prot · GT0979 · 2006-02-24 00:00:00 — Säg vad som är rätt i stället för att bara vifta bort det! Jag påstår att de finskspråkiga sändningarna är hotade helt och hållet om får bestämma över de här frågorna. Risken är uppenbar. Förra gången det var en borgerlig regering fick bestämma över detta. Därför har vi inga frekvensutrymmen kvar för en minoritetskanal. De ligger på . Jag tycker att det är bra att vi har många kanaler. Det är inte snack om det, men det går inte att säga att det är ett problem att vi inte har fler public service-kanaler. Till slut gäller det kaffekoppsavtalet. frågar mig vad som händer på tv-området. Det är lite vid sidan om, och jag tar gärna chansen eftersom det är en fråga av hög aktualitet. är det avtal som och statsminister skakade hand om över ett kaffebord i en gång . Det innebar att svensk tv ska vara tillgänglig i och finsk tv ska vara tillgänglig i . när vi går över till digital teknik måste detta göras om. Jag och regeringen kommer att se till det framgår av det beslut som regeringen fattade i går att när de analoga finskspråkiga sändningarna upphör, vilket jag räknar med blir , så kommer de att ersättas av den finska kanalen på motsvarande sätt i det digitala nätet med större spridning än det analoga har . Det blir alltså en ambitionshöjning. Det är mitt besked till och mitt glädjande besked till de människor i som är intresserade av de finskspråkiga sändningarna. 9 (): En ledamots interpellationsverktyg handlar om att få ställa frågor till regeringen om dess politik. I och med att det ligger en skrivelse för behandling i som ska åtföljas av en proposition enligt skrivelsen så kändes det angeläget att få ta upp frågan. Jag lyssnade på utbildnings- och kulturministern i går när han ställde samma frågor till i tv-sändningen från frågestunden. Jag vet alltså att utbildnings- och kulturministern är mycket väl medveten om att finansieringsalternativ för hur man har programverksamhet med de fristående fonderna och de lösningar som också ligger till grund för den nationella minoritetspolitiken finns mycket väl beskrivet. I och med att jag har så kort, begränsad tid tänkte jag använda interpellationsverktyget för att ställa frågor till regeringen med anledning av den behandling som pågår i av regeringens förslag. Jag vill påminna om att regeringen fattade ett beslut om att ge SR tillstånd att sända finska i DAB-kanalen. har det här pågått . Jag menar att det här med all tydlighet visar på att inte ens public service självt helt har möjligheter att påverka sin tillvaro. De politiska besluten påverkar. vill att vi ska ha en mediepolitik som ger möjlighet för aktörerna att agera utan politikens inblandning på så sätt. Politikens beslut påverkar också verksamheten. Jag tycker att det här är det stora bekymret. Men för oss i är det en självklarhet att finansiera programverksamheten och se till att våra nationella minoriteter får en möjlighet att ta del av medieutbudet. Jag tyckte också att det fanns en tillfällighet att föra en diskussion här om hur besluten påverkar varandra. Jag beklagar att kultur- och utbildningsministern ändå väljer att göra detta till en debatt om politik i stället för att ta chansen att beskriva vad regeringen vill göra. 10 Utbildnings- och kulturminister (): Snälla nån jag har ju svarat fullt ut på den enda fråga som har ställt! Jag kan upprepa svaret. Men när jag har svarat så är det väl dags för debatt? Jag har framför mig reglerna för vad vi håller på med. Här står det att det är just debatt. Det finns ett annat institut i umgänget mellan regering och riksdag, nämligen frågeinstitutet. Är det så att ledamöter har frågor så kan man ställa dem i frågeform. Men om man vill ha debatt så får man ha en debatt. Därför måste det vara rimligt att jag också svarar med att ställa motfrågor. Vad vill ni göra? Jag tycker att det här är ett konstigt sätt att gömma sig. Mitt svar på frågan är: Vi ska inte sänka ambitionerna för minoritetsradion. Vi ska tvärtom höja dem. Jag är mycket optimistisk