prot · GT0960 · 2006-01-24 00:00:00 — I flera internationella undersökningar har också vårt grannland visat sig ha bättre skolresultat än . Där finns ett framgångsrikt yrkeshögskolesystem med 31 olika yrkeshögskolor som har olika huvudmän och driftsformer men ryms inom samma regelverk. I genomsnitt är det 3,8 sökande per nybörjarplats. Över hälften är kvinnor. De studerande lockas av den tydliga möjligheten till ett riktigt jobb , och de får också jobb. I finns 130 000 studerande i . I fanns bara 12 000 platser i kvalificerad yrkesutbildning och ca 1 500 platser i högskolan för yrkeshögskoleexamen totalt 13 500 platser för kvalificerad yrkeskunskap. Att har en tiondel av den finska är anmärkningsvärt. Kvalificerad yrkesutbildning är bra. Studier visar att KY-studenter har goda möjligheter till anställning. Men det är dags att ta nästa steg, att göra mer av yrkesutbildningen än att använda den som en tillfällig regulator när Socialdemokraternas näringspolitik misslyckas och arbetslösheten skjuter i höjden. Det krävs politiska signaler och en tydlig vilja att ge yrkesutbildningen en hög status och en kvalitetssäkring. Det vill inte . har, vilket inte nämner i sitt svar, kört över Socialdemokraterna och velat se en översyn av de eftergymnasiala yrkesutbildningarna. Den utredning som regeringen tillsatte resulterade mest i en kartläggning. ska det bli en utredning till, och det är bra mycket bra även om jag tror att det snarare skulle behövas andra politiska signaler för att verkligen komma fram. tycker att rättssäkerheten är bra i dagens KY. Låt mig då ställa en följdfråga. Eftersom KY anordnas av lokala intressenter kan det finnas flera sinsemellan likartade utbildningar. För en sökande kan det vara svårt att få en överblick över vilken utbildning som är lämpligast att söka till. Hur skulle till exempel ställa sig till att en kvalificerad yrkesutbildning i heter lokförare/tågförare medan den i endast benämns tågförare? Finns det månne någon skillnad på dessa utbildningar eftersom benämningarna skiljer sig åt? Borde det inte vara rimligt, fru statsråd, att enas om en benämning inom KY för samma typ av utbildning så att både studenter och arbetsgivare vet vad det handlar om? 103 Statsrådet (): Jag tycker mig nästan ana att Per har inspirerat , dock inte i de slutsatser som sedan kommer fram. Det är en ständig uppdelning mellan dem som går studieförberedande och yrkesförberedande utbildningar, mellan dem som går praktiska och teoretiska utbildningar och mellan dem som ska gå yrkesutbildning och akademiska utbildningar. Jag måste verkligen säga att jag inte förstår frågeställning. kan väl inte på fullaste allvar stå i kammare och säga att vi har 15 000 platser inom yrkesutbildningen i och jämföra det med 130 000. Det är naturligtvis inte det, antar jag, som menar. De svenska högskolorna och universiteten inrymmer såväl akademiska utbildningar som yrkesutbildningar. Ungefär 130 000 platser går till just yrkesutbildningar. Till det kan addera de 15 000 som finns inom KY. Då är vi uppe i 145 000 platser. På intet sätt har vi alltså någon sämre utgångspunkt än , som i det här fallet jämför med. av dem som går KY är för övrigt kvinnor, om vi ska tala jämställdhet. Inte heller är det svårt för svenska högskolor och universitet att rekrytera till yrkesutbildningar. Sedan vill jag bara säga att absolut inte behöver vänta på regeringens utredning för att presentera, i det fall det skulle finnas, ett bättre sammanhållet system för utbildning. Det går alldeles utmärkt för att presentera ett eget sådant om nu sitter inne med alla svar. 104 (): brukar fråga efter motförslag. I vanlig ordning får jag väl då, herr talman, hänvisa till motioner som är väckta i . Jag är säker på att skulle hitta åtminstone någon utmaning i något stycke i någon motion om hon bemödade sig om att ta del av de olika förslag som finns från olika partier och håll i . Den här frågan, herr talman, handlar ytterst om status och politiska signaler. Det finns en