prot · GU0947 · 2006-12-22 00:00:00 — Det jag ser framför mig är att fortsätter inom ramen för CCW-processen. Frågan om vi därutöver också ska delta i en extern process, den som norrmännen eventuellt kommer att dra i gång, återstår att ta ställning till, och det är UD som har det sammanhållande ansvaret i den frågan. 62 (): Jag vill börja med att notera att försvarsministern inte berörde någon av de frågor jag ställde som var ganska tydliga. Hur stort är det svenska innehavet av klusterbomber? Hur många bombkapsel 90 ligger i och väntar på att få användas i ett invasionshot eller i någon annan form möjligen för export, kanske? Hur många BK 90 finns i ? Hur stort är innehavet? En uppskattning tycker jag ändå att försvarsministern skulle kunna ge. Är det så att det finns planer på att utveckla och att köpa in flera klustervapen till det svenska försvaret? Och slutligen: Är det så att försvarsministern har en aning om hur diskussionerna inom vapenindustrin går? Är det så att det finns diskussioner om att utveckla? Pågår det utveckling och samarbete kring flera klustervapen? Det var de tre frågeställningar jag hade till försvarsministern. Det är ju så att vi inte har något invasionshot . Jag lika lite som försvarsministern kan sia om framtiden, och därför måste vi naturligtvis ha en beredskap. Det är därför vi har ett försvar, och det är därför den här kammaren beslutat om att ställa om försvaret och behålla det och inte lägga ned det, vilket hade varit logiskt om vi kunde sia om framtiden och se hur världen skulle se ut. Men vi valde att ställa om. Är det så att vi ser ett invasionshot komma så sker det ju inte över . När vi ser det komma så är det klart att den här kammaren är myndig och klok nog att ändra inriktningen på försvaret. Jag har väldigt svårt att se att bombkapsel 90 skulle kunna vara en del av det. Det är en teknologi som redan är omsprungen av betydligt mer effektiva, målinriktade och bättre vapen att använda än någonting som medför så stora risker för civilbefolkningen och för utvecklingen. Slutligen vill jag kommentera positiva tolkning av den nya regeringens ställningstagande när det gäller klusterbomber. Jag gör inte en riktigt lika positiv tolkning. Jag hade en interpellationsdebatt om detta även med den socialdemokratiska försvarsministern så jag vänder alltså inte kappan efter vinden. Den här kampen behöver vi nog föra lite till mans. Jag deltog i ett sammanhang där företrädare för samtliga riksdagspartier deklarerade sin ståndpunkt vad gällde klustervapen, i synnerhet klusterbomber. Företrädare för , var väldigt tydliga med att de inte vill ha den typen av vapen i det svenska försvaret och sade att de arbetade för en utfasning. Därför vill jag fråga försvarsministern: det något som man tagit ställning till i regeringen? Har ni fört samtal mellan de fyra partierna? Jag tycker nämligen att det blir mer och mer tydligt, i fråga efter fråga, att i de fall man inte har en skriftlig överenskommelse är det den moderata politiken som gäller. Är det så också när det gäller klusterbomber? 63 (): Jag vill betona att jag tycker att det är glädjande att försvarsministern tydligt i denna kammare markerar att inte ska använda klustervapen i internationella insatser. Det var en glädjande markering för alla oss som är aktiva i denna fråga. Därför vill jag följa upp den med att fråga hur försvarsministern kommer att arbeta för att inte heller andra länder ska använda sig av klusterbomber i exempelvis internationella fredsinsatser där kan delta. Även om har en hög moralisk hållning i denna fråga är det viktigt att också sprida den bland våra samarbetspartner i internationella operationer ute på fältet. Om inte ska använda klustervapen i internationella insatser handlar frågan enbart om behovet av klustervapen i försvaret av . Då det inte föreligger något direkt invasionshot riktat mot vår nation tycker jag att det är berättigat att diskutera hur vi skulle kunna avskaffa den typen av vapen också på hemmaplan. Jag är personligen