prot · GT0996 · 2006-03-28 00:00:00 — Det är uppenbart att krishanteringen på nationell nivå inte alltid inledningsvis har fungerat. Vi är emot att ska ta ansvaret för en större katastrof. Det riskerar att försvaga en redan bristfällig svensk krisberedskap på central nivå. Vi skulle vilja se en nationell krisledningsfunktion i Statsrådsberedningen, en funktion som ska agera vid större allvarliga krissituationer där berörda myndigheter inte förväntas klara av situationen på egen hand. Det här ska inte vara en myndighet utan det handlar om att arbeta helt inom ramen för statsministerns uppdrag. Jag är medveten om att jag nu talar om det absolut värsta som kan hända, och vi får hoppas att det aldrig händer. Jag ska säga någonting positivt också. Det är glädjande att höra att ni vill satsa 200 miljoner extra på krisberedskap. De akuta åtgärderna är, jag säger det åter, bra, Ni är på rätt väg. Ni har vårt fulla stöd, och det vet . Men det behövs fortfarande en grundläggande djup basförberedelse, för den saknas . Man kan inte heller bara säga att det inte är regeringen som ska hantera. Visst, det är sant och riktigt, men det slutgiltiga ansvaret är ändå att se till att allt finns på plats, och det är regeringens ansvar. 48 Statsrådet (): Alldeles riktigt är det så. Det är därför som vi varje gång en myndighet har sagt att de vill att regeringen gör mer eller att gör mer eller vill ha pengar till det ena och andra eller vill ha fler uppdrag också efterkommit det. Men det finns en grundläggande bodelning mellan å ena sidan och myndigheterna å andra sidan. Myndigheterna är de som med sitt expertkunnande i botten bedriver den operativa verksamheten. Jag tror nog att det är det vi ska hålla på också . Det finns risker med att göra på det sätt som vill, nämligen att flytta in det operativa ansvaret i . Man riskerar då att göra avkall på de grundläggande expertbedömningar som måste ligga till grund för detta. Snarare blir det då politiska bedömningar som ligger till grund för agerandet i olika sammanhang. Jag tror att det skulle vara väldigt olyckligt. I stället ska vi se till att myndigheterna gör det som de kan bäst, det vill säga att utöva sitt expertkunnande. Det vill vi hålla på. Jag vill upprepa att de åtgärder som vi vidtagit är mer omfattande än tidigare ny smittskyddslag, nya lagstiftningar om extraordinära smittskyddsåtgärder, ny pandemiberedskapsplan, nya inköp av antivirala läkemedel och försök med produktion av vaccin. Där får vi en rapport nu , som vi ska gå vidare med. Vi tar det här på allra största allvar, och jag hoppas kunna bocka av även den punkten på min agenda som jag hade när jag tillträdde . Jag vill se ett med en ordentlig pandemiberedskap. Jag hoppas att det ska kunna slutföras under den här mandatperioden. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2005/06:305 om stulen barndom 49 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att personer som under sin uppväxt farit illa när de varit placerade i familjehem ska kunna få upprättelse och kunna gå vidare i livet, vilka åtgärder jag avser att vidta för att förstärka skyddet för barn som placeras i familjehem eller ungdomshem för övergrepp av olika slag och vilka åtgärder jag avser att vidta för att förstärka stödet till dem som åtar sig uppgiften att verka som familjehemsförälder. Barn och unga som tas om hand av samhället och placeras utanför det egna hemmet i ett familjehem eller på ett HVB-hem har rätt att få god vård. De har varit med om svåra upplevelser, och samhället tar i det läget på sig ett stort ansvar för deras trygghet och välbefinnande. Som svar på första fråga vill jag säga att regeringen beslutade att ge ett uppdrag angående situationen för personer som var placerade vid institutioner inom den sociala barnavården . Uppdraget gavs mot bakgrund av uppgifter om att barn som vårdades på vissa institutioner inom den sociala barnavården av olika skäl farit illa . ska försöka bedöma omfattningen av den beskrivna