prot · GT0958 · 2006-01-19 00:00:00 — Trots att alla har denna goda vilja så vet vi exempelvis att endast en mycket liten del av de 200 000250 000 barn som lever med missbrukande föräldrar får ett adekvat stöd. Det finns oerhört mycket kvar att göra när det gäller att ta till vara barnets rätt. Tillkännagivandet är ett bejakande av förslag om mer precisa mål och att förbättra sin redovisning. Förslagen stämmer väl överens med en rad motionsyrkanden från och andra partier, varför vi hemskt gärna står bakom tillkännagivandet. Det är vanligt att vara allmänt välvillig, som sagt, till . Men för att något som flyttar fram barnets rätt och position på djupet verkligen ska hända och åstadkommas så fordras mer. Därför är förslag mycket välkomna. Det fordras insatser på i stort sett alla samhällsområden, men mer precisa mål och bättre redovisning är grunden för att åstadkomma något och veta om något faktiskt har blivit av eller om man bara upplevelsemässigt och anekdotiskt känner till olika saker som har hänt. Jag har intryck av att tack vare den debatt som har pågått sedan skrev under har fler blivit medvetna om stadganden i , i politiska beslut och även ute bland allmänhet. Det är ungefär som agaförbudet ; det har också påverkat attityder och därmed barnets rätt. Men mer precisa mål ger struktur åt påverkansarbetet. Som också har varit inne på och visat i siffror är genomslaget för rent praktiskt faktiskt mycket begränsat. Att notera är att även Socialdemokraterna ställer sig bakom tillkännagivandet trots att de egentligen inte vill, eller vill det är frågan. Att de inte vill framgår av deras särskilda yttrande, där de som så ofta säger att arbetet har påbörjats av regeringen. Underförstått behövs därmed kanske inget tillkännagivande. Eller så behövs det vi får se vad Socialdemokraterna utvecklar för syn under debatten. tycker som sagt att detta är en mycket angelägen arbetsorder till regeringen. I de kristdemokratiska motionerna och reservationerna pekar vi på ett antal områden där barnets rätt enligt borde och även kan erövra ny mark. I våra reservationer visar vi att om vi stöder familjen i lagstiftning, opinionsbildning och praktiskt socialt arbete så företräder vi också barnet. Det som barnet värderar som allra viktigast är tillgången till sina föräldrar. Det har bland andra visat. Den här familjeinställningen innebär även att när familjerna inte har resurser att ta hand om sina barn så måste vi övriga konsekvent agera för barnet. I reservationerna 2 och 7 talar vi om att det görs mycket lite för att förebygga sexuella övergrepp mot barn. Enligt ska staterna som har skrivit på konventionen skydda barn mot alla former av sexövergrepp. I ett skydd inbegrips att samhället inte bara ska agera när det har hänt, utan vi ska naturligtvis också försöka förhindra att det äger rum. Det finns goda exempel på skolprogram som via barnteater medvetandegör barn om att de har rätten att freda sig själva och att säga nej. Barnen står inte till förfogande för vuxenvärlden. Detta är projekt där även barn- och ungdomspsykiatrin har funnits med. De här projekten har fallit väl ut. Fler som har blivit utsatta för övergrepp har upptäckts, och barn har också definitivt blivit hjälpta så att de har orkat och vågat se att han eller hon visst kan stå upp för sin egen person. Men projekten uppträder alldeles för fragmentariskt. Vi behöver göra betydligt mer för att fylla krav på att skydda barn mot sexövergrepp. I reservation 7 markerar vi att krav på förebyggande arbete mot bland annat sexövergrepp borde införas även i svensk lag för att förtydliga detta. I reservation nr 19 talar vi om vikten av att professionell hjälp ges när barn har utsatts för sexövergrepp. Vi vet med säkerhet att mycket av symtom som uppkommer under tonåren eller ännu senare under vuxenlivet har sin grund i övergrepp som har begåtts i barndomen. Det är därför oerhört angeläget att barn- och ungdomspsykiatrin men även vuxenpsykiatrin förmår se och stödja barnet som har blivit utsatt