inte pacifist. Jag tror att behöver ha en vapenexport demokratier ska kunna försvara värden som fred, frihet och mänskliga rättigheter men då ska vi sälja vapen enbart till demokratier, inte till länder som och . Därför undrar jag hur du, , ställer dig till export av klustervapen när det gäller det svenska perspektivet. Den diskussion som förs i kammaren handlar ju om JAS 39 bestyckning, det vill säga bombkapsel 90. Som vi alla vet förekommer det en tämligen aktiv export, eller åtminstone försök till export, av JAS-plan världen över. Då kan man undra hur du ställer dig till den exporten ifall klustervapen finns med. Kan du garantera att inte har eller kommer att exportera klustervapen? Det förekommer vissa diskussioner om exempelvis JAS till , , och andra länder. Det kan även handla om leasing. Om du kan vara lika tydlig också i den frågan är jag mycket nöjd. 64 Försvarsminister (): Jag kan inte vara lika tydlig i den frågan. Ett skäl till det är att vapenexportfrågorna inte är mitt föredragningsansvar i regeringen, utan de ligger på . Det andra skälet är att om vi anser att vi har rätt att ha bombkapsel 90 för att i den värsta av världar försvara vårt eget territorium är det inte självklart att vi då ska förmena andra länder rätten att använda samma vapen för att försvara sitt territorium. Det finns en sorts inbyggd komplikation i detta som egentligen inte enbart har bäring på bombkapslar och klustervapen. Alla vapen är mycket obehagliga. Det finns ett militärt operativt intresse av att få verkan i målet. Det är inte särskilt kul om man är målet. Det gäller inte bara klustervapen utan alla vapen. I en självförsvarssituation, en invasionsförsvarssituation, finns det ett starkt operativt behov av bombkapsel 90. Vi har behov av att kunna bekämpa ytmål, och det är detta vapen riggat till att göra. Det är den obehagliga sanningen. Därför har den svenska positionen så här långt varit att inte driva linjen att totalförbjuda vapen eftersom det inte är vapnen i sig som är onda utan användningen av dem. Hela inriktningen i CCW-processen har varit att försöka få till stånd en rättsligt, juridiskt, bindande reglering av hur dessa vapen är utformade och framför allt hur de används. Det finns i och för sig redan i folkrätten regler för detta, men de går att bygga vidare på. Det är den process som varit tidigare. Det är inte så att om det inte finns något skrivet mellan de fyra allianspartierna så är det som bestämmer. Här kan man snarare säga att den nya regeringen för den tidigare regeringens tradition vidare. Jag ger alltså i grunden samma svar till som gjorde. Vi har inte ändrat position utan vi fortsätter att ha positionen att internationellt, inom ramen för CCW-processen, verka för att vi får en rättsligt bindande reglering av hur klustervapen används. Däremot jobbar vi inte, åtminstone inte , för ett totalförbud. har processen från konferensen i , som hölls, i någon mån havererat. Därför finns det de som funderar på att dra i gång en extern process, alltså utanför FN-systemet. Norrmännen överväger att göra det . Hur kommer att ställa sig till det kan jag inte svara på . Det är en fråga som blir föremål för beredning i , och från Försvarsdepartementet kommer vi naturligtvis att ge våra synpunkter. Jag menar fortfarande att det i grunden är rätt att fokusera på användningen av klustervapnen och försöka få ett juridiskt bindande regelverk. Det gäller också att angripa de tekniskt ofulländade klustervapnen, de som ute i verkligheten föranleder de stora skadeverkningarna och det stora lidandet för civilbefolkningen, alltså sådana klustervapen som efterlämnar ett stort antal odetonerade substridsdelar. Vad gäller försvarsindustrins planer måste jag hänvisa till försvarsindustrin. Jag har inga särskilda insikter i vad den planerar, men jag kan föreställa mig att den ägnar sig åt utveckling av vapen som är tillåtna. Det har jag dock inte närmare kännedom om. får vända sig till exempelvis med sina frågor. Jag fick också en fråga om hur många bombkapsel 90 vi har. Jag kan inte besvara frågan eftersom den uppgiften är sekretessbelagd. 