obalans i dagens utbildningssystem. Det är alltför enögt. Det borde, precis som i , finnas en signal om att det finns utrymme för alla, för högskola, för yrkeshögskola. I län, som väl känner, hade högskolan 9 500 studenter. Däremot fanns bara 369 och ingen yrkeshögskoleexamensplats. Den skillnaden säger någonting om den politiska viljan. Vad är det för någonting vi vill? Vill vi att alla ska in i ett och samma fack på ett och samma sätt, eller vill vi ha en mångfald? Det är grundfrågan. Ska vi ha flexibilitet, se alla människor, låta alla vara med? Eller ska vi, som verkar vilja, vara både stolta och nöjda över att alla pressas in i ett och samma fack som om de vore tennsoldater, att elever slås ut i den svenska skolan ? En femtedel lämnar ju skolan utan godkända betyg. Människor kommer inte in på arbetsmarknaden. Vi har ungdomsarbetslöshet. Vi har akademikerarbetslöshet. Är så oerhört stolt och nöjd över detta? Det är inte jag. I yrkesutbildningen, herr talman, är kvalitet ett nyckelord. Det borde därför vara möjligt att samla upp olika former av kompetens, resultat från industriforskningsinstitut eller universitet och sammanföra dem med KY för att skapa en mer framåtsyftande, kunnig och problematiserande utbildning som lägger grunden för ytterligare vidareutbildning. På så sätt skulle en yrkeshögskolemodell också vila på en gedigen kunskapsmässig bas och befinna sig i kunskapens framkant. Om en yrkeshögskola infördes skulle det bli en högre grad av jämförbarhet mellan olika utbildningar, vilket skulle leda till ökad rättsäkerhet och än högre anställbarhet för de studerande, för att inte tala om företagarperspektivet, entreprenörsperspektivet, som också är väldigt betonat i den finländska och som det även skulle finnas utrymme för i högre grad i vårt land. Jag saknar faktiskt fortfarande grundläggande svar på den första frågan i interpellationen. Vad vill hon göra för att utveckla den eftergymnasiala yrkesutbildningen, förutom de olika utredningar som vi delvis har pressat regeringen att tillsätta under den här mandatperioden? Finns det någon som helst politisk vision hos ? Finns det någon Per hos henne? Sedan noterade jag att statsrådet inte svarade på min fråga om de olika utbildningarna, lokförare och tågförare. Vore det inte bra att ha en och samma benämning för olika likartade utbildningar, åtminstone när de ser likartade ut på ytan? Eftersom statsrådet i sitt svar polemiserade ganska rejält mot min problemställning när det gällde rättssäkerheten i den kvalificerade yrkesutbildningen vore det tacknämligt om hon här tog chansen och redde ut frågan om hon är stolt och nöjd även över rättssäkerheten eller om hon ser behovet av att göra någonting för att öka den för de studerande som möjligheten ges för arbetsgivarna att förstå vem det är som söker jobb hos dem. 105 Statsrådet (): sade tidigare att om jag sökte bland motioner skulle jag kunna hitta åtminstone någon utmaning. Jag kan säga att en yrkeshögskola för är en utmaning. ska inte vi ägna oss åt att göra en budget för den , men det är ganska lätt att räkna ut att de här inte räcker särskilt långt. Om vi köper billiga pennor och suddgummin kanske det blir en rektor också till den här . När det sedan handlar om status beskriver att det finns så många utbildningar, så många valmöjligheter i . I handlar det om 15 000 , och jag tror att det bara var ett par tusen när vi tittade på högskolan. Det finns ju 43 olika utbildningar med yrkesexamina på högskolan : apotekare, arbetsterapeut, arkitekt, audionom, barnmorska, barn- och ungdomspedagog, bildlärare, brandingenjör, civilingenjör, dietist, flyglärare, folkhögskollärare, grundskollärare 17, grundskollärare 49, gymnasielärare. Det finns examina för hushållslärare, högskoleingenjör, idrottslärare och så vidare. Försöker på något sätt insinuera att det skulle vara låg status i dessa utbildningar för att de inte finns i något som i kallas för yrkeshögskola? har åtminstone på sig att svara på frågan vad är problemet? Är