prot · GT09111 · 2006-04-26 00:00:00 — När det gäller möjligheten att få läkemedelsassisterad behandling måste väntetiderna kortas. När det gäller åtgärder och insatser mot missbruk över huvud taget måste de vara uthålliga och långsiktiga. Därför är den särskilda satsning på missbrukarvården som pågår och heter Ett kontrakt för livet så oerhört viktig. Det är avsatt 700 miljoner specifikt för den satsningen. Att ha en nära anhörig som missbrukar är oerhört frustrerande på många sätt. Man känner maktlöshet och frustration. Det är uttryck jag ofta hör. Jag vet, för jag är en av dem. På det här området måste bli bättre. Man måste se till att det finns resurser att arbeta med hela familjen och särskilt uppmärksamma barn som lever i familjer med missbruksproblem. Nära samverkan mellan kommuner är en förutsättning när det gäller att utveckla fungerande vårdkedjor. Det är också möjligt inom ramen för en gemensam nämnd. Det har också talats om tidigare att det måste finnas tillräckligt med avgiftningsplatser. De måste naturligtvis utformas utifrån de olika behov som vuxna och barn har. I handlingsplanen står bland annat att behandlingsinsatser ska vara rätt avpassade och utformade och att hänsyn ska tas till bland annat kön och ålder. Det är förstås bra. Vi delar den uppfattningen. Men som har sagts anser vi också att det behövs fler särskilda avgiftningsplatser för kvinnor. Vi vill ge regeringen till känna att man på lämpligt sätt ska ta fram ett tillräckligt antal platser speciellt för kvinnor. Narkotikan på våra anstalter är ett gissel och något vi alltid måste ha för ögonen. Därför har regeringen även där avsatt särskilda pengar. Det är 20052007 för att fortsätta den satsning som inleddes . Exempel på åtgärder som har vidtagits är bland annat de 23 tjänster som har inrättats som uppsökare på våra häkten. De utgör en viktig samarbetslänk mellan den häktade, frivården och anstalten. Antalet specialiserade narkotikaplatser har ökat från 630 till 1 400 sedan narkotikasatsningen inleddes. Utöver dessa platser finns det ca 300 helt narkotikafria platser avsedda för personer som varit i kontakt med narkotika. inrättades sju renodlade behandlingsanstalter varav två är kvinnoanstalter. Antalet narkotikahundar har ökat från två till tretton. Det här arbetet måste naturligtvis fortsätta. Det är oerhört viktigt att våra anstalter så långt det bara är möjligt är narkotikafria. När det gäller säkerhet och kontroll måste man finna en rimlig balans. Det ena behöver inte utesluta det andra. De åtgärder vi har vidtagit för förbättrad säkerhet och kontroll ger också kriminalvården relativt goda möjligheter att förhindra att narkotika kommer in på våra anstalter. Att hermetiskt tillsluta våra anstalter tror jag inte på. Det gör det bara ännu svårare för de intagna att komma tillbaka till samhället igen. Det finns så mycket mer att göra. Vi behöver fortsätta att utveckla självförvaltningen på våra anstalter. Det är saker som kan tyckas självklara för oss men som kan vara nog så tuffa utmaningar för många av våra intagna. Det handlar om vardagsnära saker för att göra livet på anstalt mer likt det som finns utanför murarna. Jag är övertygad om att kriminalvården måste individanpassas på ett helt annat sätt än . Det behövs tydliga och enkla regelsystem. Det efterlyses av alla, och inte minst av de intagna själva. Bättre frigivningsmöjligheter är självklart. Det måste väl vara allas vår vilja att när frigivningen väl kommer ska man vara så förberedd inför detta som det bara är möjligt. Man behöver förstås också bostad och arbete. Där måste samhället i stort ta ett större ansvar. Tyvärr är det ofta så som det beskrivs i en av reservationerna i betänkandet. Har man suttit i fängelse står man inte precis högst upp på kommunens prioriteringslista. Det är minsann inte lätt när man gång efter annan får nej från arbetsgivarhåll och från bostadsföretag. Där har vi ett gemensamt ansvar. Samhället behöver också komma in på anstalterna. Kriminalvården kommer