för dessa trauman. I allt tal om barnets rätt måste vi även blanda in alkohol- och droganvändningen. Den dramatiskt ökade alkoholkonsumtion som vi har sett i har gett barnen en sämre position även sett ur perspektiv. Barnen blir mer utsatta ju mer vuxenvärlden dricker. Det handlar om allt från en lättare salongsberusning det kan vara tillräckligt för att allvarligt störa, förvirra och göra barnet otryggt när han eller hon ser att föräldrarna inte har kontroll över tillvaron till det yttersta onda, som tar upp i reservation nr 13. Jag yrkar bifall till den. Den handlar om det hundratal barn som föds med mycket grava alkoholskador till följd av moderns drickande under graviditeten. Man kan gott kalla det för en neurosedynkatastrof . Här har den socialdemokratiska regeringen inte förmått formulera politik inom vare sig frivillig- eller tvångsvården som skulle bättre ta till vara barnets intressen. anser att mödravården måste ge handfast information tillräckligt tidigt under graviditeten till de gravida. Det skulle räcka för att de allra flesta skulle sluta dricka under graviditeten. Det visar försök i . Man kan uppnå oerhört goda resultat på det sättet. Men för ett litet antal, ett fåtal, alkoholberoende visar norska erfarenheter att ett inslag av tvångsvård skulle rädda ytterligare ett antal barn från alkoholskador. Men vi har fortfarande ingen formulering i något dokument som ordentligt flyttar fram positionerna på det här området. Här är den socialdemokratiska regeringen ansvarig för att detta sker. Den politiska debatten handlar i mycket stor utsträckning om vilket parti som kan tänkas vara bäst på att leverera störst materiell och annan välfärd. Det är naturligtvis oerhört viktigt. Det gäller det generella barnstödet på olika sätt och familjestödet. Men ännu viktigare än välfärd skulle man kunna säga är att färdas väl, det vill säga att känna den trygghet och lycka i tillvaron som kommer av att man klarar sin livsbas. Man klarar det närmaste, sina relationer till livskamrat och till släkt och vänner. Då har man uppnått oerhört mycket av livskvaliteten. Därför talar jämt och ständigt om familj. I alla politiska beslut ska man fråga sig: Vilka konsekvenser har de här besluten för familjen och hur ställer sig därmed besluten för barnen? I reservation nr 10 talar vi om föräldrastöd. Jag ser det som en mycket stor framgång för att vi har familjerådgivning i alla kommuner. Det har dock visat sig att när föräldrapar kommer till familjerådgivning har det ofta gått för långt i söndring. Det finns ett behov av att ge stöd tidigare för att föräldrar ska kunna göra det som de alla vill, nämligen sitt yttersta och bästa för sina barn, och för att de ska kunna reda ut konflikter mellan sig så att skilsmässa kan undvikas. Helt i linje med skulle det vara välgörande om det fanns föräldrautbildningar i alla kommuner för att förebygga. Därför talar vi i reservationen för att det ska finnas minst en familjecentral i varje kommun där socialtjänst och landsting samlat kan möta familjen. Det är inte minst viktigt för familjer med bara en förälder för att få till stånd ett stödjande nätverk. I linje med den här familjestödsreservationen har vi också reservation nr 16 om förebyggande arbete kring utsatta barn tillsammans med . Reservation nr 17 om stöd till barn med föräldrar som lider av psykisk sjukdom eller missbruk eller som sitter i fängelse, som jag också yrkar bifall till, fru talman, har vi tillsammans med , . Det händer fortfarande att psykiatrin inte har en aning om att det finns barn med i sammanhanget när man behandlar en vuxen patient och hur det barnet i så fall har det. Och när behandlar en missbrukare händer det fortfarande att barnen används som en del i arbetet att få den vuxne på fötter. Det kan helt enkelt bli en förhandlingsbricka i spelet med att få i väg föräldrar till behandling av olika slag. Så får det naturligtvis inte vara. Reservationen är oerhört angelägen. Det görs även viktiga insatser av ideella organisationer, till