65 (): Tack, försvarsministern, för svaret. För att inte glömma bort det om jag skulle bli lite upprörd vill jag börja med att önska försvarsministern en god jul. Det är inte helt oomtvistat huruvida bombkapsel 90 behövs i det svenska försvaret eller inte. Försvarsmakten har en syn. Det finns andra som har en annan syn. Såsom försvaret ser ut har jag svårt att se att den behövs. Jag har svårt att se att vi om låt oss säga har behov av den bombkapsel 90 som finns . Det finns sådana som är mer effektiva. Det pågår utveckling av säkrare och mer träffsäkra vapen. Klusterbomber är , som sade tidigare, de konventionella vapen som utgör det största humanitära hotet mot civilbefolkningen världen över. Problemet är spridningen och blindgångarna. Det är svårt, för att inte säga omöjligt, att säkra att civilbefolkningen inte drabbas antingen när man släpper bomberna eller röjer efter dem, eller för att det är svårt att återuppbygga samhällena. Det finns en växande internationell opinion för ett totalförbud av klusterbomber. Jag är inte säker på att det är rätt väg. Jag är glad över det arbete som regeringen gör, men jag tycker att man ändå bör överväga frågan. Det svaret har vi också fått från statsrådet. För mig är det ändå centralt att om vi ska kunna vara en aktiv part, oavsett hur vi väljer att arbeta internationellt med klusterbomber, måste vi fasa ut bombkapsel 90 ur den svenska försvarsarsenalen. Att skrota bombkapseln gör att kan vara en än mer aktiv röst. Jag vill också avslutningsvis notera att försvarsministern inte berörde min fråga om huruvida det pågår diskussioner om nya beställningar av klustervapen till det svenska försvaret. 66 (): Då alla passar på att önska försvarsministern god jul passar jag på att önska försvarsministern gott nytt år. Kanske kan vi få ett nyårslöfte också, att denna fråga kommer att fortsätta vara levande i denna kammare. Det är viktigt att betona när vi diskuterar klustervapen att få ledamöter av denna kammare är i princip mot svensk vapenexport. De flesta av oss tycker att man ska kunna sälja vapen för att andra demokratier ska försvara sin fred, frihet, säkerhet och mänskliga rättigheter. Men vi måste ur ett internationellt perspektiv sköta denna export etiskt och moraliskt försvarbart. Där vill jag bara uppmana försvarsministern att faktiskt följa , ett av våra grannländer som har tagit täten i dessa frågor och som vi delar många slutsatser med. Inte minst bör han följa den debatt som försiggår inom den europeiska unionen och inom Förena nationerna, men också i grannländer och även , där man har en hög moralisk hållning i dessa frågor. Det är viktigt. Jag tror också att kan vara vägledande. Vi är ett litet land i världen, men vi har en vapenexport. Då ska vi se till att goda värderingar ligger bakom denna. 67 Försvarsminister (): Ett problem när man ska besvara frågor om klustervapen är ju att det faktiskt inte ens finns en entydig definition av vad som är klustervapen. Det finns något mer allmänspråkligt. Låt mig ta ett exempel: artillerigranaten Bonus som består av två stridsdelar. Där är den svenska positionen att detta inte är ett klustervapen. Men jag skulle kunna misstänka att anser att det är ett klustervapen. Med detta sagt kan jag tala om att jag för min del inte har någon kännedom om att det i byrålådorna finns några skumma planer på att införskaffa nya klustervapen till den svenska Försvarsmakten. Vad sedan gäller bombkapsel 90 sade att det inte är oomtvistat om det finns ett operativt behov av den utan att det är Försvarsmaktens ståndpunkt. Det är sant. Det är Försvarsmaktens ståndpunkt. Men det är en försvarsmaktsståndpunkt som den tidigare regeringen har delat. Och det är en försvarsmaktsståndpunkt som än så länge också den nuvarande regeringen delar. Den omständigheten att vi har kunnat se en väldigt snabb utveckling mot en utökning av precisionsvapen tar inte bort det operativa behovet av att också ha vapen som kan bekämpa ytmål. Jag vill ändå säga att den svenska Försvarsmakten för ett tänkt invasionshot har ett operativt behov av bombkapsel 90. Om det i en fredlig framtid är så att detta invasionshot inte är för handen har vi heller inget problem. Då kommer bombkapsel 90 inte att användas. Med detta ber jag att få återgälda julhälsningarna. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2006/07:151 om reservofficerare i internationella insatser 68 Försvarsminister (): har frågat mig vilka åtgärder som jag avser att vidta för att säkerställa en kostnadseffektiv andel reservofficerare i Försvarsmaktens internationella insatser. Svaret är att det är en tidigare regering som har att besvara frågan om varför reservofficerarnas deltagande i internationell tjänst halverades . Jag kan bara konstatera att nuvarande regering har som ambition att öka den internationella verksamheten, och i denna verksamhet bedömer vi det som betydelsefullt att personal med både militära och civila kompetenser nyttjas på ett effektivt sätt. Reservofficerare har just denna attraktiva blandning av både militära och civila kompetenser, och det är därför viktigt att uppmuntra reservarna att delta i den internationella verksamheten. För egen del delar jag alltså positiva syn på reservofficerskåren fattas bara annat, höll jag på att säga. I budgetpropositionen (prop. 2006/07:1, utg.omr. 6) anger regeringen inriktningen att det bör vara en förutsättning för utbildning till och anställning som reservofficer att man accepterar tjänstgöringsskyldighet också i de internationella insatserna. Det återstår ett antal frågeställningar som behöver belysas, men vill jag alltså se en ordning där internationell tjänstgöringsskyldighet är ett krav för våra officerare, oavsett anställningsform. Mycket talar för att dagens indelning i personalkategorierna yrkesofficerare och reservofficerare kan och bör luckras upp. Kompetensen måste vara det styrande kriteriet för sammansättningen av officerskåren. Ett sådant synsätt kommer att bidra till att öka Försvarsmaktens flexibilitet både inom och utomlands eftersom det förstärker möjligheterna att variera personalstyrkan utifrån uppgifternas svårighetsgrad och omfattning. 69 (): Jag vill inleda med att tacka försvarsministern för det positiva svar som jag har fått på min interpellation. Jag tycker att det är mycket glädjande att det för utbildning till och anställning som reservofficerare, liksom yrkesofficerare, framgent ska vara en förutsättning att man är beredd att delta i den internationella tjänstgöringen. Jag hörde att försvarsministern menade att innan ett sådant krav ställs upp måste det föregås av överväganden av olika slag. Jag vill då bara erinra om att inte heller yrkesofficerarnas plikt att delta i utlandsstyrkan är särskilt specificerad utan det är blott och bart ett generellt krav som vi har ställt upp, men utan att ge några detaljer. Försvarsministern är ju reservofficer, liksom interpellanten. Den här debatten och interpellationen handlar dock inte om de reservofficerare som har , i vart fall inte i min ålder, utan det handlar, fru talman, väldigt mycket om de reservofficerare som ska komma, förhoppningsvis. Det finns en avgörande skillnad mellan yrkesofficerare och reservofficerare. Det är att reservofficerare betalar vi enbart för när vi behöver dem. En gång anställda yrkesofficerare blir en kostnad oavsett Försvarsmaktens arbetsbelastning. Det är viktigt att poängtera den här skillnaden, inte minst mot bakgrund av att Försvarsmaktens verksamhet blir alltmer fluktuerande. Ena året rycker 3 000 värnpliktiga in till grundutbildning i . eller året därefter kan det vara 10 000 som rycker in. När det gäller våra internationella insatser ser man tendenser till en liknande fluktuation. Med ungefär tre års mellanrum deltar i en omfattande internationell satsning som heter . Den kommer ut och den kommer ut . Just i en verksamhet som präglas av ett bergochdalbaneåkande är det viktigt