ju inte ut. Därför är samverkan mellan berörda myndigheter oerhört viktig. Även om den särskilda narkotikasatsningen har bidragit till förbättrade vårdkedjor finns det fortfarande mycket kvar att göra. Kriminalvården har också i uppdrag att upprätta samverkansavtal med kommunerna både när det gäller kontraktsvård och placeringar på behandlingshem och att fortsätta utvecklingen av lokalt utformade baskontrakt för kontraktsvård. Syftet med det uppdraget är att i ökad uträckning ge intagna möjlighet att få vård och behandling. Det uppdraget ska delredovisas och slutredovisas . Självklart spelar också frivilligorganisationerna en stor roll i det här arbetet. Jag nämner bara en, och då pratar jag om eftersom jag har pratat om kriminalvården. Där gör de ett väldigt gott arbete, skulle jag vilja säga, och spelar en jätteviktig roll när det gäller hjälp och stöd när man kommer ut. Många av de frågor som jag har tagit upp nu kommer vi också att arbeta vidare med det har också sagts här när vi börjar arbeta med förslag, som handlar om en modernare kriminalvårdslag. Jag hoppas jättemycket på den nya lagstiftningen och ser fram emot det kommande arbetet beträffande den. Med det, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. 109 (): Det har varit en engagerad debatt med engagerade debattörer . Men jag ska lite grann från sida beröra de frågor som rör vård och behandling, alltså insatser för att minska rekrytering och förmå personer med missbruksproblem att upphöra med sitt missbruk. Alla bor vi i kommuner, och jag tror att det är ute i kommunerna som det här arbetet egentligen börjar, inte så mycket här i kanske. Det behövs alltså ett förebyggande arbete, som man tar upp i betänkandet. Men det behöver vara av en helt annan kaliber än det som står där. Jag tror att vi vuxna är alldeles för naiva och ljusblå ibland när vi träffar ungdomar. Vi säger att den här trevliga killen kan väl inte knarka, han kan väl inte använda droger. Jag var i en skola. Där var representanter för lärare, representanter för föräldrar och representanter för elever. Jag frågade, som jag alltid brukar göra när jag är i skolor: Hur är det nu med drogmissbruket i den här skolan? Nej, sade läraren, vi har inga bekymmer med det. Det finns inte något drogmissbruk. Ungdomarna är så fina. Och föräldrarna sade: Nej, vi har inga tecken på att det finns något drogmissbruk. Då sade killen som gick i åttan: Är ni helt dumma eller? Jag kan gå ut och fixa knark varenda rast utanför skolgården. Det är väl lite så att det finns närmare än vi tror, fast vi inte riktigt orkar eller vågar se, eller också är vi för gamla så att vi inte tror att det finns. Det ska vara som det var . En del har sagt att drogmissbruket ökar, och en del har sagt att det har minskat. Det kanske har minskat något, men är det enormt stort. Det är en stor fråga som vi måste möta på alla plan med mängder av insatser. Det behövs alltså ett väldigt bra samarbete med föräldrar, ideella organisationer, skolor och lokala aktionsgrupper. gör också en stor insats. Ministern var här och skröt om att kuratorer och psykologer har blivit så många fler i våra skolor. Det är klart att om man först monterar ned hela systemet med kuratorer och psykologer så att det nästan inte finns en enda en blir det ökning om man tillsätter några fler. Men det är inte jättemånga fler, utan det finns fortfarande ett stort behov av kuratorer och psykologer i vårt land. Jag jobbade en period av mitt liv med kvinnliga missbrukare. Då lärde jag mig så många saker, bland annat just hur viktigt det är med den förebyggande insatsen, att man tidigt hittar och upptäcker. Många av dem sade: Hade någon sett mig, hade någon stoppat mig de första gångerna jag tog knark hade jag kanske inte kommit så djupt ned i mitt missbruk. Det är också viktigt, som vi har sagt i några av våra motioner och sedan i våra reservationer, att nå ungdomar med stor risk, att man ser vilka som har den största risken. Jag saknar en grupp. De gravida missbrukarna