prot · GT0973 · 2006-02-15 00:00:00 — För hur kan vi med någon heder i behåll säga att vägen att utveckla och att få till ett demokratiskt samhälle går genom de bilder som vi har sett på tv där brittiska soldater misshandlar irakiska tonåringar? Hur kan vi se att utvecklingen till demokrati i går genom de övergrepp som sker i irakiska fängelser? Kraven måste ställas högre, och större ansvar måste utkrävas av länder som är demokratier och som säger sig stå för mänskliga rättigheter och folkrätten. I debatten i går vågorna höga om vilka åtgärder som är rätt att vidta i kampen mot terrorism, om hur mycket rättssäkerhet man ska tumma på och om vilka övergrepp begår. Tyvärr är debatten alldeles för tyst här i . Men om vi är för mänskliga rättigheter och folkrätten, för en demokratisering av världen, måste vi ställa högre krav på de länder som är demokratier och som agerar ute i världen. Vi måste utkräva ett större ansvar för det som händer. Jag ska gå över till att prata om några få områden i världen. Det är svårt att hinna med att beröra allt, men jag ska ta några av de viktigaste. är en nyckel till konflikterna i . och EU:s aktiva stöd för att kunna genomföra valet var oerhört betydelsefullt. Valet genomfördes trots att det fanns vissa svårigheter att genomföra en valrörelse och att få vallokaler i östra . Men valet kunde genomföras med ett högt valdeltagande. Alla observatörer har sagt att det var ett val som genomfördes utan valfusk, och det var ett viktigt steg framåt. Men valresultatet var kanske inte det vi alla hade hoppats på. Hamas vann tydligt valet och är nu i majoritet. Det är viktigt att nu ställa krav på Hamas att man ska erkänna och inte använda våld. Men då är det lika viktigt att samma krav ställs på att upphör med utomrättsliga avrättningar, att upphör med husdemoleringar, att upphör med att bygga bosättningar på och att stoppar byggandet av muren på palestinsk mark. Det är i denna situation oerhört viktigt att kraven på icke-våldsanvändning ställs på båda parterna. Ansvaret för att det ska kunna bli en fredlig lösning vilar tungt på , som är ockupant. Det har i debatten framförts krav på att bistånd inte längre ska ges till palestinierna. Det är viktigt att betona att det inte ges något budgetbistånd till utan att det är ett projektbistånd. Det är viktigt att vi nu inte lämnar palestinierna åt sitt öde utan att vi, med påtryckningar på Hamas men framför allt genom kontakter och biståndsprojekt, hjälper till att utveckla demokratin i . Ett annat område jag till ta upp där situationen är akut är . Det akuta för västsaharierna nu är den humanitära katastrofen i flyktinglägren i , där regn har spolat bort deras bostäder och där FN nu uppmanar till stöd och hjälp i denna svåra humanitära situation. Min fråga till utrikesministern är: Kommer att agera för att ge bistånd till västsaharierna i denna svåra situation? Men det handlar också om, vilket jag tidigare lyft upp, vägran att genomföra en folkomröstning. Enda sättet att kunna upphäva ockupation är att följa Bakerplanen och att faktiskt ha en folkomröstning. Polisario och västsaharierna har tagit sitt ansvar och gjort alla sina kompromisser för att en lösning ska komma till stånd, men har fortsatt att motsätta sig. har hävt repressionen och man har börjat se en ljusning, men varenda gång har sedan repressionen ökat. Vi har fortfarande inte kommit längre fram. Kanske börjar det bli dags att den faktiskt erkänner , som många andra länder och även den afrikanska unionen har gjort. Jag vill ändå beröra ett område där jag ser en positiv utveckling, och det är . Precis som utrikesministern sade i sitt tal har det skett en demokratiseringsprocess. I har vi fått en president som kommer från de fattiga, . I har blivit president, i . Detta är en utveckling som måste stödjas. Det här är representanter för de fattiga människorna, de som har varit mest utsatta och de som haft svårast att göra sin röst hört. Här ser man en demokratisk utveckling där