prot · GT09124 · 2006-05-16 00:00:00 — Min fråga till försvarsministern handlar om detta: Vill vi ha fler kvinnor i försvaret? har det framkommit jag vet att försvarsministern har kommenterat det i Norrbottenstidningarna att det är så många kvinnor som hoppar av. Vilken är försvarsministerns lösning? Jag tror att vi alla vill ha fler kvinnor i försvaret. Jag har själv jobbat i Försvarsmakten, och jag var med om när de första kvinnorna kom till Försvarsmakten och såg hur attityderna blev helt annorlunda och mycket bättre. Vad vill ministern göra för att vi ska slippa de här avhoppen? Ska vi ha kvar i dess nuvarande form, eller hur ska vi omstrukturera det? 45 Försvarsminister () replik: Jag börjar med den sista frågan, som handlade om vi i det här landet har en mönstring som står i överensstämmelse med de principer som har lagt fast. Det är viktigt att pröva den frågan, och det kommer att ske i budgetprövningen. Det är kanske den tunga och viktiga frågan när det gäller att avgöra hur verksamhet ska bedrivas framöver. Sedan kommer frågan hur vi ska få fler kvinnor i försvaret. Allra först kan väl ändå säga att det var roligt att vi inte blev av med alla kvinnliga officerare, som ni trodde, i samband med försvarsbeslutet. Så har ju inte skett. Det var en stor risk, med tanke på hur ni tolkade våra trygghetslagar i det här landet. Den tredje frågan: Jag har inget annat sätt att göra det på än två saker. Det är att på alla sätt driva på och stödja Försvarsmaktens enorma genomgång av hur vi får en utbildning som är anpassad efter kvinnornas behov och förutsättningar, att det finns utrustning, att det finns instruktörer som förstår hur man lägger utbildningsmomenten så att kvinnor inte får tillkortakommanden när de har bristande muskelstyrka. Men framför allt gäller det att attityderna och det arbete som sker där innebär att det blir en modern försvarsmakt, där man inte kränker och sårar människor som inte är som i det gamla traditionella försvaret, eftersom det är något nytt vi vill ha, tillsammans med arbetet att se till att FN:s resolution för det internationella arbetet kommer starkt i fokus. Det kommer att göra att alla officerare och alla som är ute i internationella insatser inser behovet av att ha både män och kvinnor i de styrkor vi sänder ut. 46 () replik: Jag har ingen annan åsikt än försvarsministern när det gäller 1325 och att vi behöver fler kvinnor i försvaret. Det är ändå tydligt att kvinnorna när de mönstrade fick en uppfattning om vad det här innebar. När de nu hoppar av säger de: Det var inte det vi trodde att det var. Det var alldeles för påfrestande. Min fråga kvarstår: Hur ska man kunna bli så exakt som möjligt i fråga om de uppgifter som de får vid inmönstringsförfarandet? Borde inte det här är en ledande fråga Försvarsmakten ha ett större inflytande vid inmönstringen? 47 Försvarsminister () replik: Mönstringen innebär att man tar ut de bäst lämpade, och ska proceduren för de unga som mönstrar vara rättssäker. Däremot är det Försvarsmakten som ska tala om vilka befattningskraven är. Där finns en tövan. Det har gått för långsamt. Det är inte bara de kvinnor som gör värnplikten som blir besvikna. Jag möter det också när jag är ute på förbanden. De värnpliktiga tycker inte att befattningsbeskrivningarna motsvarar den verklighet de sedan hamnar i. Detta är ett utomordentligt allvarligt problem och ibland en följd av den omställning som skett i Försvarsmakten. Min uppgift är att föra samman båda dessa instanser, Försvarsmakten och , så att vi får moderna befattningsbeskrivningar och sedan kan ta ut de mönstrade på ett sätt som är säkert. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till . 11 § Höjt inkomsttak vid beräkning av sjukpenninggrundande inkomst och höjd lägstanivå för hel föräldrapenning och Vissa socialförsäkringsfrågor Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2005/06:SfU15 Höjt inkomsttak vid beräkning av sjukpenninggrundande inkomst och höjd lägstanivå för hel föräldrapenning (prop. 2005/06:142) och socialförsäkringsutskottets betänkande 2005/06:SfU16 Vissa socialförsäkringsfrågor (prop. 2005/06:159 delvis). 