problemet att vi låter yrkesutbildningar och akademiska utbildningar finnas under samma tak, att de får befrukta varandra, att man faktiskt får finnas vid samma högskolor och universitet och lära av varandra helt enkelt? Jag ser inte vad problemet är och har därför också svårt att reda ut det problem med rättssäkerheten som beskriver men som jag faktiskt inte förstår. Du får väl använda din till att i så fall ytterligare förklara det. Vad är det sedan som skiljer de två kvalificerade yrkesutbildningar från olika håll som exemplifierar med? Säkert är det något som skiljer dem åt. Men i takt med att ett livslångt lärande blir allt viktigare, att vuxna människor lär mer och lär nytt i livet, är det klart att också vägledning är viktigt, att man kan vända sig till någon som har den kunskapen. På de allra flesta orter finns det lärcentrum med god vägledarkompetens för den som är vuxen och funderar över hur man ska komma vidare om man har fastnat i en utbildning, om man vill vidare från det yrke man har eller om man vill vidareutveckla sig inom yrket. Det finns otaliga möjligheter att söka sig vidare till eftergymnasiala utbildningar på heltid och på deltid, på distans, till KY, eller kanske läser man en yrkesutbildning på en svensk högskola. 106 (): Lyssnar utanför sitt tjänsterum? Har hon hört företagens rop på kvalificerad arbetskraft att anställa? Det finns en brist . Ett av de stora hindren för nya jobb, tillväxt, utveckling och välfärd i vårt land är bristen på arbetskraft. Vad gör åt det? Den frågan är fortfarande obesvarad. Lyssnar hon på signalerna om utslagningen i skolan, på de studerande som vill ha sjysta regler, på de arbetsgivare som står och stampar för att det inte finns folk att anställa? har och hänvisat till att det skulle komma en ny lag om vuxenutbildning som lite grann skulle lösa en del av de här problemen. kommer ju ingen sådan, har jag erfarit. Frågan är om har något konkret över huvud taget att komma med som minister för vuxnas lärande. Läs, , studera, lyssna på branscherna, lyssna på hantverksorganisationernas nödrop, på företagen, bilda dig en uppfattning och kom med förslag! Du har ansvaret för det som händer. Och just nu har du ansvaret för att ingenting händer. Sedan förstår jag, herr talman, att byter taktik. I sitt skriftliga svar polemiserade hon mot och ironiserade över min fråga om rättssäkerhet. förstår hon att det är något lurt här, så nu vill hon inte riktigt gå in i den diskussionen utan frågar efter mer fakta i målet. Hon ska få mer fakta i målet. Naturligtvis finns det en bristande rättssäkerhet inom KY när utbildningar kan innehålla väldigt olika saker. Titta på exemplet som jag tog förut, lokförare/tågförare. Den utbildningen är kortare, lång, än den utbildning som bara benämns lokförare, som är lång. Hur ska en arbetsgivare begripa vem av de sökande som han eller hon ska välja? Och hur ska en sökande till utbildningarna kunna veta vad som är bäst? Det här pekar på behovet att hitta en norm som ger kvalitet och möjlighet att bedöma vad olika yrkesutbildningar egentligen står för. Det förtjänar större uppmärksamhet från regeringen. Vi kristdemokrater ger den uppmärksamheten. 107 Statsrådet (): Det exempel som har nämnt här i riksdag har ingenting med rättssäkerhet att göra. För den som undrar finns det möjlighet att kontakta vägledare. Men framför allt har samtliga kvalificerade yrkesutbildningar tillkommit i samverkan med branschen, med arbetsgivare. Nog är de upplagda på ett sätt som passar branschen. Jag tror inte att arbetsgivare känner någon som helst tveksamhet när det gäller att lita på att man har rätt kompetens efter avslutad KY. Jag träffade representanter från en mängd branscher, både från arbetsgivarsidan och från arbetstagarsidan, för att samtala om deras rekryteringsbehov och framför allt deras behov av kortare utbildningar inom vuxenutbildningen. Ingen framförde något önskemål om att vi skulle ha en yrkeshögskola i stället för att inrymma samma utbildningar inom ramen