problematiken, undersöka vilken dokumentation i form av till exempel tillgängliga tillsynsrapporter som finns samt föreslå åtgärder för att stödja de utsatta och se hur deras erfarenheter av vården kan dokumenteras. Det ingår inte i uppdraget att överväga ansvarsfrågor eller ekonomisk kompensation till drabbade. När överlämnas kommer den att beredas vidare inom departementet. Först i det sammanhanget blir det aktuellt att ta ställning till hur motsvarande frågor som berör familjehemsplacerade barn ska behandlas. Regeringen har gjort bedömningen att länsstyrelsernas tillsyn av när det gäller barn och unga behöver kraftigt utökade resurser. Därför har länsstyrelserna inom ramen för regeringens arbetsmarknadspolitiska satsning i regleringsbrevet fått ett särskilt uppdrag om tillsynen av den sociala barn- och ungdomsvården. Där ingår bland annat att granska kommunernas hantering av familjehemsärenden och familjehemsplaceringar, att granska dokumentation och handläggning av utredningar och se till att hanteringen är rättssäker och inte minst att barn själva kommer till tals. Länsstyrelserna ska också påverka kommuner att aktivt planera för de resurser som behövs för att barn och unga ska få den vård, omsorg och tillsyn som de behöver. Uppdraget ska redovisas . har under arbetat med att ta fram ett stöd för kommunerna i deras arbete med utsatta barn. Projektet kallas behov i centrum (BBIC). Det syftar särskilt till att stärka barnets ställning under utredningen, vid en eventuell placering och vid den regelbundna uppföljningen av placeringar. har påbörjat utbildning av alla kommuner i landet som är intresserade. Sociala barn- och ungdomsvårdskommittén, som lämnade sitt betänkande , gav flera förslag för att höja kvaliteten på familjehemsvården. Förslagen handlar bland annat om initiativ för att underlätta rekryteringen av familjehem, att socialnämnden ska ge familjehemsföräldrar som behöver det anpassad utbildning, att familjehemmen utreds och att de får den handledning som de behöver som uppdraget pågår. Vidare föreslogs att ska få i uppdrag att ta fram lämpligt utbildningsmaterial och att verka för att det sprids till kommunerna samt att utarbeta grundläggande kriterier för bedömning av familjehem. Betänkandet har remitterats och bereds vidare inom . Det är en mycket angelägen fråga för samhället att se till att de barn som vårdas och kommer att vårdas utanför det egna hemmet får en säker vård av god kvalitet. För att uppnå detta krävs insatser såväl inom som när det gäller länsstyrelsernas tillsyn av arbete. 50 (): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag tycker att mycket i det är väldigt bra. Skälet till att jag skrev den här interpellationen är att jag var närvarande på det möte i som intresseorganisationen barndom hade. Det var mycket upprörande. Dessa människor hade drabbats av väldigt svåra saker. Tyvärr händer sådana saker fortfarande, men förhoppningsvis inte i den omfattningen. I svaret som jag har fått från talas det om personer som var placerade 19501980. Vad hände senare? Bland de människor som jag träffade fanns det en kvinna som är och som var placerad i ett familjehem . Hon var från , och familjehemmet hade flyttat till , och hon blev skild från sin biologiska mamma, och det hade varit ganska traumatiskt för henne. Hur gör regeringen med dem som har varit placerade efter 1980? Det är också en stor grupp, och den gruppen är betydligt yngre och i en aktiv ålder som har en stor del av livet framför sig. De behöver kanske minst lika mycket stöd som dem som är lite äldre och har levt en stor del av sitt liv. Det står dessutom i svaret att det handlar om institutioner inom den sociala barnavården. Men räknas familjehemmen in i det som har fått i uppdrag att arbeta vidare med? Informationen är väldigt bra. Det som man gör här från sida och de uppdrag som man har fått av olika slag upplever jag som bra och nödvändiga. Men hur ser det ut ute i den kommunala verkligheten för de människor som detta berör? Hur fungerar samarbetet mellan myndigheter, mellan kommuner och , men också mellan kommuner och landsting, mellan barnomsorg och socialtjänst eller skola och socialtjänst? Fungerar det på ett tillfredsställande sätt? I annat fall: Vad vill statsrådet vidta för förebyggande åtgärder för att hjälpa de människor som är placerade ? 