här är våra åsikter väsensskilda. Det är tydligt när man ser regeringens och oppositionens förslag. 63 () replik: Jag begärde ordet för att jag gärna vill höra uppfattning om könsuppdelad statistik. Det är ju allmänt känt att kulturkonsumenterna oftast är kvinnor, medan en stor andel av beslutsfattarna är män. Det finns ett betänkande som heter Plats på scen som inom scenkonstområdet har gjort. Kommittén konstaterar att kvinnor utgör en högst närvarande majoritet som publik till teatern, dansen och operan, medan män i stället utgör en majoritet på ledande poster inom organisationerna samt präglar repertoaren och de erfarenheter som står i fokus där. Könsuppdelad statistik är ett verkligt viktigt verktyg för att kunna synliggöra de här förändringarna. Vi motionerade om att man skulle ge detta uppdrag. Ni har alltså avslagit det förslaget. Varför tycker ni inte att det är viktigt med könsuppdelad statistik? 64 () replik: Så tycker vi inte alls! Jag förutsätter att har läst vårt betänkande. Där står faktiskt svaret: Det finns organisationer, inte utan de som arbetar med själva verksamheten, som har könsuppdelad statistik. Det tycker vi är alldeles tillräckligt. Där kan man nämligen se hur bilden är och hur verkligheten ser ut, vilket också beskrev. Vi tycker att det är alldeles utmärkt att det är verksamheterna folk besöker som också har den tillgängliga statistiken. Vi tycker inte att det finns någon anledning att ha olika statistikområden. Jag har lite tid över i repliken och vill ställa en fråga. Jag tog inte upp det här i mitt inlägg eftersom det tog sådan tid varav hjärtat är fullt, brukar man säga men Vänstern föreslår ju att man ska dra ned en femtedel av anslaget för stöd till trossamfund. Jag vill fråga varför. Det här står varken i motionen eller i reservationen. Kan det vara så att Vänstern vill svälta ut de statliga bidragen för stöd till trossamfund? 65 () replik: Jag ska börja med min egen fråga här. Visserligen tar fram könsuppdelad statistik över sina bidrag, men det tycker vi inte räcker. Vi menar också att måste kunna göra mer, och vi vill ge dem i uppdrag att ta fram statistik över hur konstnärsstöd av olika slag fördelas på kvinnor respektive män, inklusive de stöd som ges till grupper och organisationer. Det är det senare man har uppfattat som svårt. Men vi tycker inte att det är svårt om man engagerar sig. Sedan skulle jag även vilja passa på att väldigt snabbt yrka bifall till reservationerna 2, 7, 8, 10 och 17. Så har vi frågan om trossamfund. I och med att man har skilt svenska staten från kyrkan tycker vi att det finns anledning att se över stödet till trossamfunden. Vi tycker inte alla gånger att man har en demokratisk och jämställd syn eller att man har en vettig uppfattning när det gäller till exempel homosexuellas rätt till olika saker. Vi tycker inte att staten bör stödja sådana verksamheter förrän de ändrat attityd i dessa frågor. Men det viktigaste argumentet handlar om att vi inte längre har någon statskyrka. Kyrkan är skild från staten. 66 () replik: Med förlov är det en kraftig översynssignal att dra in en femtedel av anslaget. Vi har ju även efter det att kyrkan skildes från staten en del tilläggsuppdrag som kyrkan skulle sköta åt staten, till exempel begravningsväsendet. Jag skulle önska att hade en replik till så att vi hade kunnat föra den här diskussionen vidare. har hon inte det, men jag är tacksam att jag fick ett svar. 67 () replik: Välkommen, får jag säga till . Här står vi , nya bägge två. Ni drar ned på de statliga museerna och kallar det för att släppa loss. Jag blir då väldigt orolig när inleder med att tala om att det kommer mer. Blir det någonting kvar över huvud taget på detta område, kan man då fråga sig. Jag noterade alldeles särskilt att i sitt inlägg inte alls nämnde public service. Det har ju annars varit en vanlig fråga att debattera här i kammaren. Det är inte tillsammans med andra ledande företrädare för Moderata samlingspartiet undertecknade en kommittémotion om fria och oberoende medier där jag läser följande: Eftersom public service skall finansieras med allmänna medel måste dess verksamhet präglas av kvalitet. Genom att för TV koncentrera uppdraget till en kanal och för radio till två, förbättras möjligheterna att göra kvalitetsprogram. Vi anser därför att en av SVT:s och två av SR:s kanaler bör privatiseras. På motsvarande sätt bör Utbildningsradion privatiseras. Jag måste då fråga gruppledare i kulturutskottet om denna målsättning är någonting som hon hoppas få genomslag för med en moderatledd regering. Vilka tv- och radiokanaler är det i så fall som vill sälja ut? 68 () replik: inledde sitt anförande med att citera ur en artikel av en före detta kulturminister, . Nej förlåt, det var som gjorde det. nämnde att i valrörelsen hade sagt att alliansen skulle föra samma politik som Socialdemokraterna. Nej, vi har aldrig sagt detta, varken i kommitté- eller i partimotioner. Om hade läst vår partimotion hade hon kunnat se skillnaden. Vi kommer inte att bedriva samma politik som Socialdemokraterna. Det är en förändring som vi har påbörjat. När det gäller den kommittémotion som läste ur hörde jag inte vilket år den var från, men självklart ska diskussionen föras om en förändrad public service definitivt! Det är också möjligt, nu när vi har förkortat avtalat, att diskutera stora förändringar här. Jag skulle dock vilja höra med , som tycker att tv-licensen är så viktig för public service och dess fristående: Ska det också tolkas som en kritik mot finansieringsformerna för andra verksamheter, till exempel museer som ju går över statsbudgeten? Hur ska jag tolka denna trädkramaraktiga inställning? 69 () replik: Om jag är trädkramare när jag förfasas över att talar om att det ska komma mer och man startar med att dra ned med 54,9 miljoner för de statliga museerna, då lovar jag att jag ska krama träd.