för vår högskola. Man söker fler utbildningar. Man söker fler . Man söker fler möjligheter att med hjälp av den eftergymnasiala yrkesutbildningen utbilda till de behov man ser i sina branscher. Jag ska använda mina återstående till att säga att riktas fortfarande till vuxenutbildningen. Det är betydligt mer än vad som föreslås i den allians som förvisso inte är enad. Men med ett moderatstyre i en sådan allians är det betydligt sämre förutsättningar som gäller för de vuxna som vill lära mer och lära nytt. kommer en utredning att presentera förslag om en samlad myndighet för vuxnas lärande. Jag tror att det är mycket positivt för alla de myndigheter, individer och kommuner som på olika sätt är involverade i vuxenutbildningen. har ytterligare 3 000 tillkommit. händer en hel del. Jag ser fram emot den utredning som också ska titta på de eftergymnasiala yrkesutbildningarna. Jag ser fram emot att diskutera det förslag som sitter med och inte riktigt utvecklar i den här talarstolen. Men eftersom det garanterat finns ett förslag vore det spännande att få diskutera det. Jag hoppas också att valrörelsen ska handla mycket om vuxenutbildningen. Överläggningen var härmed avslutad. 16 § Svar på interpellation 2005/06:173 om kommunala satsningar på utbyggnad av stadsnät 108 Statsrådet (): har ställt två frågor till mig. Han frågar först på vilket sätt jag har sett till att följa upp kommunernas arbete med stadsnät och därefter vilka risker jag ser med att satsning på stadsnät kan tränga ut andra kommunala verksamheter. Jag väljer här att besvara dessa frågor i ett sammanhang. Jag vill inledningsvis betona att vår debatt här i huvudsak inte är en fråga om statens bredbandssatsning i sig utan om kommunernas handlingsutrymme när det gäller stadsnät. En fungerande infrastruktur på IT-området är en viktig fråga för varje kommuns förutsättningar att utveckla den offentliga verksamheten och att behålla och bidra till utveckling av det lokala näringslivet. På många håll i landet är det också en viktig förutsättning för befolkningsutvecklingen. Kommunernas roll i planering och utveckling på detta område är därför betydelsefull särskilt när ingen annan aktör än kommunen kan förväntas ta ansvar för nödvändiga infrastruktursatsningar på IT-området. Internationellt sett anses ha kommit långt när det gäller IT-infrastruktur. Det är glädjande och ett resultat av att såväl offentliga som privata aktörer drar åt samma håll med bland annat hög tillgänglighet som mål. Också för utvecklingen av 24-timmarsmyndigheten och den offentliga sektorns förutsättningar att ge service till medborgare och företag är IT-infrastrukturen av stor betydelse. Kommunala insatser på detta område är därför en grundläggande byggsten. Den svenska IT-politiken bygger på principen att det allmänna ska komplettera och stödja den utveckling som marknadens aktörer bedriver, vilket gör att bland annat kommunerna är viktiga aktörer på området. Kommunerna får dock inte gå utöver de begränsningar som följer av kommunallagens kompetensbestämmelser. Från regeringens sida följer vi kontinuerligt utbyggnaden av IT-infrastruktur med hög överföringskapacitet. Detta sker bland annat genom återkommande uppdrag till att beskriva och analysera utbyggnaden. Regeringen har i propositionen 2004/05:175, Från IT-politik för samhället till politik för IT-samhället, redogjort för sin syn på vägen mot ett hållbart informationssamhälle för alla. I propositionen klargör regeringen att utbyggnaden av nya elektroniska kommunikationsnät inkluderande bredband kommer att följas upp även framöver. Frågan om uppföljning av stadsnätsutbyggnaden är dock en sammansatt fråga. En bild av utvecklingen finns i de infrastrukturplaner som kommunerna själva upprättar och ger in till länsstyrelserna. När det gäller statlig uppföljning och kontroll på detta område är det dock viktigt att tänka på att stadsnät i många fall bara kommer till stånd genom kommunala initiativ utan statlig finansiering. Kommunernas möjlighet