51 Statsrådet (): Det handlar om två delar. Den ena är historien, det vill säga hur vi går till botten med vad som hände då. Vi har bett att titta speciellt . Det handlar framför allt om att ganska snabbt försöka få fram ett underlag för att vi ska veta hur vi ska gå vidare. Och får jag, som sagt, . Jag är angelägen om att vi verkligen går till botten med vad som har hänt och att man ger människor som har varit omhändertagna , men också kanske tidigare och senare, möjlighet att berätta vad de har varit med om. Och jag ser framför mig ett forskningsprojekt på det området. Jag tror att det skulle vara till stor hjälp i själva läkningsprocessen. Man får många brev i samband med detta. Jag fick ett brev från . Han och hans bror medverkade i programmet Stulen barndom där detta diskuterades. tog livet av sig innan programmet sändes. berättade i brevet om en bok som han hade skrivit och som handlar just om detta och heter Barnhemsungar. Boken handlar om när han och hans bror var omhändertagna . I brevet skriver han om sin bok: Där skriver jag om hur min bror låstes in i ett mörkt rum som straff för att han brutit av körriktningsvisaren på doktorns bil. Min brors fall avslöjades och väckte en storm i pressen och Din föregångare socialminister tog upp saken i . Det var min brors fall som blev droppen som fick , och att dra upp riktlinjerna för en ny barnuppfostran. Det var en uppgift som jag inte kände till tidigare. Men redan då, och då talar vi om 40-talet, reagerade , och de som då var verksamma från socialdemokratins sida i den socialpolitiska debatten väldigt starkt på den här typen av pennalism, som man får säga att det handlade om, och som man skulle försöka komma till rätta med på alla sätt som man kunde. Den stod för något slags gammeldags militaristisk överhetssyn på barn, och den synen ville man göra sig av med. Det var kanske bakgrunden till den nya sociala barn- och ungdomsvården som sedan kom att utarbetas under dessa decennier. Och jag är som sagt angelägen om att gå i samma spår. Jag har precis samma uppfattning om att denna typ av pennalism, misshandel och övergrepp aldrig ska få förekomma i den sociala barn- och ungdomsvården. Men jag är ändå övertygad om att vi har en annan ungdomsvård än vad vi hade då . Vi har en helt annan syn på barn. finns det säkert också missförhållanden i dagens sociala barn- och ungdomsvård. Då tror jag att det är viktigt att vi gör allt vi kan för att komma till rätta med det. Jag har sagt att en sak som vi måste bli mycket bättre på i samhället är tillsynen av barnavården. Det handlar både om familjehemmen och om institutionerna. Det handlar om statens institutioner men kanske ännu mer om de hem för vård och boende som finns. Samhällets tillsyn över denna barnavård har varit alldeles för svag . Därför gör vi en ordentlig satsning på detta. Vi går in med extra pengar till länsstyrelserna så att man sammantaget kan anställa 310 personer över landet. Då är det den breda tillsynen som de ska jobba med. Men vi lyfter speciellt fram tillsynen över den sociala barn- och ungdomsvården därför att jag tror att den är väldigt viktig. Den andra delen som vi måste satsa vidare på är att utveckla metoder så att vi tar barnens parti och utgår från vad barnen och ungdomarna själva tycker. tror jag att det är så att den sociala barn- och ungdomsvården i alltför stor utsträckning präglas av ett överhetsperspektiv när man snarare måste ha barnets perspektiv i vården. 