48 (): När man blickar ut över denna ocean av intresse som finns i kammaren denna majafton är det inte utan att man slås av att vi ibland står i begrepp att fatta ganska så omfattande beslut i kammaren i riksdag trots att kanske intresset från allmänhet och från dem som lyssnar är ganska så begränsat. I reservation nr 1, som jag härmed yrkar bifall till, i betänkande SfU15 yrkar avslag på det föreliggande förslaget från regeringen om höjning av inkomsttaket i sjukförsäkringen. Det finns mycket man kan säga om regeringens förslag på området. Jag ska begränsa mig till några få punkter. För det första vill vi framhålla att en takhöjning, som föreslås från regeringen, innebär i realiteten att skattebetalarna får ta över kostnadsansvaret från de kollektivavtalsslutande parterna. Det tycker vi är helt fel. Det bör alltid vara en grundläggande princip att den som står risken också är den som betalar. Så blir det inte med förslaget. För det andra innebär detta, och det är också en väldigt viktig invändning som vi vill göra, att låginkomsttagarna de facto får vara med och finansiera höginkomsttagarnas högre ersättning när dessa har frånvaro från arbetsmarknaden på grund av sjukdom. Hur regeringen, och egentligen motiverar det ur fördelningspolitisk synvinkel förstår jag inte riktigt. Men jag ser fram emot den valrörelse som ligger framför oss när detta ska debatteras mer i detalj. För det tredje betalar arbetsgivarna genom förslaget olika höga avgifter till sina respektive försäkringsbolag beroende på att sjukfrånvaron är olika hög beroende på vilket avtalsområde som man är verksam inom. Avgiften varierar dessutom över tiden beroende på hur hög sjukfrånvaron är. Vi tycker att det är ganska synd att man tar bort incitamentet för arbetsgivarna att minska sjukfrånvaron, som systemet faktiskt innebär. Inte heller här tycker vi att det föreliggande förslaget från regeringen och dess stödpartier egentligen förklarar vad som ska ersätta incitamentsstrukturen. Vilka morötter blir egentligen kvar för arbetsgivarna för att åstadkomma några förändringar på området? Det är inte klart vad det innebär. För det fjärde innebär den förestående takhöjningen att samtliga avtalsområden får en lika hög ersättning över taket som i de sektorer där sjukfrånvaron är som högst. Det riskerar i slutänden att leda till en ökad sjukfrånvaro. Men den risken tycks man inte vara särskilt intresserad av att diskutera från regeringens sida. Vår slutsats från alliansens sida och från sida inom alliansen blir att frågan om sjukpenningtaket förs fram i en helt felaktig takt. Den skulle inte alls brytas ut på det vis som sker. Den skulle i stället föras in i den parlamentariska utredning om socialförsäkringssystemen i sin helhet som vi slåss för. I själva verket är den politik som regeringen nu ägnat sig åt bara ägnad att förvärra det lapptäcke av överlappande bestämmelser och dessutom motstridiga bestämmelser som finns inom ramen för det nuvarande socialförsäkringssystemet. Detta är olyckligt. Det är någonting som man borde vara mer intresserad av att förändra. Avslutningsvis kommer dessutom en höjning av inkomsttaket i sjukförsäkringen att leda till ökade sjukskrivningar bland höginkomsttagare. Det finns all anledning att befara att så kommer att bli fallet. Då löper vi också risken att förslaget de facto blir mycket dyrare för statskassan än vad regeringen egentligen räknar med och som kommer till uttryck i texterna. Om det blir dyrare är det någon som måste betala. Andra sektorer i samhället kommer att betala för det tillfälliga valfläsket som förslaget de facto representerar. Effekterna av det är att vi måste göra omfördelningar i statsbudgeten från andra områden. Det kan vara skolan, sjukvården eller andra sektorer på det sociala området. Vi måste göra de omfördelningarna och i stället flytta över