att de personalresurser man har också kan anpassas till arbetsbelastningen. Redan förra mandatperioden interpellerade jag den socialdemokratiska försvarsministern i den här frågan. Jag pekade då på att utexaminerades det i 13 reservofficerare, att jämföra med 465 yrkesofficerare. Då ska man veta att vid tiden för den interpellationen var det totala antalet reservofficerare och yrkesofficerare i ungefär lika. Försvarsminister svarade vid det tillfället att Försvarsmakten fortfarande kunde rekrytera reservare till utlandsstyrkan. Men det är nu vi ser resultatet av en eftersläpande utbildning. halveras antalet reservofficerare i den internationella tjänsten. Vi har ingen återväxt. I går skrev överbefälhavaren till reservofficerarna i . Han pekade ut deras roll som bland annat att täcka tillfälliga vakanser när yrkesofficerare deltar i utlandsmissioner. Enligt min mening är den formuleringen ett bevis för att Försvarsmakten fortfarande inte aktivt är beredd att planera in reservofficerarna som instrument i utlandstjänstgöringen. De är någon sorts backup en nödlösning. De kommer att förbli en nödlösning till dess de politiska beställarna utsätter myndigheten för ett tillräckligt tryck på den punkten. Är försvarsministern beredd att vara delaktig i ett sådant tryck? 70 Försvarsminister (): Jag har i grunden en något mer positiv ansats än . Jag ser inte det som det allt överordnade att sätta tryck på till exempel myndigheter för att få något uträttat. Jag tror faktiskt att Försvarsmakten har en ärlig ambition. Jag kan heller inte, som , se yrkesofficerarna som en kostnad. De är också en tillgång. Vi ska vara försiktiga med att ställa yrkesofficerare mot reservofficerare. Regeringen är tydlig med att man generellt anser att nyttjandet av reservofficerare inom Försvarsmakten bör öka. Både behovet och möjligheterna att i ökad utsträckning använda reservofficerare ges genom uppsättandet av den nordiska stridsgruppen 2008 och 2011. Jag är den första att beklaga den ryckighet som vi har haft historiskt. Det gäller både utbildning av reservofficerare och utbildning av yrkesofficerare. känner väl till bakgrunden med olika beslut som har fattats om att stänga ned rekryteringen vissa år. Vi har fått en olycklig ryckighet, och jag tror att också försvarsmaktsledningen är den första att beklaga att man ansåg det nödvändigt att ta till. Jag anser också att det är uppenbart att under omställningsfasen som Försvarsmakten har genomgått har man inte orkat med att i högkvarteret hantera reservofficersfrågorna. Man har haft ett sådant fokus på att leva upp till sitt arbetsgivaransvar för den personal som finns där och inte bara någon vecka . Mycket fokus har därför lagts på omstruktureringen och på yrkesofficerarnas situation. Jag kan tycka att det är beklagligt ur reservofficerarnas synpunkt, men jag anser att det är förståeligt att Försvarsmakten har känt att man måste ta det ansvaret. När överbefälhavaren skriver handbrev till landets reservofficerare menar jag att det inte är en maskeringsmanöver som pågår. Det är en ärlig vilja att få till stånd en kommunikation med reservofficerskåren. Jag tror att det finns en ärlig ambition i försvarsmaktsledningen att försöka ta igen det som har varit eftersatt när det gäller arbetet med reservarna. Det finns många reservare i den generation som och jag tillhör som säkert har tyckt att de har blivit dåligt behandlade av Försvarsmakten. Man är anställd, man har haft sin tjänstgöringsskyldighet, man har åkt på sina övningar och sedan helt plötsligt är man inte så mycket mer värd än papperet som det var skrivet på. Det finns ingen tjänstgöringsskyldighet. Det finns inga uppgifter. Förbanden är borta, och man får knappt ens ett brev från sitt hemregemente. Jag tror att det finns många reservare som tycker att frågorna har hanterats på ett dåligt sätt. Jag utesluter inte att de har rätt. Det finns all anledning att lägga ett ökat fokus på frågorna så att morgondagens reservare känner den uppskattning och motivation de är värda. 