exempel Bryggan i , beträffande barn med föräldrar i fängelse. Men vi efterfrågar en samlad redovisning av vad som görs för att ta till vara barnens intresse för att därmed kunna gå vidare till hur ett adekvat stöd ska kunna byggas upp på dessa områden. Som flera talare redan har visat finns det oerhörda brister på detta helt vitala område för barnen. När det gäller vårt tillkännagivande om mer precisa mål tycker jag att dessa reservationer naturligtvis kan vara utomordentliga föremål för dessa mer precisa mål. I reservation nr 21 påtalar vi att det är fel när principer går före barnets rätt. När en familj hotas av vräkning kan vi se hur den riktiga principen att inte hantera någon annans ekonomi mot dennes vilja krockar med barnets intresse av att slippa utsättas för vräkning. Vi reservanter tycker alltså att det är rimligt att tillåts lägga ett beviljat ekonomiskt bistånd direkt till hyresvärden för att barnet ska slippa detta trauma med en vräkning i de fall där det har visat sig att hyran inte betalas trots att man faktiskt har haft pengar till hyran. Jag yrkar bifall till reservation 13 och 17. 6 (): Arbetet med att förverkliga i och andra barnfrågor är det som vi debatterar här . När kom var det ett stort steg för att jobba med just attityder och förhållningssätt till barn. Även den lag som antogs där man förbjöd aga var ju en väldigt viktig lagstiftning. Jag tror att också dagens tillkännagivande kan vara ytterligare ett steg i arbetet med att förändra attityder till barn och till barndomen. Barn har ett alldeles eget människovärde. De har också behov som gör att de är extra utsatta eftersom de alltid är beroende av vuxna i sin omgivning. Jag tror att det tillkännagivande som vi gemensamt lägger fram till regeringen , där man ska ge mer precisa mål, kan vara ett bra verktyg för att jobba vidare inom olika myndigheter och även lokalt, det vill säga i den kommunala och regionala debatten i respektive verksamheter. De kan bryta ned detta och fundera på vad detta innebär för dem. Jag tror att en av de viktigaste delarna i det här arbetet är att vi sätter mål som leder till processer, som i sin tur leder till attitydförändringar. Det är på det viset som vi kan förändra vardagen för våra barn. Jag står givetvis bakom de reservationer som har i det här betänkandet, men jag yrkar bifall endast till reservation 17. I reservation 9 skriver vi bland annat om införlivandet av i svensk lag. Där känner jag att vi delar lite grann av den kritik som framför när man kräver mer precisa mål. Vi tycker att den lagstiftning som finns behöver harmoniseras, fördjupas och förstärkas kopplat till . Jag tror inte att någon är däremot. Det är snarare så att det handlar om en resurs eller en vilja att gå vidare och strategiskt lägga upp arbetet för att gå igenom de här olika bitarna. I reservation 11 pratar vi om makt över vardagen. tog tidigare upp stödet till de mest utsatta föräldrarna och ironiserade lite grann över detta med ekonomisk makt över den egna vardagen. Även om de familjer som har ett ekonomiskt bistånd kan behöva ha det biståndet, handlar en viktig del om att ge även dessa personer en möjlighet att ha makt över sin vardag, att ha ett jobb att gå till och kunna få behålla en större del av sin lön. Därför är det faktiskt ett viktigt förslag att sänka skatten för dem med de lägsta inkomsterna. Vi pratar också om föräldrautbildning. Vi säger att det är ett jätteviktigt uppdrag som man har runtomkring i landet att se till att föräldrar får stöd och hjälp. har det på ett sätt varit lättare att bli förälder. Ofta hade man ett socialt skyddsnät i sin nära omgivning som gjorde att det fanns någon att fråga om hjälp och stöd de där kvällarna eller morgnarna då kunde förtvivla över sin egen roll som förälder. Man var inte ensam i sin föräldraroll. Det har förändrats rätt kraftigt. Många är väldigt ensamma i sin föräldraroll. När det väl kommer till de riktigt tuffa åren, när vi börjar närma oss 13-, 14- och 15-årsåldern, har vi inte