52 (): Jag tycker att gör en bra genomgång här, och jag uppskattar det. Jag håller helt med om att detta är väldigt viktiga frågor. Jag har fortfarande frågan: Vad gör man nu hur bär man sig åt för att hitta dessa människor? Bland annat var det någon som detta är andrahandsuppgifter som jag inte vet vad de står för talat om tystade flickor som blivit utsatta för sexuella övergrepp på en ungdomsvårdsskola någonstans i . Tar man till vara skolans och barnomsorgens möjligheter här? Ja, jag har goda vänner som jobbar inom barnomsorgen, kanske inte precis med fosterhemsplacerade barn men ändå. När det gäller diskussionen och debatten om detta undrar jag: Använder man de tankarna, och anmäls det här tillräckligt? Ser man till att den information som finns på andra ställen används? Diskuteras i regeringen någon form av förändringar i sekretesslagstiftningen så att man kan underlätta för människor inom skola och barnomsorg när det gäller att föra över information och så att man också från sida kan informera om vilka problem som olika barn har när de kommer? Ofta skulle skolan behöva den informationen detta för att kunna ta till vara de signaler som barn väldigt tyst sänder ut. Barnen talar ju inte alltid om vad som har hänt. Flickor, och även en del pojkar, blir i stället tystlåtna och inåtvända. Andra blir utåtagerande. Och är man tillräckligt uppmärksam på det nätverk som barn har? I det fallet är jag inne på samma linje som . Det finns så mycket mer i ett barns nätverk som skulle kunna utnyttjas. Bland annat tänker jag på den kvinna som sade att det i hennes akt står att hon hade en väldigt god och kärleksfull relation till sin mamma. Men de skildes ändå åt. Där kan man också fundera över varför inte en stödfamilj användes så att mamman fick avlastning eller vad det nu var som skulle hända med just den här flickan. Nätverket som finns kring barnen kunde göras mycket tätare. Jag tror att det nätverk som finns kring barnet släktingar, vänner och lärare behöver kunna byggas mycket tätare. Vidare gäller det att staga upp det och att stabilisera det i stället för att försöka få de här barnen att bygga ett nytt nätverk. Detta innebär ofta väldigt stora påfrestningar för barnen. Att vid en sådan här placering bli helt avskalad från det som upplevs som ett skydd kan göra att problemen blir ännu större. Det blir ännu fler problem för de här barnen när de växer upp och ska skapa egna sociala relationer kärleksrelationer och relationer till sina barn och så vidare. Vi kan få ett arv mellan generationer på ett sätt som är väldigt olyckligt. 53 Statsrådet (): Ja, det sociala arvet finns där och syns ofta väldigt tydligt. vet vi alla, precis som säger, att familjen och föräldrarna är den bästa brottsförebyggande resursen och den bästa resursen när det gäller att erbjuda alla barn en god uppväxt; så är det. Därför ska man vara väldigt aktsam med att bryta en förbindelse och med att omhänderta barn och skilja dem från sina föräldrar. skedde en lagändring. Socialtjänstlagen tydliggjordes på den punkten. I första hand ska man pröva med placeringar inom familjen och möjligheten att använda sig av de familjeband som finns så att säga. Från statsmakternas sida lyfter man fram vikten av detta. Det var som den flicka som du här talar om blev placerad. Men sedan skedde alltså en lagändring. ska man komma ihåg att även om familjen är den bästa resursen kan familjen ibland vara en del av problemet, inte en del av lösningen. Så kan det vara när det handlar om kriminalitet, narkotika, alkohol eller övergrepp inom familjen. Då får samhället inte rygga för att göra ett omhändertagande, utan då måste man vara beredd att göra det. Men när omhändertaganden och placeringar görs måste de placeringar och den vård som erbjuds hålla väldigt hög kvalitet. Samhället tar ju på sig ett oerhört stort ansvar när man tar över vården för ett barn. Det är därför som vi lyfter fram det här med tillsynen. Vi måste bli bättre på att se att de vårdformer som erbjuds placering på institution eller i familjehem håller väldigt hög kvalitet. Det lyfter också Sociala barn- och ungdomsvårdskommittén fram som viktigt. Om det kommer fram uppgifter om