71 (): All personal i Försvarsmakten är värd uppskattning på olika sätt. Det är bra att försvarsministern uttalar den uppskattningen. är det ett huvudansvar för oss som befinner sig på den politiska sidan, beställare av verksamheten, att försöka fokusera på det ansvar vi har gentemot skattebetalarna att vi får maximal valuta för de pengar som satsas på området. säger försvarsministern att han har tilltro till Försvarsmaktens vilja att tillvarata reservofficerare som ett aktivt instrument i den framtida planeringen. Min tillförsikt är något mindre. Jag tror att det finns, av alldeles naturliga skäl, en tendens i denna myndighet som leds av yrkesofficerare i allt väsentligt och har yrkesofficerare som aktiv personal, att i första hand se just till den egna personalkategorins intressen och argumentera lite med den utgångspunkten. Jag tror inte att det är tillräckligt att försvarsministrar, oavsett partitillhörighet, säger att de ser positivt på reservofficerare. Det måste byggas upp ett tryck. Tittar man på de planer som roterar i Försvarsmakten, till exempel framtida mekaniserade bataljoner, är det alldeles uppenbart att reservofficerarna är en liten och obetydlig del i dessa planer. Jag har uppgifter som säger att medan det i en mekaniserad bataljon ska finnas 112 yrkesofficerare planerar man för enbart fyra reservofficerare. Det är den typen av signaler som gör att jag inte kan känna samma tillförsikt som försvarsministern. Jag har ställt frågan en gång om försvarsministern är beredd att medverka till att sätta ett större tryck på myndigheten i de här sammanhangen. Jag vill gärna upprepa frågan eftersom jag inte känner att jag fick ett alldeles tydligt svar i alla delar. 72 Försvarsminister (): Om svaret var otydligt kan det möjligen bero på att frågan var otydlig. Vad betyder sätta tryck på? Betyder det att jag ska skälla på ÖB, att jag ska ta personalchefen i örat eller att jag ska stå i talarstol och vara bekymrad precis som jag var? Min uppfattning är inte att försvarsmaktsledningen ska se till någon speciell personalkategoris intressen. Försvarsmaktsledningen ska och det borde också göra se till verksamhetens intressen. Försvarsmaktens operativa behov och Försvarsmaktens krav är det som måste vara dimensionerande. Det gäller även för personalfrågorna. Det är verksamheten som ska vara styrande. Det har varit alldeles för mycket av kategoritänkande. Om det är något jag vill sätta tryck på så är det att komma bort från det. Det gäller att inte fastna i identiteter, yrkesidentiteter och kategoritänkande utan att försöka se till verksamhetens krav. Det är bara att lura sig själv om man hävdar att det går att fortsätta med en volym reservare som fyller samma funktion i försvaret som de alltid har gjort när vi går från ett invasionsförsvar på 800 000 man till ett insatsförsvar. Det är alldeles självklart att behovet av reservofficerare och inte minst av värnpliktiga befäl på olika nivåer i det gamla invasionsförsvaret var av en helt annorlunda magnitud än vad vi nu står inför. Med detta sagt anser jag fortfarande och jag har sagt att också regeringen anser det att reservarna har en oerhört viktig funktion att fylla också i det nya försvaret. Just det som var en tillgång i invasionsförsvaret är en tillgång i insatsförsvaret, nämligen kombinationen av militära och civila kompetenser. De är inte minst viktiga i den internationella verksamheten. Därför ser jag ett tydligt utrymme för reservare också i insatsförsvaret. Det är mot den bakgrunden som jag anser att strävan ska vara att ställa krav på beredvillighet att delta i internationella operationer om man anställs som reservare. Det finns en del arbetsrättsliga aspekter kring detta som kan behöva övervägas. Det finns frågor om huruvida detta ska lösas avtalsvägen eller om det är något som borde författningsregleras. Min grundinställning är att om man tar anställning i det svenska försvaret ska man också vara beredd att delta i internationell verksamhet. 73 ():