folket får inflytande men där det krävs stora förändringar. Det kommer att behövas ett aktivt stöd från den för att vi ska se en positiv utveckling även i . Den sista fråga jag ska ta upp är frågan om biståndet. Det är oerhört glädjande att vi nu når enprocentsmålet i biståndet. Det är brist på pengar i världen till fattigdomsbekämpning, och ska vi kunna nå millenniemålen när det gäller fattigdomsbekämpningen är det flera länder som behöver öka sitt bistånd. Jag tycker dock att det är glädjande att är det land som lyckas. Men frågan är: Ska vi nu använda detta bistånd till militära insatser, till säkerhetsskapande insatser med militär trupp? Det är inte brist på pengar när det gäller militär upprustning i världen. Det är inte brist på pengar när det handlar om att sätta trupper på fötter. Det ser vi runtomkring i världen. Men det är brist på pengar när det gäller fattigdomsbekämpningen. Ska då ta av sina biståndspengar för att öka de militära insatserna går vi baklänges. Det är viktigt att vi nu arbetar med nedrustning och icke-spridningsavtal och att nuvarande kärnvapenstater tar sitt ansvar. Vi måste få till stånd en nedrustning i världen, inte en upprustning som innebär att biståndsmedel för fattigdomsbekämpning används till militära insatser. 6 (): Det finns en gammal som börjar jag drömde något som jag aldrig drömt förut. Den kommer ni säkert ihåg. Den tecknar en vision om en värld utan krig, en värld där vi löser konflikter med förhandlingar och samtal utifrån en ömsesidig respekt och inte med vapen. Det är en vacker vision. Den delas av mig och ja, den delas säkert av de allra flesta av oss. Det är en bra vision att bygga utrikespolitik på. Vi är tyvärr långt från den visionen kanske längre . Vi ser kärnvapenhot från länder som och tidigare ; en havererad om ett förlängt nedrustningsavtal och samma misslyckande vid toppmötet om FN ; terrorhot i , och ; religionsmotsättningar och attentat mot ambassader. Ungefär 70 väpnade konflikter pågår i världen . Otryggheten, oroligheterna och våldet kommer allt närmare ett våld som måste fördömas klart och entydigt. Det krävs en aktiv, kraftfull och konsekvent utrikespolitik som bygger på en bred folklig förankring för att möta detta. Alliansfriheten, mångfaldssynen multilateralismen och till det ett långsiktigt hållbarhetsperspektiv är en stabil grund att bygga vidare på. Den säkerhetspolitiska doktrinen ger oss möjlighet att samarbeta. Det ger oss möjlighet att agera mot orättvisor och hot. Och vi ska agera. Vi måste agera. Jag vill se mer kraft, mer engagemang och mer glöd i utrikespolitiken. Det finns ett stort värde i en bred politisk uppslutning bakom svensk säkerhetspolitik. Säkerhetspolitiken ska dessutom vara brett förankrad hos medborgarna och indikera långsiktighet och stabilitet. Det ser vi från som mycket viktigt. Det är då kan agera med trovärdighet internationellt. Det ska vara självklart för omvärlden att står för en trygg säkerhetspolitik utan bindningar, för utveckling och för mänskliga rättigheter. Utrikesministern är den som i första hand personifierar detta. ifrågasätter utrikesministern den breda enigheten om den säkerhetspolitiska doktrinen. Det har varit en fördel, säger hon i deklarationen precis som det inte är det längre. Hon riktar dessutom angrepp mot oppositionen och bidrar till att sprida osäkerhet om den svenska utrikespolitiken. Man häpnar ur flera synpunkter. För det första har jag under mina i varit med om att en utrikesminister polemiserar i en utrikesdeklaration. För det andra vill jag erinra om att , står bakom den nuvarande doktrinen. Den gäller ju tills något annat har beslutats eller förhandlats fram, och har inte fått någon invit om att en ändring är på gång från regeringens sida. De fyra oppositionspartierna i har dessutom mycket tydligt sagt att den säkerhetspolitiska doktrinen som gäller ska gälla även framgent. Ska den ändras ska det finnas en bred politisk enighet bakom en ändring. Dessutom ska det finnas