pengarna för att finansiera höginkomsttagarnas sjukfrånvaro. Effekten av det kommer inte att märkas förrän på andra sidan . Det är precis det, kan man utgå ifrån, som regeringen och stödpartierna räknar med. Det är ett ganska fult spel, för att tala klartext. Vi är motståndare till det här förslaget. Det är mycket glädjande att har en tydlig och klar motbild om vad vi vill göra i stället. Vi satsar mycket kraftfullt på rehabilitering för att få människor tillbaka från sjukfrånvaron. Det bör vara det största och viktigaste riktmärket för varje politik på området. Det är mycket tråkigt att regeringen har bestämt sig för en helt annan kurs. Inför , när det är dags att färdigställa räkenskaperna, och efteråt, oavsett vilken majoritet som än styr i den här kammaren, finns det all anledning att summera vad förslaget egentligen förde med sig i ryggsäcken. Vi ser fram emot den debatten på alla sätt och vis. 49 (): Jag ska börja med att yrka bifall till reservation nr 1. Vi i tycker att socialförsäkringar är en hörnsten i vårt samhällsbygge. Det är en garant för trygghet för oss alla om något inträffar. En rejäl sjukförsäkring skapar trygghet. Även den som drabbas av sjukdom får genom försäkringen möjlighet att klara sin ekonomi. Den generella välfärdspolitiken ger stöd för människors självbestämmande och vidgar ofta friheten för den enskilda människan att själv forma sitt liv. Hur våra liv utvecklas avgörs inte bara av duglighet och ansträngningar, utan också till viss del av tur och otur. Vi råkar ut för saker som ligger utanför vår egen kontroll men som på olika sätt vidgar eller inskränker vårt självbestämmande och vår frihet. Ingen väljer sina föräldrar eller sin genuppsättning. Vi föds med olika resurser, och på liknande sätt uppstår olika risker för sjukdom, invaliditet, arbetsskada eller arbetslöshet ur omständigheter som ofta ligger utanför individens kontroll. Många av de riskerna hör till livet självt och kan inte elimineras genom mänskliga konstruktioner. I obligatoriska socialförsäkringar mot inkomstbortfall sker en fördelning av sådana riskkostnader. Denna fördelning uppnås genom att alla är med. Den som löper mindre risk att bli sjuk får vara med och betala till samma försäkring som den som har mycket större risk. Personer med ärftliga sjukdomar, kroniskt sjuka och människor med större sjuklighet än genomsnittet slipper därmed betala avsevärt högre än unga friska människor. De slipper också, i värsta fall, att nekas försäkring. Fördelen är alltså att premiernas storlek inte påverkas av den individuella risken att bli sjuk eller av den individuella chansen att bli gammal utan av den genomsnittliga risken eller chansen samt av den försäkrade inkomstens storlek. Under senare årtionden har samtliga socialförsäkringar byggt på inkomstbortfallsprincipen. Men förmånstaket har inte stigit i takt med lönerna. Inkomstbortfallsprincipen har alltmer kommit att brytas ned. Den statsfinansiella situationen har gjort det svårt att råda bot på det problemet. Vi har från sida också tvingats vänta med att föreslå den utformning som vi ser som riktig. Men det är då viktigt att inte tappa bort kompassriktningen. Sjukförsäkringen har varit en av de avgörande frågorna för den svenska statsbudgeten . Den kostnadsexplosion som skedde i försäkringen och framåt fick fortgå alltför länge utan åtgärder från regeringen. Avsaknaden av rehabilitering och kontroll har lett till att flera hundratusen människor i onödan har ställts utanför arbetsmarknaden, ett utanförskap som i efterhand är mycket svårt att häva. Först har den socialdemokratiska regeringen vaknat och satt in vissa försiktiga insatser. Och arbetar nu också ett ökat antal personer på med att spåra och motverka fusk och felaktigt nyttjande av socialförsäkringarna. Genom att i större utsträckning följa de regler som redan finns har utvecklingen kunnat vändas. valde i höstens budgetmotion att ansluta sig till de prognoser för sjukförsäkringen som då hade publicerat, vilket