kan jag inte hitta att man har tagit upp någonstans i betänkandet. Det är också en viktig grupp, för det är viktigt för fostret som mamman bär i sin mage. Det behövs alltså en sekundär prevention riktad mot stora riskgrupper. Dessutom tror jag att man behöver ha en samlande funktion på ett annat sätt än som står i betänkandet. Jag tycker att en sådan institution som , som vi värnar om i , skulle kunna ha en sådan samordnande funktion och ta upp detta ännu tydligare än de gör . är de ju nästan splittrade eftersom de håller på och flyttar, så de ligger i malpåse. Men det kanske tar sig om ett tag igen. Men man skulle ha en samordnande funktion också när det gäller alkohol, förstås, och narkotika, tobak och spelberoende. Det är samma delar av hjärnan som är engagerade när vi får missbruk. Vi har också i föreslagit en nationell ledningsgrupp för alla berörda myndigheters chefer. Det ansvariga statsrådet skulle till exempel samla cheferna för de olika berörda myndigheterna för att få en nationell ledning på ett annat sätt än det är . Det har tidigare talats om de kommunala drogsamordnarna, som vi absolut inte vill ska försvinna. De bör vara kvar. Jag tror att det är viktigt att det också finns en samordning ute i kommunerna. Vi hade i det var jag var kommunalråd engagerat just polis och en kurator som gick från kommun till kommun och försökte se var det fanns langargrupper och så vidare. Det visade sig att när vi hade satt in dem hemma i vår kommun i försvann nästan alla langare. I och för sig försvann de till en annan kommun, men det var ett orosmoment. Jag tror att det är viktigt att det finns professionella personer ute som vet hur man stör sådana här konstellationer av langare. Hur ska vi då få personer med missbruk att upphöra med sitt missbruk? Jag tror att behandling med vetenskapligt belagd effekt är viktig. Jag tror inte att någon har sagt det , men en som har gjorts av är på väg fram. Där har man tittat över hela alkohol- och narkotikaområdet. Där finns narkotikan med när man tittar på forskning, men det visar sig att det finns väldigt lite forskning. Det behövs mer forskning, som också har sagts här . Det som visar sig i den forskning som finns är ju att det ofta behövs en kombination. Det är inte bara Subutex eller Metadon som behövs, och som det också behövs forskning om, utan i kombination med kognitiv beteendeterapi till exempel gör de väldigt mycket mer nytta. Jag tror att det är den vägen man måste gå, som vi också har sagt i en reservation. Man behöver titta på just den typen av kombinationer av psykoterapi och mediciner som Subutex och Metadon. Man kanske också hittar nya former för tvångsvård och får in missbrukare i en vårdkedjemodell där de först har ett boende på något ställe där de får avgiftas. Sedan kan de sakta slussas ut. Men då ska man följa upp den här vården så att det inte bara blir pengar i sjön, så att säga, och sedan går tillbaka i samma gamla hjulspår igen. Det har vi sett nog av. Det tycker jag inte riktigt har framkommit i betänkandet heller. Dessutom har vi i sagt att det behövs en anhörigombudsman, alltså någon som hjälper till. Det är faktiskt så att anhöriga har det jättesvårt i den här situationen. Vi har hört föräldraföreningarna berätta om hur svårt det är. Det behövs någon som hjälper till i den här situationen. Vi tror att det behövs en anhörigombudsman som skulle kunna hjälpa till på ett helt annat sätt. Det var lite snabbt om alla de förslag som vi har tryckt lite extra på. Jag kan väl säga att det finns en hel del positivt i betänkandet, men vi hade varit mycket nöjdare om det hade varit lite vassare och tydligare förslag. Det hade gjort narkotikapolitiken mer fruktbar. Det är ett jättestort problem. En särskild utredare för tullen har verkligen fått uppleva inpå skinnet hur narkotikan flödar in i vårt land. Det är jättebekymmersamt att ungdomar använder detta. Vi behöver satsa allt och hjälpas åt allihop för att få det att fungera bra. Vi står förstås bakom alla våra reservationer, men jag yrkar bifall till enbart reservation 9. 