ett nätverk runtomkring oss som ett stöd. Det är enormt viktigt att vi bygger upp nätverk kring detta med föräldrautbildning och föräldrarådgivning. Jag vill däremot inte gå in och säga hur det ska organiseras. Det finns en mängd olika frivilliga organisationer och bildningsförbund som har bra upplägg på det här området. Jag tror att det är avgörande att man erbjuder möjligheten och ser till att det finns tillgängligt för att vi ska kunna stötta föräldrarna. I den reservation som jag yrkar bifall till, reservation nr 17, har vi tagit upp situationen för barn med missbrukande, kriminella eller psykiskt sjuka föräldrar, det vill säga de barn som kanske är de allra mest utsatta här i samhället. När det gäller dessa föräldrar, som antingen missbrukar, är kriminella eller har en psykisk sjukdom och som har hjälp för detta, är intagna för detta eller är föremål för andra åtgärder, har man ändå identifierat att det finns brister. Det skulle inte vara ett stort steg att också inse att man måste följa upp och stötta de barn som befinner sig i dessa utsatta situationer. Vi tycker att det händer för lite. I reservationen efterfrågar vi en samlad redovisning av vad som görs för att stödja de här barnen. Det skulle vara intressant att höra om har något att lägga till på det området. Sedan är vi också med på den reservation som handlar om att stoppa vräkningar. Vi har i svensk lag inskrivet att alla har rätt till tak över huvudet. Vi är alla medvetna om att det tyvärr inte fungerar på det viset. Det är allvarligt, vem som än drabbas av det, men det är än allvarligare när det gäller barn. Könsstympning är också ett område som tagits upp här. Vi har från Centerkvinnorna jobbat med ett internationellt biståndsprojekt i mot könsstympning. Det handlar om företrädare i de lokala byarna som informerar sina bymedlemmar om att inte könsstympa. tänker jag så här, att det arbete som vi gör i det här biståndsprojektet skulle vi faktiskt behöva använda här i också. har en riktigt skarp och bra lagstiftning på det här området, men vi har inte sett ett enda fall som har gått till åtal eller lyfts upp. Det är alltså en verkningslös lag, som det ser ut , tyvärr. skickade över ett brev inför partiledardebatten. Jag tror tyvärr inte att någon av partiledarna lyfte upp detta, men jag tyckte att man hade en bra slutkläm, som jag vill ta upp här och koppla till vår reservation nr 17. Man skriver att det yttersta skyddsnätet för barn brister, och det politiska ansvaret har inte bara kommunpolitiker runtom i landet utan också regering och riksdag. 7 () replik: Det är inte så vanligt med stora replikomgångar när vi diskuterar och dess införlivande, för vi brukar ju vara så rörande eniga om principen. Men när tar upp detta med hur vi ska se till att de barn som lever i ekonomiskt utsatta miljöer ska få en bättre barndom och pekar igen på att de borgerliga partierna tycker att man ska göra detta genom att sänka skatten så funderar jag lite grann. En femtedel av hushållen lever med ekonomisk knapphet. Det finns över 100 000 barn som lever i ekonomiskt utsatta miljöer. Antalet barn har minskat , men de är fortfarande en bra bit över 100 000. När vi genomför generella åtgärder, vilket var min stora poäng, säger vi att vi undantar de här barnen. Jag har ett minne av att har delat den uppfattningen att även generella bidragshöjningar, med vilka tanken är att utjämna mellan dem som har barn och inte, även ska omfatta dem som lever i de här ekonomiskt utsatta miljöerna, men pekar på en annan linje. Min fråga blir då: Om nu inte de generella delarna ska omfatta dem som lever i de här miljöerna, och om ett barn nu har en mor och en far som inte har någon löneinkomst jag menar att vi alla vill att alla ska ha rätt till jobb, det är ju självklart hur ska då detta barn nås? Ska sådana barn få fortsätta framleva sitt liv så här? Tillväxten ökar i för alla utom för de här barnen. Är det så tänker? 