att övergrepp skett är det naturligtvis viktigt att det görs en polisanmälan så fort de uppgifterna inkommit och givetvis också att det anmäls till för att se om den vårdinrättning som finns över huvud taget ska få vara kvar. Jag tror att det gäller att alla som jobbar med barn är väldigt vaksamma. tog upp frågan om vilket ansvar skolan och barnomsorgen har. Ja, här finns en absolut anmälningsplikt. Det innebär att man om man i sin verksamhet ser tecken på att ett barn far illa till exempel om man ser tecken på misshandel ska anmäla det till . Det är viktigt att verkligen göra det och att man inte själv som läkare, sjuksköterska eller lärare gör bedömningen att det nog inte är någonting. Det kan ju vara så att fått signaler från flera håll. Skolsköterskan, läraren eller en läkare på sjukhuset har kanske hört av sig. Då har hela bilden och kan dra slutsatser och fastställa om det är någonting eller inte. Det är alltså viktigt att fullfölja anmälningsplikten. För att understryka det lade regeringen , , fram en proposition om den sociala barn- och ungdomsvården över huvud taget och om utsatta barn generellt. Där stärkte vi anmälningsplikten och utvidgade den till att gälla ytterligare några personalkategorier. Vad vi nu i nästa skede, som sagt, står i begrepp att göra är att göra en handlingsplan för den sociala barn- och ungdomsvården med det kommittébetänkande i botten som lämnades till mig . 54 (): Det är tyvärr ofta så att familjen är en del av problemet när det går så långt att sådana här omhändertaganden görs. Som socialnämndsordförande har jag också varit med om att man inte har fått ett omhändertagande godkänt av eller länsrätten som sagt: Nej, försök en gång till. kan man vara ganska förtvivlad också över det. Jag vet att det här är fråga om väldigt svåra ställningstaganden och väldigt svåra problem. Vad jag väl upplever som det största behovet är behovet av att ytterligare stärka barnens rätt att det finns ännu fler människor som lyssnar ännu mera noga på vad barnen säger och noterar hur barnen reagerar. reagerar barn inte som vi vuxna. De säger ingenting man vågar inte utan är rädd för att bli straffad och för allt möjligt annat. Även om de föräldrar som man blivit skild från är dåliga föräldrar som har misshandlat och på annat sätt varit dåliga som föräldrar och vårdnadshavare är dessa föräldrar den trygghet som de här barnen har precis som när det gäller alla andra barn. Det gäller att ta ännu större hänsyn och att arbeta ännu mera med att just lyssna på barnen. Jag upplever att det stora problemet just ligger där. Det går inte riktigt att få fram vad ett barn vill säga eftersom det inte verbaliserar problemet, inte har förmåga att uttrycka sig, på samma sätt som vuxna. Kanske tror man inte heller riktigt på barnet. Vad många av de här människorna sagt är väl: Det var ingen som trodde att det var så illa, varken de små barnen eller de vuxna människorna. Ingen trodde på oss. Jag tror att det där i många av de här fallen är något av den springande punkten. 55 Statsrådet (): Så kan det säkert vara. Om man läser bok om sin uppväxt blir just präglandet av överhetsperspektivet mycket tydligt. Man gör en vård för barnet men utan att över huvud taget lyssna på barnet i värsta fall också med en väldigt kränkande syn på det enskilda barnet. Jag tror att vi har kommit en bra bit på vägen. försöker vi att vända på det hela, från överhetsperspektivet till individperspektivet. Den sociala barn- och ungdomsvården finns inte där för föräldrarnas eller samhällets skull utan för barnens skull. I det betänkande som jag talat om och i den utredning som lämnades till mig lyfts det här fram väldigt tydligt. Jag ska träffa . Där vill man också diskutera vidare med mig kring detta och hur vi ska utforma handlingsplanen kring den sociala barn- och ungdomsvården. Min absoluta ambition är att det är det perspektivet vi ska ha framför oss. Det handlar om barns behov i centrum. Barns behov i centrum är också namnet på det projekt som bedrivs från sida med utbildningsprojekt riktade mot kommunerna för att försöka se till att kommunerna blir bättre på att ta till sig det här perspektivet framöver. Även om vi inte har lyckats lösa alla problem det här är ju en fortgående utveckling har vi kommit en bra bit sociala barn- och ungdomsvård. Det ska vi vara väldigt tacksamma för. Med det vill jag tacka för en bra debatt. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2005/06:300 om skolskjuts vid växelvis boende 56 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att reglera skolskjuts vid växelvis boende nu när ingen ny skollag kommer. Jag anser att en kostnadsfri skolskjuts är en mycket viktig del av rätten till en likvärdig utbildning för elever i grundskola eller motsvarande med offentlig huvudman. Kostnadsfri skolskjuts är en rättighet för eleven under de förutsättningar som anges i skollagen. Det innebär att kommunen är skyldig att anordna kostnadsfri skolskjuts om sådan behövs med hänsyn till färdvägens längd, trafikförhållandena, funktionshinder hos en elev eller annan särskild omständighet. Alla dessa förutsättningar ska prövas individuellt i varje enskilt fall. Jag är väl medveten om att rättsutvecklingen beträffande skolskjuts vid växelvis boende upplevs som problematisk av många kommuner. Jag anser det också angeläget att kommunernas ansvar för att anordna skolskjuts på något sätt förtydligas. Detta är en av många frågor som regeringen finner viktiga och som vi ämnar förtydliga i den proposition om en ny skollag som väntas efter höstens val. 57 (): Tack för svaret på min tredje interpellation i ärendet om skolskjutsar. Det tycks bli en följetong som verkligen visar hur defensiv regeringen är. Låt mig dra lite bakgrund. I råder skolplikt för elever i . Det innebär att elever är skyldiga att komma till skolan för utbildning och att elever har rätt till utbildning. Som en följd av detta är kommunerna också skyldiga att se till att alla elever får undervisning, men också att se till att eleverna kan ta sig till skolan. I betänkande SOU 2002:121 sägs att det i lagtexten klart ska framgå att endast en bostadsadress ska ligga till grund för bedömningen av rättighet till skolskjuts och att eleven ska anses vara bosatt på den adress där man är folkbokförd. görs det rättsliga prövningar om rätten till skolskjuts vid växelvis boende. En dom i Regeringsrätten har slagit fast att kommunen ska pröva behovet av skolskjuts, inte bara från elevens folkbokföringsadress utan även från en annan bostad om föräldrarna har gemensam vårdnad till exempel. Domen som har prejudikat går alltså tvärs emot vad var helt enig om i sitt förslag. Rätten till kostnadsfri skolskjuts är en viktig förutsättning för att rätten till utbildning ska kunna tillgodoses och för att skolplikten ska kunna fullgöras. En långtgående skyldighet för kommuner att erbjuda kostnadsfri skolskjuts medför också stora kostnader och ekonomiska konsekvenser för enskilda kommuner. För att man ska kunna upprätthålla ett system för skolskjuts måste de uppgifter som ligger till grund för detta vara tillförlitliga och långsiktiga. är vedertaget och enligt nuvarande lag grunden för en persons bosättning även i andra sammanhang. Det blir mycket svårt för kommunerna att planera sin skolskjutsverksamhet om en elev kan tänkas bo på flera adresser. Det kanske inte är givet att det alltid är två adresser det handlar om. Det är dessutom inte alls säkert att det på förhand fastställs att och var eleven ska hämtas vid skolskjuts. Det blir alltså oerhört svårt för kommunerna att planera och det får naturligtvis oanade kostnadskonsekvenser. Förhandlingarna mellan regeringen och dess samarbetspartier har ju strandat. Det kommer ingen proposition om en ny skollag. Frågan om skolskjuts vid växelvis boende är därför fortfarande olöst. Många kommuner har en ansträngd budget, inte minst inom skolans ram. Vi vet att man behöver satsa på lärare, bättre skolböcker, skolsköterskor och mycket mer.