110 (): Som social- och justitieutskottets ledamöter numera känner till är jag starkt engagerad i frågor som rör dopning. Definitionen av dopningsmedel i detta sammanhang, som i huvudsak rör dopning utanför idrotten, är androgena anabola steroider, förkortat AAS. Jag har lyckats få mina tre motionsyrkanden behandlade i tre olika betänkanden, och därför ser ni mig i denna talarstol ytterligare en gång . Men detta är den sista, åtminstone i denna fråga under detta . Mitt första yrkande, som tidigare behandlats av socialutskottet, handlade om att de insatser som ska göras för att utveckla missbrukarvården även ska omfatta personer som missbrukar androgena anabola steroider. Anledningen till det yrkandet är att det i praktiken är nästan omöjligt att få hjälp om man missbrukar AAS. Dopningsjourens och resurser i dessa sammanhang är minimala. Det andra yrkandet handlade om att straffsatserna för dopningsbrott ska jämställas med dem för narkotikabrott. Där har enligt tidigare betänkande från justitieutskottet och även i detta betänkande aviserats en översyn av straffsatserna för bland annat dopningsbrott. Det tredje yrkandet som jag nu ska ta upp handlar om möjligheten att dopningstesta utanför idrotten. Alla som är medlemmar i en idrottsförening ansluten till är på begäran av förbundets dopningskontrollanter skyldiga att underkasta sig en dopningskontroll. Denna kontroll kan ske var och när som helst och i princip alltid utan förvarning. Kontrollen innebär att den som testas ska avlämna ett urinprov som sedan analyseras av ett ackrediterat laboratorium. Om testet utfaller positivt är straffet i normalfallet avstängning från all idrott . Om personen vägrar att låta sig testas eller smiter innebär det automatiskt avstängning från all idrott. Som jag sagt i mina tidigare anföranden är dopningen ett betydligt större problem utanför idrotten. Det handlar nästan uteslutande om missbruk av androgena anabola steroider i styrketräningsmiljöer. Det gäller både privata gym och gym som drivs av kommuner. Ägarna till dessa anläggningar sysslar med friskvård, och de accepterar inte på några villkor att deras kunder missbrukar AAS. På ett antal orter i landet bedrivs samarbetsprojekt mellan gym och idrottsrörelsen, polisen, tullen, med flera för att motverka bruket av dopningsmedel. För att ett sådant här arbete ska vara effektivt krävs och efterfrågas möjligheter att kontrollera om de tränande använder dopningspreparat. Om den tränande inte tillhör en är det mycket tveksamt om det är möjligt att göra sådana kontroller, detta med stöd av 2 kap. 6 § i regeringsformen, som skyddar medborgare mot påtvingat kroppsligt ingrepp och kroppsvisitation. Blod-, urin- och utandningsprov är åtgärder som faller inom begreppet kroppsligt ingrepp. Trots detta är utandningsprov utan misstanke om rattonykterhet tillåtna i trafiken. Detta har lett till en diskussion om det är möjligt att i ett skriftligt kontrakt mellan gymägare och kund avtala om att kunden är beredd att på uppmaning lämna urinprov för dopningstest och vid positivt resultat acceptera tillträdesförbud till lokalen . Ett sådant test skulle naturligtvis bara kunna ske när den tränande befinner sig i den aktuella anläggningen. Här är rättsläget oklart. Jag var ordförande i den arbetsgrupp som tog fram Ds 2002:4, Handlingsplan mot dopning inom idrotten. Departementsskrivelsen resulterade inte i någon proposition, men flera av de förslag som arbetsgruppen lade fram har på annat sätt förtjänstfullt genomförts av regeringen. Vi konstaterade i arbetsgruppen att det var högst osäkert om det är juridiskt hållbart att teckna den typ av kontrakt som jag har nämnt och att det kan vara svårigheter med en tillträdesförbudsklausul i ett sådant kontrakt. Vi konstaterade dessutom att det med stor sannolikhet var olika förutsättningar för den typen av kontrakt beroende på om det var ett privatägt gym eller ett kommunalt gym. Dessa frågor är fortfarande obesvarade, och min förhoppning är att de jurister som finns på och hos Kommuner och Landsting kan räta ut dessa frågetecken. Jag är övertygad om att möjligheten att skriva kontrakt om att acceptera dopningstester i kombination med tillträdesförbud vid positivt testresultat på ett markant sätt skulle underlätta kampen mot dopning utanför idrotten. 