om detta. Tekniken gör stora framsteg. Vi har webbradion och vi har poddradion. Radion når fler. Det blir flexiblare, billigare och enklare. Vi ska behålla FM och vi ska inte kasta ut 30 miljoner radioapparater, om det är det som DAB-förespråkandet innebär. Jag förstår inte riktigt det här. Min enkla reflexion är: har föreslagit att ska försvinna. I stället ska man ha en fond som ska finansieras på något flummigt sätt. Där ska man kunna söka pengar. Ska söka pengar för att prata finska i morgonprogrammen? Vem ska söka pengar? Hur ska det gå till? Vilka företag och vilka privatradiostationer har visat intresse för detta? Det är ju privatradiostationer som får ta hela initiativet och som får hela frågan i knäet med alternativ. Jag konstaterar att avstår från chansen att stilla oron och förklara hur det ligger till. I stället ägnar hon sin debattid åt att debattera debattregler. Jag tolkar det som att man inte har svar som är sådana att det lugnar människorna och att man därför tycker att det är mindre skadligt att hålla tyst än att berätta hur det ligger till. Det är den enda tolkning som går att göra av att flyr debatten och väljer att inte berätta för den finskspråkiga minoriteten i hur dess intressen ska tillgodoses i radiolandskap, där inte finns. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2005/06:235 om kvaliteten inom läkarutbildningen 11 Utbildnings- och kulturminister (): har frågat mig vad jag tänker göra för att garantera kvaliteten inom läkarutbildningen. Bakgrunden till fråga är att , som ju staten har ett avtal med om bland annat läkarnas grundutbildning, har beslutat att lägga ned sjukvården inom specialiteten öron-, näs- och halssjukdomar vid och flytta över verksamheten till i . Jag vill först nämna något om avtalet mellan staten och bland andra om samarbete om grundutbildning av läkare, medicinsk forskning och utveckling av hälso- och sjukvården. Det är ett avtal som undertecknades . Enligt avtalet ersätter staten för att få tillgång till sjukvårdsorganisation. uppgår detta belopp till alltså ungefär ½ miljard. Avtalet innebär när det gäller läkarnas grundutbildning att den kliniska delen av utbildningen äger rum inom och att personal medverkar i undervisningen. En förutsättning enligt avtalet är att det centrala avtalet kompletteras med regionala avtal mellan berörda landsting och universitet som bland annat preciserar vilka av sjukvårdsenheter som upplåtits för läkarutbildning. Vidare ska ett gemensamt ledningsorgan för samarbete mellan landsting och universitet inrättas där ledningarna för parterna är representerade på jämbördiga villkor för att ta gemensamt ansvar för alla frågor som uppkommer om samarbetet. Sådana frågor kan till exempel handla om att vill göra omstruktureringar i sådana delar av hälso- och sjukvården som har betydelse för läkarnas grundutbildning. Det lokala avtalet slöts mellan och . Det reglerar formerna för samarbetet mellan de båda organisationerna på tre nivåer. har fattat beslut om att sammanföra öronsjukvården vid med vården vid till en gemensam enhet i . Vilka konsekvenser detta får för läkarnas grundutbildning är just en sådan fråga som ska vara föremål för diskussion mellan de lokala parterna. Syftet med de tre nivåerna är att oenighet mellan parterna på en lägre nivå kan ha större förutsättningar att lösas om frågan lyfts till en högre samarbetsnivå mellan parterna. Jag har fått veta att samtalen fortsätter och att parterna är angelägna om att lösa det uppkomna problemet, det problem som lyfter fram. Jag förutsätter naturligtvis att parterna följer de överenskommelser som träffats och att de förändringar som kan vara nödvändiga för att hälso- och sjukvården ska fungera på bästa sätt inte äventyrar förutsättningarna för läkarnas grundutbildning. har genom samarbetet med landstingen mycket goda förutsättningar att bedriva en bra läkarutbildning som ger god klinisk träning redan på grundutbildningsnivå, och det satsas mycket stora resurser från statens sida på denna utbildning. utvärderade läkarutbildningen , och deras slutsats var att den håller internationellt sett en hög standard. pågår ytterligare en utvärdering av läkarutbildningen, och jag har förstått att man då också kommer att lägga stor vikt vid den kliniska träningen. 