prot · GU0914 · 2006-10-24 00:00:00 — Ni vill inte ge kommuner eller landsting möjlighet att lägga ut vissa, väl avskilda delar på entreprenad. 128 (): Jag har inte fått svar på min fråga om vad socialministern anser om att svenska skattebetalares medel hamnar i fickorna hos aktieägarna i de vinstdrivande företagen. Där har vi exempel från som visar att man låter vinsten och marknaden styra. Men egentligen kan socialministern låta bli att svara på den frågan, för jag hade också en fråga i min interpellation som jag inte har fått något svar på och inga kommentarer alls till. Den frågan lyder: Vad avser ministern att göra för att undvika att vinstdrivande vårdbolag köper upp ideellt drivna sjukhus? Jag rekommenderar socialministern att göra ett studiebesök på till exempel , där man är orolig för att de ideellt drivna sjukhusen köps upp av stora bolag om man släpper in vinstintresset i vården. Vi har sett att sådant har hänt i . anser att det är människors behov som ska styra vilken vård som ges, inte vinstintresset. Vinstintresset inför en annan drivkraft som ofta står i motsättning till behovet. Det finns även en uppenbar risk för att kostnadseffektivitet i ett kommersiellt vårdbolag innebär mindre personal och stressigare arbetsmiljö. 129 Socialminister (): Vad ska man göra för att undvika att vinstdrivande företag köper upp idéburen verksamhet? Jag tror att man ska hålla i minnet vad de idéburna företagen själva anser på detta område. kunde vi i läsa en artikel där man från den organisation som organiserar just idéburen omsorg säger så här: Regeringsförklaringen är befriande tydlig och fastslår att fler aktörer skall uppmuntras att bidra till en utveckling av vården och omsorgen. Lika villkor skall gälla för privata, ideella, kooperativa och offentliga aktörer. Man välkomnar detta och säger att det är först när vi kan välja mellan verkligt olika aktörer som valfriheten blir reell. Man välkomnar sådant som öppnar för andra att utföra vård och omsorg. Allt handlar förstås om att man vill patientens bästa. Alla hamnar vi under våra liv i en situation där vi är beroende av vård och omsorg. Jag tror ärligt att vi kan utveckla vård och omsorg genom att det finns fler aktörer. Då kan man mäta sig mot varandra och se vad som fungerar. Man kan lära av varandra. Jag är inte rädd för att öppna för detta. Tvärtom ser jag goda möjligheter för att det kan förbättra situationen för den person som är i en så utsatt situation att man behöver vård och hjälp. Överläggningen var härmed avslutad. 22 § Svar på interpellation 2006/07:6 om föräldraförsäkringen och jämställdheten mellan kvinnor och män 130 Socialminister (): har frågat statsrådet vilka åtgärder statsrådet är beredd att vidta för att verka för att arbetsgivare ska betrakta föräldraskapet som en angelägenhet lika stor för män som för kvinnor, vilka verktyg statsrådet är beredd att använda inom familjepolitikens område för att verka för att bryta diskrimineringen av kvinnor på arbetsmarknaden, vilka åtgärder statsrådet är beredd att vidta för att en jämn fördelning av ansvaret för barn och annat hemarbete mellan kvinnor och män ska uppnås samt vilka åtgärder statsrådet avser att vidta för att regeringens familjepolitik ska gynna alla barn och deras familjer, alltså till exempel även ensamstående kvinnor som inte kommer att ha råd att utnyttja vårdnadsbidrag eller studerande som inte har en beskattningsbar inkomst och som inte kommer att omfattas av jämställdhetsbonus. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen, och jag väljer att svara på frågorna i ett sammanhang. Familjen är en grundläggande gemenskap i samhället. Vår trygghet och känsla av sammanhang grundläggs redan som barn, i den egna familjen. I familjens gemenskap kan ett djupt mänskligt behov tillgodoses att bli sedd och inte vara utbytbar. I den lilla grupp som en familj utgör får familjemedlemmarna möjlighet att möta kärlek, omtanke och förståelse men också ställas inför krav och ta ansvar. Regeringens familjepolitik syftar till att stärka föräldrars makt över sin livssituation och öka familjernas valfrihet. Familjepolitiken bör underlätta för föräldrar att kombinera yrkesliv med ett fungerande familjeliv genom förbättrade möjligheter för båda föräldrarna att ta hand om barnen när de är små. En modern familjepolitik måste utgå från att familjer är olika, har olika önskemål och behov, och är lika mycket värda. Alltfler familjer består av en ensamstående mamma eller pappa, som har barnen hela eller delar av tiden. Det är enligt min mening viktigt att både kvinnor och män ska kunna kombinera familjeliv med arbetsliv, och få vardagspusslet att gå ihop. Ingen ska tvingas välja bort barn och familj på grund av bristen på trygga anställningar, en stelbent familjepolitik eller risken att missgynnas under graviditet och föräldraledighet. Ett sätt att förbättra förutsättningarna för en trygg uppväxt för barnen och mer likvärdiga villkor för kvinnor och män är att skapa förutsättningar för att män tar ett större föräldraansvar och att kvinnor och män delar på arbetet i hemmet. Regeringen kommer att utreda de närmare förutsättningarna för att genomföra en familjepolitisk reform i syfte att öka valfriheten för barnfamiljerna och därmed förbättra möjligheterna till jämställdhet och delat ansvar för barnen. De bärande utgångspunkterna för reformen blir införandet av barnomsorgspeng, jämställdhetsbonus, ett frivilligt kommunalt vårdnadsbidrag och ökat pedagogiskt inslag i förskolan. Barnomsorgspengen ger föräldrarna ytterligare möjligheter att välja barnomsorg bland en mångfald av utövare som passar alla barns och familjers olika behov. Jämställdhetsbonusen har två syften. Genom att öka familjernas ekonomiska möjligheter att fördela föräldraledigheten mer jämlikt förbättras förutsättningarna för jämställdhet och en stärkt relation mellan barnet och bägge föräldrarna. Genom att förstärka motiven för kvinnor att bibehålla en förankring i yrkeslivet motverkas omotiverade löneskillnader, dessutom ger det männen förutsättningar att ta ett större föräldraansvar. Ett frivilligt kommunalt vårdnadsbidrag skapar möjligheter för föräldrar som önskar mer tid med sina små barn. Vårdnadsbidraget ger en reell valmöjlighet för de föräldrar som önskar vara hemma något längre än vad föräldraförsäkringen ger möjlighet till eller som vill korta sin arbetstid under småbarnsåren. Jag håller med om att förutsättningarna för jämställdhet mellan kvinnor och män bör förbättras. framställs ofta som ett jämställt land, och jämfört med andra länder har möjligheterna för svenska kvinnor blivit bättre. Men fortfarande återstår mycket innan kvinnor och män på allvar har lika möjligheter. Jämställdhetsfrågorna har därför fått ett stort utrymme i regeringens politik. Regeringen avser att inom olika områden initiera reformer som ska öka jämställdheten mellan kvinnor och män. En kraftig resursförstärkning görs genom att jämställdhetspolitiken tillförs en tiofaldig ökning av anslaget. Regeringens politik gynnar och uppmuntrar till jämställdhet mellan kvinnor och män. Däremot anser regeringen inte att jämställdhet uppnås genom inskränkningar i familjernas valfrihet. 131 (): Jag ber att få tacka ministern så mycket för svaret på mina frågor. Varken jag eller den församlade världspressen är väl särskilt överraskade över att partiordförande och tillika socialministern har en i grunden annorlunda syn på familjen än vad jag och har. Men frågan är om det inte snarare är ministern än jag som sticker ut med synen i den här frågan. tillbaka under uppbyggnaden av det moderna välfärdssamhället har den patriarkala synen på familjen som samhällets minsta byggsten ersatts av att det i stället är individen som måste vara utgångspunkten för utformandet av politiken. Vi har steg för steg avskaffat lagstiftning, skatte- och ersättningssystem där familjen utgör subjektet och ersatt dem med lagar och system där det i stället är individen som är subjekt. Det är en utveckling som