111 (): Jag hade en gång tillfälle att samtala med en erfaren läkare som hade jobbat länge med narkotikamissbrukare, och jag frågade honom om det fanns hopp. Jag ville veta de vanligaste orsakerna till att människor lyckas ta sig ur sitt missbruk. Om jag kommer ihåg rätt nämnde han dessa skäl i denna ordning: förälskelse och familjebildning, religiös omvändelse, att ha fått ett jobb, att ha fått insikt om att jag håller på att ödelägga mitt liv eller att jag har fått ersättningspreparat som Metadon. fanns inte Subutex. Jag antar att vi alla som har fått privilegiet att vara riksdagsledamöter är helt överens om att när det gäller narkotika gäller missbruksetiketten. Till skillnad från alkohol kan inte narkotikan brukas, utan användandet är alltid ett missbruk. Besöker jag fristaden i och får en guidad tur får jag en idylliserad skildring av livet med narkotika. Är jag på hembesök hos en missbrukare får jag den rätta bilden av en svår situation som dock inte är hopplös, för den nyssnämnde läkaren hade sett att det går att ta sig ur missbruket. I mina yrken som fritidsledare och präst har jag sett hur det oväntade kan ske och att ett liv i narkotikamissbruk kan vändas till ett gott liv. Men hur hjälper vi på bästa sätt dem som har hamnat i narkotikaträsket och hotas av att sjunka allt djupare? I betänkandet finns många goda tankar men även sådant som ska ifrågasättas och sådant som skulle behöva vidareutvecklas. Därför finns det ett antal reservationer, och jag vill ta upp några av dem. fick jag ett brev från en intern. Han beskrev hur han fick en god vård i fängelset. Med hjälp av Subutex kunde han avstå från alla de tillfällen som fanns att köpa narkotika, i fängelset och när han var ute på permission. Problemet var nu att när han skulle friges gavs inte i hans hemkommun något tillfälle till Subutexbehandling. Han funderade mycket: Skulle han behöva flytta till den stora staden för att få tillgång till detta som medverkat till att han fått en positivare syn på tillvaron och framtiden? Familjen ville definitivt inte flytta. Det var ett svårt dilemma, som vi bara kan lösa om alla får rätt till kontrollerad behandling med Subutex, inte att bostadsort och myndigheters inställning och välvilja ska styra detta. Den brevskrivande internen hade vistats på häktet . Han kunde då jämföra omhändertagandet där med fängelsetiden. På häktet fanns inte de personer som kunde motivera honom att ta itu med sitt missbruk. Att direkta motivationsinsatser sätts in redan från häktestidens början är mycket viktigt. Vi önskar därför att fler narkotikateam ska inrättas så att landets häkten kan erbjuda hjälp till dem som vill bli fria från sitt missbruk. Här måste finnas mera utrymme för rådgivning och kortare påverkansprogram. Att sitta i fängelse är ingen lätt situation. Det innebär isolering, att man inte får träffa sina anhöriga så ofta. Det är samma rutiner dag för dag. Det är naturligtvis lätt att återfalla i missbruk, naturligtvis också lätt för att man bor tillsammans med andra missbrukare. Det är lätt att konstatera att vi har fått en överbeläggning inom kriminalvården. Vi väntar fortfarande på att de av minister utlovade fängelseplatserna ska komma. Det finns alltför många intagna som förgäves har vädjat om att få en plats på en behandlings- eller motivationsavdelning. Risken för fortsatt missbruk eller ett återfall blir större om man kan fortsätta drogandet i fängelsemiljön. Att motivera till behandling för missbruk är ett mål som bör prioriteras i fängelset. Då finns det större förutsättningar för att kunna lyckas med ett liv utanför murarna. Det är över huvud taget beklagligt och