att bygga nät i dessa fall är baserad på den allmänna kommunala kompetensen och ett resultat av lokala överväganden. Den ansvarsfördelning som råder mellan stat och kommun bygger på respekt, ansvar och förtroende för respektive nivås förmåga att värna medborgarnas intressen. På det specialreglerade området, där det ofta handlar om rättigheter och skyldigheter för enskilda, finns ett starkt statligt intresse av noggrann uppföljning och kontroll. Detsamma gäller när staten genom specialdestinerade statsbidrag avser att stimulera vissa insatser på lokal nivå. Däremot är situationen annorlunda inom det icke specialreglerade området. På detta område har kommunerna kommunalrättslig kompetens att på eget ansvar inom sitt geografiska område tillgodose sina medlemmars intressen. Inom detta område är friheten att göra lokala prioriteringar stor. Detta är ett viktigt inslag i det för den svenska modellen så betydelsefulla kommunala självstyret. En noggrann och detaljerad statlig kontroll och uppföljning av detta är därför inte förenlig med rådande ansvarsfördelning. vill också ha svar på hur jag ser på att kommunala resurser används till IT-satsningar på ett sätt som kan riskera att tränga ut andra verksamheter. Jag är övertygad om att det är viktigt att ha tillit till att de som tar politiskt ansvar lokalt också har förmåga och kunskap att göra nödvändiga prioriteringar mellan risk och behov när det gäller lokala insatser för den lokala IT-infrastrukturen. Det är också, menar jag, en fråga för väljarna om man lokalt ska prioritera mellan satsningar på infrastruktur och andra angelägna samhällsområden. 109 (): Låt mig allra först tacka statsrådet för svaret på min interpellation. I kunskaps- och informationssamhället blir det allt viktigare att alla medborgare har tillgång till modern informationsteknik. Jag håller naturligtvis med statsrådet om att en fungerande infrastruktur på IT-området är en viktig fråga för kommunerna och kommunernas invånare. Där är vi överens. Skiljelinjen mellan statsrådet och mig är i synen på hur IT-infrastrukturen på bästa sätt omfattar hela landet. Naturligtvis ska IT-politiken leda till att det allmänna kompletterar och stöder de fria aktörerna, som statsrådet säger. Men det kan väl ändå inte vara rimligt med olovlig konkurrens? av befolkning använder Internet. Nästan halva befolkningen har tillgång till bredband. Ännu finns vita fläckar. Den satsning på utbyggnad av bredband som skett har inte nått alla än om det nu någonsin kommer att ske. De statliga stödmiljarderna verkar milt uttryckt ha gått lite fel. I stället för att användas till det de skulle ha använts till har kommunerna varit aktiva i att bygga ut näten i tätorterna. Jag upprepar vad sagt tidigare i kammaren: Stöden får endast användas för utbyggnad av bredband i glest bebyggda områden där det inte finns intresse för en kommersiell utbyggnad. Har regeringen ändrat ståndpunkt i den frågan? Statsrådet sade i sitt svar att kommunerna har en viktig roll när ingen annan aktör tar den. Det är lätt att hålla med om, fast verkligheten ser annorlunda ut. Ett antal kommuner har byggt upp, eller håller på att bygga upp, monopolliknande strukturer för bredband. Med hänvisning till regeringens IT-proposition anser kommunerna att de har stöd för det. Staten delar också ut statsbidrag till denna utbyggnad. De statliga medel som är avsedda för infrastruktur i glesbygd, där privata aktörer inte på marknadsmässig grund förmår bygga, används alltså till att bygga ytterligare nät i tätort och konkurrera med privata företag. Merparten av satsningarna som har gjorts på stadsnäten med hjälp av statliga subventioner ligger inom tätortsområden som privata aktörer visat intresse för eller där nät redan finns. Det borde ha varit mer naturligt att låta de fria aktörerna sköta det som är en naturlig marknad med en konkurrenssituation i stället för att ta offentliga medel i anspråk. Är det rimligt, statsrådet, att kommuner och kommunala intressen på en fri marknad roffar åt sig ett eget monopol? Ett graverande exempel är , som med hjälp av statsbidrag bygger upp stadsnät. Kommunen har fått en dom mot sig i länsrätten som säger att detta är olagligt. I kommunens motiv finns en klar beräknad vinst. Inte blir det bättre av att politikerna i struntar i länsrättens dom utan fortsätter att bygga. Sådant spär på politikerföraktet och demokratiunderskottet. Då blir det ett problem också för kommunministern. Hur ser regeringen på detta? Hur tänker regeringen följa upp statsbidragen och se till att de går till de områden för vilka de är avsedda? 