en klar folklig förankring för en sådan ändring. Vad menar utrikesministern med sin formulering? Är det så att utrikesministern är angelägen om att behålla en bred samsyn i säkerhetspolitiken? Innebär det att utrikesministern i fortsättningen tänker forma svensk utrikespolitik tillsammans med och ? Hur kommer den då att se ut? Och vilken förankring hos svenska folket kommer den att få? De här frågorna måste ställas och det är viktigt att de också får ett svar. De måste få det svaret för att bringa ordning och klarhet om svensk utrikespolitik. De måste få ett svar därför att det är en grov anklagelse och en misstro mot oss som arbetar för en bred samsyn. Är det så att utrikesministern är ute efter att skapa kaos i svensk säkerhetspolitik och föra in i Nato bakvägen? Något annat syfte kan en sådan här formulering knappast ha. Totalt i världen konsumerar vi mer av jordens förnybara tillgångar än vad de levande ekosystemen förmår återskapa. eller mer av energitillförseln kommer från kol, olja eller gas som leder till klimatförändrande utsläpp. Miljöforskare förutspår att den globala ekonomin långsamt undermineras av människans egen påverkan på jorden. Det handlar om brist på rent vatten. Det handlar om krympande skogar och växande öknar. Det handlar om eroderande jordar, stigande temperaturer, smältande isar och utfiskade vatten. Alla de här sakerna påverkar människor och människors framtida liv. Framtida säkerhet kommer att kräva helt nytt fokus på internationellt samarbete, där miljöfrågorna får en betydligt mer framträdande roll. Det är viktigt att samarbete kommer i gång på allvar och att det pågående slaget om jordens resurser får stå tillbaka för en gemensam ansträngning för ökad global säkerhet. ser vi en allt hårdare konkurrens om oljan. Det stora oljeberoendet bland världens länder har lett till ett militärstrategiskt tänkande i väst inte minst i som alltmer kommit att influeras av att säkerställa en ostörd tillgång till oljekällor. Kampen om oljetillgångarna har högst sannolikt varit en direkt, eller starkt bidragande, orsak till flera av 1900-talets största militära konflikter. Det är hög tid att bryta oljeberoendet. En omställning till ett hållbart energisystem är nödvändig av miljöskäl, av ekonomiska skäl, men också av geopolitiska och säkerhetspolitiska skäl. Det är viktigt att aktivt arbetar för att en alternativ, förnybar energiförsörjning förs upp på EU:s och FN:s dagordningar. Vatten är en förutsättning för allt liv här på jorden. Men världens vatten är ojämnt fördelat. Enligt uppskattningar lider ungefär 1,1 miljard människor brist på rent vatten och runt fem miljoner människor dör som följd av detta. Över hela världen pågår konflikter rörande vatten. Den stora omläggningen av och dammbygget i floden i är ett exempel. utbyggnad av dammar i vattendrag kopplade till och är ett annat. har över 500 konfliktsituationer och över 20 fall av regelrätta strider uppstått mellan stater på grund av oenigheter kopplade till vatten. är vattenbristen speciellt påtaglig i , och delar av . Dessa områden lider inte enbart brist på rent vatten. I de här områdena finns också i stor utsträckning fattiga med stor befolkningstillväxt och med svag eller ingen demokratisk utveckling. Till råga på allt, eller kanske just på grund av allt detta, är dessa områden ofta plats för väpnade konflikter. Hur man än ser på detta utgör de här faktorerna sammantaget onekligen en potentiell krutdurk, inte enbart för den lokala regionen utan för allas vår fred och säkerhet. Många pekar på att just bristen på rent vatten är central i det här sammanhanget. Det behövs en samlad global ansträngning för att öka effektiviteten i vattenutnyttjandet. Frågan om människors tillgång till rent vatten måste föras upp på agendan i utvecklingsarbete såväl som i det internationella samarbetet. handlar alltför få projekt om vatten. ska arbeta för ett starkt och reformerat FN. Vi ska tala med klar och entydig stämma i FN-samarbetet. Samfundets