12 (): Jag får tacka statsrådet för svaret på den här interpellationen, men jag får säga att svaret är rätt tunt. En stor del av svaret handlar om förutsättningarna i och liknande. Jag har, som statsrådet kanske vet, i tandläkarutbildningen och under mina i Sahlgrenska sjukhusets styrelse haft anledning att lära känna de här frågorna ganska väl. Hur som helst säger statsrådet här att stora resurser satsas. Då är min fråga: Vad blir då egentligen resultatet? Har statsrådet här kunnat garantera resultatet, nämligen en högkvalitativ läkarutbildning? var det ganska tydligt reglerat vad som skulle ingå i läkarnas grundutbildning som omfattar . finns det en väldigt stor frihet för de olika lärosätena, och det är bra. Men staten har inte ställt några grundkrav på vad som egentligen ska ingå. är det till exempel fem veckors fritt val under varje termin för läkarstuderande att läsa någonting annat än det som kanske är obligatoriskt och viktigt. Då är min fråga: Är det mot den här bakgrunden rimligt att flera universitet förkortar de obligatoriska momenten i utbildningen med ty följande sämre kvalitet på doktorerna? Är det mot den här bakgrunden rimligt att till exempel har strukit kursen i farmakologi? För mig är det fullständigt vansinnigt att doktorerna inte ska ha kunskap i farmakologi, läran om läkemedel. När man ska hantera patienter och förskriva medicin måste man ju veta vilka effekter preparaten man skriver ut har. Och inte nog med det, man måste också veta om de kan interagera med andra preparat som någon annan har skrivit ut. I min verksamhet jag bedriver fortfarande viss tandläkarverksamhet är det alldeles uppenbart att den första frågan man ställer till patienten är vilka mediciner han tar. Är det så att läkarna som utbildas i i motsats till dem som utbildas i inte längre ska få skriva ut recept? Eller hur tänker man garantera kvaliteten när det gäller den biten? Det är enastående, jag får nästan säga korkat, när vi har så många åldrade patienter med förgiftning efter förgiftning. Vi har ju även haft fall med så kallade apatiska barn där ett antal i stället har varit förgiftade och det inte har upptäckts . Jag vill också fråga: Är det mot den här bakgrunden rimligt att flera kurser som inte har med varandra att göra har slagits ihop? I har man till exempel lagt ihop ögon, öron, neurologi och psykiatri till en kurs. Sedan har man en gemensam examen i ögon, öron, neurologi och psykiatri. Man har en gemensam tentamen, en multiple choice-tenta, där man får kryssa i svaren. Då kan det visa sig att jag klarar ögon, öron och neurologi hyggligt, men jag har noll poäng på psykiatrin men är ändå godkänd på paketet. Är det en rimlig hållning, statsrådet? Kan man då garantera kvaliteten i läkarutbildningen? 13 Utbildnings- och kulturminister (): Den fråga som ställdes till mig var baserad på att öronnäsahals-utbildningen vid skulle flytta till och att där inte fanns tillräckliga personalutrymmen och lite andra bekymmer. Jag vidgar gärna debatten till den stora viktiga frågan om kvaliteten i läkarutbildningen. Det är en otroligt viktig fråga för hela folk. Frågan, som den nu preciseras, handlar om vem som fattar beslut om vad som ska ingå i läkarutbildningen. Kritiken mot hur den har utformats på vissa lärosäten riktas nu till mig. Frågan till mig gäller vad jag ska göra åt det. Dagens ordning grundar sig på ett beslut som fattades 1993 på förslag av Per . Jag tycker att det var en bra förändring som innebär att sådana här beslut avpolitiserades och att man gav lärosätena skyldighet att själva ta ansvar för sin kursutformning. Politikernas styrning begränsades till att säkerställa att det finns ordentliga kvalitetskontroller inbyggda i systemet genom och genom . På den vägen