8 () replik: Om hade lyssnat noga på mitt anförande hade hon hört att jag inte sade att det inte skulle gälla alla generella bidrag. Självklart ska det vara så. Men det är bara just för tillfället. Ska vi förebygga det hela och få så många som möjligt att inte hamna i behov av socialbidrag eller ekonomiskt bistånd så måste vi se att det handlar om att både se till att det finns en arbetsmarknad, att det finns jobb att tillgå och att man kan försörja sig själv, men också att man får en möjlighet att behålla en större del av sin lön. Jag tror att gick i gång på fel del av min fråga där. Det jag använde mig av från anförande handlade om att raljera över att det var skattesänkningar som var svaret. Jag tror att när man är i den situationen så ska bidrag finnas att tillgå som en trygghet, men det handlar också om att förebygga och se till att man får en möjlighet att faktiskt själv ha makt över sin vardag, att ha ett jobb att gå till och att kunna få behålla en större del av sin lön. 9 () replik: Jag tackar för svaret, som jag uppfattar som att kommer att stödja den reservation som har, nämligen att även de barn som lever i ekonomiskt utsatta miljöer ska få del av de generella bidragshöjningarna. Det är ju ändå där skillnaderna finns. När det gäller rätten till jobb tror jag att vi alla har det som huvudmål. Problemet är att som vi talar om vad vi ska göra med de vuxna lever barn år i de här miljöerna. och andra visar på det här problemet. Men jag är glad för svaret att även tycker att de generella bidragshöjningarna ska nå även de ekonomiskt utsatta barnen, och jag förväntar mig att röstar på den reservation som leder i den riktningen. Jag har också suttit och lyssnat på detta med hur man vill hantera de barn som är med om vräkningar. Ett sätt för den borgerliga alliansen är att ge utökade möjligheter att förfoga över bostadstillägg och annat. Men min fråga är: Vad tänker ni göra med de barn som är med om vräkningar av andra anledningar än att hyran inte är betald? Det är ett svar ni ger. Jag delar inte till fullo er uppfattning om inriktningen, men framför allt är jag kritisk till att ni inte ser helheten. Barnfamiljer vräks av även andra anledningar. Tänker ni sitta och se på då? 10 () replik: Jag ska bara förtydliga: Nej, vi kommer inte att rösta på reservation. Däremot har regeringen en linje som gör att bidragshöjningen kommer fler till godo. När det gäller vräkningar finns det enormt många åtgärder att vidta. I det tror jag att det handlar om att också stärka barnfamiljers rätt till boende att det ska bli svårare att vräka. Men det är ingenting som ingår i det här, utan det är den ekonomiska delen som lyfts upp i den här reservationen. Jag tror att det kan vara ett sätt. Det förslag vi har löser inga problem. Det kan kortsiktigt vara till hjälp för vissa familjer. Men jag kommer tillbaka till att jag tror att det är enormt viktigt att vi ser hur vi ska stärka de här personernas möjlighet att hantera sin egen situation. Återigen är vi tillbaka vid att jobb och egen försörjning är en viktig del. Det leder också tillbaka till hur det ser ut på bostadsmarknaden och varför man kanske vräks. 11 (): antog konventionen om barnets rättigheter utan omröstning. Det betyder att inget land motsatte sig konventionen. När konventionen sedan öppnades för undertecknande skrev 62 länder under den . Ingen konvention om mänskliga rättigheter har fått en så snabb uppslutning. är det bara och som inte har anslutit sig till konventionen, även om hann skriva under den innan han avgick som president. Jag tror att det finns ungefär 198 länder på jorden, så det skulle alltså vara 196 länder som har anslutit sig . Själva undertecknandet innebär inte att landet i fråga har blivit bundet till konventionen. Först krävs det att landet ratificerar eller ansluter sig till konventionen. Konventionen om barnets rättigheter trädde i kraft , när den hade ratificerats av 20 länder. var då alltså ett av dessa första 20. Det innebär att FN:s konvention om barnets rättigheter formellt har gällt i . En internationell konvention kan göras till