innebär en kraftig minskning av utgifterna till 2008. Att den minskning som pågår ska kunna fortsätta i oförändrad takt utan några nya åtgärder verkar dock överdrivet optimistiskt. Vi menar ändå att prognoserna kan hålla även , men då på villkor att ytterligare åtgärder genomförs. Jag vill därför påminna om de förslag som vi har lagt fram. De handlar om tidig kontroll av arbetsförmåga och rehabiliteringsbehov, samordning av resurser för sjukförsäkring och sjukvård, nationella riktlinjer för sjukskrivningar, ökade möjligheter till samkörning av register, kontrollanter som gör hembesök med mera. har föreslagit ett antal åtgärder för att minska fusk och felutnyttjande av sjukförsäkringen. Utvecklingen inom sjukförsäkringen går i rätt riktning, men vi ser fortfarande exempel på missbruk. Det finns till exempel stora skillnader i hur sjukskrivning och förtidspensionering, eller sjuk- och aktivitetsersättning som det heter, används i olika delar av landet. Allt talar för att sjukförsäkringen används när problemet egentligen är arbetslöshet. Det finns också stora brister i rehabiliteringen. skrift Rehabilitering ett långt lidandes historia beskriver väl situationen. Vi ser också exempel på rent fusk som inte motarbetas så särskilt kraftfullt som det borde. Det senaste exemplet var brevbäraren som använde sjukskrivning som protest på arbetsplatsen. Så länge dessa brister kvarstår har vi onödigt höga kostnader för sjukförsäkringen. Och en rimlig princip tycker vi är att staten tar itu med brister i de åtaganden som finns innan man tar på sig ytterligare utgifter. Det innebär inte att vi ska sänka ersättningsnivån eller införa fler karensdager. Ersättningsnivåerna ska ligga kvar kring eftersom vi tror att det är en nivå som de flesta av oss behöver om vi blir sjuka eller arbetslösa. Utvecklingen som pågår bekräftar vår tes om att det går att nå en god kostnadskontroll genom bättre kontroll av arbetsförmåga och liknande. Utvecklingen av sjukförsäkringskostnaderna kan sägas vara i ett hoppfullt men osäkert läge. Att i detta skede öka statens kostnader genom att höja taket för sjukpenningen utan att vidta ytterligare åtgärder är inte rimligt. Däremot instämmer vi i bedömningen att en höjning av taket bör ske. Precis som det konstateras i propositionen var det mycket få som hade inkomster över taket. har reallönerna höjts, vilket innebär att omkring 1,4 miljoner personer nu har inkomster över taket. Det är inte förenligt med tanken om generella socialförsäkringar. Vi konstaterade redan inför valet att taket borde höjas, men de dåliga statsfinanserna gjorde att det inte var lämpligt . Vi tror att de åtgärder som vi föreslår snabbt kommer att ge märkbara effekter. Vi utgår från att ett antal förändringar ska kunna genomföras , och då bör det synas i utvecklingen av sjukförsäkringskostnaderna . Vi tycker inte att det är orimligt att taket höjs efter det, förhoppningsvis . Den andra delen i propositionen handlar om föräldraförsäkringen. Ett höjt tak i den försäkringen bör däremot införas eftersom det är en mycket angelägen åtgärd för ökad jämställdhet. I nuvarande lagstiftning styrs både sjukpenning och föräldrapenning av samma beräkning av sjukpenninggrundande inkomst. Vi begär därför att ändrar lagen om allmän försäkring, så att det finns skilda beräkningar för dessa två försäkringar, och att taket för föräldrapenningen höjs till tio prisbasbelopp . 