skyldighet att skydda civilbefolkningen mot övergrepp är viktig. Enskilda människors rätt framför staters ska vara vägledande. Kampen mot terrorism ska ske med hänsyn till att den enskildes integritet inte träds för när. Där och EU inte är överens ska EU och vara tydliga med att det är internationella avtal och internationell rätt som ska gälla. En tydligare linje mot och dess kränkningar av mänskliga rättigheter ska påtalas med mod och med konsekvens. har mycket kretsat kring de protester och oroligheter som uppstått i samband med publicering av bilder på profeten . Flera talare, för att inte säga alla, har tagit upp det i debatten . Det är viktigt att vi nu hittar en bra väg för dialog mellan berörda parter. Det är diplomatin som ska vara medlet för agerandet. I budskap bör det framgå att vi fördömer våldet, försvarar yttrandefriheten, men ger uttryck för förståelse för den oerhörda kränkning som publiceringarna innebar och att de aldrig borde ha gjorts. Ett ledord i FN:s miljöarbete är hållbar utveckling. Innebörden är att staters utveckling och utvinningen av naturtillgångar måste vara hållbar. Detta innebär att den måste vara hållbar ur ett globalt perspektiv och med avseende på kommande generationers förmåga att tillfredsställa sina behov. Här finns en grundläggande tanke om rättvis fördelning av jordens resurser. är det inte så. Den rika femtedelen av världens befolkning förbrukar av resurserna. Frågan om miljön är kopplad till frågan om fattigdom. För att komma till rätta med miljöproblemen och de därtill kopplade säkerhetsrelaterade problemen måste vi också hantera de stora problemen med fattigdomen. De två områdena är tätt sammankopplade, inte bara geografiskt utan också säkerhetspolitiskt. Problemen löses inte genom att den starke hugger för sig. De löses enbart och bäst genom multilateralt samarbete, genom att likt statsmännen som satt på rad i den gamla Hep Stars-sången arbeta för en bättre, rättvisare och säkrare värld tillsammans för en värld där framtiden tas på högsta allvar. (Applåder) I detta anförande instämde (). 7 (): Herr talman, kolleger i , ärade åhörare och lyssnare på läktaren! I de kulturbrytande tider vi lever i nu måste man våga ta ställning. Alla manas vi ut på banan, och ingen kan mer huka i bekväma eller invanda positioner. Vad är rätt? Vad är fel? Vad är ont? Vad är gott? Visst ska det fram. Men emellanåt kostar det på att skapa sig ett ställningstagande. Emellanåt är det svårt att ha en tydlig svartvit åsikt. Särskilt vanskligt blir det om vi inte ens riktigt vet vad vi ska ta ställning för eller emot. Inte är det väl något primitivt vi eller dom som gäller i världen just nu? Men är det en debatt om yttrandefrihet, som absolut vill att stormen runt de danska karikatyrerna ska handla om? Kanske är det en debatt om fallerad invandringspolitik som vi har sett blossa upp ? Eller är det en debatt av konsekvenserna av invasionskrig och fortsatta intervenering i och hela politiska landskap och det USA-hat som det har drivit upp? Kanske ska vi återigen pröva hur viktig makten över oljereserverna är som förklaringsgrund till våldsamma skeenden. Den stora energikrisen på den här planeten bankar allt kraftigare på ödets dörr. Till det ska jag be att få återkomma. Eller ska man kanske koka ned det hela till det klassiska problemet med unga adrenalinstinna män som inte låter sig tyglas av mer modererande krafter? Några menar att det är en brytning mellan hur demokratiska respektive auktoritära regimer ser på vad en regering över huvud taget kan och ska ingripa i. Somliga påstår att det är en religiös batalj och några att den är politisk. Yttrandefriheten versus religionsfriheten. Slutligen försöker några till och med göra gällande att det är ett civilisationskrig öst mot väst, religion mot demokrati, kristendom mot islam. Åtminstone kan många av oss förenas i att krisen visst är det en förtroendekris kan sägas handla om hur man ser på våld som medel att uttrycka sin åsikt