har förbättrat livsvillkoren, självbestämmandet och det ekonomiska oberoendet för kvinnor och stärkt barns mänskliga rättigheter. Det har rått en hyfsad samsyn kring den principen i svensk politik sånär som på . De har envist fortsatt att hävda att det är familjen som ska ses som subjekt. Det är beklagligt att det nu verkar som att har genomdrivit ett slags systemskifte i synen på familjen och familjepolitiken i hela alliansens familjepolitik. Föräldraförsäkringens utformning är en beklaglig rest av det gamla tänkandet om familjen som samhällets minsta byggsten. Möjligheten att avsäga sig sin del av försäkringen är en eftergift för konservativa krafter som klamrar sig fast vid idén att det egentligen bara är kvinnor som kan och bör ta hand sina egna barn. Vi känner alla till de negativa konsekvenser för kvinnors villkor i arbetslivet som den skeva fördelningen av ansvar för barn och obetalt arbete i hemmet har. Också socialministern erkänner att det är ett problem att män inte tar sin del av föräldraförsäkringen och sin del av föräldraansvaret. Men i nästa andetag säger han att det måste få vara en fråga för ett fritt val för familjen. På dessa helt igenom oförenliga ståndpunkter försöker man sedan koka fram en politik som ska tillfredställa bådeoch. Å ena sidan ska män uppmuntras att ta ut en större andel av föräldraförsäkringen genom att en skatterabatt ges till hushållet. Å andra sidan lanserar man ett vårdnadsbidrag som enligt alliansens egna uppskattningar i valrörelsen skulle ge till den av föräldrarna som vill vara hemma efter föräldraförsäkringsperiodens slut. I interpellationssvaret låtsas man nu att detta är ett könsneutralt arrangemang. Ni har ju redan konstaterat och erkänt att män inte ens är beredda att stanna hemma när de får ut av sin lön i ersättning. Varför har ni annars lagt in jämställdhetsbonusen? Vad får er att tro att män efter skulle vilja stanna hemma ungefär för samma summa som bara bonusen ger? Självklart är detta en stor kvinnofälla som man har lagt in i hela systemet, eftersom det är vad vill ha. Det skulle faktiskt kännas bättre för mig om familjeministern erkände att jämställdheten inte är ett mål med den borgerliga familjepolitiken. Det skulle vara ärligare om ministern sade att man faktiskt inte vill skapa likvärdiga förutsättningar för kvinnor och män att både försörja sig på eget arbete och vara föräldrar. I stället utformar man sin politik för att stärka incitamenten att leva i det ömsesidiga och djupt ojämlika beroende som en traditionell patriarkal kärnfamilj utgör. 132 Socialminister (): Det var en föreläsning om någonting som låg en bra bit från ämnet för interpellationen. Men jag tar förstås också gärna den diskussionen. ställer här frågan om jämställdhet mot familjen. Hon talar om att det är ett val mellan jämställdhet eller familj. Jag vägrar att gå med på det synsättet. Jag är för jämställdhet. Det tror jag att de allra flesta är som också lever i familjer. Det går att förena med synen på kvinnor och män som lika mycket värda. Det är individer med samma möjligheter och tro på familjen som en väl fungerande enhet. Den brister förstås ibland, som alltid när det är människor inblandade. Men den spelar en viktig roll framför allt för barnen när de hitta sina roller i sammanhang där de lär sig att möta andra människor, lär sig ansvarstagande och att möta krav men också möter den kravlösa kärleken. Så ser situationen ut för de allra flesta barn. Här radas en del beskyllningar upp om vad jag skulle stå för eller vad jag skulle verka för. Jag känner mig helt främmande inför de beskrivningarna. Jag vill ge några faktaupplysningar. Vårdnadsbidraget ska inte gälla efter föräldraförsäkringens slut utan fram till det att barnet fyller . Vi har inte sagt . För var och en som följde valrörelsen tror jag att det framstod som ganska tydligt att det handlade om om det ska vara beskattat och om det inte kommer att beskattas. Det kommer att utredas närmare. 