50 (): Det var en glädjedag på här i räjonger . Det var inte lite glädje när man kunde konstatera att många föräldrar nu får höjd ersättning i föräldraförsäkringen. Det tycker vi kristdemokrater är bra. Vi tycker att det är viktigt att båda föräldrarna kan få möjlighet att ta ett större ansvar för att gemensamt ta hand om barnen. Jag står naturligtvis bakom alliansens reservation i SfU15, och jag yrkar bifall till den, alltså reservation 1 under punkt 1 i betänkandet. har på ett mycket tydligt och bra sätt förklarat vad vi tycker i dessa frågor. Och vi tycker att det är viktigt att man lite grann ifrågasätter det system som Socialdemokraterna och regeringen nu har ställt sig bakom i denna proposition. En höjning av inkomsttaket för beräkning av sjukpenninggrundande inkomst är ju lovvärt. Men den kommer väldigt märkligt i tiden. Just före riksdagsvalet är det ännu en gåva till svenska folket. anser att en höjning av inkomsttaket i föräldraförsäkringen är önskvärt och bra för familjer. Men det är lite annorlunda med sjukpenningen. Vi ser positivt på höjningen som möjliggör att fler pappor får möjlighet att av ekonomiska skäl stanna hemma lite längre och ta del i det viktiga föräldraansvaret som vi ska dela. Det är bra om vi kan få en mer rättvis ersättningsnivå för de personer som tjänar mer än sju och ett halvt prisbasbelopp och som nuvarande lagstiftning ger vid handen. En höjning av ersättningsnivåerna kommer för många föräldrar att bli ett välkommet inslag i deras familjeekonomi. Men det är lite märkligt att vi just nu några månader före valet ska flörta med föräldrarna på detta sätt. Men jag ska lämna det därhän och ändå glädjas med väldigt många som får del av detta. Däremot är det lite märkligt att regeringen inte har insett att svenska skattebetalare ändå tvingas vara med och finansiera den högre kostnaden för sjukförsäkringsförmånerna. anser att det vore på sin plats att först komma till rätta med de höga kostnaderna för såväl ohälsan generellt som dagens rehabilitering som egentligen inte är värd namnet. Gång på gång blir jag i mitt uppdrag i påmind om att rehabiliteringen inte fungerar. Vi hade sammanträde . Och var jag på besök i , och återigen bevisas det att rehabiliteringen inte är värd namnet. Frågor som man kan ställa sig är: Vem är det egentligen som bär ansvaret? Vem är det som ska vara ansvarig för rehabiliteringen? Är det , eller är det arbetsgivaren, eller vem ska vi egentligen fördela detta ansvar till? Vore det inte bättre om vi på detta område rättade till problemen och misstagen i stället för att ta på oss fler problem ? Jag skulle vilja fråga om han har funderat över effekterna och förhållandet till avtalsförsäkringarna, och hur det allmänna försäkringssystemet egentligen kommer att relateras när det gäller kostnaderna till detta. Det skulle vara bra om vi får svar på det. Vad blir effekten av en höjning utan andra åtgärder för att stimulera till bättre rehabilitering och minskning av kostnaderna för ohälsan? Jag ser fram mot ett svar på det i debatten. anser att vi måste satsa mer på rehabilitering och verkligen anstränga oss för att få ned kostnaderna för ohälsan. Det är fortfarande alldeles för många människor som tvingas att stå utanför arbetsmarknaden just denna dag. Det är många av dem som inget annat vill än att gå tillbaka till någon form av arbete. Men insatser och åtgärder saknas fortfarande. Därför har på olika sätt lyft fram frågan om rehabiliteringens betydelse avstämningsmöten är någonting annat och stimulanser för att komma åter till arbetet. Varför vill inte Socialdemokraterna och stödpartierna i stället satsa på ordentliga sänkningar av dessa kostnader för ohälsan innan man höjer taket för sjukpenninggrundande inkomster? Låt mig ställa en fråga om det är trovärdigt att höja taket, som troligtvis får till följd att ännu fler får råd eller anser sig ha råd att stanna hemma trots att de egentligen kanske borde gå tillbaka till jobbet i stället. Är det en bra modell? Tycker att detta är förenligt med en bra lösning av problemen med ohälsokostnaderna? Det är här som har lyft fram behovet av att få rätsida på de ohälsosamt höga kostnaderna för ohälsan. Och vi måste på ett tillfredsställande sätt hitta en lösning på detta möjligt. Jag vill också lite grann ta upp den fråga som vi kristdemokrater har lyft fram i detta betänkande. Det handlar om lägstanivån i föräldraförsäkringen. har på denna punkt ett eget förslag om rätt till barndagar. Dagens regler med den lägsta nivån vill vi ersätta med ett för såväl barnen som föräldrarna