ska systemet främja utveckling, innovation i utbildningen, modernisering, förnyelse och också konkurrens, som ju är ett honnörsord för både dig och mig förmodar jag. Men tycker jag mig se ett trendbrott. Jag var med om en debatt i förrgår, och jag såg voteringen i går. Jag har varit med om rätt många debatter som utbildningsminister där jag ständigt möter samma krav, nämligen att ministern ska gripa in och göra om det lärosätena gör för dåligt. Politiker måste bestämma. Utbildningsväsendet måste politiseras mer. Ministern måste ingripa för i har man sagt att man inte behöver kunna psykiatri. Det räcker om man fyller i multiple choice-uppgifter på en blankett, och sedan kan man koncentrera sig på andra enheter och strunta i psykiatri, eller om det var farmakologi. Vi politiker måste ta itu med dessa professorer som inte vet vårdens och utbildningens bästa. Jag har en annan syn. Jag tycker inte att vi ska politisera läkarutbildningens innehåll. Jag tycker inte att du och jag ska sitta här i kammaren och säga att nu ska vi öka utbildning om knäet och dra ned utbildningen om kindbenet med . Jag tycker inte att det är vi politiker som ska bestämma detta. Jag har förtroende för att våra lärosäten leds av människor med god utbildning, gott omdöme och rejäla kvalifikationer för att lösa de här problemen till och med bättre än vad du och jag har. Jag tycker dessutom att om det nu skulle vara så att jag har fel och de inte är bra nog ska vi ha två ytterligare skyddsmekanismer, nämligen mycket ambitiösa utvärderingar ambitiösast i hela världen som återkommer med jämna intervall och därutöver granskning. Det är för mig en bättre ordning än att vi politiker ska bestämma hur många timmar som ska gå åt till knäna och hur många som ska gå åt till fötterna. Jag tycker inte att det är den ordning som vi ska ha. Här står jag på den sida som jag ibland i retoriken hör från borgerligt håll. Vi ska avpolitisera. Det är för mycket politiskt inflytande. Jag tycker inte att det är för mycket politiskt inflytande, men jag vill inte öka det till att vi här i ska bestämma att måste har mer psykiatri, måste ha mer om knäna och måste ha lite mer farmakologi. Jag tycker faktiskt inte att det är den ordning vi bör ha. Jag tror att det vore sämre för utbildningen, sämre för ansvarstagandet och sämre för förnyelse och modernisering. Jag tror dessutom att det vore sämre för oss i att vi plötsligt skulle bli experter på det också. 14 (): Det här blir ju riktigt intressant. Jag har faktiskt frågat vad han avser att göra för att garantera kvaliteten i läkarutbildningen. Då exemplifierade jag med öronutbildningen på , som låg rätt nära till hands eftersom jag just hade fått kännedom om det förhållandet. Det är alldeles uppenbart att den lilla frågan och frågan från departementet till har satt fart på saker och ting där. Statsrådet säger här att han har erfarit att samtalen fortsätter och så vidare. Jag har också erfarit det. Det har hänt saker efter att den här processen drogs i gång, och det är väldigt bra. Men min fråga var vidare än så. Den gäller kvaliteten i stort. Jag delar uppfattningen att vi inte ska ha politiska beslut om vad som ska ingå i kurserna, men frågan är: Hur garanterar vi detta? Det är uppenbart att utvärdering och kontroll inte räcker till eftersom det blir på det här sättet. Jag har ett exempel till. Psykiatriutbildningen vid , ja vid de flesta lärosäten förresten, har minskat från att vara två till ungefär en månad. Tycker statsrådet att det är rimligt inom en disciplin där vi har höga kostnader, där vi har så hög sjuklighet och där konsekvenserna innebär stort lidande för de drabbade av psykisk sjukdom och också stort lidande för en del av deras offer? En del av de här människorna blir ju dessutom våldsverkare. Jag har varit fängelsetandläkare och sett en hel del av människor på båda sidor, både offer och våldsverkare. Är det då rimligt att man drar ned psykiatriutbildningen i den allmänna läkarutbildningen, den grundläggande utbildningen, i