133 (): Det är obegripligt att socialministern inte anser att det jag tog upp hör hemma i den här debatten. Det är precis vad det handlar om. Det handlar om man betraktar individens möjligheter och individen eller familjen som grupp som subjekt för politiken. Hela paketet är utformat från ett tänkande där familjen ses som en grupp, inte som en sammanslutning av individer. Jag tar tillbaka det jag sade om . Det ska vara . Men frågan kvarstår fortfarande. Varför skulle någon man som inte vill stanna hemma av sin lön i ersättning vilja stanna hemma för ? Slutligen ställde jag även en fråga jag inte har fått något som helst svar på i interpellationssvaret. Det gällde de ensamstående föräldrarnas situation. Om det nämner minister ingenting konkret alls. De ensamstående föräldrarna är väldigt ofta kvinnor. Det är en mycket utsatt grupp i ekonomiskt hänseende. En höjning och en indexering av underhållsstödet är till exempel en åtgärd som skulle stärka den gruppen något alldeles enormt. Något sådant har jag inte sett förslag på i regeringens budgetproposition. Jag har inte hört säga vare sig i svaret eller i något annat sammanhang att man är beredd att göra en sådan satsning. har länge drivit det kravet. Vi kommer att föreslå det i vår budgetmotion. Jag hoppas att socialministern vill återkomma med något svar om vad han ämnar göra för att stärka de ensamstående föräldrarnas situation. Å andra sidan kanske man ska anse det som ett framsteg att ministern alls nämner de ensamstående föräldrarna i sitt svar. Slutligen vill jag säga att jag inte är särskilt överraskad av att omhuldar en sådan reaktionär familjepolitik. Jag är mer förvånad och bekymrad över att de mer liberala krafterna i allianspartierna så beredvilligt ställer upp på den. Jag hoppas och utgår från att vi i den här kammaren framöver kommer att få höra åtminstone en eller annan borgerlig feminist visa civilkurage nog att bestrida den skisserade familjepolitiken. 134 Socialminister (): Jag tror att har ett inlägg kvar. Jag vore tacksam om hon skulle kunna beskriva vad i mitt svar som är en beskrivning av en reaktionär familjepolitik. Regeringen tillmäter frågorna som rör jämställdhet en stor betydelse. Därför har det inrättats ett särskilt integrations- och jämställdhetsdepartement för att markera betydelsen som regeringen vill ge de här frågorna i sitt arbete. Jag har beskrivit en del i mitt svar, bland annat hur vi har tiofaldigat stödet för jämställdhetsarbetet. Vi har i vår budget presenterat en lång rad förslag som handlar om att till exempel, för att ta ett område, möta det våld som många kvinnor är utsatta för. Vi satsar på ett förbättrat stöd för våldsutsatta kvinnor, en översyn av reglerna som påverkar våldsutsatta kvinnors ekonomiska situation, insatser riktade mot män som slår i syfte att bryta deras destruktiva beteende, insatser som ökar kunskaperna i polis- och domarkår, forskning om mäns våld mot kvinnor samt förslag om hur stadsplaneringen kan öka kvinnors trygghet i närmiljö för att nämna några områden. Men vi gör mycket mer. Också detta är frågor som jag tycker bör diskuteras utifrån förslagens kvalitet. I stället används debattiden här till något annat. Frågorna i interpellationen handlar om vad man ska göra för att arbetsgivare ska betrakta föräldraskapet som en angelägenhet och hur vi ska kunna bryta diskrimineringen av kvinnor på arbetsmarknaden. De handlar om vad vi ska göra för att få en jämnare fördelning av ansvaret för barn när det gäller kvinnor och män och så vidare. I stället övergår detta till att handla om någonting helt annat. Jag svarar gärna på ytterligare interpellationer, och tar gärna en debatt då om sådant som kanske är lite udda i det här sammanhanget men som berör det som interpellationen handlar om. 135 (): Det handlar om socialförsäkringarna. Jag är lite förvånad över att det inte är antingen jämställdhetsministern eller socialförsäkringsministern som svarar på frågorna. Vad det handlar om är högst relevant i relation till om man ser familjen eller