eller förverkliga sina mål. Ska man då över huvud taget redovisa sitt partis funderingar i den här så kallade Muhammedkrisen, när man vad man än säger kommer att riskera mothugg och kanske skapa nya konfliktytor? Det är ju dessutom jobbigt att lyssna till dem som vrålar på uppställning i olika tonarter. Mycket behagligare är det med dem som intar en mildrande, modererande, icke-agitatorisk ställning. Det gäller till exempel den unge kristne gjorde på mot rasism och diskriminering eller som författaren från gör. Han sade i P 1 : Vi vinner tillsammans eller så förlorar vi tillsammans och det är upp till oss att välja. Vi måste säga stopp innan vi tappar kontrollen över utvecklingen. Extremisterna på båda sidor måste stoppas . Jag kan bara hålla med. Där har ni mitt ställningstagande i detta. Det blir en civilisationernas kamp bara om vi skapar den, och den blir självuppfyllande bara i den mån vi göder den. Men då förlorar vi alla. Jag tror helt enkelt att vi måste skära problemet på en annan ledd, formulera om vad det rör sig om, till exempel genom att se vilka människor, grupper, regeringar och länder som är för tolerans. Jag menar också att man behöver se vad som är viktigast att ta itu med i en given situation se var det skaver som värst. Då sticker jag ut huvudet igen och säger: Det är inte bristen på yttrandefrihet eller bristen på uppställning för yttrandefrihet som är värst just nu kanske, men inte just i den här situationen. Det viktigaste i en värld med allt hastigare globaliseringstakt är att åtgärda diskriminering, bristen på tolerans mellan människor samt att kritisera och avväpna dem som tar till våld, privat eller officiellt. Bristen på bra integrering är också väldigt konkret just i , liksom bristen på moskéer och begravningsmöjligheter för muslimer. Där skaver det människor ganska illa. I vårt eget land är också integrations- och antidiskrimineringspolitiken alltför grovt otillräcklig, för att inte tala om vår fram till alldeles nästan havererade asylpolitik. I en global värld är en genomtänkt och generös migrationspolitik också säkerhetspolitik. Den slutsatsen hoppas jag att UD och regeringen nu också drar. Sedan må vi också söka få förståelse för att det västerländska sättet att häckla saker och ting på ett ganska frankt och sekulärt sätt kan vara okej och för att regeringar i normalfallet inte förväntas tafsa på yttrandefriheten. Upploppen i de franska förorterna var en upptakt till det vi har sett nu och med samma förtecken. Inrikesminister tal om slöddret i förorterna visar på den låga respekt han hade för sina egna franska medborgare. Vad kunde han då annat vänta sig än upplopp? Vi bör i stället alla arbeta främst för att kollisioner inte utnyttjas som förevändning för att främja fortsatt extremism och inte heller för ökad medborgarkontroll, inte tolerera våld från enskilda eller från staten och inte mot enskilda och inte mot samhället. Slutsats: Vid sidan av radikala antidiskrimineringslagar och en offensiv integrations- men inte assimilationsagenda måste vi verkligen främja dialog mellan människor av olika kulturell, religiös och etnisk bakgrund. Se hur bra man har jobbat i ! Det kunde kanske hjälpa till att motverka en destruktiv radikalisering. Medan vi grälar om vad det egentligen är vi grälar om och medan några försöker gjuta olja på vågorna och skapa dialogen tiger . Är det så att den gamla stormakten på fall, med sitt enorma budgetunderskott efter all militär upprustning, sitt handelsbalansunderskott, men fortfarande med sina 700 militärbaser utplacerade lite varstans i världen, ändå verkar i det tysta? Låter de lugnt småfolket gräla och bränna ambassader, häda och håna varandra samt skapa allmän misstro överallt? I alla fall är det uppenbart att många länder hjälper dem i det tysta med överflygningar, med fångtransporter, med hemliga fängelser eller med tystnad inför och . omvittnade brist på relevant USA-kritik kallas på politiska att omhulda den transatlantiska