gällande rätt i på två sätt: dels genom transformering, dels genom inkorporering. har av tradition valt att använda sig av transformering, som innebär att den internationella överenskommelsen inte kan användas direkt av de svenska domstolarna utan först måste införlivas med svensk rätt genom att svenska lagar skapas, om de nu inte redan finns, med utgångspunkt i den internationella konventionen. reserverade sig inte på någon punkt när man ratificerade konventionen. Regeringen konstaterade i sin proposition 1989/90:107 att det inte krävdes några förändringar i då gällande svensk lag för att tillträda konventionen. Propositionen jämförde konventionen med gällande svenska förhållanden och konstaterade att den svenska lagstiftningen redan uppfyllde alla konventionens krav. Och med det trodde man att det skulle räcka. använde sig av så kallad inkorporering som just vid det tillfället innebar att beslöt att den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter som helhet skulle utgöra svensk lag. Så kan man också göra. Skillnaden mellan de här två metoderna och de här tillfällena är alltså att FN:s konvention om barnets rättigheter inte kan tillämpas i svenska domstolar, men det kan den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter. Ratificeringen innebär emellertid att FN:s konvention om barnens rätt kan användas när domstolarna ska tolka svensk lagstiftning. Ratificeringen innebär också att har åtagit sig att följa konventionen när man stiftar nya lagar som på något sätt berör konventionens innehåll, det vill säga nya lagar som berör barns rättigheter. Det är den här skillnaden, fru talman, som är orsaken till att de gröna ända sedan konventionen antogs i FN 1989 har drivit frågan om att den i sin helhet ska bli svensk lag. Det faktum att FN kritiserar , nu senast när det gäller behandling av flyktingbarn, visar att det var ett misstag att anta att befintlig lag räcker. Att förändra i praktiken kräver mer av ett kulturskifte. Då kan en inkorporering av ny text vara en av många metoder. har inte den plats som den borde ha, vare sig hos statliga verk, kommuner eller landsting. möter vi nyheter om övergrepp mot barn eller om behandling av barn som inte skulle ha förekommit om och barnets rätt hade satts i första rummet. Därför är kravet på att konventionen ska bli lag lika aktuellt som det var 1990. Jag kan inte hela historien, men jag antar att många ansåg att barnets rätt inte fick så stort genomslag i svensk praxis eftersom 1999 antog en strategi för att förverkliga i . Att det tog hela från ratificeringen fram till att man antog en strategi för att genomföra det som man faktiskt hade åtagit sig att efterleva måste ha haft någon sorts egen historia. Kanske var det svårt att se bristerna, kanske var det svårt att inse att gällande lag var otillräcklig eller också insåg man inte att rutiner inte ändras av sig själva utan att det krävs mera handpåläggning. Någon vet säkert mer om varför det tog sådan tid. Regeringen har rapporterat till om hur det går med genomförandet av strategin. har även granskat hur det gått. Efter att de har pekat på en del olika brister mynnar det ut i att man vill att regeringen ska återkomma med mer precisa mål om hur genomförandet ska gå till. är det konventionen ratificerades. Naturligtvis är det bra att regeringen inte avfärdar kritiken, att man tar den till sig och att utskottet föreslår bifall till förslaget från . Visst är det på samma sätt bra att det pågår ett arbete ute i statliga myndigheter, i verk, att det pågår ett arbete på regional och lokal nivå, men det har faktiskt gått konventionen ratificerades. Frågan om det är rätt strategi som har valts kanske borde ställas. Det är synd att inte föreslår att konventionen inkorporeras, det vill säga görs till lag. Vi anser att alla beslut, både politiska och beslut hos myndigheter, kommuner och landsting ska underställas en barnkonsekvensanalys. Vi anser att borde ha en särskild barnenhet som bevakar att barnperspektivet inte glöms bort.