individen som subjekt för politiken. Det är väl ingen hemlighet att anser att man bör individualisera föräldraförsäkringen och att det vore det bästa sättet att stärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden. Vi vet ju och jag utgick från att socialministern på något sätt hade det i bakhuvudet att riskbedömningen är mycket högre när det gäller kvinnor än när det gäller män på arbetsmarknaden. Arbetsgivarna kalkylerar med risken att kvinnor kommer att vara borta mycket länge i samband med barnafödande och i samband med småbarnsåren. Detta är en av de tyngsta orsakerna till den strukturella diskrimineringen av kvinnor på arbetsmarknaden. Att individualisera föräldraförsäkringen skulle jämna ut oddsen när det gäller riskerna för arbetsgivarna att anställa kvinnor eller män. Men i stället för att gå den vägen väljer regeringen i den aviserade familjepolitiken att återgå till en modell där man pratar om familjen i termer av ett kollektiv. Man ska inte öka individernas valfrihet och möjligheter utan man ska öka familjernas valfrihet. Då döljer man ju det faktum att det också inom familjerna finns maktstrukturer och ojämlikhet som gör att man återskapar gamla mönster som i sig leder till fortsatt diskriminering av kvinnor. Jag utgår ifrån att vi inte kommer att bli överens om den här frågan. Vi kommer säkert att få diskutera den framöver. Jag vill bara återigen ställa frågan om ifall ministern har några som helst förslag för att stärka de ensamstående föräldrarnas utsatta ekonomiska situation. 136 Socialminister (): Ja, och det finns sådana förslag i budgeten. Vi har sett att ensamstående har en svagare ekonomisk situation än den som lever tillsammans med någon annan. Deras situation stärks genom det budgetförslag som har lagts fram , inte minst genom det jobbavdrag som införs . Regeringen gör också en lång rad andra saker, förutom det som jag talade om. Det handlar bland annat om att öka det kvinnliga företagandet och därmed få en möjlighet till ett bättre betalt arbete. Det handlar om att kunna få välja mellan flera olika arbetsgivare, bland annat det som vi talade om i den tidigare interpellationsdebatten det som handlar om avknoppningsstöd. När det gäller föräldraförsäkringen har vi olika uppfattningar. vill tvångsdela föräldraförsäkringen mellan föräldrarna makarna eller de sammanboende. Det vill inte vi göra. Vi använder hellre morötter än piskor. Därför finns förslaget till jämställdhetsbonus, som gör att den familj som väljer att låta den person som har den högsta inkomsten vara hemma av föräldraförsäkringstiden får en rejäl betalning för det. Vi gör det här för att vi tycker att det är viktigt att både kvinnor och män är delaktiga i sina barns uppväxt. Vi tror att det är bra för barnen men också för de vuxna. Överläggningen var härmed avslutad. 23 § Svar på interpellation 2006/07:10 om kvinnors löner och inkomster 137 Statsrådet (): har frågat mig dels om jag avser att vidta några åtgärder för att minska löneskillnaderna mellan kvinnodominerade och mansdominerade yrken, dels om jag avser att bidra till att öka kvinnors arbetskraftsdeltagande och inkomster genom att föreslå en lagstiftad rätt till heltidsanställning. När det gäller den första frågan vill jag inledningsvis betona att det är arbetsmarknadens parter som kommer överens om lönerna på den svenska arbetsmarknaden. Möjligheterna för regeringen att påverka löneskillnader mellan olika yrkesgrupper är därför mycket begränsade. har dock regeringens uppdrag att vid sina överläggningar med arbetsmarknadens parter fästa uppmärksamhet på parternas arbete med lönefrågor i ett jämställdhetsperspektiv. Det finns stora kvinnodominerade yrkesgrupper inom den offentliga sektorn. Jag tänker i första hand på yrken inom vård och omsorg. Mansdominerade yrken finns däremot i första hand inom den privata sektorn, där det också finns många olika arbetsgivare. Regeringens uppfattning är att med fler arbetsgivare att välja mellan läggs grunden för bättre arbetsvillkor