länken. Vi gröna vill omhulda den genom att jobba med vanliga amerikaner om till exempel gröna jobb, förnybar energi med mera, om vägen ut ur det som ibland kallas the overstretched empire det överförstorade imperiet. egen kritik mot är dock alltmer tydligt uttalad. Tänker de verkligen gå till anfall där, som vissa befarar, när byter sin oljevaluta från dollar till euro? Vad kommer tysta att säga då? Valutor och kontroll över energi, mest olja, herr talman, är nämligen verkligen säkerhetspolitik . Det klassiska säkerhetstänkandet har annars fokuserat på militär kapacitet och militär lojalitet. Det är fortfarande inte helt fel att fråga sig hur det till exempel är med det stora och dödliga hyckleriet runt olika länders kärnvapeninnehav. Alla vet, men ingen ingriper till exempel mot att troligen har 400 kärnvapenstridsspetsar och att dessa är riktade mot . kritiseras med rätta , , och för deras innehav. Det som verkligen krävs är en effektiv och allvarligt menad nukleär nedrustning, en åtlydnad av ingångna avtal där man inte gör som , nämligen bara fokuserar på att inte fler länder ska få skaffa kärnvapen. stipulerar ju att de som har kärnvapen också ska nedrusta och att alla ska underkasta sig inspektioner. Det finns fler vapenslag som är värda att nämnas. Sorgligast, herr talman, är de vapen som vårt eget ibland självförhärligande land exporterar och fortfarande hävdar är förenligt med god utvecklingspolitik, också till länder som bryter mot mänskliga grundläggande rättigheter och till länder i pågående konflikter genom ordningen med så kallade följdleveranser. Den svensk-amerikanska artillerigranaten Excalibur ska, för att nämna ett exempel, användas i den så kallade demokratiuppbyggnaden i . Jag tycker, herr talman och fru minister, helt enkelt inte att det är bra. Samarbetar gör militärt också med ibland tveksamma partner. Trots att upprätthåller en ockupation, utövar regelrätt statsterrorism, är en apartheidstat, inte tillämpar för skydd åt civilbefolkning i ockuperade områden, struntar i Haagdomstolen som förbjuder det eländiga murbygget och, som sagt, smiter från att redovisa sitt kärnvapeninnehav är de en militär samarbetspartner för . Svenska officerare deltog i en av anordnad kurs om Low Intensity Conflicts och . Det är ett exempel ur högen. Vi kan väl samarbeta med om vad som helst, men inte just militära ting. Och, nota bene, jag önskar inget högre än fred i , rättvisa och trygghet för alla dess invånare, två stater och, som sagt, inget privat våld, ingen terrorism, inga tanks och inget skövlande av människors boende någonstans. Men om den här förbrytelselistan eller det som tog upp i sitt anförande eller samarbetet med militärmakt, som verkligen står i vägen för freden, säger ingenting i sitt i övrigt välvilliga och lagom tal. , , har däremot fattat vad saker och ting handlar om och har tydliga, rimliga åsikter om civilkurage och vapen, till exempel klusterbomber. De kan döda åratal efter att de släppts, fungerar som minor och lemlästar även civila. De tillverkas av svenska vapenföretag. har dem, använder dem och anser inte att det finns skäl att förbjuda dem. Så här säger : Jag tycker att det är jättetråkigt att det ska finnas vapen. Men så är det. Vad kan vi göra för att stoppa det här? Varför slösa så mycket pengar på bara skit? Det skulle vara mycket bättre om vi kunde satsa på dem som har det dåligt. Men i stället ska vi spränga allt och alla. Det är ganska sjukt. Jag tycker att vi säger stopp till de här klusterbomberna och slutar med all galenskap. Men vad kan jag göra? Jo, jag kan säga emot och demonstrera. Jag hoppas att säger nej till klusterbomberna, för då kanske en reaktionskedja startar och då kanske andra länder följer med. Jag tror att det behövs bara en som säger ifrån så kommer andra att göra det också, som i skolan. Bättre kan det helt enkelt inte sägas. Varför talar så få politiker på det här sättet, kära kolleger och ministrar, och varför är inte detta svensk politik?