mer flexibelt system. Vårt förslag går ut på att man skulle få med i ersättning per dag. Det skulle ge ett mer flexibelt system. Det skulle också ge möjlighet för föräldrarna att själva bestämma hur man på bästa sätt, enligt deras uppfattning, kan använda dessa pengar. Barndagarna skulle kunna användas för att ges till en annan person. De skulle självfallet även kunna användas för att finansiera en annan form av dagisplats än den kommunala. Om man så önskar ska man också kunna plocka samman de här dagarna till färre dagar och ta ut ett högre ersättningsbelopp. I så fall skulle man kunna minimera dem och maximera beloppet till per dag för den person som plockar ut dem. Detta system gör det mer flexibelt för föräldrarna. Jag tror att det är bra att man kan sitta i lugn och ro hemma vid köksbordet och planera hur man ska använda sin tid och sin ekonomi på bästa sätt för sin lilla dotter eller son. Man ska till exempel kunna komplettera med en egen barnomsorg eller använda det dagis som man tycker är förenligt med den egna uppfattningen. Det tycker jag är lovvärt. Jag yrkar inte bifall till den reservationen av tidsskäl, men jag vill ändå aktualisera det förslag som vi har lagt fram i utskottet för kammaren. Jag yrkar alltså bifall till reservation 1 under punkt 1 i SfU15. 51 (): Det svenska socialförsäkringssystemet bygger på det som kallas inkomstbortfallsprincipen, det vill säga att den som blir sjuk eller får en arbetsskada eller, det mer positiva, föder ett barn ska kunna känna sig trygg i att han eller hon inte måste sälja allt man äger och har för att kunna överleva man, av olika skäl, är borta från arbetet. Försäkringen ska ge en ersättning som täcker standarden. ligger nivån på ersättningen på av den sjukpenninggrundande inkomsten. Socialförsäkringssystemet betalas av avgifter som arbetsgivaren förmedlar till staten. Avgifterna är avstått löneutrymme, det vill säga i stället för högre lön avstår arbetstagarna en del av sin lön för att betala till de olika delarna av försäkringarna för att få en rimlig ersättning när de behöver. En av orsakerna till varför det är så står att finna långt tillbaka till tiden för folkpensionens införande. Redan då menade borgerligheten att en socialförsäkring, och i det här fallet var det folkpensionen, skulle leda till att arbetarna blev lata och skulle fuska sig till pensionen. Klart var att arbetarna skulle avstå av sin lön och betala pensionsavgift i förhållande till lönen till en särskild kassa. Men man insåg att frivillighet inte var någon framkomlig väg. Den som var rik kunde förstås betala, medan de fattiga inte skulle ha råd att avstå någon del av sin lön den behövdes till mat. Kommunerna tvingades därför att inkassera avgiften. Socialavgifterna eller arbetsgivaravgifterna är därför avstått löneutrymme och inte något annat. En tredje grundpelare i systemet är det som kallas för klasskontraktet. För att ett försäkringssystem ska bli stabilt och utjämnande mellan grupper bör det omfatta så många betalande försäkringstagare som möjligt. De som har förslitande arbetsuppgifter tvingas på grund av detta att använda sjukförsäkringen oftare, medan de som har lättare arbetsuppgifter, och ofta högre lön i kombination med det, måste få en skälig ersättning när de blir sjuka. Risken är annars uppenbar att den som bidrar mycket till försäkringen vägrar att betala till den och genom sina ombud, oftast partier från den borgerliga kartellen, driver sänkningar av avgifter eller nivåer eller fler karensdagar därför att de kan försäkra sig privat. Det är bara att läsa kartellens budgetmotion, så står det klart att om de får styra så blir det försämringar för dem som ofta är sjuka. Att, som regeringen, och föreslår, höja taken i försäkringarna är därför ett sätt att stärka försäkringen. Taket på sju och ett halvt basbelopp i socialförsäkringen infördes och har inte förändrats . Då omfattades de flesta löntagarna av försäkringen. motsvarar den försäkrade inkomsten en månadslön på .