och bättre löneutveckling också i offentlig sektor. Ett ökat antal arbetsgivare inom bland annat vård och omsorg leder sannolikt till minskade löneskillnader mellan kvinnodominerade och mansdominerade yrken. Regeringen kommer att arbeta för att öka utrymmet för enskilda initiativ och eget företagande inom välfärdsområdet. Alla människors vilja till arbete måste tas till vara. Detta gäller särskilt de deltidsarbetslösa. Kärnan i regeringens ekonomiska politik och därmed även i arbetsmarknadspolitiken är att skapa förutsättningar för fler människor att komma in på arbetsmarknaden och att få arbeta i den omfattning de önskar. Ett av syftena med sänkta arbetsgivaravgifter i vissa tjänstebranscher som regeringen aviserar i budgetpropositionen är att gynna deltidsarbetslösa kvinnor och män. Jag vill också understryka vikten av en modern och väl fungerande arbetsrätt. Arbetsrätten ska möta kraven på trygghet och inflytande för de anställda, som den bidrar till en effektiv och flexibel arbetsmarknad och till ett gynnsamt företagsklimat. Även arbetstidens längd och förläggning har betydelse i dessa avseenden. Mot denna bakgrund avser regeringen inte att lägga fram ett förslag till ändrad lagstiftning i syfte att stärka arbetstagares rätt till heltidsanställning. Det vore fel väg att gå. 138 (): Jag ber att få tacka arbetsmarknadsministern för svaren. Dessvärre blev nog varken jag eller underbetalda kvinnor särskilt mycket klokare av dem. Ministern inledde med att påpeka att det är parterna som sätter lönerna på den svenska arbetsmarknaden. Det är alldeles riktigt. Jag hoppas att jag och ministern åtminstone är eniga om att så bör det också förbli. Däremot har jag mycket svårare att förstå det andra ledet i ministerns resonemang, nämligen att det därmed skulle finnas väldigt små möjligheter för regeringen att påverka de löneskillnader som finns mellan kvinnor och män. Om man accepterar den mest grundläggande feministiska analysen av de könsrelaterade löneskillnaderna är det helt omöjligt att hamna i den slutsatsen. Kvinnors arbete kan ju inte på något objektivt sätt anses vara mindre värdefullt vare sig för arbetsgivarna eller ur samhällsekonomisk synpunkt. Den konsekventa undervärderingen av kvinnors arbete är alltså en fråga om strukturell diskriminering. Godtar man denna analys samt anser att kollektivavtalen även ska ligga till grund för lönesättningen så följer slutsatsen att det som krävs för att avskaffa lönediskrimineringen är insatser för att öka de kvinnodominerade fackens förhandlingsstyrka. Där kan naturligtvis regeringen göra en hel del om den vill, men det tycks man vara helt ointresserad av att göra. Det enda arbetsmarknadsministern föreslår från regeringens håll är privatisering av den offentliga sektorn, som på något magiskt sätt antas leda till högre löner i kvinnodominerade yrken. Det är ju tokigt på mer än ett sätt. För det första är de könsrelaterade löneskillnaderna större i den privata sektorn än i den offentliga. I branscher med hårt konkurrenstryck, som handel och restaurang, ligger lönerna för de kvinnodominerade yrkena långt under de manligt dominerade. Marknaden fixar inte automatiskt högre löner till kvinnor. För det andra är det marknadsekonomiskt orimligt att en offentligt driven verksamhet, exempelvis ett äldreboende, givet att det får samma finansiering och har samma kvalitetskrav skulle avsätta ett större utrymme för löner om det togs över av ett privat företag. Tvärtom är det ju just på personal som de entreprenörer som tagit över verksamhet har sparat, och det är helt logiskt. Ska en verksamhet som tidigare bedrivits utan vinstkrav plötsligt drivas i vinstsyfte minskar utrymmet för satsningar antingen på kvalitet eller på löner eller på bådadera. Det har också visat sig, bland annat i den utvärdering av privatiserade äldreboenden som jag nämner i min interpellation och som gjordes i under den förra borgerliga mandatperioden. Både kvalitet och löner fick stryka på foten den gången.