110 Statsrådet (): Jag ska återknyta till det som frågan handlade om, dels att följa upp det här, dels vilka effekter utbyggnaden av stadsnät kan ha på andra verksamheter, alltså utträngning. Som jag sade i mitt svar, är bredbandssatsning det som regeringen har stimulerat i det här läget, inte stadsnätsutbyggnad, av det skälet att vi vill ha en utbyggnad som gör att vi når en så stor del som möjligt av svenska folket så snabbt som det över huvud taget är möjligt. Vi kan jämföra oss internationellt och se att vi inte har någonting att skämmas för, utan vi ligger väldigt bra till på det här området. Vissa undersökningar som har gjorts i visar att vi leder ligan när det gäller just IT-mognad. Vi får också ett utbyte av det här när vi ser hur ungdomar har tillgång till datorer och till nätet. Det är positivt. När det gäller att regeringen har gått in, kunde man ju säga att om det här hade lösts av marknaden själv vore det bra. lever vi inte i den världen att det sker. Om stimulansen inte hade funnits, om kommunen själv inte hade tagit tag i detta och byggt ut nätet, skulle de vita fläckarna på IT-karta vara betydligt större än vad de är . Det kan vi se. Vi följer upp det här noga. Det sade jag också i mitt svar. Jag skulle kunna nöja mig med att säga att har ett uppdrag att följa upp det här och se till att utbyggnaden, och det sätt som kommunerna hanterar det här, sker på det sätt som det var tänkt från början. Något annat tänker jag inte heller försvara när det gäller just denna utbyggnad. Exemplet kan ju stanna därvidlag att det är ett exempel. Det har också beivrats, genom att en dom har fallit som säger att man har gjort på ett felaktigt sätt. Då får kommunen rätta sig efter det, att det har begåtts en felaktighet. Vi kan konstatera att så också har skett och att man har följt domen. Jag tycker att det finns kontroll på det här. Utbyggnaden sker på ett bra sätt. När det gäller att det skulle bli något slags kommunala monopol på den här sidan vet vi vad som gäller när kommunerna satsar på det här, att det naturligtvis är självkostnadsprincipen som gäller. Man ska erbjuda tjänsterna enligt en självkostnadsprincip. Det är viktigt. Det gäller annan verksamhet när man erbjuder kommuninvånarna tjänster. Jag måste säga att jag tycker att så som det har fungerat har det fallit ut på ett bra sätt totalt sett i som helhet, med hela IT-utbyggnaden, bredbandsdelen och även stadsnäten. Det betyder inte att det inte kan finnas enstaka exempel där det inte har fungerat som det skulle. Det är viktigt att man fortsätter att följa upp det här via Post- och försorg och ser att det går till på rätt sätt. Det är också så regeringen agerar fortlöpande och också tänker göra fortsättningsvis i den här frågan. 111 (): Ministern tycker att det fungerar på ett bra sätt. Ja, fast det faller lite grann platt till marken när vi ser att det är flera monopol på gång, som till exempel det lagvidriga monopolet i där det faktiskt finns en klar beräkning om vinst med i kommunens egna handlingar. Det strider mot allt det som statsrådet har att säga här, så det går inte riktigt ihop. Vad är regeringens uppfattning egentligen? Ska stödpengarna gå dit där de behövs, till glesbygd där det inte är marknadsmässigt rimligt, eller ska de gå till att bygga upp stadsnät i kommersiellt gångbara kommuner och bygder? Kommunministern gömmer sig lite i sitt svar bakom argument om självstyrelse.