någonting som är så enormt viktigt för varje doktors verksamhet? Jag är inte ute efter att vi ska sitta här i eller att ni ska sitta i och bestämma hur kursplanerna ska se ut, men jag skulle vilja ha en garanti och uppföljning. Jag skulle vilja ha en Socialstyrelse som gjordes om, där man delade upp i en medicinalstyrelse och en socialstyrelse, så att man fick en body som har strikt kontroll över läkare, tandläkare och andra legitimerade vårdgivare och den andra verksamheten skild från denna. är det ett mischmasch. Vi behöver inte gå längre än till . Där har man ett system som ser ut på det sättet. Då skulle vi få en bättre kontroll. Är statsrådet beredd att medverka till det? Sedan tänkte jag fråga: Vad tänker göra för att man ska garantera kvaliteten , snabbt? Det här händer fort, inte bara beroende på att staten som utbildare på de olika lärosätena drar ned och ändrar för att anpassa sig till budget och annat utan också beroende på att landstingen, precis som man gjorde i det här fallet med , och öronkliniken, på grund av budgetskäl trycker ut en hel del av den viktiga grundutbildningen för att inte tala om en del av de problem som uppstår inom den högspecialiserade utbildningen. Vad tänker statsrådet göra för att garantera det här? 15 Utbildnings- och kulturminister (): Jag kan berätta för om lite saker vi gör för att stärka kvaliteten. får fortsätta vidareutveckla och fördjupa sina analyser och sina utvärderingar. Det pågår just nu en utvärdering av läkarutbildningen, och jag kan lova att om den, när den kommer, pekar på saker som vi behöver göra bättre så kommer vi att gå igenom dem mycket noga. Då ingår säkert också de områden, till exempel , där sjukvårdsministern är ansvarig. Jag tänker inte stå här och göra några utfästelser å hennes vägnar. Men vad gäller arbete, där jag har ansvaret, så kommer vi utomordentligt noggrant att gå igenom det här, för vi är extremt måna om att detta ska vara en utbildning i den absoluta världsfronten, och vi ska se till att det förblir så, precis som det var vid den förra utvärderingen. verkar prata nedsättande om att man har budgetansvar i . styrde ju budget här i , där , och ju ligger. Man skaffade sig ett underskott på nästan . Ordet budgetbalans var ett fult ord. I stället ersattes det med ord som privatisering och att detta, som någon sorts simsalabim, dynamiska effekter eller vad det kallades, skulle göra att man inte behövde bry sig om budgetbalans. Detta blev föremål för rättslig prövning, och våra högsta instanser i domstolarna fällde de ansvariga budgetförnekarna för brott mot lagen för att de struntade i budgetansvaret. Jag tycker att man måste visa förståelse för att man , i den extremt prekära situation som hamnade i på grund av den här kriminaliteten, måste vara extra noggrann i sin budgetdisciplin. Det enskilda fallet här tänker jag som minister inte lägga mig i. Jag har inte frågat KU om lov, och därför ska jag vara väldigt försiktig. Men jag konstaterar att när det uppstår konflikt mellan utbildningens intressen och sjukvårdens intressen har man skapat mycket noggranna konfliktlösningsmekanismer för att säkerställa detta. Jag utgår ifrån att avtalet upprätthålls på det viset att utbildningens intresse inte får stå tillbaka när behöver hushålla med pengar i sjukvården. Sjukvården är deras ansvar, och den högre utbildningen är vårt ansvar. Jag utgår ifrån att utbildningens kvalitet kommer att tillgodoses, annars vore det ett avtalsbrott. Låt mig också säga om kvaliteten att den kostar pengar. Jag noterar att vi satsar mer och mer pengar på den högre utbildningen. Vi satsar på mer platser och ökar nu läkarutbildningen med drygt 60 platser i den omgång som vi precis har bakom oss med det budgetarbete som finns. Det röstar emot. Vad gäller pengarna för kvaliteten är det ju samma stora penningpåse. I enades ju ditt partis ledare och de andra borgerliga partiernas ledare om att ta 1,6 miljoner från högskoleutbildningen för att finansiera skattesänkningar inte för att