besynnerligt att häkten och fängelser inte kan hållas drogfria. Som besökare på häktet har jag alltid utsatts för noggrann kontroll. Detsamma gäller när jag har besökt fängelser. Men det är tydligen så att denna kontroll inte fungerar lika effektivt överallt. Det finns vägar för drogerna som vaktpersonalen inte klarar av att bevaka. Vi kan aldrig acceptera pågående missbruk på anstalter och häkten. Det är tragiskt att få höra om personer som har blivit missbrukare , hur åren där har blivit vidareutbildning i brott och början på ett missbruk. I stället behövs större resurser för att drogtesta. Effektivare kroppsvisitation, bättre besöksregler, narkotikahundar, utstörning av mobiltelefoner är några exempel på sådant som måste till. Det är också viktigt att följa upp narkotikamissbrukares frivårdspåföljd. När en missbrukare inte följer det planerade vårdprogrammet gäller snabb och tydlig reaktion från samhällets sida. Här behövs ett bättre samarbete mellan kriminalvård och socialtjänst. Det fanns då behandlingshemmen, för att använda ett talesätt, växte upp som svampar ur jorden. Som tur är har det nu skett en självsanering. har vi många seriösa behandlingshem som gör oerhört fina insatser. Men det är förstås viktigt med en noggrann uppföljning och kvalitetskontroll. När man besöker ett behandlingshem kan man ibland reagera över vissa metoder som används här och där. Men om jag är övertygad om att sakkunniga har granskat dem får jag ändå acceptera metoderna och tänka att min skepsis väl är överdriven. Eftersom missbrukare inte är en grupp utan egentligen individer behövs alla dessa behandlingshem med olika metoder, olika pedagogik. Jag får konstatera med tacksamhet att om bara någon enda människa kan räddas tillbaka till ett någorlunda normalt liv genom en unik metod får jag som utomstående acceptera detta. Men här gäller ändå rätt person på rätt plats. Jag är den siste talaren i en debatt som har varat snart. Jag skulle kanske kunna recensera det som har sagts här från talarstolen och då använda ett latinskt citat eftersom jag ser att har kommit till kammaren du får ett också. Jag har använt det här tidigare från talarstolen. Jag tycker att det också passar bra in på dagens debatt. Så här låter det: Ut desint vires tamen est laudanda voluntas. Även om krafterna fattas är dock den goda viljan berömvärd. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 14 §.) 12 § Genetisk integritet m.m. Föredrogs socialutskottets betänkande 2005/06:SoU16 Genetisk integritet m.m. (prop. 2005/06:64). 112 (): I betänkandet behandlas proposition 2005/06:64 Genetisk integritet m.m. samt 13 motionsyrkanden som väckts med anledning av propositionen. Vidare behandlas 39 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . Utskottet ställer sig i betänkandet i huvudsak bakom regeringens förslag till lag om genetisk integritet m.m. Den nya lagen ska vara en samlad lag för genetisk undersökning och information inom hälso- och sjukvården, medicinsk forskning samt genterapi med mera. Den ska även reglera befruktning utanför kroppen och insemination. Lagen föreslås ersätta lagen om användning av viss genteknik vid allmänna hälsoundersökningar, lagen om åtgärder i forsknings- eller behandlingssyfte med ägg från människa, lagen om insemination och lagen om befruktning utanför kroppen. Kommersialisering av humanbiologiskt material föreslås också bli reglerat i den nya lagen. Den nya lagen innebär att ingen utan stöd i lag ska få ställa som villkor för ett avtal att den andra parten genomgår en genetisk undersökning eller lämnar genetisk information om sig själv. Vidare ska gälla att ingen utan stöd i lag i samband med avtal får efterforska eller använda genetisk information om den andre. Det föreslås också förbud mot att olovligen bereda sig tillgång till genetisk information om någon annan. För försäkringsbolag ska gälla undantag från förbudet att efterforska och använda genetisk information vid riskbedömda personförsäkringar på mycket höga belopp.