lägga på någon annan del av utbildningsväsendet, inte för att lägga på någon annan del av politik för framtid, inte för att lägga på kvaliteten i skolan eller ens för att förstärka försvaret, utan för att sänka skatten och ta bort förmögenhetsskatten. Det var prioriteringen i praktiken. Retoriken går ju att använda här och säga att vi ska satsa på kvalitet här och sjukvård där. Det finns motioner och interpellationsdebatter som visar att ni vill satsa på hundrafemtioelva olika yrkesgrupper som ska få bättre utbildning, men pengarna ska tas därifrån och i stället läggas på att ta bort förmögenhetsskatten. Det tycker jag är rimligt att berätta för läkarstudenter och och inte bara bryta ut varje enskild missnöjesfråga och säga: Här vill vi göra det lite bättre! Allt detta ska summera till mindre pengar. 16 (): Statsrådet försöker här återigen, precis som i den förra debatten, prata om någonting annat och ställa frågor till mig om min politik. är det en debatt, och det är fritt fram att ställa frågor. Jag tänker inte svara på en hel del av den, därför att dem kan vi ta i annan ordning. Vi kan diskutera skattepolitiken och vi kan diskutera hela budgeten till högskolan, och vi kommer att komma fram till att jag har lite andra prioriteringar än vad den socialdemokratiska regeringen har. Men det som är intressant nu är: Vad tänker statsrådet göra vidare för att garantera kvaliteten i läkarutbildningen? Det är ju det som den här debatten handlar om, och det är det som vi pratar om. Jag tycker att det är bra att statsrådet kommer att noga bevaka utvärdering. Det tycker jag var ett bra svar. När det gäller inser jag att det också är någonting för ett annat statsråd i regeringen, men har ju regeringen ett kollektivt ansvar. Jag utgår ifrån att möjligen kan ha en åsikt eftersom en hel del av statsrådets område också kolliderar och interfererar med det som håller på med. Jag hoppas alltså att man där tar en diskussion. Det som det här gäller är ju att garantera kvaliteten på den vård som vi ska ha när vi är gamla och på hemmet och som våra barn ska kunna få när de växer upp. Det gäller att garantera kvaliteten i läkarnas utbildning. 17 Utbildnings- och kulturminister (): Jag kan försäkra att jag kommer att följa utvärdering uppmärksamt också när det gäller andra delar, men debatten i kammaren om kommer andra att föra, inte jag. Hur vi för diskussioner om detta i våra kvarter behöver jag inte stå här och reda ut. Jag talar för och för universitetsutbildningen och talar om när vi rör oss här i . Jag har beskrivit vilka mekanismer vi har byggt upp för att säkerställa kvaliteten säkerställa att den håller inte bara vad man i största allmänhet tycker är bra klass, utan när vi jämför med hur den är i andra länder. Andra länder förändras, de utvecklas och de testar nya saker, och det kan göra att de lär sig saker som visar sig vara bra när vi står still i gamla mål. Det räcker inte att jämföra med hur det är runtom i . Det ser vi till. Jag tror att det är en utomordentligt kraftfull mekanism, precis på det plan som vi politiker ska se till att det är. Men det räcker inte. Det krävs också pengar. Då måste man bestämma sig för prioriteringar. Då räcker det inte att stå och säga att man tycker att det ena eller andra är viktigt. Man måste också ta ansvar för det i prioriteringar och säga om någonting annat att det är mindre viktigt och att det får stå tillbaka. Det möter jag sällan i debatterna i . Jag möter i stället att allt är viktigt och att allt ska prioriteras högre. Det som till äventyrs skulle prioriteras lägre försvinner, och så får man gigantiska underskott som i eller i statens budget , eller också kommer det som en överraskning att någonting annat försvinner. Jag pekade på hur man i valde att prioritera skattesänkningar fullt ut. Då tycker jag att det vore hederligt och rimligt att stå här och säga: Sorry, det här får stå tillbaka, för vi tycker det är så viktigt med skattesänkningar, förmögenhetsskatten och sådant att det här får vänta.